text:
 15.10.2020
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 338/7
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2020/1478
 z dne 14. oktobra 2020
 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) 2015/1375 glede vzorčenja, referenčne metode odkrivanja in uvoznih pogojev v zvezi z nadzorom trihinele
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) 2017/625 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2017 o izvajanju uradnega nadzora in drugih uradnih dejavnosti, da se zagotovi uporaba zakonodaje o živilih in krmi, pravil o zdravju in dobrobiti živali ter zdravju rastlin in fitofarmacevtskih sredstvih, ter o spremembi uredb (ES) št. 999/2001, (ES) št. 396/2005, (ES) št. 1069/2009, (ES) št. 1107/2009, (EU) št. 1151/2012, (EU) št. 652/2014, (EU) 2016/429 in (EU) 2016/2031 Evropskega parlamenta in Sveta, uredb Sveta (ES) št. 1/2005 in (ES) št. 1099/2009 ter direktiv Sveta 98/58/ES, 1999/74/ES, 2007/43/ES, 2008/119/ES in 2008/120/ES ter razveljavitvi uredb (ES) št. 854/2004 in (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Sveta 89/608/EGS, 89/662/EGS, 90/425/EGS, 91/496/EGS, 96/23/ES, 96/93/ES in 97/78/ES ter sklepa Sveta 92/438/EGS (Uredba o uradnem nadzoru) (1) in zlasti člena 18(8)(a) Uredbe,
 po posvetovanju s Stalnim odborom za rastline, živali, hrano in krmo,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredba (EU) 2017/625 določa pravila za izvajanje uradnega nadzora in ukrepanje pristojnih organov v zvezi s proizvodnjo proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi.
 (2)
 Trihinela je parazit, ki je lahko prisoten v mesu dovzetnih vrst, kot so prašiči, in povzroča bolezni, ki se prenašajo z živili, pri ljudeh, kadar se zaužije okuženo meso. Izvedbena uredba Komisije (EU) 2015/1375 (2) določa posebna pravila za uradni nadzor trihinele v mesu, vključno z laboratorijskimi preiskavami vzorcev mesa vseh prašičev za zakol.
 (3)
 Do pridobitve rezultata pregleda na trihinelo se lahko trupi pod določenimi pogoji razrežejo na največ šest delov. Za proizvodnjo nekaterih posebnih proizvodov, pridobljenih iz domačih prašičev, se zahteva razsek toplega mesa na več delov, preden je na voljo rezultat pregleda na trihinelo. Za take posebne proizvode bi bilo zato treba dovoliti razsek na več delov, če je zagotovljena varnost mesa.
 (4)
 Izvedbena uredba (EU) 2015/1375 določa odstopanje od pregleda na trihinelo ob vstopu v Unijo, kadar prašiči prihajajo z gospodarstev, uradno prostih trihinele, ki uporabljajo nadzorovane pogoje bivanja. Tretja država lahko uporabi to odstopanje le, če je Komisijo obvestila o uporabi takega odstopanja in če jo je Komisija vključila na seznam za ta namen.
 (5)
 V zvezi s tem se člen 13 Izvedbene uredbe (EU) 2015/1375 nanaša na tretje države, navedene v Uredbi Komisije (EU) št. 206/2010 (3) in Odločbi Komisije 2007/777/ES (4). Delegirana uredba Komisije (EU) 2020/692 (5) razveljavlja Uredbo (EU) št. 206/2010 in Odločbo 2007/777/ES z učinkom od 21. aprila 2021. Zato in zaradi poenostavitve bi bilo treba možnost določitve seznamov tretjih držav, ki uporabljajo odstopanja v zvezi s trihinelo, določiti neposredno v navedeni izvedbeni uredbi.
 (6)
 Člen 126(2)(c) Uredbe (EU) 2017/625 in člen 13 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/625 (6) določata, da mora pošiljke nekaterih živali in blaga spremljati uradno spričevalo, s katerim se zagotovi, da živali in blago izpolnjujejo ustrezne zahteve iz pravil iz člena 1(2) Uredbe (EU) 2017/625. Člen 14 Izvedbene uredbe (EU) 2015/1375, ki zahteva, da se potrdilo pregleda na trihinelo ali status gospodarstva glede trihinele vključi v uradna spričevala za trgovanje z živimi domačimi prašiči znotraj Unije ter za vstop takih prašičev in njihovega mesa v Unijo, zato ni več potreben in bi ga bilo treba črtati.
 (7)
 V poglavju I Priloge I k Izvedbeni uredbi (EU) 2015/1375 je določena referenčna metoda odkrivanja trihinele v vzorcih, odvzetih od trupov domačih prašičev. Mednarodna organizacija za standardizacijo je leta 2015 sprejela svetovni standard ISO 18743:2015, ki določa metodo odkrivanja ličink Trichinella spp. v mišični fazi v mesu posameznih živalskih trupov, namenjenih za prehrano ljudi. Referenčna metoda odkrivanja trihinele, določena v Izvedbeni uredbi (EU) 2015/1375, izpolnjuje zahteve standarda ISO 18743:2015.
 (8)
 Zato je primerno referenčno metodo iz Izvedbene uredbe (EU) 2015/1375 nadomestiti z metodo standarda ISO 18743:2015, da se referenčna metoda Unije uskladi s tem svetovnim standardom. To bo olajšalo izvoz prašičjega mesa iz Unije, ne da bi pri tem ustvarili dodatne zahteve ali breme za evropske laboratorije, ki uporabljajo referenčne metode za uradni nadzor.
 (9)
 Ker se Uredba (EU) št. 206/2010 in Odločba 2007/777/ES razveljavita šele z učinkom od 20. aprila 2021, bi se morala sprememba seznama tretjih držav in vzorcev spričeval uporabljati šele od navedenega datuma.
 (10)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za rastline, živali, hrano in krmo –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Izvedbena uredba (EU) 2015/1375 se spremeni:
 (1)
 v členu 2 se drugi pododstavek odstavka 3 črta;
 (2)
 v členu 3 se vstavi naslednji odstavek 5:
 „5. Z odstopanjem od člena 2(3) in po odobritvi pristojnega organa:
 (a)
 se trupi lahko razrežejo v razsekovalnici, ki je povezana s klavnico ali ločena od nje, če:
 (i)
 postopek odobri pristojni organ;
 (ii)
 se trup ali njegovi deli ne razrežejo v več kot eni razsekovalnici;
 (iii)
 je razsekovalnica na ozemlju države članice in
 (iv)
 se v primeru pozitivnega rezultata vsi deli opredelijo kot neprimerni za prehrano ljudi;
 (b)
 se trupi domačih prašičev se lahko razrežejo na več delov v razsekovalnici, ki je v istih prostorih ali povezana s klavnico, če:
 (i)
 postopek odobri pristojni organ;
 (ii)
 je za proizvodnjo posebnih proizvodov potreben razrez toplega mesa;
 (iii)
 se v primeru pozitivnega rezultata vsi deli opredelijo kot neprimerni za prehrano ljudi.“;
 (3)
 člen 4 se spremeni:
 (a)
 prvi pododstavek odstavka 1 se nadomesti z:
 „Trupi iz člena 2 ali njihovi deli, razen tistih iz člena 3(5), ne smejo zapustiti prostorov, dokler se ne ugotovi, da je rezultat pregleda na trihinelo negativen.“;
 (b)
 odstavek 3 se nadomesti z:
 „3. Če se v klavnici izvaja postopek, ki zagotavlja, da noben del pregledanih trupov ne zapusti prostorov, dokler se ne ugotovi, da je rezultat pregleda na trihinelo negativen, in dokler pristojni organ uradno ne odobri postopka ali se uporabi odstopanje na podlagi člena 3(5), se oznaka zdravstvene ustreznosti, določena v členu 18(4) Uredbe (EU) 2017/625, lahko uporabi, preden so na voljo rezultati pregleda na trihinelo.“;
 (4)
 v členu 13 se odstavek 2 nadomesti z naslednjim:
 „2. Odstopanja iz člena 3(2) in (3) lahko uporabijo samo tretje države, navedene v Prilogi VII, potem ko so Komisijo obvestile o uporabi navedenih odstopanj.“;
 (5)
 člen 14 se črta;
 (6)
 v Prilogi I se poglavje I nadomesti z naslednjim:
 „POGLAVJE I
 REFERENČNA METODA ODKRIVANJA
 Referenčna metoda odkrivanja za preglede vzorcev na trihinelo je ISO 18743:2015.“;
 (7)
 vstavi se naslednja Priloga VII:
 „PRILOGA VII
 Tretje države, ki uporabljajo odstopanje iz člena 13(2)
 “
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Člen 1(4), (5) in (7) se uporablja od 21. aprila 2021.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 14. oktobra 2020
 Za Komisijo
 Predsednica
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) UL L 95, 7.4.2017, str. 1.
 (2) Izvedbena uredba Komisije (EU) 2015/1375 z dne 10. avgusta 2015 o določitvi posebnih predpisov za uradni nadzor trihinel v mesu (UL L 212, 11.8.2015, str. 7).
 (3) Uredba Komisije (EU) št. 206/2010 z dne 12. marca 2010 o seznamih tretjih držav, njihovih ozemelj ali delov, iz katerih se odobri vnos nekaterih živali in svežega mesa v Evropsko unijo, ter o zahtevah za izdajo veterinarskih spričeval (UL L 73, 20.3.2010, str. 1).
 (4) Odločba Komisije 2007/777/ES z dne 29. novembra 2007 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in javnozdravstvenim varstvom ter vzorcih spričeval za uvoz iz tretjih držav nekaterih mesnih izdelkov in obdelanih želodcev, mehurjev in črev za prehrano ljudi in o razveljavitvi Odločbe 2005/432/ES (UL L 312, 30.11.2007, str. 49).
 (5) Delegirana uredba Komisije (EU) 2020/692 z dne 30. januarja 2020 o dopolnitvi Uredbe (EU) 2016/429 Evropskega parlamenta in Sveta glede pravil za vstop pošiljk nekaterih živali, zarodnega materiala in proizvodov živalskega izvora v Unijo ter za njihove premike in ravnanje z njimi po vstopu (UL L 174, 3.6.2020, str. 379).
 (6) Delegirana uredba Komisije (EU) 2019/625 z dne 4. marca 2019 o dopolnitvi Uredbe (EU) 2017/625 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z zahtevami za vnos pošiljk nekaterih živali in blaga, namenjenih za prehrano ljudi, v Unijo (UL L 131, 17.5.2019, str. 18).


type: other

text:
§ 30 TabakStG (Tabaksteuergesetz 1995), Versandhandel - JUSLINE Österreich
 § 30 TabakStG Versandhandel
 Berücksichtigter Stand der Gesetzgebung: 18.01.2018
 (1) Der Versandhandel mit Tabakwaren gemäß Abs. 2 ist unzulässig.
 (2) Versandhandel betreibt, wer Tabakwaren aus dem freien Verkehr des Mitgliedstaates, in dem er seinen Geschäftssitz hat, an Privatpersonen in anderen Mitgliedstaaten liefert und den Versand der Tabakwaren an den Erwerber selbst durchführt oder durch andere durchführen läßt (Versandhändler). Als Privatpersonen im Sinne dieser Bestimmung gelten alle Erwerber, die sich gegenüber dem Versandhändler nicht als Abnehmer ausweisen, deren innergemeinschaftliche Erwerbe nach den Vorschriften des Umsatzsteuergesetzes der Umsatzsteuer unterliegen.
 (3) Werden Tabakwaren durch einen Versandhändler mit Geschäftssitz in einem anderen Mitgliedstaat in das Steuergebiet geliefert, entsteht die Steuerschuld mit der Auslieferung der Tabakwaren an die Privatperson im Steuergebiet. Steuerschuldner ist der Versandhändler. Der Erwerber der Tabakwaren wird neben dem Versandhändler Steuerschuldner.
 (3a) § 9 Abs. 4 gilt sinngemäß.
 (4) Der Steuerschuldner hat für die Tabakwaren, für die die Steuerschuld entstanden ist, unverzüglich bei dem Zollamt, in dessen Bereich der Erwerber seinen Wohnsitz (Geschäftssitz) hat, eine Steueranmeldung abzugeben, darin die Steuer selbst zu berechnen und zu entrichten.
 (Anm.: Abs. 5 aufgehoben durch BGBl. Nr. 427/1996)
 0 Kommentare zu § 30 TabakStG
 Sie können den Inhalt von § 30 TabakStG selbst erläutern, also einen kurzen eigenen Fachkommentar verfassen. Klicken Sie einfach einen der nachfolgenden roten Links an!
 0 Entscheidungen zu § 30 TabakStG
 0 Diskussionen zu § 30 TabakStG
 Sie können zu § 30 TabakStG eine Frage stellen oder beantworten. Klicken Sie einfach den nachfolgenden roten Link an!
 Inhaltsverzeichnis TabakStG Gesamte Rechtsvorschrift Drucken PDF herunterladen
 § 22 TabakStG Verzicht auf die Sicherheitsleistung§ 23 TabakStG§ 24 TabakStG§ 25 TabakStG Einfuhr§ 26 TabakStG Unregelmäßigkeiten im besonderen Verfahren§ 27 TabakStG§ 28 TabakStG Vereinfachtes Begleitdokument§ 28a TabakStG Verbringen zu gewerblichen Zwecken in andere Mitgliedstaaten oder über das Gebiet anderer Mitgliedstaaten§ 29 TabakStG Verbringen zu privaten Zwecken§ 29a TabakStG§ 30 TabakStG Versandhandel§ 30a TabakStG Unregelmäßigkeiten während der Beförderung von Tabakwaren des steuerrechtlich freien Verkehrs anderer Mitgliedstaaten§ 31 TabakStG Steuererstattung oder Steuervergütung bei Verbringen zu gewerblichen Zwecken in andere Mitgliedstaaten oder Drittländer§ 32 TabakStG§ 33 TabakStG§ 34 TabakStG§ 35 TabakStG§ 36 TabakStG§ 37 TabakStG§ 38 TabakStG§ 39 TabakStG
 https://www.jusline.at/gesetz/tabakstg/paragraf/30
 § 29a TabakStG
 § 30a TabakStG


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 21.10.2011
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 276/37
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) N. 1059/2011 DELLA COMMISSIONE
 del 20 ottobre 2011
 recante modifica dei prezzi rappresentativi e dei dazi addizionali all'importazione per taluni prodotti del settore dello zucchero, fissati dal regolamento di esecuzione (UE) n. 971/2011, per la campagna 2011/12
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (CE) n. 1234/2007, del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento unico OCM) (1),
 visto il regolamento (CE) n. 951/2006 della Commissione, del 30 giugno 2006, recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 318/2006 del Consiglio per quanto riguarda gli scambi di prodotti del settore dello zucchero con i paesi terzi (2), in particolare l'articolo 36, paragrafo 2, secondo comma, seconda frase,
 considerando quanto segue:
 (1)
 Gli importi dei prezzi rappresentativi e dei dazi addizionali applicabili all'importazione di zucchero bianco, di zucchero greggio e di taluni sciroppi per la campagna 2011/12 sono stati fissati dal regolamento di esecuzione (UE) n. 971/2011 della Commissione (3). Tali prezzi e dazi sono stati modificati da ultimo dal regolamento di esecuzione (UE) n. 1038/2011 della Commissione (4).
 (2)
 Alla luce dei dati attualmente in possesso della Commissione risulta necessario modificare gli importi in vigore, in conformità delle norme e delle modalità previste dal regolamento (CE) n. 951/2006,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 I prezzi rappresentativi e i dazi addizionali applicabili all'importazione dei prodotti contemplati dall'articolo 36 del regolamento (CE) n. 951/2006, fissati dal regolamento di esecuzione (UE) n. 971/2011 per la campagna 2011/12, sono modificati e figurano nell'allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il 21 ottobre 2011.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 20 ottobre 2011
 Per la Commissione, a nome del presidente
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Direttore generale dell'Agricoltura e dello sviluppo rurale
 (1) GU L 299 del 16.11.2007, pag. 1.
 (2) GU L 178 dell'1.7.2006, pag. 24.
 (3) GU L 254 del 30.9.2011, pag. 12.
 (4) GU L 271 del 18.10.2011, pag. 46.
 ALLEGATO
 Importi modificati dei prezzi rappresentativi e dei dazi addizionali all'importazione per lo zucchero bianco, lo zucchero greggio e i prodotti del codice NC 1702 90 95 applicabili a partire dal 21 ottobre 2011
 (EUR)
 Codice NC
 Importo del prezzo rappresentativo per 100 kg netti di prodotto
 Importo del dazio addizionale per 100 kg netti di prodotto
 1701 11 10 (1)
 48,08
 0,00
 1701 11 90 (1)
 48,08
 0,48
 1701 12 10 (1)
 48,08
 0,00
 1701 12 90 (1)
 48,08
 0,18
 1701 91 00 (2)
 51,45
 2,03
 1701 99 10 (2)
 51,45
 0,00
 1701 99 90 (2)
 51,45
 0,00
 1702 90 95 (3)
 0,51
 0,21
 (1) Importo fissato per la qualità tipo definita nell'allegato IV, punto III, del regolamento (CE) n. 1234/2007.
 (2) Importo fissato per la qualità tipo definita nell'allegato IV, punto II, del regolamento (CE) n. 1234/2007.
 (3) Importo fissato per 1 % di tenore di saccarosio.


type: caselaw

text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/35
 Sag anlagt den 25. september 2002 af Miguel Vicente- mellem på den ene side de samlede beløb, sagsøgeren har
 Nuñez mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska- fået udbetalt eller får udbetalt fra 1. april 2000 i form af
 ber vederlag, og efterfølgende i form af pension, under
 hensyn til hans indplacering i lønklasse A5/3+1 pr.
 1. april 2000, og på den anden side de samlede beløb,
 (Sag T-294/02) sagsøgeren ville kunne have fået udbetalt, i løn og pension
 for den samme periode, hvis han var blevet indplaceret i
 lønklasse A5/2+6 pr. 1. april 1998, eventuelt med fradrag
 (2002/C 289/64) af den godtgørelse, som sagsøgeren allerede har fået
 udbetalt i samme anledning.
 (Processprog: fransk) Under alle omstændigheder:
 — tilpligtes Kommissionen at betale sagsøgeren et beløb på
 5 000 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade,
 som de anfægtede afgørelsers ulovlighed har påført ham.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 25. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen for — tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 De Europæiske Fællesskaber af Miguel Vicente-Nuñez, Krainem
 (Belgien), ved avocat Marc-Albert Lucas. Sagsøgeren har ned-
 lagt følgende påstande: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren i denne sag, som er identisk med sagsøgeren i sag
 Principalt:
 T-10/99 (1), anfægter den måde, hvorpå ansættelsesmyndighe-
 den til opfyldelse af dommen i nævnte sag omsider har
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 17. oktober 2001 besluttet at indplacere ham i lønklasse A5, løntrin 3, men
 om at forfremme sagsøgeren til lønklasse A5/3+1 med samtidig har fastsat sagsøgerens anciennitet i denne lønklasse
 virkning pr. 1. april 2000 og ikke til lønklasse A5/2+6 fra 1. marts 2000 og ikke 1. april 1998.
 med virkning pr. 1. april 1998 annulleres.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren som eneste anbrin-
 — Eftersom de anfægtede afgørelser har medført, at sagsøge- gende gjort gældende, at forpligtelsen til at opfylde nævnte
 ren har fået forringet sine karrieremuligheder, tilpligtes dom er tilsidesat, samt at der er sket overtrædelse af principper-
 Kommissionen at betale sagsøgeren erstatning med et ne om ligebehandling og om ret til karriere, for så vidt som
 beløb svarende til forskellen mellem på den ene side det den anfægtede beslutning hvad angår perioden fra 1. april
 samlede vederlag, sagsøgeren får udbetalt fra 1. april 1998 til 1. marts 2000 opretholder visse virkninger af den af
 2000 og frem til afsigelsen af dommen i nærværende sag, Retten tilsidesatte retsstridige afgørelse, idet sagsøgeren stilles
 og på den anden side det samlede vederlag, sagsøgeren i en mindre gunstig situation end hans kolleger, som ved
 ville have oppebåret i samme periode, såfremt han var forfremmelse fra en stillingsgruppe til en anden stillingsgruppe
 blevet indplaceret i lønklasse A5/2+6 pr. 1. april 1998, i forfremmelsesåret 1998 blev forfremmet til lønklasse A5 og
 eventuelt med fradrag af den godtgørelse, som sagsøgeren hans muligheder for en tidligere forfremmelse til en højere
 allerede har fået udbetalt i samme anledning. lønklasse reduceres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren morarente (1 ) Sag T-10/99 Vicente Nunez mod Kommissionen, dom af 9.3.2000
 med 8 % p.a. af dette beløb fra den dato, hvor disse (Sml. Pers. I A s. 47, II-203).
 vederlag skulle have været udbetalt sagsøgerne og indtil
 betaling sker.
 Subsidiært:
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 11. juni 2002 som Sag anlagt den 27. september 2002 af Koninklijke BAM
 NBM N.V. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 følge af den administrative klage af 30. januar 2002
 annulleres, for så vidt sagsøgeren herved tilkendes en skaber
 erstatning på 1 000 EUR for den ikke-økonomiske skade
 og de forringede karrieremuligheder, som sagsøgeren (Sag T-295/02)
 blev påført ved ansættelsesmyndighedens afgørelse af
 17. oktober 2001 om at forfremme sagsøgerne til (2002/C 289/65)
 lønklasse A5/3+1 pr. 1. april 2000 og ikke til lønklasse
 A5/2+6 pr. 1. april 1998. (Processprog: nederlandsk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning
 for den økonomiske skade, som de anfægtede afgørelser Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 har påført sagsøgeren, med et beløb svarende forskellen den 27. september 2002 anlagt sag af Koninklijke BAM NBM


text:
 2.3.2013
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 63/23
 Tožba, vložena 21. decembra 2012 – Kaatsu International proti UUNT (KAATSU)
 (Zadeva T-567/12)
 2013/C 63/46
 Jezik postopka: angleščina
 Stranki
 Tožeča stranka: Kaatsu International Co. Ltd (Morningside Drive, Združene države) (zastopnik: M. Edenborough, QC)
 Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
 Predlogi
 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
 —
 razveljavi izpodbijano odločbo Odbora;
 —
 toženi stranki naloži plačilo stroškov tožeče stranke, nastalih s to tožbo.
 Tožbeni razlogi in bistvene trditve
 Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „KAATSU“ za proizvode in storitve iz razredov 9, 10, 16, 28, 41 in 44 – prijava znamke Skupnosti št. 10 179 547
 Odločba preizkuševalca: zavrnitev prijave znamke Skupnosti
 Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe
 Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe Sveta št. 207/2009.


text:
Vara och Tid – ©MMR – Monika M Ringborg
 Tenta i filosofi
 Hur definierar och förklarar Heidegger fenomenet samvete och samvetets rop och hur dessa förhåller sig till Mannet?
 Frågeställningen är vald av tre skäl. Det ena skälet är att Heideggers utläggning av samvetet och dess rop i förhållande till mannet är, som jag tolkar det, viktigt på grund av att upplåtenheten har en avgörande roll i möjligheterna för tillvaron att få tillgång till sin egentlighet. Det andra skälet är att Heideggers definition av samvetet handlar mer om tillvarons ansvar för sin i-världen-varo, än av den vardagliga betydelsen av samvete som relaterar till skuld för något till den Andre eller det andra. Det tredje skälet är min idé om att Platons användning av smärtan i sina dialoger, kan ses vara en motsvarighet till samvetets rop, i meningen att den skulle kunna bidra till tillvarons egentlighet
 Min förförståelse (eller förehav) är å ena sidan att samvetet och samvetets rop, är i sig, något som existerar som medel, i syfte att få tillvaron att leva egentligt, vilket innebär att tillvaron inte är förlorad till mannet[1]. En egentlig tillvaro som är fri och inte förlorad, är redo att ta ansvar för sin egen identitet och inte förlitar sig på att andra bestämmer den, enligt Karademir som tolkar den efter Kants teori om frihet, som är den moraliska lagen, den rena viljan och självständigheten[2]. Heidegger å sin sida menar att en fri tillvaro bestämmer sina egna handlingar utifrån sig själv ”to give oneself the law for one ́s action”. Det handlar alltså om att inte blint följa normer och regler. [3]. Foucault använder sig av samma begrepp som Heidegger och menar att det enda sättet för friheten är att självtransformering är möjlig[4].
 Min förförståelse å andra sidan är min tidigare tillägnade kunskap och förståelse av hermeneutiken, som särskilt utgår från Gadamer och Riceours hermeneutiska filosofi. När jag nu läser Vara och tid för andra gången (den första var för tjugotre år sedan) förstår jag innehållet på ett helt annat sätt på grund av att den hermeneutiska förståelsen är utvidgad och fördjupad, även om förståelsen av Heidegger kan vara lika begränsad. Men för tjugotre år sedan tolkade jag Heideggers filosofi som dödens filosofi. Troligen för att jag inte förstod mer än så, om jag ens var i närheten av en förståelse.
 Jag väljer att förhålla mig hermeneutiskt i en närläsning av §§54-60; om samvetet, samt §§25-27; §34; 51 och väljer att gå in i cirkeln med samvetet, samvetets rop och mannet, som utgångspunkter som har till syfte att öka kunskapen och därmed förståelsen, på samma sätt som Heidegger går in i cirkeln med begreppet Vara. Jag använder den ursprungliga pagineringen i Vara och Tid. I diskussionen kommer jag delvis resonera kring mina tolkningar, samt föra in andras tolkningar av Heideggers teori.
 §§ 54-60 Samvetet och samvetets rop
 Min tolkning är att samvetet och speciellt samvetets rop är av avgörande betydelse, inte endast som ett medel utan också dess relation till mannet.
 Heidegger menar att det finns ett problem med att få tillvaron att förstå sig själv i sin möjliga egentliga existens genom sin rot i tillvarons vara[5]. Det som förhindrar förståelsen är man-självet. Ett förlorande i mannet, som tagit över varamöjligheterna, innebär att tillvaron lever oegentligt. Vad som krävs är därför ett återtagande av dessa, men för att det skall bli möjligt behöver tillvaron finna sig själv.[6] Detta sker genom ett lyssnande på samvetets rop. Men det handlar inte om, enligt Heidegger, den vardagliga betydelsen av samvetets röst. Den som talar om, att någon är i skuld till något eller någon annan, men kanske även till sig själv[7]. Tillvaron har gjort orätt och åläggs ansvaret att vrida det rätt. Skuld skapar ett dåligt samvete och att betala den, utan påminnelser, ger tillvaron ett gott samvete. Det är ett uttalat värderande som råder i vardagligheten och som är bestämt av mannet. Heidegger benämner detta som det vulgära samvetsbegreppet[8]. Det relaterar till skyldigvaron, som har en vidare betydelse av ”att vara i skuld”[9]. Den strängare betydelsen är ett anrop av tillvarons egna kunna-vara-själv, och därmed ett upprop till den egnaste skyldigvaron.[10]
 Han menar istället att den följande analysen ”ställer samvetet i det tematiska förehavet för en rent existential[11] undersökning med fundamental-ontologisk avsikt”[12]. Det innebär att utgå från den förontologiska varaförståelsen. ”Därför måste fundamentalontologin, ur vilken alla andra ontologier först kan växa fram, sökas i den existentiala tillvaroanalytiken”[13], som får fram tillvarons egentliga vara[14].
 Förehav som har karaktären av ett redan tillägnat förstående har till syfte att analysera den grundläggande avsikten för tillvarons varande (vara), dvs. är ett ursprungligt tillvarofenomen.[15] Samvetet är en form av upplåtenhet av tillvaron som konstitueras av befintlighet, förstående, förfallande och tal. Och det är speciellt talet som har sin betydelse för hur samvetets rop skall förstås.
 ”[...] Den noggrannare analysen av samvetet blottlägger detta som rop. Ropet är ett modus av talet. Samvetets rop har karaktären av tillvarons anropande av sitt egnaste kunna-vara-själv och detta i forma av ett upprop till den egnaste skyldigheten.”[16]
 Ropet har till uppgift att få tillvaron att förstå detta kunna-vara-själv, vilket är en skyldighet att ta reda på sanningen om. Men det är man-självet som anropas, vilket innebär att mannet bryter samman[17]. Det tillvaron tidigare har trott varit världen, stämmer inte längre.
 Men för att förstå varför det inte stämmer längre, måste ett utkast ske från den värld som tillvaron blivit inkastad in i, och blivit ”tilldelad” ett man-själv. ”[...] Förståendet i sig självt har den existentiala struktur som vi kallar utkast. Det utkastar tillvarons vara i riktning mot dess för-vars-skull lika ursprungligt som mot betydelsefullheten såsom världsligheten hos dess aktuella värld. Förståendets karaktär av utkast konstituerar i-världen-varon, med avseende på upplåtenheten i dess ́där ́, som ́där ́ för ett kunna-vara. [...]”.[18] Detta är en del av den egnaste skyldigvaron. Och det är genom dettautkast, tillvaron finner sig själv och ett återtagande av vara-möjligheterna kan ske.
 Beauvoir-in-America av Alexander Ruch, resonerar kring Beauvoirs utkast från hur världen har beskrivits för henne, när hon kom till New York. Och hennes upplevelser av hur det var att börja upptäcka världen på nytt. Det är möjligt att se hennes upplevelser och förstående efter att ha lyssnat på samvetets rop och tagit avstånd från mannet, genom utkastet, som ett vittnesmål om hur skör, men också spännande och levande tillvaron kan bli. ”[...] Beauvoir ́s desire to ”eat” the lights refers to the opposite ([...]) fantasy of absolute power over the world as a sovereign (Subject)”[19]. Men frustrerande eftersom New York inte är något som går att äta. Hur kan Beauvoirs upplevelse kunna ses vara en referens som Heidegger talar om. I artikeln Four Theories of Things av Paul Kockelman finns en del intressant att ta del av, som hänvisar till Heidegger, exempelvis rötterna till Aristoteles, samt till Account of References. Här skulle man kunna se att man-självet är till mannet, som jag-självet är till egentligheten, på samma sätt som spiken är till hammaren.
 Några sidor längre fram i artikeln tar Ruch upp frågan om självmedvetande, som eventuellt kan kopplas till tillvarons utkast som leder till egentligheten. ”[...] in contrast to the man, she understands that anything said by her will be seen against the context of her status as a woman. Background here is aligned with self-consciusness, which also means consciousness of the world that partially defines that self [...]”[20]. Hur kan detta kopplas till Heideggers teori om egentligheten? En möjlig tolkning är att kvinnans öde, är att definieras utifrån sitt kön, mer än utifrån sin mänsklighet.
 Det skulle alltså kunna-vara annorlunda, på ett helt annat sätt – en möjlighet, en ”ny” sanning eller Sanningen med stort S? Kanske detta visar hur människan kan överskrida sin egen fakticitet genom de möjligheter som ges genom utkastande och ett kunna vara, som ”ännu inte är”.[21] Men hur då nå detta som ”ännu inte är”, men som är en möjlighet? När detta nya som ännu inte är, men upptäcks, går det inte att förstås omedelbart utan måste tolkas aktivt.[22] utifrån våra tidigare erfarenheter och vilken grund dessa har.
 Samvetets rop väcker tillvaron och gör den uppmärksam på flykten till mannet eller om man så vill, uppmärksam på (den skenbara) tryggheten i mannet som leder bort från ångesten, som Heidegger menar är kusligheten i tillvaron[23]. Om tillvarons själv är ett man-själv, betyder detta att den i själva verket är ingen. Det egna självet har förfallit till förmån för man-självet. Detta att vara där för ett kunna-vara, blir då ett kunna-vara-som andra och därmed vara ingen.
 Samvetets rop kan endast höras av tillvaron, när man-självet inte längre räcker till för att hålla ihop existensen. När det inte längre t.ex. är Man som dör, eller Man som har smärta, utan när självet står inför sin egen död eller inför sitt egna svåra smärttillstånd. När Man byts ut till ett Jag, går sanningen inte längre att undvika. Jag kommer dö, eller jag lever med smärta. Det är ingen annan än jag själv och det är mitt ansvar att hantera min egen dödsångest eller en intensiv smärta, oavsett om den är fysisk eller psykisk betingad.
 ”Ropet är ju något som aldrig någonsin planeras, förbereds eller avsiktligt fullgörs av oss själva. ́Det ́ ropar, mot förväntan och rentav mot vår vilja. Å andra sidan kommer ropet otvivelaktigt inte från någon annan, som är i världen tillsammans med mig. Ropet kommer ur mig själv, och ändå över mig själv.”[24]
 Samvetets rop skapar ångest, som avslöjar sanningen om tillvarons oegentlighet, och det är först då en frigörelse kan ske från mannets dominans[25]. Detta föregås av själva förfallande till mannet genom tillvarons upplevelse av hotet som kommer från det inomvärldsliga varandet. Ångesten ”inför vad” är emellertid inte inomvärldslig. I sig skapar den fruktan inför att något skall hända eller hur någonting är. Men det existerar inte något här eller där borta som hotet närmar sig ifrån. Det hotfulla är från ingenstans utan just ”inför vad”[26]. ”Ångesten ́inför vad ́är i-världen-varon som sådan”[27]. Ångesten förgör tillvarons möjligheter att förfalla till att förstå världen utifrån det offentliga mannet. ”Den kastar tillbaka tillvaron på det för vars skull den ängslas, dess egentliga kunna-vara-i-världen”[28]
 Intressant är det Heidegger skriver om friheten. ”Ångesten uppenbarar i tillvaron varat till det egna kunna-varat, det vill säga frivaron för friheten i ett sig-själv-väljande och gripande”[29]. Det finns inte någon frihet att välja själv. Valen är bestämda vilket betyder att kunna-vara inte handlar om oändliga möjligheter, på grund av tillvarons historicitet. Frivaro låter emellertid som om det vore något positivt och i en mening är det troligen det Heidegger menar. ”Ångesten ställer tillvaron inför dess frivaro för ... sitt varas egentlighet, som en möjlighet den alltid redan är”[30]. Ångesten är befintligheten, vilket visar i vilken stämning som tillvaron befinner sig. Vad som gäller är att förstå vad den vill säga, vilket ingår i förståendet. Ångesten upplåter möjlighetsvaron. Sammanfattningsvis kan man se frivaro för som något positivt. ”[...] Denna individuation hämtar tillbaka tillvaron ur dess förfallande (till mannet) och uppenbarar för denna egentlighet och oegentlighet som möjligheter för dess vara”[31]. Kockelman tar upp Hobbes definition på ångesten, att den har att göra med framtiden gällande en speciell framtid, men Heidegger menar att det endast är döden som utgör en säker framtid för tillvaron. I Vara och tid menar han att ångesten är inför något osäkert som skapar kusligheten.[32]
 Utifrån denna redogörelse av samvetet och dess rop, samt den ångest denna skapar blir en redogörelse av mannet en naturlig övergång. För vad i mannet är det som skapar tillvarons oegentlighet?
 §§25-27; 34; 51 Mannet
 ”Man” är ett ord som används ofta, vilket får karaktären av påstående som säger något generellt om andra, om händelser och hur världen är beskaffad. Vi använder ordet man, både i en generell mening, men även när det handlar om oss själva. Jag uppfattar, ersätts ofta till Man uppfattar något om och av världen. Denna ersättning skyddar oss från att ta ansvar för hur vi själva ser på det som händer och sker. Men det skyddar oss också från att stå öga mot öga med oss själva.
 Tillvaron är vårt eget vara och det identiska hos oss själva. Det är ”jag”, mitt eget varande. ”Jag är” står för vad jag är mer än vem jag är. Vem jag är, kopplar Heidegger till självet, dvs. jaget själv, dvs. till självet (subjektet). ”Detta ́vem ́ är det som förblir identiskt under växlande förhållningssätt och upplevelser som därvid hänför sig till denna mångfald”[33].
 Men tillvaron har alltid en relation till andra och annat i sin vardag som den förhåller sig till. Enligt Heidegger, kan detta genom vardagligheten skapa ett icke-själv. ”Det kan hända att den vardagliga tillvarons ́vem ́ just inte alltid är jag själv”[34]. En tolkning är att medvaron blir, på så sätt för självet i dess renaste form, en fiende, för att ställa det på sin spets.
 Det finns en närhet och ett avstånd till jaget självt. Användandet av närhetens pronomen ”Jag” behöver inte betyda att det är jag själv som exempelvis tycker, bedömer, handlar i enlighet med detta, utan att det bakom detta kan visa att det inte är Jag, utan Man, dvs. mansjälvet. Det betyder emellertid inte att jaget inte skulle finnas, utan snarare att det är en bestämd varahet hos jaget självt, som Heidegger benämner som självförloradhet[35]. ”Tillvarons värld är medvärld. I-varon är medvaro med andra. Deras inomvärldsliga i-sig-varo är medtillvaro”[36]. ”[...] Tillvaron finner i första hand ́sig själv ́ i vad den bedriver, behöver, väntar sig, förhindrar – i det närmast ombesörjda omvärldsligt tillhandsvarande” [37].
 Enklare uttryckt – vi lever vårt vardagsliv där ute, dvs. i där-varon. Att tillvaron använder ord som riktar sig till ett där, och inte ett här, beror på rumsligheten. Om vi alltid lever för mycket där borta istället för här, finns risken att vi förlorar oss själva. Speciellt om vi ger det tillhandsvarande alltför stor betydelse. När detta händer, är inte tillvaron sig själv, dvs. inte endast en medvaro, utan en vardaglig medvarandravaron som övertagit tillvarons vara. Vilket innebär att tillvaron är underkastad de andras gottfinnande och bestämmer ”tillvarons vardagliga varamöjligheter”[38].
 Det är mannets vara, sitt egna sätt att vara. I denna medvarandravaro är det genomsnittligheten som ombesörjs, dvs. ”[...] det som passar sig, det man låter eller inte låter gälla, det man förunnar och den man förvägrar framgång [...]”[39]. Det är offentligheten, som karaktäriseras, enligt Heidegger, som avståndstagande, genomsnittlighet och nivellering. En tolkning är att skillnaderna elimineras. Om något görs är det ingen som gör det, vilket bidrar till att alla fråntas ansvaret, och ingen behöver stå till svars. ”Mannet avlastar på detta sätt den enskilda tillvaron i dess vardaglighet”[40]. Men priset är att mannet får övertaget och makten. Detta innebär inte förloradhet, utan snarare osjälvständighet och oegentlighet. Och det finns en självklarhet i detta, om man är ingen, kan man inte förlora något. Tillvarons vardagliga själv är ett man-själv.[41]
 Längre fram i §34, relaterar Heidegger till mannet och skriver om att tillvaron ”[...] i första hand och mestadels uppgår i mannet och behärskas av detta. Är tillvaron såsom kastad i-världen-varo inte i första hand kastad in just i mannets offentlighet? Och vad betyder denna offentlighet om inte mannets specifika upplåtenhet”[42]. Det viktiga i medvarandravaron är att det talas. Det vidareför och eftersäger, och det talade sprider sig vidare kretsar och får därmed en auktoritativ karaktär. ”Saken förhåller sig så eftersom man säger det”[43]. Och det är genom detta som pratet uppstår. ”Pratet är möjligheten att förstå allt utan att först ha tillägnat sig saken”[44]. Pratet underlättas av en genomsnittlig förståelse som inte avgörs om det som sägs har en grund eller inte. Pratet är en del av tillvarons förfallande utöver nyfikenheten och tvetydigheten. Tillvaron har förfallit till världen.[45] Men, tillvaron dör så länge den existerar, menar Heidegger, på detta förfallande sätt[46]. Talet/pratet tas även upp i relation till till-döden-varon. I vardagligheten härskar mannet, så även när det gäller döden, menar Heidegger. Talet om man dör, är det som om ingen dör utom mannet självt. ” ́Döendet ́ nivelleras till en incident som visserligen drabbar tillvaron, men inte tillhör någon särskild. Om tvetydigheten någonsin utmärker pratet, så gäller det detta tal om döden.”[47]. Mannets tal om döden lugnar och förhindrar ångesten inför tillvarons egen död, vilket skapar en alienation inför sitt relationslösa kunna-vara som är döden. Men mannet ger också budskapet om att svaghet inte är önskvärd, vilket ångesten är ett tecken på.[48] Det ovanstående påminner om nutidens syn på vetenskaplighet. Det som talas och pratas om, måste ha ett stöd i en existerande verklighet, vilket inte ingår i mannet.
 Artikeln Being-from-others: Reading Heidegger after Cavarero, av Lisa Guenther verkade till början ha relevans för min frågeställning, speciellt hennes utläggning om luften som inte är tillvarons egen, utan något den delar med andra. ”The air that I breathe moves through my body without belonging to me; I share this air with others in a continual exchange that both connects us and maintains our distinction”.[49] Guenther talar om den i relation till födelsen och att den luft som modern ger sitt barn kan aldrig återgäldas. ”[...] I cannot give birth to the mother who gives birth to me”.[50] Kan detta tolkas som att själva födelsen, som bidrar till att barnet kan andas in den luft som finns i medvaron, är en gåva. Och det är en gåva för att den aldrig kan återgäldas. Det är lite svårt att få grepp om betydelsen av detta, om det inte handlar om att i medvaron ger vi inte luften som en gåva till varandra, utan genom ett utbyte. Detta blir även ett utbyte mellan mor och barn, när det väl har kommit till världen. Jag ger dock upp mina försök att förstå innehållet i artikeln. Men, en eventuell koppling till medvaron hos Heidegger skulle kunna vara intressant att utveckla vidare. Vi delar världen med andra, en värld som inte är vår egen, på samma sätt som luften vi andas inte är det.
 Ovanstående text handlar om hur samvetet och dess rop, och relationen till mannet kan förstås, samt en redogörelse för själva innebörden av mannet. I diskussionen utvecklar jag till viss del mina tolkningar, invändningar och frågor kring det jag har tagit upp och genom att gå till andras tolkningar i syfte att se vad som har relevans för min frågeställning. Vidare fokuserar jag på vad som händer med tillvaron då den genom utkastet från mannet, börjar leva egentligt.
 Tillvaron skall hos Heidegger förstås enkelt uttryckt som vårt levande i världen och på vilket sätt vi gör det; egentligt eller oegentligt, (dvs. på ett genuint eller falskt sätt). Men, det är inte vi som kollektiv, utan tillvaron är den enskilda människan, som Heidegger behandlar i Vara och tid. Detta kan tolkas som att tillvaron har oändliga möjligheter i världen och att det finns någon slags frihet i detta. Vi kan välja att bli dem vi vill vara eller utgå från en känsla av vad som är rätt för oss själva. Det är budskapet som vi i nutid tar till oss. Frågan om hur det skall gå till faller på sin egen orimlighet med Heidegger, med tanke på att vi lever tillsammans med andra. Och att andra bestämmer till stor del på vilket sätt vi har möjlighet att leva. Och om vi förhåller oss till mannet på ett egentligt sätt (dvs vi har tagit avstånd från det), varifrån kommer då möjligheterna och på vilket sätt kan vi välja.
 Svaret ges i kapitel fem, vilket innebär att det tidigare perspektivet att det endast handlar om ett jag, en singularitet, måste omdefinieras. Det kan ju te sig märkligt att han frångår fokus på singulariteten i utläggningen om ödet, genom begreppet skickelse (vilket innefattar den enskildes öde i relation till ett kollektiv ”skickelse”[51]), om det egentligen inte handlar om att han ger ett helt annat budskap. Ett budskap som skapar en förståelse av att tillvarons öde är förknippat med andra, men på kanske ett mer livsavgörande sätt än den medvaro som tillvaron ingår i. Han talar inte längre om enbart en singularitet, utan om folket och dess öde. Här blir medvaron betydelsefullare än vad den tidigare kan uppfattas ha ett intryck av att vara. Tillvarons öde är på något sätt förbundet med generationens öde, som i sin tur visar på en historicitet. Följande citat kan emellertid vara vägledande.
 ”[...] Skickelsen är inte sammansatt av enskilda öden, lika lite som medvarandravaron kan fattas som en samförekomst av ett flertal subjekt. [...] Tillvarons ödesmässiga skickelse i och med sin ́generation ́ utgör tillvarons fulla, egentliga skeende.”[52]
 Min tolkning så här långt, är att Heidegger menar att den enskildas ansvar är att se sina egna existentiella möjligheter och ta ansvar för dessa, men samtidigt förstå och ta ansvar för att generationens öde är upphovet till dessa möjligheter. ”Skickelsen är inte sammansatt av enskilda öden” vilket kan tolkas som att det inte handlar om en egentlighet som ger tillvaron frihet utan en egentlighet som är i samklang med något mycket större. Detta skulle kunna tolkas som att vi blir dem vi blir, beroende av i vilken tid vi lever inom, och att vi genom detta är ödesbestämda. Om detta tolkas bokstavligt kan det ge konsekvensen att det kan finnas en ovilja eller helt enkelt en uppgivenhet om att inte kunna förändra någonting i grunden.
 Det Heidegger tar upp kan förklara enligt en del tolkningar att Nationalsocialismen var det tyska folkets öde[53], men som också blev hela världens öde. Vi kan alltså inte komma ifrån vårt eget öde som tillvaro inom en generation, och om vi går emot vårt kollektiva öde, lever vi oegentligt. Men tillvaron lever oegentlig även när den flyr till mannet för att undgå sitt öde. Det betyder att tillvaron inte kan leva egentligt förrän den först tar avstånd från mannet, sen får kunskap om sitt öde och till slut förstå att detta öde är gemensamt för kollektivet. Mannet är oegentligt och folkets öde är egentligt. Det är här som historiciteten kommer in, som en förklaring och ett tillrättaläggande av de möjligheter som Heidegger menar att tillvaron får kunskap om. Att leva egentligt innebär i detta fall att leva i enlighet med folkets ödet.
 När det gäller den diskussion jag för utifrån citatet, är jag medveten om att det finns risk att jag kommer från ämnet och den formulerade frågeställningen. Men, som jag ser det, är det viktigt att fundera över om samvetets rop till tillvaron, som i själva verket kommer inifrån, enligt Heidegger, håller för en prövning, i och med att han sedan talar om folkets öde. Även om jag hamnar helt fel, vill jag ställa frågan: Finns det inte något manipulativt i denna ”omsvängning”? Budskapet är att tillvaron skall leva på samma egentliga sätt som alla andra.
 Alla singulariteter som skapar ett kollektiv är underordnade ett gemensamt öde, i vilket ingår bestämda möjligheter. Det som kan ses vara ett problem, kanske inte gällande tillvarons öde, om det skulle handla om en singularitet. När det gäller tillvaron kan egentligheten innebära att det finns bestämda möjligheter beroende av bakgrund, klass, genus och etnicitet.
 Frågan som uppstår är hur tillvaron vet att det individuella ödet är gemensamt med kollektivets? Är det egentligen inte makten (hur den än ser ut) inom en nation som bestämmer vad som är ödet? Oavsett om den utgår från ett unikt skikt eller inom en viss diskurs.
 Karademir, menar att det inte finns några likheter mellan Heidegger och Foucault om historieuppfattningen och att de intar olika positioner, men min läsning av Heidegger och Foucault gällande diskursbegreppet visar att det inte alls är osannolikt att Foucaults utsaga om den betydelse Heidegger hade för dennes utveckling av sin egen teori stämmer. Om vi utgår från Foucaults begrepp diskurs kan detta ha sitt ursprung i Heideggers utläggning av mannet, med skillnaden att Foucault i sina verk där han explicit talar om diskurs, inte talar om det med samma termer som Heidegger gör gällande mannet. (Detta kan fylla den tomhet som finns mellan Foucaults tidigare verk och hans teori om diskurser som inte med självklarhet kan upptäckas i dessa verk). Både mannet och diskursen utöver en makt, som har att göra med normer och hur medborgarna skall tänka i olika frågor. Men mannet mer än diskursen, förfaller till pratet – ”Pratet är möjligheten att förstå allt utan att först ha tillägnat sig saken”[54].
 Min tolkning är att individen kan förhindra den makt diskursen utövar, genom att gå sina egna vägar och nå frihet. Därför att makten inte får något fäste och individen blir inte föremål för uppmärksamhet och granskning. Vilket Heidegger inte anser vara möjligt i förfallandet till mannet, som jag förstår det, utan med hjälp av samvetets rop. Och att folkets öde inte är möjligt att undkomma, oavsett vilka bestämda möjligheter exempelvis vissa klasser har tillgång till.
 En väsentlig skillnad mellan mannet och diskursen enligt Foucault skulle emellertid vara att mannet relateras till det offentliga, medan diskursbegreppet kan användas i en analys både i ett stort och ett litet sammanhang inom vilket tillvaron verkar. Makten är relationell, samt verkar genom normer, disciplinering, mentalitetsformering m.fl.[55] På så sätt verkar diskursen mer försåtligt än vad mannet gör. Mannets prat kan bemötas, brytas ner genom fakta. Även om det inte är osannolikt att Foucault har inspirerats av Heidegger är skillnaderna inte obetydliga.
 Det leder i så fall (eller i vilket fall) inte till någon frihet att leva egentligt i relation till mannet. Egentlighet med Heidegger handlar om det sanna, den sanna tillvaron, som jag förstår det. För hur fri kan tillvarons vara bli om den är förbunden med folkets ödets egentlighet. Det gemensamma ödet bör då baseras på den rådande politiken som förs, som i sin tur bygger på traditionen. Men vilken tradition? Under vilken tid? Jag går vidare till Foucault. I artikeln Heidegger and Foucault: On the Relation Between the Anxiety-Engendering-Truth and Being-Towards-Freedom, av Aret Karademir, vill jag ta upp hur Foucault ser på möjligheten till frihet. Karademir tar upp detsamma som jag gör tidigare att det endast är ångesten enlig Heidegger som kan frigöra tillvaron från dess ”absorption in the ́world ́ of the anonymous One, and for Daseins ́s authentic self”.
 Som jag nämner i inledningen, menar Foucault att friheten endast kan ske genom en självtransformering. Men, säger Karademir, Foucaults uppfattning är inte så olik Heideggers eftersom skapandet av ett själv förutsätter ett suveränt subjekt[56]. Min tolkning är att med Heidegger är tillvarons egentlighet detsamma som ett suveränt subjekt. Vidare menar Karademir att det inte är sant att Heidegger motsatte sig subjektivismen i samma mening som Foucualt, som jag förstår det. I min läsning av artikeln kan jag emellertid inte se annat än att de talar om samma typ av frihet, vilket motsäger den frivaro från i-sig-själv-väljande, Heidegger talar om, eller att det ena är friheten från mannet och det andra friheten från den relationella makten, som Foucault talar om. Något som jag tolkar Heidegger inte talar om. Subjektet har ingen möjlighet att fritt välja. Det kan dock finnas två andra förklaringar, antingen att det är Karademirs tolkning som inte är trogen Heidegger eller också att mina kunskaper inte räcker till.
 En tolkning som emellertid är möjlig att göra och ge svar på mina frågor, är att förstå att tillvarons historicitet begränsar dess möjlighet till frihet. Ruin beskriver det som ”ur det arv som den på så vis övertar”.
 Den förgångna tillvarons – och därmed historiens – primära framträdelseform är arvet, traditionen, såsom en möjlighet för tillvaron att existera genom. Tillvaron är inte bara tom-möjlig-varo, den är också tvånget att välja någon bestämd möjlighet. Däri består dess ́öde ́”[57].
 Ödet är utifrån Ruins tolkning att det finns ett tvång, vilket skulle kunna stödja mina invändningar till viss del om brist på frihet, dock inte brist på frivaro.
 Den eventuella svagheten hos Heidegger i Vara och Tid gällande att leva egentligt, kan vara att han inte explicit tar upp, att detta gemensamma folkliga ödet inte behöver vara detsamma i alla länder, eller i alla kulturer. Det vill säga, att han inte tar hänsyn till den mångfald som råder.
 Jag kan finna stöd hos Ruin då han skriver följande: ”Den beskriver ett förlopp och en individuell kollektiv beslutsprocess som i princip skulle kunna fyllas med vilket innehåll som helst och vilket politiskt beslut som helst, vilket dock inte innebär att den saknar värde som fenomenologisk beskrivning”[58]. Det skulle med detta betyda att det svenska folkets öde i nuläget är högerkonservatismen då den är på frammarsch, då socialliberalismen och socialismen i olika former historiskt sett kan ses vare en parentes. Eller är det tvärtom, att det svenska folkets öde är att värna om dessa två senare benämnda ismer.
 Frågan uppstår under vilken tid vårt öde har sina rötter. Heidegger ger inte som jag kan se några tydliga svar på denna fråga. Om det inte handlar om att tidsligheten kan ge förklaringar till varför denna beslutsprocess får olika innehåll. Min tentativa tolkning är följande: Om man ser att samma gäller beslutsprocessen, som tillvarons helvaro–födelse varandet–död, som för en kultur, politisk ideologi, födelse –liv–död. Det skulle betyda att ett folks öde också föds – varar – dör. Detta gäller, för att ta ett exempel, att även nationalsocialismens helvaro i Tyskland, följde samma förlopp. Vilket öde har det tyska folket idag? Att leva i enlighet med att ta avstånd från Nationalsocialismen? En tid skapar sina egna hjältar och fiender för att det finns en grund som gör det möjligt?
 Närläsningen av vissa delar i Heideggers Vara och tid som ovanstående text bygger på, har gett mig en inblick i hans teori, som innebär att jag efter kursen kan fortsätta läsa på egen hand, men främst bedömer jag att denna inblick också skapat en ökad förståelse för efterföljande teoretiska perspektiv som utvecklats utifrån hans tänkande. Han är svår att läsa och förstå, men vetskapen om detta, kan skapa en förståelse om en icke-förståelse av hur det ena hänger ihop med det andra. Abstraktionen är hög och en konkretisering är nödvändig, men svår att gå i land med. Vissa delar tror jag mig ha fått en ökad förståelse av, men min bedömning är att jag endast har funnit ingången (annorlunda uttryckt – nyckeln) till en början på en mer fördjupad förståelse, som är viktigt om hans teori skall kunna tillämpas på ett material.
 Den avslutande frågan gäller om smärta kan motsvara samvetet och dess rop i syfte att få individen att leva egentligt. Som jag har tolkat Heidegger finns det en god chans att tillämpa dessa begrepp på en undersökning, med Platons användning av smärta för att påvisa hur lärande sker, både på en existentiell och en ändamålsenlig nivå. Det gör ont att lära sig på många olika sätt, både vad gäller att få insikter om ens eget sätt att leva och en fördjupad kunskap på olika nivåer, om hur världen är beskaffad. Smärtan kan därför ses vara ett medel i syfte att uppmärksamma individen på utvecklingsmöjligheter. Inom exempelvis utbildningen på universitetsnivå, riskerar en negligering av smärta, att en fördjupad kunskap och förståelse inte nås, då steget över tröskeln aldrig tas. Formen och baskunskapen blir alltmer framträdande, till förfång för fördjupningen.
 Det mest kända exemplet hos Platon att insikter och vetande är smärtsamma är beskrivet i grottliknelsen, men även i förlossningskonsten. Men i många av Platons dialoger behandlas smärtan. På vilket sätt jag kommer gå vidare, är jag inte helt på det klara med. Men, min läsning av Vara och tid, samt skrivandet av den här examinationen är en bra början på att min närläsning av dialogerna, samt den tematisering som är genomförd nu kan analyseras utifrån ett teoretiskt perspektiv, som kan leda till resultat som i förlängningen kan utveckla undervisningen och leda till ett mer fördjupat lärande.
 Martin Heidegger, Vara och tid, övers. Jim Jakobsson Göteborg: Daidalos, 2013.
 Lisa Guenther, ”Being-From-Others: Reading Heidegger after Cavarero”, i Hypatia, vol. 23, no. 1, 2008.
 Aret Karademir, ”Heidegger and Foucault: On the Relation Between the Anxiety-Engendering–Truth and Being-Towards-Freedom”, i Humanistic Studies, vol. 36, 2013.
 Paul Kockelman, ”Four Theories of Things: Aristotle, Marx, Heidegger, and Peirce”, i Signs and Society vol. 3, No. 1, 2015.
 Alexander Ruch, ”Beauvoir in America: Understanding, Concrete Experience, and Beauvoir’s Appropriation of Heidegger in America Day by Day”, i Hypatia, vol. 24, No. 4, 2009.
 Hans Ruin, Kommentarer till Heideggers Varat och Tiden, Huddinge, Södertörn Philosophical Studies 2, 2013.
 [1] Karademir 2013, s. 378.
 [2] A.a. ”He claims [Kant[, freedom is ”self-legislation, pure will, autonomi.
 [3] A.a.. sid 378.
 [4] A.a., s. 386.
 [5] Heidegger 2013, §54, s. 267.
 [6] A.a., s. 268.
 [7] A.a., §57, s. 281.
 [8] A.a. §58, s. 281.
 [9] A.a., s. 282.
 [10] A.a., §55, s. 269.
 [11] A.a., §4, s. 13.
 [12] A.a.
 [13] A.a.
 [14] A.a., §55, s. 270.
 [15] A.a., §54, s. 269.
 [17] A.a., §56, s. 273.
 [18] A.a. §31, s.145
 [19] Ruch 2009, s. 114.
 [20] A.a., s. 119.
 [21] A.a.
 [22] Från tidigare diskussionsinlägg.
 [23] A.a., § 57, s. 276.
 [24] A.a., §57, s. 275.
 [25] Karademir 2013, s. 4.
 [27] Heidegger 2013, §40, s. 186.
 [28] A.a., s. 187.
 [29] A.a., s. 188.
 [30] A.a.
 [31] A.a., s. 190.”
 [32] Kockelmann 2015.
 [33] Heidegger 2013, §25, s. 114.
 [34] A.a., s. 115.
 [35] A.a., s. 116.
 [36] A.a., §26, s. 118.
 [37] A.a., s. 119.
 [38] A.a. §27, s. 125.
 [39] A.a., s. 127.
 [40] A.a.
 [41] A.a., s. 129.
 [42] A.a. § 35, s. 167.
 [43] A.a, s. 168.
 [44] A.a., s. 169.
 [45] A.a., s. 176.
 [46] A.a. §50, s. 251.
 [47] A.a. §51, s. 253.
 [48] A.a., s. 253-254.
 [49] Gunther 2008, s. 100.
 [50] A.a., s. 101.
 [51] Heidegger 2013, §74, s. 384-385, fotnot 1.
 [52] A.a., s. 385.
 [53] Se Ruin 2013, s. 100-107; Föreläsning 6 Strandberg.
 [54] Heidegger 2013 s. 169.
 [55] Karademir 2013, 384.
 [56] A.a., s. 383.
 [57] Ruin 2013, s. 102.
 [58] A.a., s. 103-104


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/64
 Sag anlagt den 8. september 2010 — Spanien mod Kommissionen
 (Sag T-384/10)
 ()
 (2010/C 288/115)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved J. Rodríguez Cárcamo)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning K(2010) 4147 af 30. juni 2010 om nedsættelse af støtte fra Samhørighedsfonden til følgende (grupper af) projekter: »Vandforsyning til bebyggelser i floden Guadinas vandområde: Comarca de Andévalo« (2000.ES.16.C.PE.133), »Behandling og rensning i floden Guadalquivirs vandområde: Guadaira, Aljarafe og Guadalquivirs EE NN PP« (2000.16.C.PE.066) og »Vandforsyning til flerkommunale systemer i provinserne Granada og Málaga« (2002.ES.16.C.PE.061), annulleres, og
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har fra Samhørighedsfonden tildelt støtte til forskellige projekter vedrørende: »Vandforsyningen til bebyggelser i floden Guadinas vandområde: Comarca de Andévalo« (2000.ES.16.C.PE.133) [Beslutning K(2001) 4113 af 18. december 2001], »Behandling og rensning i floden Guadalquivirs vandområde: Guadaira, Aljarafe og Guadalquivirs EE NN PP« (2000.16.C.PE.066) [Beslutning K(2000) 4316 af 29. december 2000] og »Vandforsyning til flerkommunale systemer i provinserne Granada og Málaga« (2002.ES.16.C.PE.061), [Beslutning K(2002) 4689 af 24. december 2002].
 De forskellige projekter skulle iværksættes gennem flere entreprisekontrakter.
 Den anfægtede beslutning nedsætter ved passende finansielle korrektioner den støtte, der oprindeligt var tildelt fra Samhørighedsfonden.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande gjort følgende anbringender gældende:
 1.
 Overtrædelse af artikel H.2, bilag II, til forordning nr. 1164/94/EF (1), for så vidt som:
 —
 der er anvendt en finansiel korrektion for overtrædelse af EU-direktiver om indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter på kontrakter, der imidlertid ikke er omfattet af disse direktiver, og
 —
 der er anvendt en finansiel korrektion for en overtrædelse af EU-regler, der imidlertid ikke eksisterer, idet disse ikke omhandler den angiveligt ulovlige opdeling af kontrakternes genstand.
 2.
 Subsidiært: Den nævnte forordning er overtrådt, idet der ikke i forhold til erfaring og gennemsnitspriser foreligger en krænkelse af direktiv 93/37/EØS (2) om indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.
 3.
 Ligeledes subsidiært: Sagsøgeren har anført, at proportionalitetsprincippet er blevet tilsidesat.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16.5.1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden.
 (2) Rådets direktiv 93/37/EØF af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.


text:
 18.6.2021
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 216/133
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2021/980
 z dne 17. junija 2021
 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) 2019/661 glede zahtev po informacijah za vpis v elektronsko evidenco kvot za dajanje fluoriranih ogljikovodikov na trg
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 517/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o fluoriranih toplogrednih plinih in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 842/2006 (1) ter zlasti člena 17(2) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba Komisije (EU) 2019/661 (2) določa zahteve za podjetja, za katera je obvezen vpis v evidenco, vzpostavljeno v skladu s členom 17(1) Uredbe (EU) št. 517/2014.
 (2)
 V skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2019/661 morajo podjetja s sedežem v Uniji Komisiji predložiti svojo registracijsko in identifikacijsko številko gospodarskega subjekta (številka EORI) za namene vpisa v evidenco, če je to ustrezno. Podjetja s sedežem zunaj Unije, ki so pooblastila edinega zastopnika v smislu člena 16(5) Uredbe (EU) št. 517/2014, morajo te informacije predložiti le v zvezi s svojim edinim zastopnikom. Edinega zastopnika lahko kot takega pooblasti več kot eno podjetje s sedežem zunaj Unije. Zato ni nujno, da številka EORI edinega takega zastopnika ustreza enemu podjetju s sedežem zunaj Unije.
 (3)
 V skladu s členom 17(4) Uredbe (EU) št. 517/2014 je evidenca v informativne namene dostopna nacionalnim pristojnim organom, vključno s carinskimi organi.
 (4)
 Carinski organi morajo biti pri uveljavljanju omejitev in prepovedi dajanja na trg iz Uredbe (EU) št. 517/2014 zmožni identificirati podjetja, ki dajejo na trg fluorirane ogljikovodike v skladu z navedeno uredbo, prek njihovih številk EORI. To zlasti lahko olajša kontrole, ki jih carinski organi izvajajo z uporabo digitalnih orodij. Zadevna podjetja se lahko identificirajo, če je številka EORI navedenega podjetja na voljo v evidenci. Zato je treba od podjetij s sedežem zunaj Unije, ki so pooblastila edinega zastopnika, zahtevati, da predložijo lastno številko EORI. Zahtevo za ta podjetja, naj predložijo številko EORI njihovega edinega zastopnika, bi bilo treba črtati, saj je odvečna.
 (5)
 Izvedbeno uredbo (EU) 2019/661 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
 (6)
 Ukrepi iz te uredbe so skladni z mnenjem odbora, ustanovljenega v skladu s členom 24(1) Uredbe (EU) št. 517/2014 –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Odstavek 2 člena 3 Izvedbene uredbe (EU) 2019/661 se spremeni:
 (1)
 točka (b) se nadomesti z naslednjim:
 „(b)
 informacije iz točk (d) in (i) odstavka 1, vendar v zvezi z edinim zastopnikom, ne pa podjetjem;“;
 (2)
 doda se naslednja točka (g):
 „(g)
 številka EORI podjetja, če je to ustrezno.“
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 17. junija 2021
 Za Komisijo
 predsednica
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) UL L 150, 20.5.2014, str. 195.
 (2) Izvedbena uredba Komisije (EU) 2019/661 z dne 25. aprila 2019 o zagotavljanju nemotenega delovanja elektronske evidence kvot za dajanje fluoriranih ogljikovodikov na trg (UL L 112, 26.4.2019, str. 11).


type: wikipedia

text:
Carl Robert Jakobson (pseudonüüm C. R. Linnutaja; 26. juuli 1841 Tartu – 19. märts 1882 Kurgja) oli eesti ühiskonnategelane, publitsist, kirjanik, muusik ja pedagoog.
 Elulugu
 Carl Robert Jakobsoni isa oli Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson. Natalie Auguste Johanson-Pärna oli tema õde ja Eduard Magnus Jakobson tema vend.
 Jakobson elas noorpõlves Tormas ning sai alghariduse isalt ja kohalikus kihelkonnakoolis. Aastatel 1856–1859 õppis ta Valgas Cimze seminaris.
 Aastatel 1859–1862 oli Jakobson isa järglasena Torma kihelkonnakooli õpetaja. Tal tekkisid Torma mõisniku Otto von Lipharti ja pastori Carl Landeseniga lahkhelid ning sügisel 1861 loobus ta teenistusest.
 Jakobson asus 1862. aastal saksa kolonistide õpetajaks Jamburgi. Ta allus ka Narva kirikuõpetajale Konstantin Hunniusele, kes Torma õpetaja Landeseni mõju all hakkas Jakobsoni kiusama. Seetõttu loobus ta paari aasta pärast teenistuskohast Jamburgis, sest Hunniuse kiusu tõttu oli tema majanduslik olukord oluliselt halvenenud.
 Aastast 1864 töötas ta kooli- ja koduõpetajana Peterburis. 1865. aastal omandas ta gümnaasiumi ülemkooliõpetaja kutse saksa keele ja kirjanduse alal.
 Jakobson liitus Peterburi patriootide ringiga ning alustas rühma mõjul tegevust publitsisti ja koolikirjanikuna. 1865. aastal hakkas ta saatma artikleid Eesti Postimehele, hiljem ka liberaalsetele vene- ja saksakeelsetele ajalehtedele. Aastal 1868 jäi rahuldamata Jakobsoni taotlus asutada Peterburis eestikeelne ajaleht.
 Jakobson osales Eesti Kirjameeste Seltsi ja Eesti Aleksandrikooli rajamise organisatsiooni asutamises ja tegevuses, olles alates 1870. aastast Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige.
 1868. ja 1870. aastal pidas Jakobson Vanemuise seltsis kolm isamaakõnet, mis ilmusid 1870. aastal raamatuna.
 1871. aastal asus Jakobson elama Tallinna, kuid ka seal ei saanud ta luba eestikeelse ajalehe asutamiseks.
 1872–1874. aastal töötas Jakobson Vana- ja Uue-Vändra valla kirjutajana.
 Aastal 1874 ostis Jakobson Vändra lähedal asuva Kurgja talu, millest kavatses teha näidismajapidamise. Samal aastal korraldas ta Vändras Eesti esimese künnivõistluse. Jakobson valiti Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi ja Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi presidendiks. Nendes seltsides pidas ta põllumajandusalaseid teadmisi ja uuendusi tutvustavaid ning rahva majanduslikku ja õiguslikku seisundit käsitlevaid kõnesid ja esitas põllumajanduse edendamise kava.
 1878. aastaks asutas Jakobson Viljandis ajalehte Sakala. Tema tähtsamad abilised toimetuses olid Jaak Järv ja Jakob Kõrv. Ajaleht kritiseeris kehtivat agraarkorraldust, aadlivõimu ja seisuslikke asutusi ning taotles ajakohaseid reforme, samuti nõudis rahvakooli vabastamist kiriku tiiva alt. See tõi kaasa konflikte eestlastest kirikuõpetajatega ja lõpuks rahvusliku liikumise mõõdukamate tegelaste kaugenemise Sakalast. Konflikt kandus ka suurtesse rahvusühendustesse.
 1881. aastal valiti Jakobson Jakob Hurda asemele Eesti Kirjameeste Seltsi presidendiks.
 Jakobson oli esimene, kes andis eesti talupoegadele teaduslikke talupidamisjuhiseid. Ta avaldas esimese eestikeelse põllumajandusalase õppe- ja käsiraamatu "Teadus ja Seadus põllul" (esimene osa 1869) ning raamatud "Kuidas põllumees rikkaks saab" (1874), "Kuidas karjad ja nende saagid meie põllumeeste rikkuse allikaks saavad" (1876), "Sakala Kalender põllumeestele" (1880) ja mõned teised. Nendega pani ta aluse eestikeelsele põllumajanduskirjandusele.
 Jakobsoni kõrgetasemelised uuenduslikud kooliõpikud mõjutasid suuresti Eesti rahvakooli ja pedagoogika arengut. Tema "Kooli Lugemise Raamatu" (kolm osa; 1867–1876) esimene osa ilmus 40 aasta jooksul 15 trükis. Laialdaselt tulid kasutusele ka "Uus Aabitsaraamat..." (1867), "Veikene Geograafia" (1868) ja tütarlastekoolide lugemik "Helmed" (1880). Ajakirjanduses võitles ta koolide olukorra parandamise ja kiriku mõjust vabastamise eest.
 Ta taotles eesti laulukooridele algupärast repertuaari ning andis välja noodikogud "Wanemuine Kandle healed" (kaks vihikut, 1869–1871) ja "Rõõmus laulja" (1872). Ühiskondlikust tegevusest lahutamatu on Jakobsoni patriootiline luule (kogu "C. R. Linnutaja laulud" 1870; sisaldab ka tõlkeid, peamiselt saksa luuleklassikast) ja palju mängitud näidend "Artur ja Anna" (1872), mis taunib seisuste ebavõrdsust.
 Kõik Jakobsoni teosed avaldati uues kirjaviisis. See aitas uue kirjaviisi võidulepääsule kaasa.
 Jakobson haigestus 1882. aasta kevadtalvel kopsupõletikku (eestlased kahtlustasid isegi tapmist arsti poolt, pidades imelikuks nii suure tugeva terve mehe loomulikku surma). C. R. Jakobson on maetud perekonnakalmistule Kurgjal. Tema lesk ja tütred kuulusid Vändra saksa kogudusse.
 Teoseid
 Valitud teosed I-II, koostanud Rudolf Põldmäe. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1959
 Mälestuse jäädvustamine
 1948. aastal avati Kurgjal tema tegemiste jäädvustamiseks muuseum.
 1956. aastal anti Viljandi 1. Keskkoolile C. R. Jakobsoni nimi, 2012. aastast kannab see nime Viljandi Jakobsoni Kool. Ka Jõgeva maakonnas paiknev Torma Põhikool kannab tema nime – Carl Robert Jakobsoni nimeline Torma Põhikool.
 Aastatel 1992–2010 kaunistas tema portree Eesti suurimat, 500-kroonist rahatähte.
 C. R. Jakobsoni nime kannavad tänavad mitmes Eesti linnas ja asulas.
 1927. aastal avati pidulikult mälestussammas tema haual Kurgja talu kalmistul (kujurid Jaan Koort ja Ferdi Sannamees). 1957. aastal püstitati Jakobsoni mälestussammas Torma kooli juurde (kujur Roman Haavamägi). 1993. aastal avati monument ka Viljandis (kujur Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal).
 Eesti Telefilm on teinud Jakobsonist dokumentaalfilmi "Carl Robert Jakobson" (režissöör Mati Põldre, 1982).
 2011. aastast annab Torma Põhikool välja C. R. Jakobsoni nimelist stipendiumi.
 Viited
 Kirjandus
 Abel Käbin. "C. R. Jakobson kui eesti põllumeeste juht". Põllutöökoda. Tallinn 1933
 Jänkimees. "Saatus, mille määras laulupidu". Uus Eesti, 23. juuni 1938, nr 170, lk 8
 T. Rebane. "Veel jüriööst ja Jakobsonist". Uus Eesti, 30. juuni 1938, nr 176, lk 13
 "C. R. Jakobson ja tema ajastu". Artiklikogumik, koostanud Ea Jansen. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1957
 Ea Jansen, Rudolf Põldmäe. "Carl Robert Jakobson". Lühimonograafia, sari Eesti kirjamehi. Eesti Raamat. Tallinn 1968
 Ea Jansen. "C. R. Jakobsoni "Sakala"". Eesti Raamat. Tallinn 1971
 Rudolf Põldmäe. "C. R. Jakobsoni teedest ja töödest". Eesti Raamat. Tallinn 1985
 Ea Jansen. "Carl Robert Jakobson muutuvas ajas". Eesti Raamat. Tallinn 1987
 Herbert Laidvee. "Carl Robert Jakobsoni bibliograafia 1863–1980". 1991
 Välislingid
 Eesti ajakirjanikud
 Eesti põllumajandustegelased
 Eesti Kirjameeste Seltsi presidendid
 Cimze seminari vilistlased
 Eestlased Venemaal
 Sündinud 1841
 Surnud 1882


text:
 1.6.2013
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 156/37
 Arrest van het Gerecht van 12 april 2013 — CISAC/Commissie
 (Zaak T-442/08) (1)
 (Mededinging - Mededingingsregelingen - Auteursrechten betreffende openbare uitvoering van muziekwerken via internet, satelliet en kabel - Beschikking houdende vaststelling van inbreuk op artikel 81 EG - Verdeling van geografische markt - Bilaterale overeenkomsten tussen nationale auteursrechtenorganisaties - Onderling afgestemd feitelijk gedrag waarbij mogelijkheid van verlenen van multiterritoriale licenties en multirepertoirelicenties wordt uitgesloten - Bewijs - Vermoeden van onschuld)
 2013/C 156/64
 Procestaal: Engels
 Partijen
 Verzoekende partij: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Frankrijk) (vertegenwoordigers: J.-F. Bellis en K. Van Hove, advocaten)
 Verwerende partij: Europese Commissie (vertegenwoordigers: F. Castillo de la Torre en A. Biolan, gemachtigden)
 Interveniënte aan de zijde van verzoekende partij: European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Zwitserland) (vertegenwoordigers: D. Waelbroeck, advocaat, en D. Slater, solicitor)
 Voorwerp
 Verzoek tot gedeeltelijke nietigverklaring van beschikking C(2008) 3435 definitief van de Commissie van 16 juli 2008 betreffende een procedure op grond van artikel 81 [EG] en artikel 53 van de EER-Overeenkomst (Zaak COMP/C2/38.698 — CISAC)
 Dictum
 1)
 Artikel 3 van beschikking C(2008) 3435 definitief van de Commissie van 16 juli 2008 betreffende een procedure op grond van artikel 81 [EG] en artikel 53 van de EER-Overeenkomst (Zaak COMP/C2/38.698 — CISAC) wordt nietig verklaard voor zover het betrekking heeft op International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC).
 2)
 De Europese Commissie wordt verwezen in de kosten.
 (1) PB C 82 van 4.4.2009.


type: contracts

text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 22009A0206(01)
 Avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Chile om ändring av tillägg V till det avtal om handel med vin som bifogats avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Chile, å andra sidan
 Europeiska unionens officiella tidning nr L 037 , 06/02/2009 s. 0009 - 0013
 Avtal genom skriftväxlingmellan Europeiska gemenskapen och Republiken Chile om ändring av tillägg V till det avtal om handel med vin som bifogats avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Chile, å andra sidanSKRIVELSE Nr 1Skrivelse från Europeiska gemenskapenBryssel den 4 januari 2009Jag hänvisar till artikel 29.2 i det avtal om handel med vin som bifogats avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Chile, å andra sidan, av den 18 november 2002, där det föreskrivs att de avtalsslutande parterna kan enas om att ändra tilläggen till avtalet.Till följd av de nya oenologiska metoder eller ändringar av dessa som godkänts i gemenskapen, vilka anmäldes till Era myndigheter den 11 oktober 2006, och mot bakgrund av slutsatserna från det tredje mötet i den gemensamma kommittén för handel i vin som hölls i Santiago de Chile den 10 januari 2008, är det nödvändigt att ändra punkt 2 i tillägg V (Oenologiska metoder eller processer och produktspecifikationer) till avtalet om handel med vin.Jag har därför äran att föreslå att punkt 2 i tillägg V till avtalet om handel med vin ersätts med den härtill bifogade texten, med verkan från dagen för Er svarsskrivelse för att bekräfta avtalet med innehållet i denna skrivelse.Jag skulle vara tacksam om Ni ville bekräfta att Er regering godtar ovanstående.HögaktningsfulltPå Europeiska gemenskapens vägnarMariann Fischer BoelSKRIVELSE Nr 2Skrivelse från ChileBryssel den 8 januari 2009Jag bekräftar mottagandet av Er skrivelse av den 4 januari med följande lydelse:"Jag hänvisar artikel 29.2 i det avtal om handel med vin som bifogats avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Chile, å andra sidan, av den 18 november 2002, där det föreskrivs att de avtalsslutande parterna kan enas om att ändra tilläggen till avtalet.Till följd av de nya oenologiska metoder eller ändringar av dessa som godkänts i gemenskapen, vilka anmäldes till Era myndigheter den 11 oktober 2006, och mot bakgrund av slutsatserna från det tredje mötet i den gemensamma kommittén för handel i vin som hölls i Santiago de Chile den 10 januari 2008, är det nödvändigt att ändra punkt 2 i tillägg V (Oenologiska metoder eller processer och produktspecifikationer) till avtalet om handel med vin.Jag har därför äran att föreslå att punkt 2 i tillägg V till avtalet om handel med vin ersätts med den härtill bifogade texten, med verkan från dagen för Er svarsskrivelse för att bekräfta avtalet med innehållet i denna skrivelse.Jag skulle vara tacksam om Ni ville bekräfta att Er regering godtar ovanstående."Jag kan meddela att Republiken Chile godtar innehållet i denna skrivelse.HögaktningsfulltFör Republiken ChileJuan Salazar Sparks--------------------------------------------------BILAGAPunkt 2 i tillägg V till avtalet om handel med vin ska ersättas med följande:"2. Förteckning över oenologiska metoder och processer som är godkända för viner med ursprung i gemenskapen i enlighet med följande föreskrifter eller, om sådana saknas, i enlighet med de villkor som fastställs i gemenskapens regler1. Luftning eller genomströmning med argon, kvävgas eller syrgas2. Värmebehandling3. Användning i torrt vin av färska jäsningsrester, som är sunda och outspädda och innehåller jäst från nyligen avslutad framställning av torrt vin4. Centrifugering och filtrering, med eller utan inert filtermaterial, förutsatt att inga oönskade rester finns kvar i de behandlade produkterna5. Användning av vinjäst6. Användning av preparat av jästcellväggar7. Tillsats av polyvinylpyrrolidon8. Användning av mjölksyrabakterier i en vinupplösning9. Tillsats av ett eller flera av följande ämnen för att främja jästutvecklingen:i) Tillsats av- diammoniumfosfat eller ammoniumsulfat, eller- ammoniumsulfit eller ammoniumbisulfit.ii) Tillsats av tiaminhydroklorid10. Användning av koldioxid, argon eller kväve, antingen var för sig eller i kombination, uteslutande för att skapa en inert atmosfär och behandla produkten utan påverkan av luften.11. Tillsats av koldioxid12. Användning av svaveldioxid, kaliumbisulfit eller kaliummetabisulfit, även kallat kaliumdisulfit eller kaliumpyrosulfit.13. Användning av sorbinsyra eller kaliumsorbat14. Tillsats av L-askorbinsyra15. Tillsats av citronsyra för stabilisering av vinet, förutsatt att den slutliga halten i det behandlade vinet inte överstiger 1 g/l16. Användning av vinsyra för syrning, förutsatt att den ursprungliga syrahalten inte höjs med mer än 2,5 g/l uttryckt som vinsyra17. Användning av ett eller flera av följande ämnen för avsyrning:- Neutralt kaliumtartrat- Kaliumbikarbonat- Kalciumkarbonat, som kan innehålla små kvantiteter dubbelkalciumsalt av L (+) vinsyra och L (–) äppelsyra- Homogent, fint pulvriserat preparat av lika delar vinsyra och kalciumkarbonat- Kalciumtartrat eller vinsyra18. Klarning med hjälp av ett eller flera av följande ämnen för oenologiskt bruk:- Ätligt gelatin- Växtproteiner- Bentonit- Husbloss- Kasein och kaliumkaseinat- Äggalbumin och mjölkalbumin- Kaolin- Pektolytiska enzymer- Kiseldioxid i form av gel eller kolloidupplösning- Tannin- Enzympreparat med betaglukanas19. Tillsats av tannin20. Behandling av must och ungt vin i jäsning med kol för oenologiskt bruk, inom vissa gränser21. Behandling av- vita viner och roséviner med kaliumferrocyanid- röda viner med kaliumferrocyanid eller med kalciumfytat, förutsatt att det behandlade vinet innehåller en viss restmängd järn22. Tillsats av metavinsyra23. Användning av gummi arabicum efter avslutad jäsning24. Användning av DL-vinsyra, också kallad racemsyra, eller av neutrala kaliumsalter av denna för att främja utfällning av överskjutande kalcium25. Användning, vid framställning av mousserande vin genom jäsning på flaska, med avskiljning av bottensatsen genom degorgering, av- kalciumalginat, eller- kaliumalginat26. Användning av kopparsulfat27. Tillsats av kaliumbitartrat eller kalciumtartrat för att främja utfällning av vinsten28. Tillsats av karamell för att förstärka likörviners färg29. Användning av kalciumsulfat för framställning av vissa kvalitetslikörviner fso30. Användning av kåda från aleppotall för framställning av retsinavin, uteslutande i Grekland och i enlighet med de villkor som fastställts i gemenskapens regler31. Tillsats av lysozym32. Elektrodialys för att säkerställa stabiliseringen av vinsyra33. Användning av ureas för att minska ureahalten i vinet34. Tillsats av druvmust eller rektifierad, koncentrerad druvmust för sötning av vin i enlighet med de villkor som fastställs i gemenskapens regler35. Partiell koncentration genom fysiska processer, inbegripet omvänd osmos, för att höja den naturliga alkoholhalten i druvmust eller vin36. Tillsats av sackaros, koncentrerad druvmust eller rektifierad koncentrerad druvmust för att höja den naturliga alkoholhalten i druvor, druvmust eller vin i enlighet med gemenskapens regler37. Tillsats av vindestillat eller destillat av torkade druvor eller neutral vinalkohol vid framställning av likörvin38. Tillsats av L-askorbinsyra, upp till vissa gränser39. Tillsats av dimetyldikarbonat (DMDC) till vin inom vissa gränser och på villkor som ska fastställas, för att säkerställa mikrobiologisk stabilisering40. Tillsats av mannoprotein från jästsvampar för att säkerställa en stabilisering av vinsyran och proteinerna i vinerna41. Användning av bitar av ek vid vinframställning."--------------------------------------------------