type: legislation

jurisdiction: EU

text:
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
 KOM (95) 15 slutliga
 Bryssel, den 07.02.1995
 95/0022 (ACC)
 Förslag till
 RÂPETS FÖRORDNINQ (EQ)
 om ändring av förordning (EG) nr 1799/94 om en särskild ordning för import av majs och
 sorghum till Spanien under år 1994
 (framlagt av kommissionen)
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- EXPLANATORY MEMORANDUM
 According to the Agreement between the European Economic Community and the United States of
 America for the conclusion of the négociations under GATT Article XXIV.6, as approved by Council
 Decision of 30 January 1987, the Community was commited to open an annual quota of 2 million
 tonnes of maize and 0.3 million tonnes of sorghum for import into Spain. These annual quotas were to
 be reduced by the quantities of certain cereal substitutes imported into Spain within the same year.
 An extension up to 30 June 1995 of the initial Agreement between the Community and the United
 States of America was approved by Council Regulation (EC) No 3231/94 of 22 December 1994.
 Special arrangements for imports of maize and sorghum into Spain laid down for 1994 by Council
 Regulation (EC) No 1799/94 should be extended up to 30 June 1995 with the aim of ensuring fulfilment
 of the above-mentioned commitment. As the Agreement was concluded under Article 113 of the
 Treaty, the Community has exclusive competence for these arrangements.
 Accordingly, the present draft Regulation provides for special arrangements for imports with retroactive
 efect from 1 January 1995.
 ---pagebreak--- RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr
 om ändring av förordning (EG) nr 1799/94 om en särskild ordning för import av majs och
 sorghum till Spanien under år 1994
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
 med beaktande av Fördraget om upprättandet Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 113
 i detta,
 med beaktande av kommissionens förslag, och
 med beaktande av följande:
 I enlighet med ett avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Förenta staterna
 om slutförandet av förhandlingar enligt artikel XXIV.6 i GATT-avtalet1, vilket förlängdes
 genom en skriftväxling2 som kompletterade avtalet fram till och med den 31 december 1991,
 har gemenskapen förbundit sig att vidta vissa åtgärder.
 Gemenskapen vidtog dessa åtgärder år 1994 genom förordning (EG) nr 532/943. Under år
 1995 skall dessa åtgärder tillämpas fram till och med den 30 juni 1955 i enlighet med rådets
 förordning (EG) nr 3231/944. Reglerna för import som omfattas av förordning (EG) nr
 532/94 fastställs i rådets förordning (EG) nr 1799/94 om en särskild ordning för import av
 majs och sorghum till Spanien under år 1994\ Bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr
 1799/94 bör därför fortsätta att gälla till och med den 30 juni 1995.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 1
 EGTnrL98, 10.4.1987, s. 1.
 2
 EGT nr L 17, 23.1.1991, s. 17.
 3
 EGTnrL68, 11.3.1994, s. 1.
 4
 EGT nr L 338, 28.12.1994, s. 1.
 5
 EGT nr L 189, 23.7.1994, s. 17.
 2>
 ---pagebreak--- •i'-itSm-m^'******-i,A» »<M.W -
 Rådets förordning (EG) nr 1799/94 ändras på följande sätt:
 1. I titeln och i artikel 2.1 skall hänvisningen till "år 1994" ersättas med orden "perioden
 1 januari 1995-30 juni 1995".
 2. Artikel 1 skall ersättas med följande:
 "Artikel 1
 För perioden 1 januari 1995-30 juni 1995 skall import från tredje land för fri omsättning i
 Spanien av en högsta kvantitet av 1 000 000 ton majs och 150 000 ton sorghum genomföras
 så som anges i de följande artiklarna."
 Artikel 2
 Denna förordning träder i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska
 gemenskapernas officiella tidning.
 Den skall tillämpas från och med den 1 januari 1995.
 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
 Utfärdad i Bryssel den
 På rådets vägnar
 ---pagebreak--- FINANCIAL STATEMENT
 1. BUDGET HEADING: Expenditure: Bl- 1003 APPROPRIATIONS: 172 mio ecu
 Revenue: Bl-1000 946.2 "
 2. TITLE:
 Proposal for a Council Regulation (EC) amending Regulation (EC) No 1799/94 on special arrangements for
 imports of maize and sorghum into Spain for the year 1994
 3. LEGAL BASIS:
 EC Treaty, and in particular Article 113 thereof
 4. AIMS OF PROJECT:
 To authorize maize and sorghum imports into Spam wth a reducedrateof levy dwing to
 5. FINANCIAL IMPLICATIONS PERIOD OF12 MONTHS CURRENT FINANCIAL FOLLOWING FINANCIAL!
 YEAR (1995) YEAR (19%)
 (Ecu million) (Ecu million) (Ecu million)
 5.0 EXPENDITURE
 •CHARGED TO THE EC
 BUDGET (REFUNDS/IN-
 TERVENTIONS) 45,3 45,3
 5.1 REVENUE
 -OWN RESOURCES OF
 THE EC (LEVIES/CUS-
 TOMS DUTIES) 27,2 27,2
 1997 1998 1999 2000
 5.0.1 ESTIMATED
 EXPENDITURE
 5.1.1 ESTIMATED REVENUE
 5.2 METHOD OF CALCULATION.
 Revenue: It is assumed that thereductionin the levy will be 55 ECUA (from a levy of 85 ECU/t), leading to an
 effective levy of 30 ECU/t
 0,75 Mio t x 30 ECU/t x 1,207 (DT) - 27,2 MIO ECU
 Expenditure: These imports may displace an equivalent quantity of cereals to be exported
 0,75 Mio t x 50 ECU/t x 1,207 (DT) - 45,3 MIO ECU
 6.0 CAN THE PROJECT BE FINANCED FROM APPROPRIATIONS ENTERED IN THE RELEVANT CHAPTER
 OF THE CURRENT BUDGET?
 YES
 6.1 CAN THE PROJECT BE FINANCED BY TRANSFER BETWEEN CHAPTERS OF THE CURRENT BUDŒT?
 YES
 6.2 IS A SUPPLEMENTARY BUDGET NECESSARY?
 NO
 6.3 WELL FUTURE BUDGET APPROPRIATIONS BE NECESSARY?
 COMMENTS:
 Theforeseenquantity of 1,15 million tonnes of maize and sorgmmi isreducedby 400.000 tonnes, œirespondmg to
 estimated quantities of maize gluten, brewers' grains and citrus pulp imported into Spain during the first semester of
 1995
 ©
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- KOM(95) IS stadig
 DOKUMENT
 SV 02 03
 Katalogaummer : CB-CO-95-026-SV-C
 ISBN 92-77-85172-4
 Byrån for Europeiska gemenskapernas officiella publikationer
 L-2985 Luxemburg


type: wikipedia

text:
Saalihoki (algne termin saalibändi on ebasoovitatav) on siseruumides mängitav maahokisarnane võistkondlik sportmäng. Kaks võistkonda võistlevad teineteise vastu plastist hokikeppidega eesmärgiga lüüa kerge aukudega plastpall vastasvõistkonna väravasse.
 Saalihoki sai alguse koolidest ja on lisaks võistlusspordile populaarne harrastussport. Suurima populaarsuse on mäng saavutanud Soomes, Rootsis ja Šveitsis. Populaarsus kasvab jätkuvalt nii Euroopa riikides kui ka Aasias (Singapur, Jaapan, Taiwan).
 Maailmameistrivõistlusi on peetud alates 1996. aastast. Nii meeste kui ka naiste maailmameistrivõistlusi peetakse iga kahe aasta järel, paarisaastatel meeste, paaritutel naiste MM. 2008. aastal mängis Eesti koondis esimest korda saalihoki A-divisjoni maailmameistrivõistlustel, mis korraldati Tšehhis 6.–14. detsembril.
 Reeglid
 Saalihokipall on tühi õhuline 26 auguga plastist pall läbimõõduga 72 millimeetrit. Palli suurim lubatud kaal on 23 grammi
 Väljaku mõõtmed on 40×20 meetrit. Väljakut ümbritseb 50 cm kõrgune ümarate nurkadega piire
 Värava mõõdud on 160×115 cm, sügavus 65 cm. Värava ees on väravavahiala, kus võib viibida ainult väravavaht
 Mängukepp on valmistatud plastist, klaasplastist või muust sünteetilisest materjalist. Väravavaht ei tohi mängukeppi kasutada
 Võistkonnast on väljakul 5 mängijat ja väravavaht
 Mänguaeg: 3×20 minutit (kaks 10-minutilist vaheaega)
 Mängu eesmärk on lüüa pall vastasvõistkonna väravasse. Rohkem väravaid löönud võistkond on võitja
 Eesti saalihoki
 Eestis on umbes 1400 saalihokimängijat. Kõrgeim liiga on Meistriliiga.
 Vaata ka
 Eesti saalihokikoondis
 Eesti naiste saalihokikoondis
 Tänavahoki
 TVK Leegid
 Välislingid
 Rahvusvaheline Saalihoki Föderatsiooni koduleht (inglise keeles)
 Saalihoki MM 2008
 Pallimängud


text:
 1.10.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 268/80
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/1753
 z dne 30. septembra 2016
 o določitvi standardnih uvoznih vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1),
 ob upoštevanju Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 136(1) Izvedbene uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba (EU) št. 543/2011 na podlagi izida večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, po katerih Komisija določi standardne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XVI k tej uredbi.
 (2)
 Standardna uvozna vrednost se izračuna vsak delovni dan v skladu s členom 136(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 ob upoštevanju spremenljivih dnevnih podatkov. Zato bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Standardne uvozne vrednosti iz člena 136 Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 30. septembra 2016
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 (2) UL L 157, 15.6.2011, str. 1.
 PRILOGA
 Standardne uvozne vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Oznaka KN
 Oznaka tretje države (1)
 Standardna uvozna vrednost
 0702 00 00
 MA
 173,3
 ZZ
 173,3
 0707 00 05
 TR
 128,9
 ZZ
 128,9
 0709 93 10
 TR
 135,5
 ZZ
 135,5
 0805 50 10
 AR
 94,1
 CL
 118,2
 TR
 85,3
 UY
 93,3
 ZA
 103,0
 ZZ
 98,8
 0806 10 10
 EG
 264,7
 TR
 124,2
 US
 194,0
 ZZ
 194,3
 0808 10 80
 AR
 110,6
 BR
 97,9
 CL
 122,7
 NZ
 133,6
 ZA
 115,9
 ZZ
 116,1
 0808 30 90
 CL
 126,9
 TR
 132,1
 ZA
 155,4
 ZZ
 138,1
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (EU) št. 1106/2012 z dne 27. novembra 2012 o izvajanju Uredbe (ES) št. 471/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o statistiki Skupnosti o zunanji trgovini z državami nečlanicami v zvezi s posodabljanjem nomenklature držav in ozemelj (UL L 328, 28.11.2012, str. 7). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


type: caselaw

text:
 1.5.2009
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 102/36
 Arrest van het Gerecht voor ambtenarenzaken (Tweede kamer) van 12 maart 2009 — Arpaillange e.a. / Commissie
 (Zaak F-104/06) (1)
 (Openbare dienst - Arbeidscontractanten - Aanwerving - Indeling - Voormalige individuele deskundigen - Diploma - Beroepservaring - Exceptie van onwettigheid)
 2009/C 102/51
 Procestaal: Frans
 Partijen
 Verzoekende partijen: Joséphine Arpaillange e.a. (Santiago, Chili) (vertegenwoordigers: S. Rodrigues en C. Bernard-Glanz, advocaten)
 Verwerende partij: Commissie van de Europese Gemeenschappen (vertegenwoordigers: J. Currall en G. Berscheid, gemachtigden)
 Interveniënt aan de zijde van de verwerende partij: Raad van de Europese Unie (vertegenwoordigers: I. Sulce en B. Driessen, gemachtigen)
 Voorwerp
 Enerzijds, nietigverklaring van de besluiten van het tot het aangaan van aanstellingsovereenkomsten bevoegd gezag (TAVAOBG) houdende vaststelling van verzoekers’ aanwervingvoorwaarden, zoals deze blijken uit hun overeenkomsten van arbeidscontractant, voor zover het aantal jaren beroepservaring dat hun door het TAVAOBG is toegekend, lager is dan het aantal jaren beroepservaring dat verzoekers daadwerkelijkheid hebben opgedaan en, anderzijds, vordering tot schadevergoeding
 Dictum
 1)
 Het beroep wordt verworpen.
 2)
 Elke partij zal de eigen kosten dragen.
 (1) PB C 261 van 28.10.2006, blz. 35.


type: other

text:
 Pärimisõigus Claudius Õigusbüroo
 Õigusabi Claudius Õigusbüroost – pärimine kiirelt ja valutult!
 Claudius Õigusbüroo nõustab kliente kõigis pärimisõiguse valdkondades. Aitame Teil koostada vajalikud dokumendid, esindame kohtus, asjaajamisel ametiasutustes ja muude isikute ning organisatsioonide ees, teostame vajalikud toimingud.
 Pärimisõigus puudutab sisuliselt meist igaühte, hõlmates selliseid õigusküsimusi nagu pärandaja tahe pärandi osas, pärandaja tahte vormistamine, pärimise alused ja pärimise käik. Tulenevalt Eesti Vabariigi Põhiseaduse § 32 on igaühel õigus enda omandit vabalt vallata, kasutada ja käsutada ning pärimisõigus on tagatud.
 pärandaja surmapäevast tulenevad pärimise erisused;
 pärimise üldküsimused - pärimine ja pärandaja, pärand;
 pärandi avanemine ja pärandi üleminek pärijale;
 pärimisvõime ja pärimiskõlbmatus;
 pärimine seaduse järgi;
 pärimine testamendi järgi;
 notariaalne testament ja kodune testament;
 annak ja elatis annakuna;
 sihtkäsund ja sihtmäärang;
 testamenditäitja;
 testamendi tühistamine;
 abikaasade vastastikune testament;
 pärimisleping;
 sundosa ja sundosa pärimine;
 pärandvara hoiumeetmed;
 pärandi vastuvõtmine ja pärandist loobumine;
 pärandiosa suurenemine juurdekasvuõiguse alusel;
 pärija õigused ja kohustused, vastutus pärandaja kohustuste eest;
 kaaspärijad;
 pärandvara jagamine;
 eelpärand;
 pärimismenetlus notari juures;
 pärimistunnistuse või muu tunnistuse kehtetuks tunnistamine;
 pärimisregister ja pärimisregistriga seotud toimingud.
 Olulisemad pärimisega seotud seadused, määrused ja välislepingud
 Pärandaja surmapäevast tulenevad pärimise erisused
 1. jaanuarist 2009 kehtima hakanud Eesti pärimisseadus asendas kuni 2009. aastani kehtinud aktiivse pärandi vastuvõtusüsteemi loobumissüsteemiga. See tähendab, et kui pärimiseks õigustatud isik ei tee seaduses sätestatud aja jooksul notari juures pärandist loobumise avaldust, on ta pärandi vastu võtnud ning muutunud pärijaks. Seega ei pea enam pärijaks saamiseks esitama avaldust pärandi vastuvõtmiseks. Kuid juhul, kui pärija ei soovi pärandit vastu võtta, tuleb notarile esitada avaldus pärandist loobumiseks. Samuti tuleb pöörduda notari juurde registris olevate asjade ümberregistreerimiseks ja pärandaja raha pangaarvelt võtmiseks.
 1. jaanuaril 2009 jõustunud pärimisseadus kohaldub juhtudel, kui isik on surnud 1. jaanuaril 2009 või hiljem. Kui isik suri enne 1. jaanuari 2009, kohaldub pärimisele eelmine seadus – ka juhul, kui pärimismenetlust hakatakse läbi viima pärast 1. jaanuari 2009. Seetõttu tuleb varem surnud isiku pärijaks saamiseks siiski endiselt notarile esitada avaldus pärandi vastuvõtmiseks.
 Protseduurid notari juures on pärijale suhteliselt lihtsad, kuna e-notari süsteem on ühenduses rahvastikuregistri andmebaasiga ja seetõttu paberil esitatavaid sünni-, surma- ja abielutõendeid üldjuhul ei nõuta. Ainult siis kui rahvastikuregistrist ei ole sugulus nähtav, nõutakse selle tõendamiseks dokumente. Sama kehtib kinnisvara ja kinnistusraamatu andmete kohta. Testamendi olemasolust saab notar teavet pärimisregistrist juhul kui pärijal ei ole teavet testamendi olemasolu või puudumise kohta.
 Pärimise üldküsimused - pärimine ja pärandaja, pärand
 Pärimine on isiku surma korral tema vara üleminek teisele isikule. Pärandaja on isik, kelle vara tema surma korral teisele isikule üle läheb. Pärand on pärandaja vara. Pärandiks ei ole pärandaja õigused ja kohustused, mis seadusest tulenevalt või oma olemuselt on lahutamatult seotud pärandaja isikuga.
 Pärimise aluseks on seadus (seadusjärgne pärimine) või pärandaja viimne tahe, mis on avaldatud testamendis (pärimine testamendi järgi) või pärimislepingus (pärimine pärimislepingu järgi). Pärimisõigust pärimislepingu järgi eelistatakse pärimisõigusele testamendi järgi, neid mõlemaid aga pärimisõigusele seaduse järgi.
 Pärimisele kohaldatakse pärandi avanemise ajal kehtinud õigust, kui pärimisseaduse rakendussätetest ei tulene teisiti. Pärimisele kohaldatakse pärandaja viimase elukohariigi õigust. Isik võib testamendi või pärimislepinguga määrata, et tema pärandile kohaldatakse tema kodakondsuse riigi õigust. Selline määrang muutub kehtetuks, kui isik on surma hetkeks vastava riigi kodakondsuse kaotanud.
 Pärimisele kohaldatava õiguse ulatus määratakse rahvusvahelise eraõiguse seaduse järgi.
 Pärandi avanemine ja pärandi üleminek pärijale
 Pärand avaneb isiku surma korral. Pärandi avanemise aeg on pärandaja surmapäev ja pärandi avanemise koht on pärandaja viimane elukoht.
 Pärandi avanemisel läheb pärand üle pärijale. Pärija võib pärandist pärimisseaduses sätestatud korras loobuda.
 Pärimisvõime on isiku võime pärida. Pärimisvõimeline on iga õigusvõimeline isik. Pärija võib olla füüsiline isik, kes pärandaja surma ajal on elus, või juriidiline isik, kes sel ajal on olemas. Pärast pärandi avanemist elusalt sündinud laps loetakse pärandi avanemise ajal pärimisvõimeliseks, kui ta oli eostatud enne pärandi avanemist. Sihtasutus, mis luuakse testamendi või pärimislepingu alusel, loetakse pärandi avanemise ajal olemasolevaks, kui ta hiljem omandab juriidilise isiku õigused.
 Pärimiskõlbmatu on isik, kes: tahtlikult ja õigusvastaselt põhjustas pärandaja surma või püüdis seda teha; tahtlikult ja õigusvastaselt asetas pärandaja olukorda, milles viimane oli kuni oma surmani võimetu tegema või tühistama viimse tahte avaldust; sunni või pettusega takistas pärandajat tegemast või muutmast viimse tahte avaldust või samal viisil sundis teda viimse tahte avaldust tegema või tühistama, kui pärandajal ei olnud võimalik oma tegelikku viimset tahet väljendada; tahtlikult ja õigusvastaselt kõrvaldas või hävitas testamendi või pärimislepingu, kui pärandajal ei olnud enam võimalik seda uuendada; võltsis pärandaja tehtud testamendi või pärimislepingu või selle osa.
 Lapse seadusjärgseks pärijaks ei saa olla tema vanem, kellelt kohus on vanema õigused ära võtnud.
 Vaidluse korral võib kohus tunnistada isiku pärimiskõlbmatuks huvitatud isiku nõudel - pärimiskõlbmatuks tunnistamise hagemine.
 Päritakse seaduse järgi, kui pärandaja ei ole jätnud kehtivat testamenti või pärimislepingut. Kui pärandaja testament või pärimisleping käib ainult pärandi osa kohta, päritakse ülejäänud osa seaduse järgi.
 Seadusjärgsed pärijad on pärandaja abikaasa ja käesolevas seaduses nimetatud sugulased. Seadusjärgne pärija võib olla ka kohalik omavalitsusüksus või riik.
 Sugulased pärivad kolmes järjekorras. Teise järjekorra pärijad pärivad, kui esimese järjekorra pärijaid ei ole. Kolmanda järjekorra pärijad pärivad, kui esimese ja teise järjekorra pärijaid ei ole. Sugulaste seadusjärgse pärimise kohta käivaid sätteid kohaldatakse, arvestades pärandaja üleelanud abikaasa õigust pärandile.
 Esimese järjekorra seadusjärgsed pärijad on pärandaja alanejad sugulased - need on pärandaja lapsed (nii bioloogilised kui lapsendatud), lapselapsed jne. Kui pärandaja surma ajal on elus pärandaja alaneja sugulane, ei päri selle sugulase alanejad sugulased, kes on pärandajaga suguluses tema kaudu. Enne pärandaja surma surnud alaneja sugulase asemele astuvad need alanejad sugulased, kes on pärandajaga suguluses surnud alaneja sugulase kaudu. Pärandaja lapsed pärivad võrdsetes osades. Surnud vanema asemele astunud lapsed pärivad võrdsetes osades selle osa pärandist, millele olnuks õigus nende surnud vanemal.
 Teise järjekorra seadusjärgsed pärijad on pärandaja vanemad ja nende alanejad sugulased. Kui pärandi avanemise ajal on pärandaja mõlemad vanemad elus, pärivad nad kogu pärandi võrdsetes osades. Kolmanda järjekorra seadusjärgsed pärijad on pärandaja vanavanemad ja nende alanejad sugulased. Kui pärandi avanemise ajal on elus kõik vanavanemad, pärivad nad kogu pärandi võrdsetes osades.
 Koos pärandaja sugulastega pärib pärandaja üleelanud abikaasa seaduse järgi: esimese järjekorra pärijate kõrval võrdselt pärandaja lapse osaga, kuid mitte vähem kui ühe neljandiku pärandist; teise järjekorra pärijate kõrval poole pärandist. Kui ei ole sugulasi esimesest ega teisest järjekorrast, pärib pärandaja abikaasa kogu pärandi. Üleelanud abikaasal ei ole pärimisõigust ega õigust eelosale, kui pärandaja oli enne oma surma esitanud kohtule abielu lahutamise nõude või andnud abielu lahutamiseks kirjaliku nõusoleku, samuti siis, kui pärandaja oli oma surma ajal õigustatud nõudma abielu kehtetuks tunnistamist ja oli esitanud kohtule sellekohase nõude.
 Kui pärandaja üleelanud abikaasa pärib koos teise järjekorra pärijatega, saab ta peale pärandiosa eelosana abikaasade ühise kodu tavalise sisustuse esemed, kui need ei ole kinnisasja päraldised - abikaasa õigus eelosale.
 Testament on ühepoolne tehing, millega pärandaja (testaator) teeb oma surma puhuks pärandi kohta korraldusi. Testamendi teeb testaator isiklikult. Testamendi tõlgendamisel lähtutakse testaatori tegelikust tahtest. Isikute ja asjade nimetamisel testamendis piisab seesugusest nimetamisest või kirjeldamisest, mis ei jäta testaatori tahtes kahtlust. Kui testaatori tahtes kahtlust ei ole, ei mõjuta testamendi kehtivust eksimus asjade või isikute nimetamises või kirjeldamises ega see, et isiku või asja testamendis nimetatud omadus või tunnus on hiljem kadunud.
 Testament võib olla notariaalne või kodune. Notariaalne testament võib olla notariaalselt tõestatud või notari hoiule antud testament. Kodune testament võib olla tunnistajate juuresolekul alla kirjutatud või omakäeliselt kirjutatud testament. Testament on kehtiv, kui see on tehtud kooskõlas testamendi tegemise ajal kehtinud seadusega.
 Testamendijärgne pärija on isik, kellele testaator on testamendiga pärandanud kogu oma vara või mõttelise osa (murdosa) sellest. Kui testamendis nimetatud pärijate pärandiosad on määramata, loetakse nende pärandiosad võrdseks.
 Testaator võib nimetada pärija asemele ühe või mitu asepärijat juhuks, kui pärijaks nimetatud isik sureb enne pärandi avanemist, loobub pärandist või on pärimiskõlbmatu - asepärija. Testaator võib testamendis määrata, et teatava tähtpäeva või edasilükkava tingimuse saabumise korral läheb kogu pärand või osa sellest üle pärijalt järelpärijale. Pärija, kellele on nimetatud järelpärija, on eelpärija. Kui testaator on järelpärija nimetanud tähtpäeva või edasilükkavat tingimust määramata, pärib järelpärija eelpärija surma korral.
 Testament või selle osa, mille pärandaja on teinud oma abikaasa kasuks, on tühine, kui: abielu on lõppenud enne pärandaja surma; pärandaja oli enne oma surma esitanud kohtule abielu lahutamise nõude või andnud abielu lahutamiseks oma kirjaliku nõusoleku; pärandaja oli oma surma ajal õigustatud nõudma abielu kehtetuks tunnistamist ja oli esitanud kohtule sellekohase nõude. Testament ei ole tühine juhul, kui saab eeldada, et pärandaja oleks selle teinud ka eelpool nimetatud juhul.
 Notariaalne testament ja kodune testament
 Notar tõestab testamendi, mille ta on koostanud testaatori tahteavalduse kohaselt või mille on talle tõestamiseks esitanud testaator. Testamendile kirjutab testaator alla notari juuresolekul. Testaator võib teha notariaalse testamendi ka sel teel, et annab isiklikult oma viimse tahte avalduse kinnises ümbrikus notari hoiule ning kinnitab notarile, et see on tema testament. Notar koostab testamendi hoiule andmise kohta notariaalakti, millele kirjutavad alla testaator ja notar. Testaator võib notari hoiule antud testamendi igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise kohta koostab notar notariaalakti, millele kirjutavad alla testaator ja notar.
 Testaator võib teha koduse testamendi, millele ta kirjutab alla vähemalt kahe teovõimelise tunnistaja juuresolekul ning milles märgib ära testamendi tegemise kuupäeva ja aasta. Tunnistajad peavad olema testamendi allakirjutamise juures üheaegselt. Tunnistajatele peab testaator teatama, et nad on kutsutud tunnistajateks testamendi tegemise juurde ning et testament sisaldab tema viimset tahet. Ei ole nõutav, et tunnistajad teaksid testamendi sisu. Tunnistajad kinnitavad oma allkirjaga, et testaator on testamendile ise alla kirjutanud ja et nende arusaamise kohaselt on testaator teo- ja otsustusvõimeline. Tunnistajaks ei või olla isik, kelle enda või kelle üleneja või alaneja sugulase, venna või õe või nende alaneja sugulase või abikaasa või abikaasa üleneja või alaneja sugulase kasuks testament tehakse.
 Testaator võib teha koduse testamendi, kirjutades selle algusest lõpuni oma käega ja märkides ära testamendi tegemise kuupäeva ja aasta. Omakäeliselt kirjutatud testamendile kirjutab testaator ise alla. Kui omakäeliselt kirjutatud testament on esitatud notarile ja notar on selle kohta tõestamisseaduse alusel notariaalakti koostanud, kehtib see notariaalselt tõestatud testamendina.
 Koduse testamendi kehtivuse aeg - kodune testament kaotab kehtivuse, kui selle tegemise päevast on möödunud kuus kuud ja testaator sel ajal elab. Kui koduses testamendis ei ole märgitud selle tegemise kuupäeva ega aastat ning ka muul viisil ei ole võimalik tuvastada testamendi tegemise aega, on testament tühine.
 Koduse testamendi hoidmine - testaator võib kodust testamenti hoida ise või anda selle hoidmiseks teisele isikule. Saanud teada testaatori surmast, on isik, kellele testaator on testamendi hoiule andnud või kelle valduses on testament muul alusel, kohustatud testamendi viivitamata esitama notarile. Notar väljastab koduse testamendi esitajale testamendi hoiule võtmise kohta dokumendi, millele kirjutavad alla testamendi esitaja ja notar.
 Testeerimisiga - vähemalt 15 aasta vanune alaealine võib teha testamendi notariaalselt tõestatud vormis. Alaealine ei vaja testamendi tegemiseks oma seadusliku esindaja nõusolekut.
 Annak ja elatis annakuna
 Kui testaator ei ole määranud isikule kogu oma vara ega selle mõttelist osa, vaid üksnes teatud varalise hüve, pidamata hüve saajat oma õigusjärglaseks, loetakse hüve annakuks (annak) ja hüve saaja annakusaajaks. Annaku määramise korraldus annab annakusaajale õiguse nõuda annakutäitjalt (pärija või teine annakusaaja) annakuks määratud eseme üleandmist. Annakuks võib olla asi, rahasumma, õigus, nõue, kohustusest vabastamine või muu üleantav hüve. Kui annakuks määratud ese on hävinud või selle väärtus on vähenenud annakutäitja süül, on annakusaajal õigus nõuda temalt kahju hüvitamist.
 Testaator võib lisaks pärandiosale määrata pärijale ka annaku. Annakusaajal on õigus annak vastu võtta või annakust loobuda. Annakusaajal ei ole õigust võtta talle määratud annakust vastu vaid osa või annaku osast loobuda. Kui annakusaajale on määratud mitu annakut, võib ta loobuda kõigist annakutest või üksnes mõnest.
 Elatis annakuna - kui annakuks on määramata suurusega elatis, lepivad selle suuruses kokku annakusaaja ja annakutäitja ning vaidluse korral otsustab selle kohus. Kui annakuks on elatis alaealisele isikule, loetakse see määratuks isiku täisealiseks saamiseni, kui testamendist või pärimislepingust ei tulene teisiti.
 Sihtkäsund on testaatori korraldus, millega ta testamendis või pärimislepingus paneb pärijale või annakusaajale (sihtkäsunditäitja) kohustuse, ilma et kellelgi tekiks sellele kohustusele vastavat õigust. Kui testamendist ei selgu, kas testaator on teinud tingimusega korralduse või sihtkäsundi, loetakse, et tehtud on sihtkäsund.
 Sihtmäärang on testaatori korraldus, millega ta testamendis või pärimislepingus kohustab pärijat või annakusaajat kasutama pärandvara või annakut kindlal sihtotstarbel. Testaator võib määrata sihtmäärangu täitmiseks isiku (sihtmäärangutäitja), kellel on sihtmäärangu täitmiseks määratud vara suhtes testamenditäitja õigused ja kohustused. Kui sihtmäärangut ei täideta, võib kohus huvitatud isiku avalduse alusel määrata selle täitmiseks hooldaja, kellel on sihtmäärangu täitmiseks määratud vara suhtes testamenditäitja õigused ja kohustused.
 Testaator võib testamendis määrata selle täitjaks ühe või mitu isikut. Testaator võib määrata asetestamenditäitja. Testamenditäitja võib olla üksnes teovõimeline isik. Testamenditäitja kohustuste täitmist ei või isikult nõuda enne, kui ta on testamenditäitja ülesande vastu võtnud. Keegi ei ole kohustatud vastu võtma testamenditäitja ülesannet. Kui isik on testamenditäitja ülesande vastu võtnud, ei või ta sellest mõjuva põhjuseta loobuda. Testamenditäitja ülesande vastuvõtmiseks ja sellest loobumiseks tuleb teha notarile avaldus, mille notar tõestab.
 Kui isik testamenditäitja ülesandest või selle vastuvõtmisest loobub või kui testaator on testamendis jätnud testamenditäitja isiku kindlaks määramata, kuid testamendist nähtub tema tahe testamenditäitja määramise kohta, määrab notar testamenditäitjaks advokaadi või muu isiku, kes nõustub testamenditäitja ülesandeid täitma. Testamenditäitjat määrates kuulab notar ära pärijate ja annakusaajate arvamuse. Advokaadil ei ole õigust kaaluka põhjuseta testamenditäitja ülesande vastuvõtmisest keelduda.
 Testamendi täitmise kulutused ja testamenditäitja tasu - vajalikud kulutused, mida testamenditäitja on oma kohustuste täitmiseks teinud, hüvitatakse pärandi arvel. Testamenditäitja võib nõuda oma tegevuse eest mõistlikku tasu, kui testamendist ei tulene teisiti. Kui testamenditäitja on pärija või annakusaaja, tuleb tasu määramisel arvestada pärandiosa või annaku väärtust, kui testaator ei ole määranud teisiti. Kui pärijad, annakusaajad ja testamenditäitja ei jõua tasu suuruses kokkuleppele, määrab testamenditäitja nõudel tasu suuruse kohus.
 Testaator võib testamendi või mõne selle osa igal ajal tühistada hilisema testamendi või pärimislepinguga. Notariaalse testamendi võib testaator tühistada notariaalse või koduse testamendiga või pärimislepinguga. Koduse testamendi võib testaator tühistada notariaalse või koduse testamendiga või testamendi hävitamisega või pärimislepinguga. Kui testaator on tühistanud ainult testamendi mõne osa, jääb testament muus osas kehtima. Varem tehtud testament kaotab hilisema testamendi või pärimislepinguga kehtivuse niivõrd, kuivõrd ta on hilisema testamendi või pärimislepinguga vastuolus. Kui testaator on testamendi tühistanud, ei jõustu tühistatule eelnenud testamendid, kui tühistavast testamendist või pärimislepingust ei tulene teisiti. Kui testaator on notariaalse testamendi koduse testamendiga tühistanud või seda muutnud ja kodune testament on kaotanud kehtivuse, kehtib notariaalne testament.
 Kui testamendi tegemisel esines asjaolu, mis annab vastavalt tsiviilseadustiku üldosa seadusele aluse testamendi tühistamiseks, võib pärast pärandaja surma testamendi tühistada ka isik, kes oleks õigustatud pärima testamendi või selle osa kehtetuse korral. Testamendi tühistamiseks tuleb esitada hagi kohtusse. Testamendi tühistamise hagi võib esitada kohtusse ühe aasta jooksul tühistamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest arvates, kuid mitte hiljem kui 30 aasta möödumisel pärandi avanemisest arvates.
 Abikaasade vastastikune testament on testament, mille abikaasad teevad ühiselt ning milles nad nimetavad teineteist vastastikku pärijaks või teevad surma puhuks pärandi kohta muid korraldusi. Abikaasade vastastikuses testamendis sõltub ühe abikaasa tehtud korralduse kehtivus teise abikaasa tehtud korralduse kehtivusest, kui võib eeldada, et ühe abikaasa korraldust ei oleks tehtud teise abikaasa korralduseta. Kui abikaasad on teinud vastastikku teineteise kasuks korraldusi või määranud, kellele läheb üle üleelanud abikaasa pärand või muu vastastikuse testamendi alusel saadu, eeldatakse, et korraldust ei oleks tehtud teise abikaasa korralduseta. Abikaasade vastastikune testament tehakse notariaalselt tõestatud vormis.
 Abikaasade vastastikune testament muutub kehtetuks, kui abielu lahutati või on lõppenud enne pärandaja surma; pärandaja oli enne oma surma esitanud kohtule abielu lahutamise nõude või andnud abielu lahutamiseks oma kirjaliku nõusoleku; pärandaja oli oma surma ajal õigustatud nõudma abielu kehtetuks tunnistamist ning oli esitanud kohtule sellekohase nõude. Sätestatut ei kohaldata, kui saab eeldada pärandaja teistsugust tahet.
 Pärimisleping on pärandaja ja teise isiku kokkulepe, millega pärandaja nimetab teise lepingupoole või muu isiku oma pärijaks või määrab talle annaku, sihtkäsundi või sihtmäärangu, samuti kokkulepe pärandaja ja tema seadusjärgse pärija vahel, millega viimane loobub pärimisest. Kokkulepe, millega on ette nähtud pärimislepingu pooleks oleva isiku kohustus, mis on pärandi, annaku, sihtkäsundi või sihtmäärangu saamise või pärimisest loobumise aluseks, ei ole pärimislepingu osa ja sellele ei kohaldata pärimislepingu kohta sätestatut. Pärimislepingu, samuti selle muutmise või lõpetamise kokkuleppe sõlmib pärandaja isiklikult. Pärimislepingu saab pärandajana sõlmida üksnes teovõimeline isik.
 Pärimisleping on kehtiv, kui see on tehtud kooskõlas pärimislepingu sõlmimise ajal kehtinud seadusega.
 Pärimislepingu või selles sisalduva korralduse võib lepingupoolte eluajal tühistada lepingu sõlminud isikute vahelise notariaalselt tõestatud kokkuleppega või uue pärimislepinguga. Kui pärimislepingu sõlmimisel esines asjaolu, mis annab vastavalt tsiviilseadustiku üldosa seadusele aluse pärimislepingu tühistamiseks, võib pärast pärandaja surma pärimislepingu tühistamist nõuda ka isik, kes oleks õigustatud pärima pärimislepingu või selles sisalduva korralduse kehtetuse korral. Pärimislepingu tühistamiseks tuleb esitada hagi kohtusse. Pärimislepingu tühistamise hagi võib esitada kohtusse ühe aasta jooksul tühistamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest arvates, kuid mitte hiljem kui 30 aasta möödumisel pärandi avanemisest arvates.
 Pärandaja võib pärimislepingust ka pärimisseaduses sätestatud juhtudel taganeda. Pärimislepingust taganemine toimub teisele lepingupoolele notariaalselt tõestatud avalduse tegemisega. Kui pärandaja on piiratud teovõimega, ei vaja ta taganemiseks seadusliku esindaja nõusolekut. Vastastikuse pärimislepingu korral lõpeb taganemisõigus teise lepingupoole surmaga. Pärast lepingupoole surma võib teine pärimislepingu pool oma korralduse ühepoolselt tühistada üksnes juhul, kui ta loobub talle pärimislepinguga eraldatust.
 Sundosa ja sundosa pärimine
 Kui pärandaja on testamendi või pärimislepinguga jätnud seaduse järgi pärima õigustatud alaneja sugulase, oma vanemad või abikaasa, kelle suhtes pärandajal oli surma hetkel perekonnaseadusest tulenev kehtiv ülalpidamiskohustus, pärandist ilma või on nende pärandiosi vähendanud võrreldes sellega, mille nad oleksid saanud seadusjärgse pärimise korral, on neil õigus nõuda pärijatelt sundosa. Pärandaja vanemad ja kaugemad alanejad sugulased ei ole sundosa nõudmiseks õigustatud, kui alaneja sugulane, kes välistaks nad seadusjärgse pärimise korral, saab nõuda sundosa või võtab talle pärandatu vastu. Kui testamendi või pärimislepinguga on isikule määratud sundosa, ei loeta seda kahtluse korral pärijaks nimetamiseks. Sundosa nõue tekib pärandi avanemisega. Nõue on pärandatav ja üleantav.
 Sundosa suurus - sundosa on pool pärandiosa väärtusest, mille pärija oleks seadusjärgse pärimise korral saanud, kui pärandi oleksid vastu võtnud kõik seadusjärgsed pärijad. Isikuid, kes on lepinguga pärimisest loobunud, sundosa suuruse väljaselgitamisel arvesse ei võeta. Kui sundosa nõudmiseks õigustatud isikule on pärandatud pärandiosa, mis on väiksem kui sundosa, siis võib ta nõuda kaaspärijatelt sundosana puuduolevat osa. Kui sundosa saamiseks õigustatud isikule on määratud annak, on tal sundosanõue üksnes juhul, kui ta loobub annakust. Kui annaku väärtus on väiksem kui sundosa, võib isik nõuda pärijatelt sundosa ulatuses, mille ta annakuna sai vähem, kui ta sundosana oleks saanud.
 Sundosa suuruse kindlakstegemisel võetakse aluseks pärandi hulka kuuluv vara pärandi avanemise päeva seisuga.
 Pärandaja võib testamendi või pärimislepinguga sundosast ilma jätta isiku, kes on pärandaja, tema abikaasa või pärandaja alaneja või üleneja sugulase või muu pärandajale eriliselt lähedase isiku vastu toime pannud kuriteo, või isiku, kes on tahtlikult ja oluliselt rikkunud oma seadusest tulenevat pärandaja ülalpidamise kohustust. Sel juhul peab pärandaja väljendama sundosast ilmajätmise põhjuse. Sundosast ilmajätmine on kehtetu, kui pärandaja on ilmajätmise põhjuse jätnud märkimata või põhjus ei vasta eelpool sätestatule.
 Pärandaja surma korral võib kohus rakendada pärandvara hoiumeetmeid, kui: pärija ei ole teada; pärija ei viibi pärandvara asukohas; ei ole teada, kas pärija on pärandi vastu võtnud; pärija on piiratud teovõimega isik ja talle ei ole määratud eestkostjat; esinevad muud seaduses sätestatud alused.
 Pärandvara hoiumeetmed on pärandvara valitsemise korraldamine ja tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatud hagi tagamise abinõude rakendamine.
 Kohus rakendab pärandvara hoiumeetmeid omal algatusel. Kohus võib pärandvara hoiumeetmete rakendamise otsustada ka pärandaja võlausaldaja, annakusaaja või muu pärandvara suhtes nõuet omava isiku taotlusel, kui hoiumeetmete rakendamata jätmine võiks ohustada nimetatud isikule kuuluva nõude rahuldamist pärandvara arvel. Vaidluse korral, kes on pärija, võib kohus pärandvara hoiumeetmete rakendamise otsustada ka pärimisõiguse tunnustamist nõudva isiku taotlusel.
 Pärandvara valitsemiseks nimetab kohus pärandi hooldaja, kellele kohus võib anda korraldusi vara valdamiseks, kasutamiseks ja käsutamiseks. Koos pärandi hooldaja nimetamisega määrab kohus pärandi inventuuri tegijaks kohtutäituri.
 Pärija võib pärandi vastu võtta või pärandist loobuda. Pärast pärandi vastuvõtmist ei saa sellest enam loobuda, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. Pärast pärandist loobumist ei saa seda enam vastu võtta. Pärandist loobumise tähtaeg on kolm kuud. Tähtaeg hakkab kulgema hetkest, kui pärija saab teada või peab teada saama pärandaja surmast ning oma pärimisõigusest. Notar võib eelpool nimetatud tähtaega pärima õigustatud isiku taotlusel pikendada või määrata uue tähtaja, kui pärima õigustatud isik on lasknud tähtaja mööda mõjuval põhjusel ja kui teised pärima õigustatud isikud sellele vastu ei vaidle. Vaidluse korral lahendab asja kohus. Kui pärija tähtaja jooksul pärandist ei loobu, loetakse ta pärandi vastu võtnuks.
 Kui testamendi- või lepingujärgne pärija on pärandist loobunud, ei saa ta testamendi või lepinguga temale määratud pärandit seadusjärgselt pärida, välja arvatud pärandi sundosa. Kui pärija on õigustatud pärima nii testamendi kui ka lepingu järgi, võib ta pärandi vastu võtta omal valikul kas testamendi või lepingu järgi või mõlema järgi, kui testament ja leping ei ole omavahel vastuolus.
 Kui pärima õigustatud isik on pärandist loobunud, on pärima õigustatud see isik, kes oleks pärinud siis, kui pärandist loobunu oleks surnud enne pärandi avanemist.
 Pärandi vastuvõtmise ja pärandist loobumise kehtetuks tunnistamine - pärandi vastuvõtmise või pärandist loobumise võib kohus tunnistada kehtetuks tsiviilseadustiku üldosa seaduse sätestatud alustel.
 Võlausaldaja õigus pärandist loobumise korral - võlausaldaja võib nõuda, et pärandist loobunu need võlad, mida ei saa loobunu varast tasuda, tasutakse temal õiguse järgi saada olevast pärandiosast. Võlgade rahuldamisest järele jäänud pärandiosa läheb üle pärijatele, kes pärivad pärandist loobunu asemel.
 Pärandiosa suurenemine juurdekasvuõiguse alusel
 Kui pärandaja on testamendi või pärimislepinguga määranud pärijaks mitu isikut selliselt, et seadusjärgne pärimine on välistatud ja üks pärijatest enne pärandi avanemist sureb või loobub pärimisest pärimislepinguga või pärimisseaduses sätestatud korras, jagatakse tema pärandiosa juurdekasvuõiguse alusel pärandi teiste testamendi- või lepingujärgsete pärijate vahel võrdeliselt nende pärandiosade suurusega, kui testamendist või pärimislepingust ei tulene teisiti. Koos juurdekasvuõiguse alusel ülemineva pärandiosaga lähevad üle ka sellel osal lasuvad annakud ja muud kohustused.
 Pärija õigused ja kohustused, vastutus pärandaja kohustuste eest
 Pärandi vastuvõtmisega lähevad pärijale üle kõik pärandaja õigused ja kohustused, välja arvatud need, mis oma olemuselt on lahutamatult seotud pärandaja isikuga või mis seadusest tulenevalt ei saa ühelt isikult teisele üle minna. Pärija on kohustatud täitma kõik pärandaja kohustused. Pärandvara ebapiisavuse korral peab pärija need kohustused täitma oma vara arvel, välja arvatud juhul, kui ta pärast inventuuri tegemist on täitnud kohustused seaduses sätestatud korras, kui on välja kuulutatud pärandvara pankrot või kui pankrotimenetlus on lõppenud pankrotti välja kuulutamata, raugemise tõttu.
 Pärija kannab pärandaja matuse kulud, arvestades tavasid ning pärandi suurust. Kui pärandvarast ei piisa pärandaja matuse kuludeks, kannab pärija need kulud oma arvel. Pärandaja võib testamendis või pärimislepingus määrata, kes tema matuse kulud kannab.
 Pärandaja perekonnaliikmete ülalpidamise kulud - pärandaja perekonnaliikmetel, kes elasid pärandaja surmani temaga koos ja said temalt ülalpidamist, on õigus ühe kuu jooksul pärast pärandaja surma jätkata ühise majapidamise esemete kasutamist ja saada pärandi arvel ülalpidamist.
 Inventuuri nõude esitamine - pärandi vastu võtnud pärija võib notarile esitada inventuuri nõude. Kui pärija esitab inventuuri nõude enne pärandi vastuvõtmist, määrab notar inventuuri tegija pärast seda, kui inventuuri nõude esitaja on pärandi vastu võtnud. Notar määrab inventuuri tegijaks kohtutäituri. Pärandi inventuur on kohustuslik, kui pärijaks on piiratud teovõimega isik, kohalik omavalitsusüksus või riik. Pärandaja kohustuste kindlakstegemiseks tuleb inventuuri käigus viia läbi üleskutsemenetlus.
 Kui pärandi on vastu võtnud mitu pärijat (kaaspärijad), kuulub pärandvara neile ühiselt (pärandvara ühisus). Pärandvara ühisusele ja kaaspärijate vahelistele suhetele kohaldatakse kaasomandi kohta käivaid sätteid.
 Kaaspärija võib käsutada temale kuuluvat mõttelist osa pärandvara ühisusest. Kaaspärija ei või iseseisvalt käsutada pärandvara hulka kuuluvaid esemeid või mõttelist osa nendest. Tehing, millega kaaspärija kohustub omandama või võõrandama osa pärandvara ühisusest või käsutab temale kuuluvat osa pärandvara ühisusest, peab olema notariaalselt tõestatud.
 Kui kaaspärija müüb oma osa pärandvara ühisusest kolmandale isikule, on ülejäänud kaaspärijatel ostueesõigus. Ostueesõiguse teostamise tähtaeg on kaks kuud. Osa võõrandaja peab osa omandi üleandmisest viivitamata teatama kaaspärijatele. Pärandvara ühisuse osa omandi üleandmisega kaaspärijatele vabaneb ostja vastutusest pärandvara ühisuse osa omandamisega kaasnenud pärandil lasuvate kohustuste täitmise eest.
 Tasaarvestamiskeeld - võlgnik ei või pärandi hulka kuuluvat nõuet tasaarvestada talle mõne teise kaaspärija vastu kuuluva nõudega.
 Pärandvara jagamist võib nõuda iga kaaspärija, kui pärimisseadusest ei tulene teisiti. Pärandvara jagamisel määratakse kindlaks, millised pärandi hulka kuuluvad asjad või nende osad, samuti õigused ja kohustused jäävad igale kaaspärijale. Pärandvara jagatakse pärijate vahel vastavalt nende pärandiosale, lähtudes pärandvara hulka kuuluvate esemete harilikust väärtusest jagamise hetkel. Pärijate kokkuleppel võib pärandvara hulka kuuluvat asja hinnata pärija erilise huvi alusel. Kaaspärijad jagavad pärandvara kokkuleppel. Vaidluse korral jagab pärandvara pärija nõudel kohus.
 Pärandvara jagamist võib nõuda üksnes tingimusel, et on teada kõik pärijad.
 Tasu pärandaja abistamise eest - pärandaja alaneja sugulane, kes on kaaspärijaks ja on pärandajat ühises majapidamises või majandus- või kutsetegevuses oma vara või tööga oluliselt abistanud ja pärandvara on selle tulemusena säilinud või suurenenud, võib pärandvara jagamisel nõuda selle eest pärandvara arvel õiglast hüvitist.
 Erilise mälestusväärtusega asjad - perekonnale erilise mälestusväärtusega asju pärandvara jagamisel ei müüda, kui kas või üks pärija on selle vastu. Sellisel juhul müüakse ese pärijatevahelisel enampakkumisel.
 Eelpärand on vara, mille pärandaja on kinkinud oma alanejale sugulasele, kes pärandi avanemisel oleks tema seadusjärgne pärija. Kingitud vara on eelpärand, kui pärandaja on kinkimisel nii määranud.
 Jagatava pärandi suuruse määramisel arvestatakse eelpärandi väärtust. Pärandvara hulka kuuluvate esemete jaotamisel arvestatakse, et eelpärandi saanud pärija on eelpärandile vastava osa pärandist kätte saanud. Kui eelpärand on suurem selle saanud pärija pärandiosast, ei ole pärija kohustatud pärandiosa ületavat eelpärandi osa teistele pärijatele hüvitama. Selle võrra väheneb pärandvara jagamisel teiste pärijate saadav osa. Eelpärandi saanud pärijal on õigus anda eelpärand jagatava pärandvara hulka, kui eelpärandi väärtus ei ole pärast selle saamist oluliselt vähenenud. Sel juhul ei loeta kinki eelpärandiks. Pärandi jagamisel ei arvestata eelpärandina saadud vara, kui seda ei ole alles ning eelpärija ei ole sellest varast kasu saanud ega ole selle hävimises süüdi.
 Pärimismenetlus notari juures
 Pärimismenetluse viib läbi Eesti notar, kui pärandaja viimane elukoht oli Eestis. Kui pärandaja viimane elukoht oli välisriigis, viib Eesti notar pärimismenetluse läbi üksnes Eestis asuva vara suhtes tingimusel, et välisriigis ei ole võimalik pärimismenetlust läbi viia või välisriigis läbiviidav menetlus ei hõlma Eestis asuvat vara või Eestis ei tunnustata välisriigis koostatud pärimistunnistust. Välisriigis koostatud pärimistunnistust tunnustatakse Eestis, kui selle koostamise menetlus ja õiguslik tähendus on võrreldavad Eesti õiguses pärimistunnistuse kohta sätestatuga. Tunnustamisele kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustikus välisriigi kohtulahendi tunnustamise kohta sätestatut. Tunnustamise lahendab Harju Maakohus.
 Pärandist loobumise avalduse võib tõestada iga notar. Pärast pärandist loobumise avalduse tõestamist edastab notar avalduse pärimismenetlust läbiviivale notarile.
 Pärimismenetluse algatamiseks esitab pärija, pärandaja võlausaldaja, annakusaaja või muu pärandvara suhtes õigusi omav isik notarile vastava notariaalselt tõestatud avalduse. Notar avaldab hiljemalt kaks tööpäeva pärast pärimismenetluse algatamist selle kohta teate ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Notar saadab talle teada olevatele pärijatele teate pärimismenetluse algatamise kohta. Notar teavitab ka muid isikuid, kellele on testamendi või pärimislepinguga antud õigusi või pandud kohustusi. Kui pärija ei ole teada või tema elukoha kohta puuduvad usaldusväärsed andmed, viib notar läbi pärija väljaselgitamise üleskutsemenetluse.
 Pärimistunnistus - notar tõestab pärimistunnistuse, kui pärija pärimisõigus ja selle ulatus on piisavalt tõendatud, kuid mitte enne ühe kuu möödumist ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded teate avaldamisest. Mitme pärija korral märgib notar pärimistunnistuses iga pärija pärandiosa suuruse.
 Annakusaaja tunnistus - notar tõestab pärija, testamenditäitja või annakusaaja notariaalselt tõestatud avalduse alusel tunnistuse annakust tuleneva nõude kohta. Annakusaaja tunnistuses märgitakse annakusaaja ja annakuks määratud ese.
 Sundosa saaja tunnistus - notar tõestab pärija, testamenditäitja või sundosa saamiseks õigustatud isiku notariaalselt tõestatud avalduse alusel tunnistuse sundosast tuleneva nõude kohta. Sundosa saaja tunnistuses märgitakse sundosa saaja ja sundosa suurus mõttelise osana pärandist.
 Pärimistunnistuse või muu tunnistuse kehtetuks tunnistamine
 Kui pärast pärimistunnistuse, annakusaaja tunnistuse, sundosa saaja tunnistuse või testamenditäitja tunnistuse tõestamist ilmneb selle ebaõigsus, tunnistab notar selle asjast huvitatud isiku notariaalselt tõestatud avalduse alusel või omal algatusel kehtetuks. Tunnistuse kehtetuks tunnistamisel viib notar läbi uue pärimismenetluse. Kui kehtetuks tunnistatud tunnistuse alusel on pärija kohta tehtud kanne kinnistusraamatusse ja võib eeldada, et kande parandamine on võimalik, esitab notar avalduse kinnistusraamatusse vastuväite kandmiseks.
 Tunnistuse kehtetuks tunnistamise nõue tuleb esitada kolme aasta jooksul selle kehtetuse alusest teada saamisest või teada saama pidamisest arvates, kuid mitte rohkem kui 30 aastat pärast pärandi avanemist. Huvitatud isiku taotlusel võib notar või kohus nimetatud tähtaja ennistada.
 Kui notar keeldub pärimismenetluses tõestatud tunnistust kehtetuks tunnistamast, võib õigustatud huviga isik nõuda kohtus tunnistuse kehtetuks tunnistamist. Tunnistuse kehtetuks tunnistamise hagi esitatakse isiku vastu, kes on õigustatud isik tunnistuse kohaselt.
 Pärimisregister ja pärimisregistriga seotud toimingud
 Pärimisregistrisse kantakse andmed testamentide, pärimislepingute, pärandvara hoiumeetmete, pärimismenetluste ja pärimistunnistuste kohta. Registrisse testamendi ja pärimislepingu kohta kantud andmeid hoitakse kuni pärandi avanemiseni saladuses.
 Pärimisregistri andmetega võib tutvuda ja registri andmetest väljatrükke saada pärast seda, kui pärandaja surm on tõendatud. Abikaasade vastastikuse testamendi kohta antakse teavet pärast ühe abikaasa surma.
 Igaüks võib pärimisregistri andmetega tutvuda ja saada nendest väljatrükke. Andmetega tutvumiseks või väljatrüki saamiseks teatatakse registripidajale või notarile pärandaja ees- ja perekonnanimi või isikukood. Tutvumiseks tehakse andmete väljatrükk või võimalusel taasesitatakse registrisse kantud andmed kuvaril. Isiku soovil kinnitab notar väljatrüki notariaalselt. Registripidaja tehtud väljatrüki allkirjastab registri tehniline sekretär. Registri andmetega tutvumisel või väljatrüki saamisel tuvastatakse taotleja isik.
 Claudius Õigusbüroo abistab Teid pärimisregistrist andmete saamisel ja andmetega tutvumisel.
 Pärimisõiguse normistik seondub väga tihedalt tsiviilõiguse üldsätete, asjaõiguse, võlaõiguse, perekonnaõiguse ja rahvusvahelise eraõigusega. Pärimisõiguse normide rakendamisel on oluline roll notaril. Pärimisega seonduv on peamiselt reguleeritud Pärimisseadusega.
 Tsiviilseadustiku üldosa seadus (õigusvõime, teovõime, tehingud ja tehingu kehtetus, pärimisõigusest tuleneva nõude aegumine)
 Rahvusvahelise eraõiguse seadus (pärimisele kohaldatav õigus, testamendi vormile kohaldatav õigus, testamendi tegemise võime, pärimisleping ja vastastikune testament)
 Võlaõigusseaduse, tsiviilseadustiku üldosa seaduse ja rahvusvahelise eraõiguse seaduse rakendamise seadus (isiku teovõime määratakse tehingu tegemise ajal kehtinud seaduse kohaselt, enne 1. juulit 2002. aastal tehtud tehingu vorm, enne 1. juulit 2002. aastal tehtud tehingu tühistamine ja lepingu ühepoolne lõpetamine)
 Tõestamisseadus (tehingu ja tahteavalduse tõestamine, puuetega osalejad tõestamises, viimse tahte avaldus, testamendi hoiuleandmine)
 Pärimisseadusest tulenevate notari ametitoimingute tegemise ja pärimisregistri pidamise kord (notarile tõestamiseks esitatud testament, testamendi hoiule võtmise menetlus, pärimismenetluse käigus tehtavad toimingud, pärimismenetluse algatamise teade, pärimistunnistus, pärimismenetluses tõestatud tunnistuse kehtetuks tunnistamine ja uue tunnistuse tõestamine, testamenditäitja määramine, pärimisregister, pärimismenetluse algatamise teade)
 Testamendiregistri loomise konventsioon (testamendi registreerimine ei või sõltuda testaatori kodakondsusest või asukohast, testaatori eluajal peab testamendi registreerimisega seotud informatsiooni hoidma saladuses)
 Testamendi vormile kohaldatava õiguse konventsioon
 Asjaõigusseadus (omand; omaniku õigus asja vallata, kasutada ja käsutada; kaasomand; ühisomand; vallasomand; kinnisomand)
 Võlaõigusseadus (leping, kohustuse täitmine, kohustuse rikkumine)


text:
PARFUMHUIS IN FINE: een aanrader van onze welcomer in Antwerpen
 + 30 (0) 32885388
 Midden op de Grote Markt van Antwerpen laat In Fine ons al meer dan dertig jaar parfums met een groot verleden ontdekken! Na zijn stage bij parfumhuis Lancôme besloot Jean Patou zijn eigen merk in de markt te zetten. De eerste In Fine boetiek opende zijn deuren in een dorpje in het zuiden van Frankrijk. Tegenwoordig kun je bij de winkels van In Fine terecht voor een collectie van meer dan vijftig authentieke parfums.
 In een sfeer die je enigszins doet denken aan een apotheek biedt In Fine je de gelegenheid om bijzondere geuren te ontdekken: sommige kruidig, andere gewaagd, extravagant of zeer oosters. Bij In Fine gaat het erom een originele geur te ontdekken, een geur die bij je past. En dankzij de uitgebreide collectie zal iedereen hierin slagen ...
 Het attente personeel van In fine begeleidt en helpt ons tijdens ons olfactorische bezoek. Deze ‘traditionele’ parfumerie organiseert workshops waarbij je op een originele manier meer te weten komt over je persoonlijkheid. Openingstijden: dinsdag t/m zaterdag van 11 tot 18 uur.


type: contracts

text:
 Ważna informacja prawna
 |
 12006E/PRO/12
 Traktatu ustanawiającego Wspólnotę Europejską (Wersja skonsolidowana) - D. Protokoły dołączone do Traktatu ustanawiającego Wspólnotę Europejską - Protokół (nr 12) w sprawie Włoch (1957)
 Dziennik Urzędowy C 321 E , 29/12/2006 P. 0249 - 0249
 Protokół (nr 12)w sprawie Włoch (1957)WYSOKIE UMAWIAJĄCE SIĘ STRONY,PRAGNĄC rozwiązać niektóre szczególne problemy dotyczące Włoch,PODJĘŁY następujące postanowienia, załączone do niniejszego Traktatu:PAŃSTWA CZŁONKOWSKIE WSPÓLNOTYBIORĄ POD UWAGĘ fakt, iż rząd Włoch jest w trakcie realizacji dziesięcioletniego programu rozwoju gospodarczego, którego celem jest zniesienie nierówności w gospodarce Włoch, w szczególności przez rozwijanie infrastruktury mniej rozwiniętych obszarów południowych Włoch oraz włoskich wysp, a także przez tworzenie nowych stanowisk pracy w celu likwidacji bezrobocia;PRZYPOMINAJĄ, że zasady i cele tego rządowego programu Włoch zostały przeanalizowane i zaakceptowane przez organizacje współpracy międzynarodowej, których Państwa Członkowskie są członkami;UZNAJĄ, że osiągnięcie celów włoskiego programu leży w ich wspólnym interesie;POSTANAWIAJĄ, pragnąc ułatwić wypełnienie tego zadania rządowi włoskiemu, zalecić instytucjom Wspólnoty stosowanie wszelkich metod i procedur przewidzianych w niniejszym Traktacie, i w szczególności odpowiednie korzystanie z zasobów Europejskiego Banku Inwestycyjnego i Europejskiego Funduszu Społecznego;SĄ ZDANIA, że instytucje Wspólnoty, stosując niniejszy Traktat, powinny brać pod uwagę wysiłek, któremu będzie musiała podołać gospodarka Włoch w najbliższych latach oraz działania zmierzające do uniknięcia niebezpiecznych napięć związanych w szczególności z równowagą bilansu płatniczego lub poziomem bezrobocia, które mogą utrudnić stosowanie niniejszego Traktatu we Włoszech;UZNAJĄ, że w przypadku stosowania artykułów 119 i 120 należy dołożyć szczególnej troski, aby środki nałożone na rząd Włoch nie wpłynęły negatywnie na realizację programu rozwoju gospodarczego i podniesienia poziomu życia ludności.Sporządzono w Rzymie, dwudziestego piątego marca roku tysiąc dziewięćset pięćdziesiątego siódmego.--------------------------------------------------


text:
ROZPORZĄDZENIE MINISTRA SKARBU PAŃSTWA z dnia 20 sierpnia 2004 r. w sprawie szczegółowych zasad gospodarki finansowej Agencji Nieruchomości Rolnych oraz gospodarki finansowej Zasobu Własności Rolnej Skarbu Państwa - Tekst pierwotny - Baza aktów prawnych - INFOR.pl - portal księgowych
 ROZPORZĄDZENIE MINISTRA SKARBU PAŃSTWA1)
 z dnia 20 sierpnia 2004 r.
 w sprawie szczegółowych zasad gospodarki finansowej Agencji Nieruchomości Rolnych oraz gospodarki finansowej Zasobu Własności Rolnej Skarbu Państwa
 Na podstawie art. 20 ust. 6 ustawy z dnia 19 października 1991 r. o gospodarowaniu nieruchomościami rolnymi Skarbu Państwa (Dz. U. z 2001 r. Nr 57, poz. 603, z późn. zm.2)) zarządza się, co następuje:
 1) Agencji – należy przez to rozumieć Agencję Nieruchomości Rolnych;
 2) Zasobie – należy przez to rozumieć Zasób Własności Rolnej Skarbu Państwa;
 3) ustawie – należy przez to rozumieć ustawę z dnia 19 października 1991 r. o gospodarowaniu nieruchomościami rolnymi Skarbu Państwa.
 1. Agencja prowadzi własną gospodarkę finansową na podstawie rocznego planu finansowego Agencji, obejmującego rok obrotowy pokrywający się z rokiem kalendarzowym, zatwierdzonego przez ministra właściwego do spraw Skarbu Państwa w porozumieniu z ministrem właściwym do spraw rozwoju wsi.
 2. Prezes Agencji przedstawia do zatwierdzenia plan finansowy, o którym mowa w ust. 1, wraz z opinią Rady Nadzorczej Agencji.
 1. Fundusze własne Agencji, o których mowa w art. 20b ust. 2 ustawy, odzwierciedlają wartość mienia własnego Agencji.
 2. Fundusz Agencji ulega:
 1) zwiększeniu o wartość aktywów otrzymanych nieodpłatnie, z przeznaczeniem na potrzeby funkcjonowania Agencji;
 b) stratę nieznajdującą pokrycia w funduszu rezerwowym.
 1) zwiększeniu o:
 a) przeznaczoną na ten cel część zysku za ubiegły rok obrotowy,
 b) różnicę z aktualizacji wyceny uprzednio zaktualizowanych zbywanych lub zlikwidowanych środków trwałych;
 2) zmniejszeniu o stratę za ubiegły rok obrotowy.
 1. Agencja prowadzi gospodarkę finansową Zasobu na podstawie rocznego planu finansowego Zasobu, obejmującego rok obrotowy pokrywający się z rokiem kalendarzowym, zatwierdzonego przez ministra właściwego do spraw Skarbu Państwa w porozumieniu z ministrem właściwym do spraw rozwoju wsi.
 W planie finansowym Zasobu określa się w szczególności:
 1) limit wydatków, o których mowa w art. 20 ust. 5 ustawy;
 2) kierunki rozdysponowania środków finansowych;
 3) wysokość poręczeń i gwarancji kredytowych, w tym dewizowych, o których mowa w art. 23 ust. 2 ustawy;
 4) limit pożyczek.
 Fundusz mienia Zasobu, tworzony przez Agencję na podstawie art. 20c ust. 2 ustawy, ulega:
 a) wartość aktywów przekazywanych do Zasobu,
 b) dodatnią różnicę wartości gruntów Zasobu powstałą na skutek aktualizacji wyceny gruntów przeprowadzanej zgodnie z art. 20d ust. 2 ustawy, a także z tytułu zmian geodezyjnych oraz zamiany, scalania i wymiany gruntów,
 c) dodatnią różnicę wartości netto pozostałych składników mienia Zasobu powstałą na skutek aktualizacji wyceny przeprowadzonej na podstawie odrębnych przepisów,
 d) zysk z gospodarowania mieniem Zasobu, w części przeznaczonej na fundusz mienia Zasobu,
 e) umorzone i wygasłe zobowiązania przejęte wraz z mieniem Zasobu po zlikwidowanych państwowych przedsiębiorstwach gospodarki rolnej;
 a) wartość aktywów Zasobu sprzedanych, zlikwidowanych lub przekazanych nieodpłatnie,
 b) ujemną różnicę wartości gruntów Zasobu powstałą na skutek aktualizacji wyceny gruntów przeprowadzanej zgodnie z art. 20d ust. 2 ustawy, a także z tytułu zmian geodezyjnych oraz zamiany, scalania i wymiany gruntów,
 c) ujemną różnicę wartości netto pozostałych składników mienia Zasobu powstałą na skutek aktualizacji wyceny przeprowadzonej na podstawie odrębnych przepisów,
 d) stratę z gospodarowania mieniem Zasobu,
 e) umorzone i wygasłe należności przejęte wraz z mieniem Zasobu po zlikwidowanych państwowych przedsiębiorstwach gospodarki rolnej.
 1. Agencja realizuje zadania, o których mowa w art. 6 ustawy, ze środków finansowych uzyskanych z gospodarowania mieniem Zasobu, w formie zakupów, pożyczek, poręczeń lub gwarancji kredytowych oraz bezzwrotnej pomocy finansowej.
 2. Finansowanie w formie pożyczek, poręczeń lub gwarancji kredytowych może dotyczyć przedsięwzięć mających na celu:
 1) wspieranie działań związanych z racjonalnym zagospodarowaniem mienia Zasobu;
 2) zabezpieczenie i rozwój potencjału genetycznego hodowli roślin i zwierząt prowadzonej przez spółki określone w przepisach wydanych na podstawie art. 5 ust. 6 ustawy;
 3) ochronę obiektów zabytkowych Zasobu oraz stanowiących własność spółek określonych w przepisach wydanych na podstawie art. 5 ust. 6 ustawy;
 4) rozwój podmiotów gospodarujących z wykorzystaniem mienia Zasobu.
 3. Bezzwrotna pomoc finansowa, o której mowa w ust. 1, może dotyczyć:
 1) budowy, remontu oraz przebudowy budynków i lokali, obiektów infrastruktury technicznej oraz innego majątku, przekazanych na podstawie art. 43 ust. 2, art. 44 i 48 ustawy bez uprzedniego doprowadzenia ich do należytego stanu technicznego;
 2) działalności wydawniczej, prowadzenia badań naukowych, szkoleń, konferencji, seminariów i konkursów w zakresie zadań określonych w art. 6 ustawy;
 3) tworzenia warunków do rozwoju hodowli roślin i zwierząt prowadzonej z wykorzystaniem mienia Zasobu.
 4. Umowa o udzielenie pożyczki, poręczenia, gwarancji kredytowej i bezzwrotnej pomocy finansowej określa co najmniej, z uwzględnieniem wymagań określonych w odrębnych przepisach, cel i wysokość oraz warunki, na jakich Agencja udziela wsparcia finansowego, wraz ze wskazaniem skutków i zabezpieczenia w przypadku niewywiązywania się z warunków umowy.
 1. Zobowiązania Agencji wobec budżetu państwa, o których mowa w art. 20 ust. 5a ustawy, oblicza się jako dodatnią różnicę pomiędzy stanami środków pieniężnych na koniec i początek danego roku obrotowego, wykazanymi w rocznym sprawozdaniu finansowym z gospodarowania mieniem Zasobu.
 2. Przy obliczaniu różnicy, o której mowa w ust. 1, stany środków pieniężnych na koniec i początek danego roku obrotowego pomniejsza się o środki zakładowego funduszu świadczeń socjalnych związane z działalnością jednostek gospodarczych Zasobu, o których mowa w statucie Agencji, oraz o niewymagalne oprocentowanie od środków na rachunkach bankowych naliczone na dzień bilansowy.
 3. Różnicę, o której mowa w ust. 1, obliczoną z uwzględnieniem pomniejszenia, o którym mowa w ust. 2:
 1) pomniejsza się o wpływy środków z tytułu:
 a) uzyskanych kredytów i pożyczek,
 b) zwrotnych wadiów i kaucji wpłaconych przez inne jednostki,
 c) otrzymanych dotacji na wykup nieruchomości od rolników,
 d) innych wpłat nienależnych Agencji lub stanowiących środki obce podlegające zwrotowi;
 2) powiększa się o wydatki środków z tytułu:
 a) spłaty uzyskanych kredytów i pożyczek,
 b) zwrotu wpłaconych przez inne jednostki wadiów i kaucji,
 c) zwrotu niewykorzystanych dotacji na wykup nieruchomości od rolników,
 d) zwrotu środków nienależnych Agencji lub stanowiących środki obce.
 4. Przekazana przez Agencję do budżetu państwa kwota stanowi koszty roku obrotowego, za który została ustalona.
 Rozporządzenie wchodzi w życie z dniem ogłoszenia3).
 Minister Skarbu Państwa: J. Socha
 1) Minister Skarbu Państwa kieruje działem administracji rządowej – Skarb Państwa, na podstawie § 1 ust. 2 rozporządzenia Prezesa Rady Ministrów z dnia 11 czerwca 2004 r. w sprawie szczegółowego zakresu działania Ministra Skarbu Państwa (Dz. U. Nr 134, poz. 1434).
 2) Zmiany tekstu jednolitego wymienionej ustawy zostały ogłoszone w Dz. U. z 2001 r. Nr 115, poz. 1229, Nr 122, poz. 1323 i Nr 154, poz. 1793 i 1800, z 2002 r. Nr 25, poz. 253, Nr 74, poz. 676 i Nr 155, poz. 1287, z 2003 r. Nr 6, poz. 64, Nr 49, poz. 408, Nr 64, poz. 592, Nr 80, poz. 721 i Nr 122, poz. 1143 oraz z 2004 r. Nr 69, poz. 624 i Nr 92, poz. 880.
 3)Niniejsze rozporządzenie było poprzedzone rozporządzeniem Ministra Skarbu Państwa z dnia 1 sierpnia 2003 r. w sprawie szczegółowych zasad gospodarki finansowej Agencji Nieruchomości Rolnych oraz gospodarki finansowej Zasobu Własności Rolnej Skarbu Państwa (Dz. U. Nr 139, poz. 1335), zachowanym w mocy na podstawie art. 9 ustawy z dnia 4 marca 2004 r. o zmianie ustawy o gospodarowaniu nieruchomościami rolnymi Skarbu Państwa oraz o zmianie innych ustaw (Dz. U. Nr 69, poz. 624), które utraciło moc z dniem 6 sierpnia 2004 r.


text:
 20.4.2018
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 101/64
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2018/608 AL COMISIEI
 din 19 aprilie 2018
 de stabilire a criteriilor tehnice pentru etichetele electronice pentru echipamentele maritime
 (Text cu relevanță pentru SEE)
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Directiva 2014/90/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 privind echipamentele maritime și de abrogare a Directivei 96/98/CE a Consiliului (1), în special articolul 11 alineatul (4),
 întrucât:
 (1)
 Directiva 2014/90/UE conferă Comisiei competențe de executare în vederea stabilirii de criterii tehnice corespunzătoare în ceea ce privește proiectarea, performanțele, aplicarea și utilizarea etichetelor electronice.
 (2)
 S-a realizat o analiză cost-beneficiu (2) al cărei rezultat a fost în favoarea utilizării etichetelor electronice în plus față de marcajul „timonă”.
 (3)
 Etichetarea electronică a echipamentelor maritime nu necesită investiții mari și aduce beneficii producătorilor, proprietarilor și operatorilor de nave, precum și autorităților responsabile cu supravegherea pieței.
 (4)
 Specificațiile prevăzute în prezentul regulament se bazează pe o comparație între tehnologiile disponibile, realizată în cadrul analizei cost-beneficiu, precum și pe sugestiile formulate în respectiva analiză în ceea ce privește structura corespunzătoare a codurilor folosite pentru identificarea echipamentelor maritime.
 (5)
 În urma comparației realizate în cadrul analizei cost-beneficiu între suporturile de date și arhitecturile pentru schimbul de date existente în prezent, s-a recomandat utilizarea codurilor Data Matrix și identificarea prin radiofrecvență (RFID), acestea fiind cele mai potrivite tehnologii.
 (6)
 Analiza cost-beneficiu a indicat totodată că, având în vedere capacitatea limitată de stocare a datelor pe eticheta electronică, informațiile de pe respectiva etichetă electronică trebuie să ofere un link către baze de date în care pot fi găsite informații mai detaliate. Codurile Data Matrix și numerele de identificare prin frecvență radio (RFID) specificate în prezentul regulament cuprind informațiile-cheie care pot include un astfel de link.
 (7)
 În consecință, ar trebui folosit un număr unic de identificare a echipamentelor maritime pe baza structurii standardizate a codurilor, indiferent de tipul de etichetă electronică utilizată. O astfel de identificare ar trebui să fie suficient de flexibilă pentru a permite accesul direct al utilizatorilor la majoritatea bazelor de date relevante pentru echipamentele maritime.
 (8)
 Formatul de codare a informațiilor necesare pe suportul de stocare a datelor ar trebui să se bazeze pe standardele ISO. De asemenea, formatul respectiv ar trebui să permită codarea unor informații suplimentare pentru uzul producătorilor, în special deoarece producătorii ar trebui să poată încorpora caracteristici de siguranță suplimentare pe suportul de stocare a datelor, în vederea identificării mai ușoare a produselor contrafăcute.
 (9)
 Pentru a fi ușor de reperat la inspecția vizuală, echipamentele maritime cu etichete electronice care înlocuiesc marcajul „timonă” ar trebui să poarte un simbol adecvat în acest sens.
 (10)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului pentru siguranța maritimă și prevenirea poluării de către nave (COSS),
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
 1.
 „etichetă electronică” înseamnă un marcaj pe care figurează un număr de identificare prin frecvență radio (radio frequency identification – RFID) sau un cod Data Matrix;
 2.
 „identificator de aplicație” înseamnă un prefix numeric folosit pentru a defini înțelesul și formatul elementelor de date codate.
 Articolul 2
 Producătorii de echipamente maritime pot folosi următoarele etichete electronice, astfel cum se specifică în anexă:
 (a)
 etichetele RFID aplicate permanent pe un echipament maritim;
 (b)
 etichetele citite optic care conțin coduri Data Matrix aplicate permanent pe un echipament maritim; sau
 (c)
 etichetele citite optic care conțin coduri Data Matrix marcate permanent pe un echipament maritim.
 Articolul 3
 Pe etichetele electronice RFID care înlocuiesc marcajul „timonă” sau lângă acestea figurează în mod vizibil, lizibil și indelebil simbolul prevăzut la punctul 3.1 sau 3.2 din anexă.
 Echipamentele maritime cu etichete electronice citite optic care conțin coduri Data Matrix ce înlocuiesc marcajul „timonă” poartă, în mod vizibil, lizibil și indelebil, simbolul prevăzut la punctul 3.3 din anexă pe etichetele respective sau lângă acestea.
 Articolul 4
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 19 aprilie 2018.
 Pentru Comisie
 Președintele
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) JO L 257, 28.8.2014, p. 146.
 (2) „Posibila introducere a unei etichete electronice pentru echipamentele maritime în locul marcajului «timonă» sau în plus față de acesta”, cererea de oferte nr. MOVE/D2/2015-372 V1.0 a Comisiei Europene, DG Mobilitate și Transporturi.
 ANEXĂ
 1. Identificarea echipamentelor maritime
 1.1.
 Etichetele electronice pentru echipamentele maritime cuprind un număr de identificare care poate fi citit electronic prin identificarea prin frecvențe radio (RFID) sau un cod Data Matrix care poate fi citit optic, conținând următoarele informații:
 (a)
 un identificator de aplicație corespunzător în conformitate cu standardul ISO/IEC 15434:2006 și cu standardul ISO/IEC 15418:2016, folosindu-se fie un identificator de date ASC MH10, fie un identificator de aplicație GS1;
 (b)
 tipul de modul (module) de evaluare a conformității prevăzut în anexa II la Directiva 2014/90/UE folosit pentru evaluarea conformității [o literă];
 (c)
 numărul de identificare al organismului notificat atribuit de Comisie în conformitate cu punctul 3.1 din anexa IV la Directiva 2014/90/UE [4 cifre];
 (d)
 numărul (numerele) verificării unității de produs (modulul G) sau al examinării CE de tip și al certificatelor de conformitate cu tipul (modulul B și D, E sau F) [maximum 20 de caractere alfanumerice].
 1.2.
 În plus față de informațiile furnizate în conformitate cu punctul 1.1, etichetele electronice pot, de asemenea, cuprinde informații referitoare la numărul locului de producție, un cod de produs, numărul lotului și/sau informații suplimentare concepute de producător în conformitate cu standardul ISO/IEC 15434:2006 [folosindu-se fie identificatori de date ASC MH10, fie identificatori de aplicație GS1].
 1.3.
 Exemple:
 Modulele B+D: [a se vedea punctul 1.2]+([numărul de identificare corespunzător]) B 0575 40123+D 0038 040124
 Modulele B+E: [a se vedea punctul 1.2]+([numărul de identificare corespunzător]) B 0575 40123+E 0038 040125
 Modulele B+F: [a se vedea punctul 1.2]+([numărul de identificare corespunzător]) B 0575 40123+F 0038 040126
 Modulul G: [a se vedea punctul 1.2]+([numărul de identificare corespunzător]) G 0575 040126.
 2. Etichetele electronice
 2.1. Etichetele RFID
 Transponderele RFID funcționează în banda de frecvență 860-960 MHz în conformitate cu standardul ISO/IEC 18000-6:2004 tipul C.
 Eticheta electronică se fixează trainic pe echipamentul maritim în cauză, astfel încât să se asigure că respectiva etichetă electronică va putea fi citită conform prevederilor pe întreaga durată de viață preconizată a respectivului echipament maritim.
 2.2. Codurile Data Matrix
 Codurile Data Matrix respectă standardul ISO/IEC 16022:2006.
 Eticheta electronică se marchează sau se fixează trainic pe echipamentul maritim în cauză, astfel încât să se asigure că respectiva etichetă electronică va putea fi citită conform prevederilor pe întreaga durată de viață preconizată a respectivului echipament maritim.
 3. Simboluri
 3.1.
 3.2.
 3.3.