text:
 23.10.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 280/12
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 81/2008
 от 4 юли 2008 година
 за изменение на приложение IX (Финансови услуги) и протокол 37 към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-долу „споразумението“, и по-специално членове 98 и 101 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Приложение IX към споразумението бе изменено с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 66/2008 от 6 юни 2008 г (1).
 (2)
 Протокол 37 към споразумението бе изменен с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 142/2007 от 26 октомври 2007 г. (2)
 (3)
 Решение 2001/527/ЕО на Комисията от 6 юни 2001 г. относно създаването на Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа (3) следва да бъде включено в споразумението.
 (4)
 Решение 2001/528/ЕО на Комисията от 6 юни 2001 г. за създаване на Европейския комитет по ценни книжа (4) следва да бъде включено в споразумението.
 (5)
 Решение 2004/5/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Комитет на европейските банкови надзорници (5) следва да бъде включено в споразумението.
 (6)
 Решение 2004/6/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Комитет за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор (6) следва да бъде включено в споразумението.
 (7)
 Решение 2004/7/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за изменение на Решение 2001/527/ЕО относно създаването на Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа (7) следва да бъде включено в споразумението.
 (8)
 Решение 2004/8/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за изменение на Решение 2001/528/ЕО относно създаването на Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа (8) следва да бъде включено в споразумението.
 (9)
 Решение 2004/9/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Европейски комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване (9) следва да бъде включено в споразумението.
 (10)
 Решение 2004/10/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Европейски банков комитет (10) следва да бъде включено в споразумението.
 (11)
 За да осигури доброто функциониране на споразумението, протокол 37 към споразумението следва да бъде разширен така, че да включи Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа, създаден с Решение 2001/527/ЕО, Европейския комитет по ценни книжа, създаден с Решение 2001/528/ЕО, Комитета на европейските банкови надзорници, създаден с Решение 2004/5/ЕО, Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, създаден с Решение 2004/6/ЕО, Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване, създаден с Решение 2004/9/ЕО и Европейския банков комитет, създаден с Решение 2004/10/ЕО, а приложение IX следва да бъде изменено, за да уточни процедурите за асоцииране с тези комитети,
 РЕШИ:
 Член 1
 Приложение IХ към споразумението се изменя, както следва:
 1.
 Точки 31бб (Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета), 31в (Директива 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) и 31г (Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се преномерират на точки 31г, 31д и 31да.
 2.
 След точка 31бав (Регламент (ЕО) No 1287/2006 на Комисията) се създава следната точка:
 „iv) Други въпроси
 31в.
 32001 D 0527: Решение 2001/527/ЕО на Комисията от 6 юни 2001 г. относно създаването на Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа (ОВ L 191, 13.7.2001 г., стр. 43), изменено със:
 —
 32004 D 0007: Решение 2004/7/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 32).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2001/527/ЕО на Комисията да определи лице за участие като наблюдател в срещите на Комитета на регулаторите на ценни книжа.
 31ва.
 32001 D 0528: Решение 2001/528/ЕО на Комисията от 6 юни 2001 г. за създаване на Европейския комитет по ценни книжа (ОВ L 191, 13.7.2001 г., стр. 45), изменено със:
 —
 32004 D 0008: Решение 2004/8/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 33).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2001/528/ЕО на Комисията да определи лица за участие като наблюдатели в срещите на Европейския комитет по ценни книжа.
 Комисията на ЕО информира своевременно участниците за датите на срещите на комитета и им предава съответната документация.“
 3.
 След точка 23г (Регламент (ЕО) No 1781/2006 на Европейския парламент и на Съвета) се създава следната точка:
 „23д.
 32004 D 0005: Решение 2004/5/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Комитет на европейските банкови надзорници (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 28).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2004/5/ЕО на Комисията да определи лица за участие като наблюдатели в срещите на Комитета на европейските банкови надзорници.“
 4.
 След точка 13б (Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се създава следната точка:
 „13в.
 32004 D 0006: Решение 2004/6/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Комитет за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 30).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2004/6/ЕО на Комисията да определи лица за участие като наблюдатели в срещите на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор.
 13г.
 32004 D 0009: Решение 2004/9/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Комитет за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 34).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2004/9/ЕО на Комисията да определи лица за участие като наблюдатели в срещите на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор.
 Комисията на ЕО информира своевременно участниците за датите на срещите на комитета и им предава съответната документация.“
 5.
 След точка 16в (Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се създава следната точка:
 „16г.
 32004 D 0010: Решение 2004/10/ЕО на Комисията от 5 ноември 2003 г. за създаване на Европейски банков комитет (ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 36).
 Условия за асоциирането на държавите от ЕАСТ в съответствие с член 101 от споразумението:
 Всяка държава от ЕАСТ може в съответствие с член 3 от Решение 2004/10/ЕО на Комисията да определи лица за участие като наблюдатели в срещите на Европейския банков комитет.
 Комисията на ЕО информира своевременно участниците за датите на срещите на комитета и им предава съответната документация.“
 Член 2
 В протокол 37 (съдържащ списъка, предвиден в член 101) към споразумението се създават следните точки:
 „21.
 Комитет на европейските банкови надзорници (Решение 2001/527/ЕО на Комисията).
 22.
 Европейски комитет по ценни книжа (Решение 2001/528/ЕО на Комисията).
 23.
 Комитет на европейските банкови надзорници (Решение 2004/5/ЕО на Комисията).
 24.
 Комитет за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор (Решение 2004/6/ЕО на Комисията).
 25.
 Европейски комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване (Решение 2004/9/ЕО на Комисията).
 26.
 Европейски банков комитет (Решение 2004/10/ЕО на Комисията).“
 Член 3
 Текстовете на решения 2001/527/ЕО, 2001/528/ЕО, 2004/5/ЕО, 2004/6/ЕО, 2004/7/ЕО, 2004/8/ЕО, 2004/9/ЕО и 2004/10/ЕО на исландски и норвежки език, които следва да бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 4
 Настоящото решение влиза в сила на 5 юли 2008 г., при условие че всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от споразумението, са внесени в Съвместния комитет на ЕИП (11).
 Член 5
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 4 юли 2008 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 H.S.H. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) ОВ L 257, 25.9.2008 г., стр. 29.
 (2) ОВ L 100, 10.4.2008 г., стр. 70.
 (3) ОВ L 191, 13.7.2001 г., стр. 43.
 (4) ОВ L 191, 13.7.2001 г., стр. 45.
 (5) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 28.
 (6) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 30.
 (7) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 32.
 (8) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 33.
 (9) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 34.
 (10) ОВ L 3, 7.1.2004 г., стр. 36.
 (11) Без отбелязани конституционни изисквания.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 11/Sv. 112
 HR
 Službeni list Europske unije
 287
 22012D0165(01)
 L 341/16
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 165/2012
 od 28. rujna 2012.
 o izmjeni Priloga VI. (Socijalna sigurnost) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru (dalje u tekstu „Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Odluku br. E3 od 19. listopada 2011. o prijelaznom razdoblju kako je utvrđeno u članku 95. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća treba unijeti u Sporazum o EGP-u (1).
 (2)
 Prilog VI. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Iza točke 4.2 (Odluka br. E2) Priloga VI. Sporazumu o EGP-u umeće se sljedeća točka:
 „4.3.
 32012 D 0114(01): Odluka br. E3 od 19. listopada 2011. o prijelaznom razdoblju kako je utvrđeno u članku 95. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (SL C 12, 14.1.2012., str. 6.).”
 Članak 2.
 Tekst Odluke br. E3 na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuje u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojan je.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 29. rujna 2012., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (2).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 28. rujna 2012.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Atle LEIKVOLL
 (1) SL C 12, 14.1.2012., str. 6.
 (2) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: other

text:
78 ICm 385/2011
 č. j. MSPH 78 ICm 385/2011-191
 Městský soud v Praze, Praha 2, Slezská 9, rozhodl samosoudcem JUDr. Pavlom Piknom v právní věci žalobce: Ing. František Červenka, Praha 6, Krásného 8/351, insolvenční správce úpadce Žarko Jovanoviče, zast. Mgr. Karlem Hnilicou, advokátem, Praha 2, Lublaňská 55, a žalovaného: JB PROPERTY, s.r.o., Praha 3, U nákladového nádraží 3146/6, IČ: 27864839, zast. Mgr. Pavlem Čvančarou, advokátem, Praha 5, Vrázova 7, o odpůrčí žalobě o neúčinnosti úkonu úpadce
 I. Žaloba o určení neúčinnosti kupní smlouvy, uzavřené dne 20. 3. 2007, mezi Žarko Jovanovičem jako prodávajícím a firmou JB PROPERTY, s.r.o., kterou měla být převedena bytová jednotka č. 2537/3 v budově č.p. 2537, LV 6228, na parc. č. 3407/6 a podíl na společných částech domu č.p. 2537, LV 6228, bytový dům na parcele č. 3407/6 a podíl na pozemku parc. č. 3407/3 zapsaném na LV 6399 (resp. 6228), pro k.ú. Vinohrady, obec Praha, u Katastrálního úřadu pro hl.m. Prahu, pracoviště Praha, s e z a m í t á .
 II. Návrh žalobce na přerušení řízení s e z a m í t á .
 III. Žalobce je povinen nahradit žalovanému, k rukám Mgr. Pavla Čvančary, na náhradu nákladů řízení částku 63 808 Kč, ve lhůtě do 3 dnů od právní moci tohoto rozsudku.
 Podáním ze dne 16. 2. 2011 se Ing. František Červenka (dále jen žalobce), insolvenční správce dlužníka p. Žarko Jovanoviče (dále jen dlužník), domáhal vydání rozhodnutí, kterým isir.justi ce.cz -pokračování-2-MSPHbude určeno, že kupní smlouva uzavřená dne 20. 3. 2007, mezi dlužníkem a společností JB PROPERTY, s.r.o. (dále jen žalovaný), je neúčinným právním úkonem dlužníka. Touto smlouvou měla být převedena bytová jednotka č. 2537/3 v budově č.p. 2537, LV 6228, na parc. č. 3407/6 a podíl na společných částech domu č.p. 2537, LV 6228, bytový dům na parcele č. 3407/6 a podíl na pozemku parc. č. 3407/3 zapsaném na LV 6399 (resp. 6228), pro k.ú. Vinohrady, obec Praha, u Katastrálního úřadu pro hl.m. Prahu, pracoviště Praha, (dále jen předmětná bytová jednotka), z majetku dlužníka na žalovaného. Neúčinnost předmětné smlouvy shledával žalobce v tom, že ze strany dlužníka se jednalo o úkon bez přiměřeného protiplnění-§ 240 IZ, dále též úkon, kterým se dostalo věřiteli na úkor ostatních věřitelů vyššího uspokojení-§ 241 IZ, a konečně i o úkon, kterým dlužník úmyslně zkracoval uspokojení svého věřitele-§ 241 IZ. Žalobce tvrdil, že dne 20. 3. 2007 byla mezi dlužníkem jako prodávajícím a žalovaným jako kupujícím, uzavřena kupní smlouva, na základě které byla žalovanému prodána předmětná bytová jednotka. Tato byla prodána za částku 2 100 000 Kč a právní účinky vkladu vlastnického práva nastaly ke dni 15. 11. 2007.
 Základem důvodů pro závěr žalobce o neúčinnosti kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007 bylo jeho zjištění, že obvyklá cena předmětné bytové jednotky byla ke dni prodeje podstatně vyšší, než cena dohodnutá v kupní smlouvě. Žalobce tvrdil, že předmětná bytová jednotka měla dle znaleckého posudku hodnotu 4 409 230 Kč, ale prodána byla za částku 2 100 000 Kč. V uvedeném skutkovém stavu shledával žalobce, s odkazem na právní úpravu § 235 IZ a § 240, 241 a 242 IZ, následující: -snížení hodnoty majetkové podstaty dlužníka a tím i zkrácení možnosti uspokojení věřitelů dlužníka, -že se dlužník zavázal předmětnou smlouvou poskytnout žalovanému plnění bez přiměřeného protiplnění, -že realizací prodeje předmětných nemovitostí dlužník zvýhodnil na úkor ostatních věřitelů některého z věřitelů, -že dlužník realizací prodeje předmětných nemovitostí za uvedených podmínek úmyslně zkrátil uspokojení svého věřitele.
 Žalobce zakládal svá tvrzení na skutečnosti, že předmětná kupní smlouva byla dlužníkem uzavřena s osobou mu blízkou. Tento závěr vyvozoval žalobce z toho, že jednatelkou a jedinou společnicí žalované společnosti byla paní Jana Bulínová, matka dlužníka p. Jovanoviče. Žalobce s odkazem na vyvratitelnou domněnku § 240 odst. 2 IZ o stavu úpadku na straně dlužníka v době uzavírání předmětné smlouvy proto ani netvrdil ani neprokazoval, že posuzovaný právní úkon dlužníka, t.j. uzavření kupní smlouvy dne 20. 3. 2007, byl učiněn v době, kdy byl dlužník v úpadku, nebo že si tímto úkonem dlužník úpadek přivodil.
 Žalovaný na svoji obranu uváděl, že v projednávané věci nejsou splněny podmínky zmiňované právní úpravy insolvenčního zákona, na základě kterých by bylo možné považovat právní úkon kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007 za neúčinný. Žalovaný tvrdil, že předmětné nemovitosti prodal dlužník právnické osobě, která nemůže být pro potřeby právní úpravy § 240, 241 a 242 IZ považována za osobu dlužníkovi blízkou. Sjednanou kupní cenu ve výši 2,100.000 Kč považoval žalovaný za přiměřenou.
 Soud v řízení ze souhlasného projevu účastníků řízení zjistil, -pokračování-3-MSPH
 -že dne 20. 3. 2007 byla mezi dlužníkem jako prodávajícím a žalovaným jako kupujícím uzavřena kupní smlouva o prodeji předmětné bytové jednotky, -že převod předmětné bytové jednotky byl vložen do katastru nemovitostí s právními účinky od 15. 11. 2007, -že pí Jana Bulínová je skutečně matkou insolvenčního dlužníka.
 Ze znaleckého posudku č. 1351-1209/11, který byl k zadání soudu vypracován soudním znalcem soud zjistil, že obvyklá cena (tržní hodnota, resp. obvyklá tržní hodnota) předmětné bytové jednotky představovala ke dni 20. 3. 2007 částku 3 600 000 Kč.
 Pokud žalobce navrhoval provedení důkazu ke zjištění, zda žalovaný za předmětné nemovitosti zaplatil, soud k provádění takového důkazu nepřistoupil pro nadbytečnost. Soud konstatuje, že pro rozhodnutí o neúčinnosti právního úkonu dlužníka není v této věci podstatné, zda byla kupní cena kupujícím zaplacena či nikoli.
 Pokud žalovaný navrhoval provést důkaz přihláškami věřitelů do insolvenčního řízení sp.zn. MSPH 78 INS 7618/2009 za účelem zjištění, že všechny pohledávky za dlužníkem, s výjimkou pohledávky Komerční banky, a.s., vznikly až po uzavření smlouvy ze dne 20. 3. 2007, a že dlužník se pouze zaručil Tělocviční jednotě Sokol Hradec Králové, za splacení dluhu třetí osobou, soud takový důkaz neprovedl pro nadbytečnost, protože pro rozhodnutí ve věci není zjištění těchto skutečností rozhodné.
 Pokud žalovaný navrhoval provést důkaz potvrzením Komerční banky, a.s., ke zjištění, jaká byla platební morálka dlužníka vůči tomuto subjektu při uzavírání předmětné kupní smlouvy, soud takový důkaz neprovedl pro nadbytečnost, protože pro rozhodnutí ve věci není rozhodné, zda a jak dlužník tomuto svému věřiteli platil.
 Pokud žalovaný navrhoval provést důkaz znaleckým posudkem ke zjištění, zda byl dlužník v době uzavírání předmětné smlouvy v úpadku, nebo si uzavřením smlouvy úpadek přivodil, soud takový důkaz neprovedl protože, protože pro rozhodnutí ve věci není rozhodné, zda byl dne 20. 3. 2007 dlužník v úpadku nebo si v tento den podpisem posuzované kupní smlouvy úpadek přivodil.
 Soud konstatuje, že v projednávané věci již bylo postupně rozhodováno soudem prvního stupně dne 5. 6. 2012, Vrchním soudem v Praze jako soudem odvolacím dne 8. 1. 2014, Nejvyšším soudem ČR dne 30. 6. 2016, a opět Vrchním soudem v Praze dne 1. 3. 2017.
 V rozhodnutích soudů vyšších stupňů, názorem kterých je insolvenční soud vázán, bylo postaveno najisto, že vztah dlužníka a žalovaného je vztahem osob blízkých. S ohledem na tento závěr soud zkoumal, zda byla při uzavírání kupní smlouvy na prodej předmětné bytové jednotky, dodržena pravidla stanovená v § 196a obch. zák. Tímto právním předpisem se vztah dlužníka a žalovaného, založený kupní smlouvou ze dne 20. 3. 2007 řídil, protože na straně kupujícího účastníka smlouvy byla právnická osoba podnikatel. V řízení proto bylo soudem zkoumáno, zda byla kupní smlouva na prodej předmětné bytové jednotky platně uzavřena. Zda je či není právní úkon uzavření kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007 úkonem absolutně neplatným. Absolutní neplatnost právního úkonu působí přímo ze zákona a od počátku a soud k absolutní neplatnosti právního úkonu přihlíží i bez návrhu. Z absolutně neplatného právního úkonu nevzniknou žádná práva a žádné povinnosti. -pokračování-4-MSPH
 Podle § 39 obč. zák. je neplatný takový právní úkon, který svým obsahem odporuje zákonu, obchází jej nebo se příčí dobrým mravům.
 Podle § 196a odst. 3 obch. zák jestliže společnost převádí nebo nabývá majetek na osobu blízkou nebo od osoby blízké, musí být hodnota takového majetku stanovena na základě posudku znalce jmenovaného soudem, pokud se jedná o hodnotu ve výši alespoň jedné desetiny upsaného základního kapitálu. Jestliže k nabytí majetku dochází do 3 let od vzniku společnosti, musí jej schválit valná hromada. V řízení bylo nesporně zjištěno, že kupní cena za předmětné nemovitosti byla mezi dlužníkem a žalovaným smluvně dohodnuta na částku 2 100 000 Kč. Soud v řízení ze znaleckého posudku č. 1351-1209/11 zjistil, že obvyklá tržní hodnota prodávané předmětné bytové jednotky představovala v den uzavření kupní smlouvy částku 3 600 000 Kč. Řečeno jinak, dlužník prokazatelně prodal předmětnou bytovou jednotku o 1 500 000 Kč levněji, než jaká byla její obvyklá tržní cena. V této souvislosti soud z výpisu z obchodního rejstříku žalovaného zjistil, že jeho základní kapitál představuje hodnotu 200 000 Kč. Bylo již zmíněno, že předmětná bytová jednotka byla smluvně prodávána za částku 2 100 000 Kč, ale její reálná hodnota představovala ke dni uzavírání kupní smlouvy dle znaleckého posudku částku 3 600 000 Kč. Z uvedeného je zřejmé, že žalovaný nabýval od dlužníka majetek v hodnotě vyšší, než byla v té době desetina základního kapitálu žalovaného. Rovněž z výpisu z obchodního rejstříku žalovaného soud zjistil, že žalovaná společnost JB PROPERTY, s.r.o., vznikla dne 28. 2. 2007. Soud tedy připomíná, že zkoumaná kupní smlouva byla uzavírána méně než jeden měsíc po vzniku žalované společnosti a podléhala tedy schválení valné hromady žalovaného. Soud postupem podle § 118a o.s.ř., poučil dne 20. 6. 2017 při ústním jednání žalovaného, že v řízení ke splnění podmínek stanovených v § 196a odst. obch. zák., ničeho ani netvrdil, ani nedokazoval. Žalovaný si k předložení listin dokládajících splnění podmínek podle § 196a obch. zák. vyžádal poskytnutí lhůty. Tato lhůta ale uplynula marně a žalovaný soudu ničeho nepředložil. Dne 15. 8. 2017 při dalším ústním jednání se vyslovil v tom smyslu, že požadované listiny neexistují.
 S ohledem na uvedené soud uzavřel, že v souvislosti s uzavíráním kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007 na prodej předmětné bytové jednotky, nebyly splněny podmínky právní úpravy § 196a obch. zák. Na základě uvedeného učinil soud v řízení závěr, že nerespektování podmínek pro nabývání a převádění majetku stanovených v § 196a odst. 3 obch. zák. žalovaným při uzavírání kupní smlouvy, neschválení nabytí majetku valnou hromadou a nestanovení hodnoty prodávané předmětné bytové jednotky znaleckým posudkem, způsobuje absolutní neplatnost kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007.
 Bylo již zmíněno, že absolutní neplatnost právního úkonu působí přímo ze zákona a od počátku a z absolutně neplatného právního úkonu nevzniknou žádná práva a žádné povinnosti. Pro projednávanou věc uvedené znamená, že z důvodu její absolutní neplatnosti nemůže být kupní smlouva ze dne 20. 3. 2017 neúčinná. Na základě shora popsaných zjištění a z nich učiněných závěrů, soud žalobu o určení neúčinnosti právního úkonu dlužníka, kterým kupní smlouvou ze dne 20. 3. 2017 převáděl na žalovaného předmětnou bytovou jednotku, v celém rozsahu zamítl.
 Žalobce na skutečnost, že žalovaný k jednání dne 15. 8. 2017 nepředložil listiny dokládající splnění podmínek podle § 196a odst. 3 obch. zák. procesně nijak nereagoval, nenavrhoval změnu petitu žaloby ani nevzal svoji žalobu zpět. Sodu proto nezbylo, než žalobu -pokračování-5-MSPHzamítnout. Žalobce pouze opakovaně požadoval, aby bylo řízení o určení neúčinnosti právního úkonu přerušeno. Odkazoval přitom na neskončení řízení o vyloučení předmětné bytové jednotky z majetkové podstaty dlužníka, které je již před insolvenčním soudem vedeno. Soud návrhu na přerušení řízení nevyhověl, protože pro takový postup nejsou splněny podmínky dle § 109 příp. § 110 o.s.ř. Rozhodnutí o žalobě o vyloučení majetku z majetkové podstaty dlužníka není rozhodnutím, ukončení kterého by podmiňovalo ukončení řízení o neúčinnosti právního úkonu dlužníka podle § 239 a násl. IZ. Bylo-li nyní soudem rozhodnuto, že kupní smlouva ze dne 20. 3. 2007 je absolutně neplatná, musí se tato skutečnost promítnout též do řízení o vyloučení věci z majetkové podstaty.
 Pro úplnost soud uvádí, že byly v řízení prováděny soudy důkazy, tak se pro rozhodnutí soudu jednalo o důkazy nadbytečné a soud z nich nyní žádné závěry neučinil. Rovněž tak pokud bylo v řízení navrhováno provádění důkazů, které měly potvrzovat či vyvracet neúčinnosti kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007, tak je soud neprovedl, protože při neplatnosti této kupní smlouvy, která vylučovala její neúčinnost, by to bylo nadbytečné a pro závěry soudu nepotřebné. Jedinou skutečností rozhodnou pro zamítavé rozhodnutí soudu byla skutečnost, že při uzavírání kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007 nebyl respektován obchodní zákoník v právní úpravě § 196a odst. 3.
 O náhradě nákladů řízení bylo rozhodnuto podle úspěchu ve věci-§ 142 o.s.ř. S ohledem na to, že žalovaný měl v řízení úspěch v celém rozsahu, protože žaloba byla zamítnuta, nezbylo, než mu přiznat náhradu nákladů v řízení, ve kterém byl zastoupen advokátem. Žalobce mu proto podle právní úpravy § 9 odst. 4 písm. c) a § 7 bod 5 vyhl. č. 177/1996 Sb. nahradí náklady vynaložené na zastoupení advokátem. Protože soudní řízení probíhalo v průběhu delšího časového období, před soudy tří stupňů a za různé právní úpravy DPH a nákladů řízení, soud rozsah náhrady nákladů řízení určil takto: za řízení před Městským soudem v Praze, odměna advokáta za 6 úkonů právní služby při částce 2 100 Kč za jeden úkon: -převzetí a příprava 8.4.2011, -vyjádření k žalobě 11.4.2011, -vyjádření k replice žalobce 7.11.2011, -účast na jednání 10.8.2011, -účast na jednání 13.2.2012, -účast na jednání 5.6.2012 6x režijní paušál po 300 Kč, po zvýšení o 20% DPH, cekem 17 280 Kč, za řízení před odvolacím soudem odměna advokáta za 3 úkony právní služby po 2 900 Kč za jeden úkon: -zpracování odvolání 10.7.2012, -účast na jednání 6.12.2013, -doplnění odvolání s ohledem na stanovisko soudu, -odměna advokáta za 1 úkon právní služby při tarifní hodnotě 50.000,-Kč, tj. 3 100 Kč za jeden úkon: -účast na jednání 8.1.2014 -4x režijní paušál po 300 Kč, vše zvýšeno o 21 % DPH, celkem 17.730,-Kč -soudní poplatek 2 000 Kč za řízení před Nejvyšším soudem ČR odměna advokáta za 1 úkon právní služby při tarifní hodnotě 50.000 Kč, 3 100 Kč za jeden úkon: -pokračování-6-MSPH
 -vyjádření k dovolání 26.5.2014 -1x režijní paušál 300 Kč, vše zvýšeno o 21 % DPH, celkem 4.114,-Kč za řízení před odvolacím soudem po dovolání odměna advokáta za 3 úkony právní služby při tarifní hodnotě 50 000 Kč, 3.100 Kč za jeden úkon: -účast na jednání 25.1.2017, -vyjádření žalovaného 24.2.2017, -účast na jednání 1.3.2017 -3x režijní paušál 300 Kč, vše zvýšeno o 21% DPH celkem 12.342,-Kč za řízení před Městským soudem v Praze odměna advokáta za 3 úkony právní služby při tarifní hodnotě 50.000 Kč, 3.100,-Kč za jeden úkon: -návrh na zastavení řízení 20.6.2017, -účast na jednání 20.6.2017, -účast na jednání 15.8.2017 -3x režijní paušál 300 Kč, vše zvýšeno o 21% DPH celkem 12.342,-Kč.
 Soud nevyhověl žalobci v jeho návrhu, aby přes jeho neúspěch ve věci nebyla žalovanému přiznána náhrada nákladů řízení. Žalobce jako důvod požadavku uváděl, že bude-li konstatována neplatnost kupní smlouvy ze dne 20. 3. 2007, tak na této smlouvě se žalovaný účastnil, a proto by mu neměla být náhrada nákladů přiznána a dále též proto, že tu vznikne žalobci důvod vymáhat majetek či prospěch z něj do majetkové podstaty. K tomuto požadavku žalobce soud uvádí, že již bylo zmíněno, že žalobce měl možnost na vývoj v soudním řízení reagovat a mohl při dostatku času jednoduchým procesním úkonem požadovat změnu svého návrhu-§ 95 o.s.ř. Žalobce se ovšem rozhodl tak neučinit. To, že se plnění z neplatného právního úkonu vrací, při vědomí soudu, že předmětná bytová jednotka je již sepsána do majetkové podstaty dlužníka, nemůže mít dopad na rozhodnutí o nákladech řízení.
 Pro úplnost soud uvádí, že žalobce-insolvenční správce, je osvobozen od placení soudních poplatků. V případě úspěchu žalobce v řízení platí poté soudní poplatek státu žalovaný. Protože v projednávané věci byl žalovaný v celém rozsahu úspěšný, není důvod, aby platil soudní poplatek. Osvobození žalobce od jeho placení ale neznamená, že náklady soudního poplatku, který žalovaný zaplatil za odvolací řízení, mu nebudou žalobcem nahrazeny.
 P o u č e n í : Proti tomuto usnesení je možné podat odvolání do 15 dnů ode dne jeho doručení k Vrchnímu soudu v Praze prostřednictvím soudu zdejšího. ( § 309 odst. 2 IZ).
 V Praze dne 15. 8. 2017 JUDr. Pavol Pikna, v. r. samosoudce


text:
 |
 22012A0229(04)
 Sporazum v obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in vlado Ruske federacije o ohranitvi obveznosti o trgovini s storitvami iz trenutno veljavnega Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med EU in Rusijo
 Uradni list L 057 , 29/02/2012 str. 0044 - 0051
 PREVODSporazumv obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in vlado Ruske federacije o ohranitvi obveznosti o trgovini s storitvami iz trenutno veljavnega Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med EU in Rusijo1. Pismo vlade Ruske federacijeŽeneva, 16. december 2011Spoštovani,po pogajanjih med vlado Ruske federacije in Evropsko unijo v zvezi s trgovino s storitvami sta pogodbenici dosegli naslednji dogovor:I. Ne glede na določbe člena 51 Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju o vzpostavitvi partnerstva med Rusko federacijo na eni strani ter Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na drugi z dne 24. junija 1994 (v nadaljnjem besedilu: SPS) se po pristopu Ruske federacije k Svetovni trgovinski organizaciji (STO) člen 35 ter odstavka 1 in 2 člena 39 v povezavi s členom 30(h) SPS še naprej uporabljajo med pogodbenicama.II. Ne glede na določbe člena 51 SPS pogodbenici po pristopu Ruske federacije k STO razširita ugodnosti iz njunih obveznosti GATS za premeščence znotraj podjetja, ki so premeščeni zaradi tržne prisotnosti (kot je opredeljeno spodaj), razen v predstavništva na njihovih ozemljih, na vsako osebo, ki izpolnjuje pogoje iz točk (a) in (b) odstavka 2 člena 32 SPS. Za namene tega odstavka se šteje, da izraz "organizacije", uporabljen v členu 32 SPS, zajema tržno prisotnost, kot je opredeljena v ustreznih seznamih GATS pogodbenic.III.1 Premeščencem znotraj podjetja ruskih pravnih oseb, ki so premeščeni v njihova predstavništva v Evropski uniji, je zagotovljena obravnava, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo Evropska unija zagotavlja premeščencem znotraj podjetja katere koli pravne osebe tretje države.III.2 Obravnava, zagotovljena na podlagi sporazumov, ki niso SPS, sklenjenih med Evropsko unijo in tretjo državo, ki so priglašeni v skladu s členom V GATS ali zajeti v seznam izjem po načelu države z največjimi ugodnostmi Evropske unije GATS, je izključena iz uporabe odstavka III.1. Obravnava, ki izhaja iz uskladitve predpisov na podlagi sporazumov, ki jih je sklenila Evropska unija in ki zagotavljajo medsebojno priznavanje v skladu s členom VII GATS, je prav tako izključena iz uporabe odstavka III.1.III.3 Obravnava, ki jo Ruska federacija zagotavlja premeščencem znotraj podjetja pravnih oseb Evropske unije, ki so premeščeni v njihova predstavništva v Ruski federaciji, ni manj ugodna od obravnave, ki jo podobnim premeščencem znotraj podjetja zagotavlja Evropska unija v skladu s tem odstavkom. Vendar lahko Ruska federacija omeji število takih premeščencev znotraj podjetja na največ pet oseb na predstavništvo (dve osebi za bančništvo).IV.1 Za namene odstavka IV:(a) "Končni potrošnik" v pogodbenici je pravna oseba, ustanovljena v skladu z zakonodajo te pogodbenice na njenem ozemlju.(b) "Fizična oseba" je državljan pogodbenice (v primeru Evropske unije državljan ene od njenih držav članic), ki prebiva na ozemlju te pogodbenice in začasno vstopi v drugo pogodbenico kot uslužbenec ponudnika pogodbenih storitev, zato da zagotovi storitve, kot je določeno v pogodbi o opravljanju storitev.(c) "Ponudnik pogodbenih storitev" je pravna oseba ene pogodbenice, ustanovljena v skladu z zakonodajo te pogodbenice na njenem ozemlju, ki ni tržno prisotna kot hčerinska družba, odvisna družba ali podružnica, ustanovljena na ozemlju druge pogodbenice, in ki je s končnim potrošnikom v slednji pogodbenici sklenila pogodbo o opravljanju storitev, za uresničitev katere je potrebna začasna prisotnost fizičnih oseb v tej pogodbenici.IV.2 Evropska unija ponudnikom pogodbenih storitev Ruske federacije zagotavlja obravnavo, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo zagotavlja ponudnikom pogodbenih storitev katere koli tretje države.IV.3 Obravnava, zagotovljena na podlagi drugih sporazumov, sklenjenih med Evropsko unijo in tretjo državo, ki so priglašeni v skladu s členom V GATS ali zajeti v seznam izjem po načelu države z največjimi ugodnostmi Evropske unije GATS, je izključena iz te določbe. Obravnava, ki izhaja iz uskladitve predpisov na podlagi sporazumov, ki jih je sklenila Evropska unija in ki zagotavljajo medsebojno priznavanje v skladu s členom VII GATS, je prav tako izključena iz uporabe tega odstavka.IV.4 Ruska federacija dovoli ponudnikom pogodbenih storitev Evropske unije, da na njenem ozemlju opravljajo storitve s prisotnostjo fizičnih oseb pod naslednjimi pogoji:(a) Pogodba o opravljanju storitev:(i) je sklenjena neposredno med ponudnikom pogodbenih storitev in končnim potrošnikom;(ii) zahteva začasno prisotnost fizičnih oseb Evropske unije na ozemlju Ruske federacije za opravljanje storitve in(iii) je skladna z zakoni, predpisi in zahtevami Ruske federacije.(b) Začasni vstop in bivanje fizičnih oseb v Ruski federaciji v skladu z uresničevanjem te pogodbe o opravljanju storitev sta dovoljena največ šest zaporednih mesecev v katerem koli dvanajstmesečnem obdobju oziroma za čas trajanja pogodbe, katero koli obdobje je krajše.(c) Fizične osebe, ki vstopajo v Rusko federacijo, morajo imeti:(i) univerzitetno diplomo ali strokovno kvalifikacijo, iz katere je razvidno enakovredno znanje, ter(ii) poklicne kvalifikacije, kadar je to potrebno za izvajanje dejavnosti v zadevnem sektorju skladno z zakoni, predpisi ali zahtevami Ruske federacije.(d) Fizična oseba ne prejme plačila za opravljanje storitev, razen plačila, ki ga izplača pogodbeni ponudnik storitev med bivanjem te osebe v Ruski federaciji.(e) Fizične osebe, ki vstopajo v Rusko federacijo, morajo biti zaposlene pri ponudniku pogodbenih storitev vsaj v letu pred datumom predložitve vloge za vstop v Rusko federacijo. Poleg tega mora imeti fizična oseba na datum predložitve vloge za vstop v Rusko federacijo vsaj tri leta delovnih izkušenj v sektorju dejavnosti, ki je predmet pogodbe.(f) Pogodba o opravljanju storitev mora biti pridobljena v enem od naslednjih sektorjev dejavnosti, ki so vključeni in opredeljeni v seznamu obveznosti GATS Ruske federacije:1. pravne storitve;2. računovodske in knjigovodske storitve;3. davčne storitve;4. arhitekturne storitve;5. storitve inženiringa;6. storitve integriranega inženiringa;7. storitve načrtovanja naselij in krajinske arhitekture;8. računalniške in sorodne storitve;9. oglaševalske storitve;10. storitve tržne analize;11. storitve svetovanja pri upravljanju;12. storitve, povezane s svetovanjem pri upravljanju;13. storitve tehničnega preskušanja in analiziranja;14. svetovalne storitve v zvezi z rudarstvom;15. sorodne storitve na področju znanstvenega in tehničnega svetovanja;16. storitve prevajanja in tolmačenja;17. vzdrževanje in popravila opreme, vključno s prevozno opremo;18. okoljske storitve.(g) Predmet pogodbe niso "storitve namestitve in zagotovitve osebja", kot je opredeljeno v SPS 872.Dostop, odobren na podlagi določb odstavka IV.4, se nanaša le na storitveno dejavnost, ki je predmet pogodbe, in ne daje pravice do uporabe strokovnega naziva Ruske federacije.Ruska federacija lahko določi letno kvoto delovnih dovoljenj za fizične osebe Evropske unije, ki imajo dostop do trga storitev Ruske federacije v skladu z določbami odstavka IV.4. V prvem letu, ko začnejo veljati določbe odstavka IV.4, ta letna kvota ni nižja od 16000 oseb. V naslednjih letih letna kvota ni nižja od kvote v predhodnem letu.IV.5 Ko začnejo veljati rezultati sedanjega večstranskega kroga trgovinskih pogajanj na področju storitev, bosta pogodbenici pregledali določbe odstavka IV.4, zato da se te razširijo na samozaposlene osebe, ki so ponudniki pogodbenih storitev.V.1 Ta dogovor se ne uporablja niti za ukrepe, ki se nanašajo na fizične osebe, ki si prizadevajo za dostop na trg delovne sile pogodbenice, niti za ukrepe, ki se nanašajo na državljanstvo, bivanje ali stalno zaposlitev.V.2 Ta dogovor pogodbenici ne preprečuje uporabe ukrepov za urejanje vstopa fizičnih oseb na njeno ozemlje ali za njihovo začasno bivanje na njem, vključno z ukrepi, potrebnimi za zavarovanje celovitosti njenih meja in zagotovitev urejenega prehajanja fizičnih oseb čez njene meje, če se taki ukrepi ne uporabljajo tako, da bi izničili ali omejili ugodnosti, ki drugi pogodbenici pripadajo v skladu z odstavki II, III in IV.Če Evropska unija potrdi, da se strinja s pogoji iz tega pisma, predlagam, da to pismo in pisni odgovor Evropske unije predstavljata sporazum med vlado Ruske federacije in Evropsko unijo o ohranitvi obveznosti o trgovini s storitvami iz SPS. Ta sporazum začne veljati na dan, ko si pogodbenici izmenjata uradni pisni obvestili, ki potrjujeta, da sta končali svoje notranje postopke. Ta sporazum se začasno uporablja od datuma pristopa Ruske federacije k STO.Sprejmite izraze mojega globokega spoštovanja.Za vlado Ruske federacije2. Pismo Evropske unijeŽeneva, 16. december 2011Spoštovani,v čast nam je potrditi prejem pisma z današnjim datumom, v katerem je zapisano:"Po pogajanjih med vlado Ruske federacije in Evropsko unijo v zvezi s trgovino s storitvami sta pogodbenici dosegli naslednji dogovor:I. Ne glede na določbe člena 51 Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju o vzpostavitvi partnerstva med Rusko federacijo na eni strani ter Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na drugi z dne 24. junija 1994 (v nadaljnjem besedilu: SPS) se po pristopu Ruske federacije k Svetovni trgovinski organizaciji (STO) člen 35 ter odstavka 1 in 2 člena 39 v povezavi s členom 30(h) SPS še naprej uporabljajo med pogodbenicama.II. Ne glede na določbe člena 51 SPS pogodbenici po pristopu Ruske federacije k STO razširita ugodnosti iz njunih obveznosti GATS za premeščence znotraj podjetja, ki so premeščeni zaradi tržne prisotnosti (kot je opredeljeno spodaj), razen v predstavništva na njihovih ozemljih, na vsako osebo, ki izpolnjuje pogoje iz točk (a) in (b) odstavka 2 člena 32 SPS. Za namene tega člena se šteje, da izraz "organizacije", uporabljen v členu 32 SPS, zajema tržno prisotnost, kot je opredeljena v ustreznih seznamih GATS pogodbenic.III.1 Premeščencem znotraj podjetja ruskih pravnih oseb, ki so premeščeni v njihova predstavništva v Evropski uniji, je zagotovljena obravnava, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo Evropska unija zagotavlja premeščencem znotraj podjetja katere koli pravne osebe tretje države.III.2 Obravnava, zagotovljena na podlagi sporazumov, ki niso SPS, sklenjenih med Evropsko unijo in tretjo državo, ki so priglašeni v skladu s členom V GATS ali zajeti v seznam izjem po načelu države z največjimi ugodnostmi Evropske unije GATS, je izključena iz uporabe odstavka III.1. Obravnava, ki izhaja iz uskladitve predpisov na podlagi sporazumov, ki jih je sklenila Evropska unija in ki zagotavljajo medsebojno priznavanje v skladu s členom VII GATS, je prav tako izključena iz uporabe odstavka III.1.III.3 Obravnava, ki jo Ruska federacija zagotavlja premeščencem znotraj podjetja pravnih oseb Evropske unije, ki so premeščeni v njihova predstavništva v Ruski federaciji, ni manj ugodna od obravnave, ki jo podobnim premeščencem znotraj podjetja zagotavlja Evropska unija v skladu s tem odstavkom. Vendar lahko Ruska federacija omeji število takih premeščencev znotraj podjetja na največ pet oseb na predstavništvo (dve osebi za bančništvo).IV.1 Za namene odstavka IV:(a) "Končni potrošnik" v pogodbenici je pravna oseba, ustanovljena v skladu z zakonodajo te pogodbenice na njenem ozemlju.(b) "Fizična oseba" je državljan pogodbenice (v primeru Evropske unije državljana ene od njenih držav članic), ki prebiva na ozemlju te pogodbenice in začasno vstopi v drugo pogodbenico kot uslužbenec ponudnika pogodbenih storitev, zato da zagotovi storitve, kot je določeno v pogodbi o opravljanju storitev.(c) "Ponudnik pogodbenih storitev" je pravna oseba ene pogodbenice, ustanovljeno v skladu z zakonodajo te pogodbenice na njenem ozemlju, ki ni tržno prisotna kot hčerinska družba, odvisna družba ali podružnica, ustanovljena na ozemlju druge pogodbenice, in ki je s končnim potrošnikom v slednji pogodbenici sklenila pogodbo o opravljanju storitev, za uresničitev katere je potrebna začasna prisotnost fizičnih oseb v tej pogodbenici.IV.2 Evropska unija ponudnikom pogodbenih storitev Ruske federacije zagotavlja obravnavo, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo zagotavlja ponudnikom pogodbenih storitev katere koli tretje države.IV.3 Obravnava, zagotovljena na podlagi drugih sporazumov, sklenjenih med Evropsko unijo in tretjo državo, ki so priglašeni v skladu s členom V GATS ali zajeti v seznam izjem po načelu države z največjimi ugodnostmi Evropske unije GATS, je izključena iz te določbe. Obravnava, ki izhaja iz uskladitve predpisov na podlagi sporazumov, ki jih je sklenila Evropska unija in ki zagotavljajo medsebojno priznavanje v skladu s členom VII GATS, je prav tako izključena iz uporabe tega odstavka.IV.4 Ruska federacija dovoli ponudnikom pogodbenih storitev Evropske unije, da na njenem ozemlju opravljajo storitve s prisotnostjo fizičnih oseb pod naslednjimi pogoji:(a) Pogodba o opravljanju storitev:(i) je sklenjena neposredno med ponudnikom pogodbenih storitev in končnim potrošnikom;(ii) zahteva začasno prisotnost fizičnih oseb Evropske unije na ozemlju Ruske federacije za opravljanje storitve in(iii) je skladna z zakoni, predpisi in zahtevami Ruske federacije.(b) Začasni vstop in bivanje fizičnih oseb v Ruski federaciji v skladu z uresničevanjem te pogodbe o opravljanju storitev sta dovoljena največ šest zaporednih mesecev v katerem koli dvanajstmesečnem obdobju oziroma za čas trajanja pogodbe, katero koli obdobje je krajše.(c) Fizične osebe, ki vstopajo v Rusko federacijo, morajo imeti:(i) univerzitetno diplomo ali strokovno kvalifikacijo, iz katere je razvidno enakovredno znanje, ter(ii) poklicne kvalifikacije, kadar je to potrebno za izvajanje dejavnosti v zadevnem sektorju skladno z zakonom, predpisi ali zahtevami Ruske federacije.(d) Fizična oseba ne prejme plačila za opravljanje storitev, razen plačila, ki ga izplača pogodbeni ponudnik storitev med bivanjem te osebe v Ruski federaciji.(e) Fizične osebe, ki vstopajo v Rusko federacijo, morajo biti zaposlene pri ponudniku pogodbenih storitev v letu pred datumom predložitve vloge za vstop v Rusko federacijo. Poleg tega mora imeti fizična oseba na datum predložitve vloge za vstop v Rusko federacijo vsaj tri leta delovnih izkušenj v sektorju dejavnosti, ki je predmet pogodbe.(f) Pogodba o opravljanju storitev mora biti pridobljena v enem od naslednjih sektorjev dejavnosti, ki so vključeni in opredeljeni v seznamu obveznosti GATS Ruske federacije:1. pravne storitve;2. računovodske in knjigovodske storitve;3. davčne storitve;4. arhitekturne storitve;5. storitve inženiringa;6. storitve integriranega inženiringa;7. storitve načrtovanja naselij in krajinske arhitekture;8. računalniške in sorodne storitve;9. oglaševalske storitve;10. storitve tržne analize;11. storitve svetovanja pri upravljanju;12. storitve, povezane s svetovanjem pri upravljanju;13. storitve tehničnega preskušanja in analiziranja;14. svetovalne storitve v zvezi z rudarstvom;15. sorodne storitve na področju znanstvenega in tehničnega svetovanja;16. storitve prevajanja in tolmačenja;17. vzdrževanje in popravila opreme, vključno s prevozno opremo;18. okoljske storitve.(g) predmet pogodbe niso "storitve namestitve in zagotovitve osebja", kot je opredeljeno v SPS 872.Dostop, odobren na podlagi določb odstavka IV.4, se nanaša le na storitveno dejavnost, ki je predmet pogodbe, in ne daje pravice do uporabe strokovnega naziva Ruske federacije.Ruska federacija lahko določi letno kvoto delovnih dovoljenj za fizične osebe Evropske unije, ki imajo dostop do trga storitev Ruske federacije v skladu z določbami odstavka IV.4. V prvem letu, ko začnejo veljati določbe odstavka IV.4, ta letna kvota ni nižja od 16000 oseb. V naslednjih letih letna kvota ni nižja od kvote v predhodnem letu.IV.5 Ko začnejo veljati rezultati sedanjega večstranskega kroga trgovinskih pogajanj na področju storitev, bosta pogodbenici pregledali določbe odstavka IV.4, zato da se te razširijo na samozaposlene osebe, ki so ponudniki pogodbenih storitev.V.1 Ta dogovor se ne uporablja niti za ukrepe, ki se nanašajo na fizične osebe, ki si prizadevajo za dostop na trg delovne sile pogodbenice, niti za ukrepe, ki se nanašajo na državljanstvo, bivanje ali stalno zaposlitev.V.2 Ta dogovor pogodbenici ne preprečuje uporabe ukrepov za urejanje vstopa fizičnih oseb na njuno ozemlje ali za njihovo začasno bivanje na njem, vključno z ukrepi, potrebnimi za zavarovanje celovitosti njunih meja in zagotovitev urejenega prehajanja fizičnih oseb čez njene meje, če se taki ukrepi ne uporabljajo tako, da bi izničili ali omejili ugodnosti, ki drugi pogodbenici pripadajo v skladu z odstavki II, III in IV.Če Evropska unija potrdi, da se strinja s pogoji iz tega pisma, predlagam, da to pismo in pisni odgovor Evropske unije predstavljata sporazum med vlado Ruske federacije in Evropsko unijo o ohranitvi obveznosti o trgovini s storitvami iz SPS. Ta sporazum začne veljati na dan, ko si pogodbenici izmenjata uradni pisni obvestili, ki potrjujeta, da sta končali svoje notranje postopke. Ta sporazum se začasno uporablja od datuma pristopa Ruske federacije k STO."Evropski uniji je v čast potrditi, da se strinja z vsebino tega pisma.Sprejmite izraze našega globokega spoštovanja.Za Evropsko unijo--------------------------------------------------


text:
Verbetertrajecten onder de WWZ - Sprengers Advocaten te Utrecht
 Uit de rechtspraak valt wel het een en ander af te leiden. In een uitspraak 21 maart 2017 oordeelt de kantonrechter te Gouda dat de werknemer voldoende in de gelegenheid is gesteld om zijn functioneren te verbeteren. Gedurende zes jaar heeft de werkgever in allerlei beoordelings- en evaluatiegesprekken het functioneren van werknemer aan de orde heeft gesteld. Op verschillende manieren is geprobeerd om het functioneren van werknemer te verbeteren. Ook is geprobeerd om binnen de organisatie een passende functie voor werknemer te vinden. De kantonrechter komt tot het oordeel dat sprake is van ongeschiktheid van werknemer voor zijn functie bij werkgever, dat werkgever werknemer van deze ongeschiktheid in kennis heeft gesteld en dat hij voldoende in de gelegenheid is gesteld om zijn functioneren te verbeteren.
 Het Gerechtshof van Amsterdam oordeelde op 14 maart 2017 ook over een ontslag op grond van disfunctioneren. De werknemer, in dienst sinds 2011, was vanaf 2013 meerdere malen aangesproken op zijn functioneren. Uit verschillende beoordelingsverslagen en andere communicatie volgt dat werknemer niet goed functioneert op projecten en dat hij daarop is aangesproken. Er heeft een verbetertraject gelopen. Het doel van het verbetertraject was volgens werkgever om samen met werknemer de tekortkomingen weg te nemen door concrete doelen te stellen en deze zeer regelmatig door middel van persoonlijke gesprekken te evalueren. Niet op alle punten waaraan gewerkt moest worden is een-op-een terugkoppeling te vinden in het verbeterplan/verslag. Verder heeft de werkgever erkend dat het verbetertraject wellicht op enkele punten nog beter had kunnen worden uitgevoerd. Toch is volgens het Gerechtshof genoegzaam gebleken dat werknemer op de door werkgever naar voren gebrachte punten onvoldoende functioneerde en dat hem dat ook duidelijk moet zijn geweest. De werknemer heeft op die punten onvoldoende verbetering laten zien. Aan de orde komt nog dat gebleken is dat werknemer onvoldoende open stond om zijn houding te verbeteren en dat hij onvoldoende in staat was tot zelfreflectie. Het feit dat werkgever het functioneren heeft gesignaleerd, regelmatig heeft besproken met werknemer en hem vervolgens een redelijke termijn heeft geboden om zijn functioneren te verbeteren, betekent dat werkgever voldoende inspanningen heeft getroost om het functioneren van werknemer te bevorderen.
 In een andere uitspraak, van het Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, lijkt de verbetertermijn erg kort. De werknemer werkte sinds 2003 als productiemedewerker. De werkgever had vanaf 2011 in diverse functionerings- en beoordelingsgesprekken gezegd ontevreden te zijn over de wijze waarop de werknemer zijn werkzaamheden vervulde. De werknemer functioneerde volgens werkgever onvoldoende en een verbetertraject werd gestart. Het verbetertraject duurde echter maar zes weken.. Specifiek ging het over 4 weken om het werk aan de inpaktafel te leren en twee weken om het werk aan de zaagmachine te verbeteren. Na afloop van deze zes weken concludeerde werkgever dat de extra uitleg, training en tijd niet tot verbetering hadden geleid. Het Gerechtshof geeft toe dat de periode van zes weken een betrekkelijk korte periode is maar toch voldoende. Dat heeft te maken met het feit dat het om ongeschoold productiewerk ging dat door de werknemer al jaren werd verricht. Verder kon de werkgever aantonen dat de meeste werknemers na één week met begeleiding en na twee weken zelfstandig kunnen werken aan de inpaktafel. Bij de werknemer was na bijna een maand aan de inpaktafel en ondanks uitvoerige begeleiding door collega’s, geen verbetering zichtbaar. Daar komt bij dat het gaat om werk dat de werknemer al jaren verricht. Het verbetertraject van zes weken was voldoende.
 In een zaak van het Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden van 3 februari 2017 werd een radiodiagnostisch laborante wegens disfunctioneren ontslagen. Mevrouw was sinds 2001 in dienst bij een ziekenhuis als radiodiagnostisch laborante. Tussen 2011 en 2014 is werkneemster een aantal keren te laat op het werk verschenen en is zij meermalen op haar communicatieve vaardigheden aangesproken. Het Gerechtshof is van oordeel dat de werkgever voldoende heeft aangetoond dat er sprake is van disfunctioneren. Van een laborante mag worden verwacht dat zij zelf haar werkroosters bijhoudt, dat zij op tijd komt en dat zij niet zonder overleg afwijkt van haar begintijden. Werkneemster hield zich daar niet aan. Ook vakinhoudelijk handelde zij (te vaak) onjuist en eigengereid. Verder blijkt uit de gespreksverslagen van stelselmatige klachten van collega’s over gebrek aan bereikbaarheid en problemen in de samenwerking. Wat betreft de vraag of er voldoende gelegenheid tot verbeteren was overweegt het Gerechtshof dat was afgesproken dat werkgever en werkneemster iedere maand een gesprek zouden voeren over hoe het ging en dat daarbij eventuele incidenten zouden worden besproken. De werkgever heeft weliswaar het voornemen om maandelijks dergelijke gesprekken te voeren niet geheel kunnen realiseren, maar er hebben toch gedurende één jaar 9 gesprekken plaatsgevonden. Van die gesprekken zijn verslagen opgemaakt. Bovendien werd werkneemster voldoende gecoacht. Volgens het Gerechtshof heeft de voldoende gelegenheid gekregen zich te verbeteren.
 Uit de voorgaande uitspraken worden de kaders over de verbetertrajecten duidelijker. Een werkgever moet in ieder geval objectief kunnen aantonen dat er sprake is van disfunctioneren, tevens moet de werknemer zijn aangesproken op zijn disfunctioneren. Vervolgens moet de werknemer een reële gelegenheid hebben gekregen zich te verbeteren. De duur van dat verbetertraject is onder meer afhankelijk van de duur van een dienstverband, maar ook van de aard van de werkzaamheden.
 GabiStouthart Datum


type: wikipedia

text:
Is ord rialta de chuid na hEaglaise Caitlicí iad na hAgaistínigh (Laidin: Ordo Sancti Augustini OSA), dream atá ar oird na mbráthar. Cé go bhfaigheann siad inspioráid ó Naomh Aibhistín Hippo (354-430), bunaíodh iad sa bhliain 1256. Ba iad Martin Luther agus Gregor Mendel an dá bhall ba chailiúla den ord.
 Tar éis dó a iompú ina Chríostaí, chum Naomh Aibhistín riail do chumann fíréan, agus í faoi anáil Naomh Antóin na hÉigipte. Chuaigh an cumann seo i neart agus i méid san Afraic Thuaidh, ach níl fianaise ann lena thaispeáint go raibh baint idir an cumann a bhunaigh Naomh Aibhistín agus an t-ord atá inniu ann. Aithnítear, mar sin féin, go raibh a lán manach agus eirimíteach a thug Agaistínigh orthu féin i ndeisceart na hEorpa leathchéad bhliain i ndiaidh bháis Aibhistín sa bhliain 430. Is cosúil gur fhág siad an Afraic Thuaidh de bharr na creiche a rinne na Vandail sna bólaí úd.
 Bailíodh tithí de chuid eirimítigh Agaistíneacha i dToscana na hIodáile ag an bPápa Innocens IV i 1244 agus ina dhiaidh sin, chuir an Pápa Alaisdir IV na bráithreachais Agaistíneacha neamhspleácha san Iodáil, sa bhFrainc, i Sasana agus sa nGearmáin le chéile i 1256, dáta a nglactar leis mar bhunús an Oird mar atá sé inniu. Tá sé eisceachtúil i stair na hEaglaise nuair a chuireann Pápa ord ar bhun dá dheoin féin. D'ainmníodh an Ord Agaistíneach nua mar tríú ord bhráithre. Bhí an stádas sin ag na Proinnsiasaigh agus na Doiminicigh cheana féin agus tugadh an onóir chéanna chuig na Cairmilítigh ina dhiaidh sin. Leathnaigh an Ord nua go tapaidh in imeacht cúpla bliain.
 Na hAgaistínigh in Éirinn
 Cuireadh teach ar bhun i mBaile Átha Cliath sa bhliain 1280. Bhí na tithe Agaistíneacha in Éirinn bainte leis an bproibhins Sasanach den Ord agus bhí moill ar leathnú amach go dtí an cúigiú aois déag. Ansin tháinig an gluaiseacht léasaithe den ord chun cinn agus cuireadh tithe neamhspleácha ar bhun i gceantair Gaeltachta in Iarthar na hÉireann go háirithe. Bhíodh na tithe seo an tábhachtach san Eaglais Caitiliceach in Éirinn go dtí an Reifirméisin.
 Le linn na Péinndlíthe, ní raibh an ord in ann feidhmiú go hoscailte in Éirinn agus fuair bráithre áirithe bás san ghéarleanúint, ina measc Liam Tuire Beannaithe.
 Sa bhliain 1656, bunaíodh Coláiste Agaistíneach na nGael san Róimh agus tháinig bráithre chun freastal ar Éireann tríd aimsir na Géarleanúna.
 Is cuid d’Éirinn nua-aimseartha iad na hAgaistínigh inniu. Roimhe seo, bhí mná rialta Agaistíneach ina gcónaí i gcathair na Gaillimhe. Sa lá atá inniu ann tá tithe Agaistíneach i nDroichead Átha, i gCathair Bhaile Átha Cliath, i gCathair na Gaillimhe agus i gcathracha eile.
 Tagairtí
 Naisc sheachtracha
 Eolas breise as Béarla faoi Agaistínigh
 Eaglais Chaitliceach Rómhánach
 Oird rialta


text:
Os Artefatos arqueológicos no Metrô do Rio de Janeiro foram encontrados durante as escavações da Linha 4 do Metrô da cidade do Rio de Janeiro em duas etapas distintas; No ano de 2013 no bairro da Leopoldina e em 2014 nos bairros Ipanema e Leblon. O trabalho foi coordenado pelo arqueólogo Cláudio Prado de Mello e fiscalizado pelo Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional (IPHAN) e pelo o Instituto Rio Patrimônio da Humanidade (IRPH).
 Escavações
 Bairro da Leopoldina
 No ano de 2013, durante as escavações no bairro da Leopoldina, foram encontradas peças de dois períodos distintos da ocupação da região.
 Época dos Paleoíndios (de 3.000 a 4.000 anos atrás)
 Foram encontradas cerca de 50 artefatos de pedra, como pontas de lança, batedores e raspadores, e mais de 400 conchas da época que os paleoíndios circulavam pelos arredores da Baía de Guanabara. Essas peças compunham os sambaquis, locais onde eram amontoadas as sobras de alimentação e instrumentos obsoletos.
 Época das demolições para modernização (entre 1870 e 1920)
 Foram encontrados entulho, madeira, além de itens pessoais como porcelanas, frascos de perfume, pratarias, joias e peças de ouro importadas, que pertenciam aos nobres e foram descartados na Leopoldina. No local, foram achadas ainda escovas de dente de marfim e osso, com a inscrição em francês “Sua Majestade o imperador do Brasil”, que pode ter pertencido a Dom Pedro II.
 Bairros Ipanema e Leblon
 No ano de 2014, durante as escavações nos bairros Ipanema e Leblon, foram encontradas mais de 150 peças e cerca de 1,4 mil resquícios de ocupação na região. Foram achados fragmentos de alvenaria, enfeites de telhado, peças de porcelana, talheres, moedas, vidros e penicos, além de trechos do antigo sistema de trilhos de bonde. A região era um areal, ocupado por chácaras no século XIX e início do século XX e loteado em 1918. Os líquidos encontrados nas garrafas de vidro e quatro penicos de ágata, feitos de metal com uma camada de esmalte, foram encaminhados para a Fundação Oswaldo Cruz e feita análise de paleoparasitologia.
 Arqueologia
 História da cidade do Rio de Janeiro
 Metrô do Rio de Janeiro
 Arqueologia do Brasil
 Sítios arqueológicos do Rio de Janeiro


text:
Svarbus teisinis pranešimas
 |
 22002D0024
 Oficialusis leidinys L 110 , 25/04/2002 p. 0026 - 0026
 EEE jungtinio komiteto sprendimasNr. 24/20022002 m. kovo 1 d.iš dalies keičiantis susitarimo XXI priedą (Statistika)EEE JUNGTINIS KOMITETAS,Atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą, patikslintą Protokolu, patikslinančiu Europos ekonominės erdvės susitarimą, toliau — Susitarimas, ypač į jo 98 straipsnį,kadangi:(1) Susitarimo XXI priedas buvo iš dalies pakeistas 2001 m. birželio 19 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 86/2001 [1].(2) 2001 m. liepos 23 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1637/2001, iš dalies keičiantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3880/91 dėl šiaurės rytų Atlante žvejojančių valstybių narių statistinių duomenų apie nominalius sugavimus pateikimo [2], turi būti įtrauktas į Susitarimą,NUSPRENDĖ:1 straipsnisSusitarimo XXI priedo 26a punktas (Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3880/91) papildomas taip:"su pakeitimais, padarytais:— 32001 R 1637: 2001 m. liepos 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1637/2001 (OL L 222, 2001 8 17, p. 20)."2 straipsnisKomisijos reglamento (EB) Nr. 1637/2001 tekstas islandų ir norvegų kalbomis, kuris turi būti paskelbtas Europos Bendrijų oficialiojo leidinio EEE priede, yra autentiškas.3 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja 2002 m. kovo 2 d., jei EEE jungtiniam komitetui buvo pateikti visi pranešimai pagal Susitarimo 103 straipsnio 1 dalį [3].4 straipsnisŠis sprendimas skelbiamas Europos Bendrijų oficialiojo leidinio EEE dalyje ir EEE priede.Priimta Briuselyje, 2002 m. kovo 1 d.EEE jungtinio komiteto varduPirmininkasP. Westerlund[1] OL L 238, 2001 9 6, p. 39.[2] OL L 222, 2001 8 17, p. 20.[3] Konstituciniai reikalavimai nenurodyti.--------------------------------------------------


type: legislation

text:
 Aviso jurídico importante
 |
 52009PC0435
 Propuesta de decisión del Consejo por la que se autoriza a la República de Polonia a aplicar una medida de excepción a lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE del Consejo relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadido /* COM/2009/0435 final */
 [pic] | COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS |Bruselas, 26.8.2009COM(2009) 435 finalPropuesta deDECISIÓN DEL CONSEJOpor la que se autoriza a la República de Polonia a aplicar una medida de excepción a lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE del Consejo relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadidoEXPOSICIÓN DE MOTIVOS1. Contexto de la propuestaDe conformidad con el artículo 395 de la Directiva 2006/112/CE del Consejo, de 28 de noviembre de 2006, relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadido (en adelante denominada «la Directiva IVA»), el Consejo, por unanimidad y a propuesta de la Comisión, podrá autorizar a cualquier Estado miembro a que introduzca medidas especiales de excepción a lo dispuesto en dicha Directiva para simplificar el procedimiento de cobro del impuesto sobre el valor añadido (IVA) o para impedir ciertos tipos de evasión o elusión fiscales.Mediante carta registrada en la Secretaría General de la Comisión el 22 de junio de 2009, la República de Polonia (en lo sucesivo, «Polonia») solicitó autorización para aplicar una medida especial de excepción a lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva IVA a fin de poder conceder, a partir del 1 de enero de 2010, una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual sea, como máximo, equivalente a 30 000 euros.De conformidad con el artículo 395, apartado 2, de la Directiva IVA, la Comisión remitió a los demás Estados miembros la solicitud presentada por Polonia mediante escrito de 22 de junio de 2009. Por carta de 3 de julio de 2009, la Comisión notificó a este país que obraba en su poder toda la información que consideraba necesaria para examinar la solicitud.El título XII, capítulo 1, de la Directiva IVA autoriza a los Estados miembros a aplicar regímenes especiales en favor de las pequeñas empresas, y, en particular, a otorgar un régimen facultativo de franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual no rebase un determinado límite.Ese límite máximo de volumen de negocios anual es distinto para cada Estado miembro, y varía en función de su fecha de adhesión a la Comunidad.Los Estados miembros que se adhirieron antes del 1 de enero de 1978 y que hayan hecho uso de la facultad prevista en el artículo 14 de la Directiva 67/288/CEE del Consejo, de 11 de abril de 1967, de aplicar dicho régimen, pueden mantenerlo (véase el artículo 284, apartado 1, de la Directiva IVA). Aquellos que, a 17 de mayo de 1977, concedían una franquicia a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios máximo anual fuese inferior al contravalor en moneda nacional de 5 000 unidades de cuenta europeas al tipo de conversión en esa fecha, pueden aumentarla hasta 5 000 euros (véase el artículo 284, apartado 2, de la Directiva IVA), mientras que aquellos que concedían una franquicia a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios máximo fuese igual o superior a dicho importe pueden incrementarla a fin de mantener su valor real (véase el artículo 286 de la Directiva IVA).Los Estados miembros que no hicieron uso de esa facultad pueden conceder una franquicia siempre que el volumen de negocios anual máximo sea equivalente a 5 000 euros o su contravalor en moneda nacional (véase el artículo 285 de la Directiva IVA).Los Estados miembros que se adhirieron a la Comunidad después del 1 de enero de 1978 pueden establecer una franquicia del impuesto en relación con un límite máximo de volumen de negocios anual cuyo importe se fijó con motivo de su adhesión. Este límite varía dependiendo de los Estados miembros y equivale al contravalor en moneda nacional al tipo de conversión vigente el día de su adhesión, de los importes mencionados, para cada uno de ellos, en los puntos 1) a 16) del artículo 287 de la Directiva IVA.En virtud de lo dispuesto en el punto 14) del artículo 287 de la Directiva IVA, Polonia puede conceder una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios sea, como máximo, equivalente al contravalor en moneda nacional de 10 000 euros, al tipo de conversión vigente el día de su adhesión.Para respaldar su solicitud de incrementar ese límite hasta 30 000 euros, Polonia aduce, en particular, que tal aumento le permitiría extender la aplicación de las simplificaciones destinadas a las pequeñas empresas, reduciendo de ese modo las cargas administrativas de un mayor número de ellas y contribuyendo a su desarrollo. Señala, además, que los costes en que incurre el Estado en concepto de cobro del IVA adeudado por esos sujetos pasivos son considerables si se comparan con los ingresos percibidos.Polonia precisa que una medida de ese tipo tendría un efecto insignificante sobre la cuantía global de los ingresos por IVA percibidos en la fase de consumo final. Polonia estima que, de los 360 000 sujetos pasivos susceptibles de acogerse a este régimen en la actualidad, unos 90 000 podrían optar efectivamente por él, lo que representaría un lucro cesante de unos 500 millones de zlotys, es decir, el 0,4% de los ingresos fiscales en concepto de IVA que deberían percibirse en 2010.Cabe recordar que, en su propuesta de Directiva de simplificación de las obligaciones en lo que respecta al IVA, de 29 de octubre de 2004 (COM(2004)728 final), la Comisión incluyó disposiciones destinadas a permitir a los Estados miembros fijar el límite máximo de volumen de negocios anual para la aplicación de la franquicia del impuesto en 100 000 euros o su contravalor en moneda nacional, importe éste que puede actualizarse anualmente.Habida cuenta de lo dispuesto en el artículo 395 de la Directiva IVA y de los argumentos aducidos por Polonia, la Comisión considera que la excepción solicitada se atiene a las condiciones impuestas en dicho artículo y, en particular, que permite simplificar la percepción del impuesto. Por consiguiente, tendiendo en cuenta, además, las consideraciones anteriormente expuestas, la Comisión no plantea objeción alguna a esta solicitud, y considera que debe presentar al Consejo la propuesta correspondiente.No obstante, la Comisión estima, por un lado, que conviene que la duración de esta excepción sea limitada a fin de poder evaluar periódicamente, sobre la base de la información pertinente presentada por Polonia, si siguen dándose las circunstancias que la justifican en la actualidad, y, por otro, que en cualquier caso, es preciso que esta excepción cese de aplicarse en el momento en que entren en vigor las normas armonizadas propuestas por la Comisión en este ámbito.2. Consulta de las partes interesadas y evaluación de impactoLa propuesta de decisión tiene por objeto hacer extensiva la aplicación de las medidas de simplificación de la percepción del IVA a un mayor número de pequeñas empresas. Por consiguiente, tendrá un impacto favorable para estas últimas y para el Estado miembro afectado. No ha sido necesario recurrir a asesoría externa, consultar a las partes interesadas, ni evaluar el impacto de esta decisión. En cualquier caso, este impacto será limitado, debido a lo restringido de su ámbito de aplicación y de su plazo de vigencia.3. Aspectos jurídicos de la propuestaLa decisión propuesta tiene por objeto permitir que Polonia aplique una medida especial de excepción del artículo 287 de la Directiva a IVA a fin de conceder, a partir del 1 de enero de 2010, una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual sea, como máximo, equivalente a 30 000 euros frente a los 10 000 euros actuales.La base jurídica de la presente Decisión la constituyen las disposiciones del artículo 395 de la Directiva IVA, adoptadas, a su vez, en aplicación del artículo 93 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea. De conformidad con las disposiciones mencionadas, los Estados miembros que deseen introducir medidas especiales de excepción a dicha Directiva deben ser autorizados por el Consejo, mediante una Decisión de éste. Se ha respetado el principio de subsidiariedad, puesto que se trata de una medida de aplicación que afecta a la armonización de las legislaciones relativas a los impuestos sobre el volumen de negocios.La propuesta se atiene al principio de proporcionalidad, y, por consiguiente, no excede de lo necesario para lograr el objetivo de simplificación perseguido, ya que amplía de forma muy limitada el ámbito de aplicación del régimen de franquicia del impuesto aplicable en Polonia, concediéndolo exclusivamente a un número limitado de pequeñas empresas adicionales que, además, sólo deberán estar sujetas a las normas de éste régimen si optan por acogerse a él. Por consiguiente sólo constituye una excepción limitada y adecuada a los principios de la Directiva.4. Repercusiones presupuestariasLa propuesta no tiene ninguna incidencia en el presupuesto comunitario.5. Información adicionalLa propuesta dispone que el plazo de vigencia de la Decisión expirará automáticamente el día en que entren en vigor las disposiciones que establezcan normas armonizadas para todos los Estados miembros en relación con el régimen de franquicia del impuesto aplicable a las pequeñas empresas.Propuesta deDECISIÓN DEL CONSEJOpor la que se autoriza a la República de Polonia a aplicar una medida de excepción a lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE del Consejo relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadidoEL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 93,Vista la Directiva 2006/112/CE del Consejo, de 28 de noviembre de 2006 relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadido [1], y, en particular, su artículo 395, apartado 1,Vista la propuesta de la Comisión[2],Considerando lo siguiente:(1) Mediante carta registrada en la Secretaría General de la Comisión el 22 de junio de 2009, la República de Polonia solicitó autorización para aplicar una medida especial de excepción a lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE con objeto de conceder, a partir del 1 de enero de 2010, una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual sea, como máximo, equivalente al contravalor en moneda nacional de 30 000 euros, al tipo de conversión vigente el día de su adhesión.(2) De conformidad con el artículo 395, apartado 2, de la Directiva 2006/112/CE, la Comisión remitió a los demás Estados miembros la solicitud presentada por Polonia, mediante escrito de 22 de junio de 2009. Por carta de 3 de julio de 2009, la Comisión notificó a este país que obraba en su poder toda la información que consideraba necesaria para examinar la solicitud.(3) El título XII, capítulo 1, de la Directiva 2006/112/CE autoriza a los Estados miembros a aplicar regímenes especiales en favor de las pequeñas empresas, y, en particular, a otorgar un régimen facultativo de franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual no rebase un determinado límite.(4) En virtud de lo dispuesto en el punto 14) del artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE, Polonia puede conceder una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios sea, como máximo, equivalente al contravalor en moneda nacional de 10 000 euros, al tipo de conversión vigente el día de su adhesión.(5) El incremento de este límite hasta 30 000 euros permitirá a la República de Polonia extender el ámbito de aplicación de las medidas de simplificación destinadas a las pequeñas empresas, si bien circunscribiéndolo a las de menor envergadura, y contribuir de este modo a su desarrollo.(6) En su propuesta de Directiva de simplificación de las obligaciones en lo que respecta al impuesto sobre el valor añadido, de 29 de octubre de 2004, (COM(2004)728 final)[3] , la Comisión incluyó disposiciones destinadas a permitir que los Estados miembros fijen el límite máximo de volumen de negocios anual para la aplicación de la franquicia del impuesto en un importe máximo de 100 000 euros o su contravalor en moneda nacional, importe éste que puede actualizarse anualmente. La solicitud presentada por la República de Polonia se ajusta a esta propuesta.(7) La medida de excepción solicitada no afectará a los recursos propios de la Comunidad Europea procedentes del impuesto sobre el valor añadido.HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:Artículo 1No obstante lo dispuesto en el artículo 287 de la Directiva 2006/112/CE, se autoriza a la República de Polonia a conceder una franquicia del impuesto a los sujetos pasivos cuyo volumen de negocios anual sea, como máximo, equivalente al contravalor en moneda nacional de 30 000 euros, al tipo de conversión vigente día de su adhesión.Artículo 2La presente Decisión será de aplicación desde el 1 de enero de 2010 hasta el día de entrada en vigor de las disposiciones de una Directiva por la que se modifiquen los importe de los límites máximos de volumen de negocios anual por debajo de los cuales los sujetos pasivos puedan beneficiarse de una franquicia del impuesto, y, en cualquier caso, a más tardar, el 31 de diciembre de 2012.Artículo 3La destinataria de la presente Decisión es la República de Polonia.Hecho en Bruselas, el [...]Por el ConsejoEl Presidente [1] DO L 347 de 11.12.2006, p.1.[2] DO C [...] de [...], p. [...].[3] DO C 24 de 29.1.2005, p. 10.