text:
ΥΠΕΡΧΡΕΩΜΕΝΑ ΝΟΙΚΟΚΥΡΙΑ : Άνοιξε η αίτηση για 2.417 προσλήψεις με πεντάμηνα του ΟΑΕΔ
 Άνοιξε η αίτηση για 2.417 προσλήψεις με πεντάμηνα του ΟΑΕΔ
 Ξεκίνησαν οι ηλεκτρονικές αιτήσεις για την συμμετοχή στην Κοινωφελή Εργασία για 2.417 προσλήψεις από τον ΟΑΕΔ με την έκδοση της 2ης προκήρυξης . Οι αιτήσεις από τους ανέργους γίνονται αποκλειστικά ηλεκτρονικά στο site του ΟΑΕΔ oaed.gr . Οι ενδιαφερόμενοι για την Κοινωφελή Εργασία του ΟΑΕΔ ,δύνανται να υποβάλλουν ηλεκτρονικές αιτήσεις καθόλη την διάρκεια του 24ωρου κατά τις εργασιμες και τις αργίες. Η διαδικασία υποβολής των αιτήσεων από τους ενδιαφερόμενους, εγγεγραμμένους στο μητρώο του ΟΑΕΔ ανέργους, ηλικίας 18 ετών και άνω, ξεκίνησε από τις 10 π.μ.(ΠΡΩΙΝΗ) της 11/07/2015 και λήγει στις 12 μ.μ. (ΜΕΣΗΜΒΡΙΝΗ) της 20/07/2015.
 Δείτε περισσότερα για την κοινωφελή εργασία του ΟΑΕΔ


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 17.11.2012
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 320/1
 A BIZOTTSÁG 1076/2012/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2012. november 14.)
 az oltalom alatt álló eredetmegjelölések és földrajzi jelzések nyilvántartásába bejegyzett egyik elnevezés termékleírását érintő nem kisebb jelentőségű módosítások jóváhagyásáról (Carne Marinhoa [OEM])
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 2006. március 20-i 510/2006/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 7. cikke (4) bekezdésének első albekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az 510/2006/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével összhangban és 17. cikkének (2) bekezdése alapján a Bizottság megvizsgálta Portugália kérelmét, amely az 1107/96/EK bizottsági rendelet (2) alapján bejegyzett „Carne Marinhoa” oltalom alatt álló eredetmegjelöléshez kapcsolódó termékleírás módosításainak jóváhagyására irányul.
 (2)
 Az 510/2006/EK rendelet 9. cikke értelmében a szóban forgó módosítások nem tekinthetők kisebb jelentőségűnek, ezért a Bizottság az említett rendelet 6. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján a módosításokra vonatkozó kérelmet (3) közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában. A Bizottsághoz nem érkezett az 510/2006/EK rendelet 7. cikke szerinti kifogás, ezért a módosításokat jóvá kell hagyni,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Az e rendelet mellékletében szereplő elnevezéshez kapcsolódó termékleírásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett módosításai jóváhagyásra kerülnek.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2012. november 14-én.
 a Bizottság részéről, az elnök nevében,
 Dacian CIOLOȘ
 a Bizottság tagja
 (1) HL L 93., 2006.3.31., 12. o.
 (2) HL L 148., 1996.6.21., 1. o.
 (3) HL C 71., 2012.3.9., 33. o.
 MELLÉKLET
 A Szerződés I. mellékletében felsorolt, emberi fogyasztásra szánt mezőgazdasági termékek:
 1.1. osztály: Friss hús (valamint vágási melléktermék és belsőség)
 PORTUGÁLIA
 Carne Marinhoa (OEM)


type: other

text:
Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 7. julija 2016.
 Wolfgang Schmidt proti Christiane Schmidt.
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien.
 Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Področje uporabe – Člen 24, točka 1, prvi odstavek – Izključna pristojnost v postopkih, katerih predmet so stvarne pravice na nepremičninah – Člen 7, točka 1(a) – Posebna pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji – Tožba za razglasitev ničnosti darilne pogodbe o nepremičnini in za izbris vknjižbe lastninske pravice iz zemljiške knjige.
 Zadeva C-417/15.
 Češka, Evropska komisija, Avstrija
 predstavljeni 7. julija 2016 ( 1 )
 Zadeva C‐417/15
 (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (deželno sodišče za civilne zadeve na Dunaju) (Avstrija))
 „Območje svobode, varnosti in pravice — Sodna pristojnost za civilne in gospodarske zadeve — Uredba (EU) št. 1215/2012 — Področje uporabe — Člen 1(2)(a) — Izključna pristojnost — Člen 24(1) — Postopki, katerih predmet so stvarne pravice na nepremičninah — Darovanje nepremičnine — Razglasitev ničnosti darovanja zaradi opravilne nesposobnosti darovalca — Tožba za izbris vpisa v javne registre — Sodna pristojnost na podlagi medsebojne povezanosti zadev — Člen 8(4)“
 Ta zadeva se nanaša na razlago člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012, tako imenovane Uredbe Bruselj Ia (v nadaljevanju: Uredba št. 1215/2012). ( 2 )
 Navedena določba predvideva izključno sodno pristojnost za postopke, katerih predmet so stvarne pravice na nepremičninah. To pomeni, da so pristojna sodišča držav članic, v katerih je nepremičnina.
 Predložitveno sodišče sprašuje, ali se ta določba nanaša na pravni spor, pri katerem gre na eni strani za ničnost darila zaradi opravilne nesposobnosti darovalca, na drugi pa za posledični izbris vknjižbe lastninske pravice za obdarjenca.
 Uvodna izjava 15 iz Uredbe št. 1215/2012 se glasi:
 „Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. [...]“
 Člen 1(1) in (2), točka (a), Uredbe št. 1215/2012 ureja področje uporabe Uredbe na naslednji način:
 osebna stanja ali pravno in poslovno sposobnost fizičnih oseb [...]“
 V skladu s členom 7(1)(a) Uredbe št. 1215/2012 se „v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji“ uporablja posebna sodna pristojnost v kraju izpolnitve obveznosti.
 Člen 8(4) Uredbe št. 1215/2012 določa sodno pristojnost na podlagi medsebojne povezanosti zadev v naslednjem primeru:
 v zadevah v zvezi s pogodbo, če se tožba lahko povezuje s tožbo zoper istega toženca v zvezi s stvarnimi pravicami na nepremičninah, pred sodiščem v državi članici, v kateri se nahaja nepremičnina.“
 Člen 24(1) Uredbe št. 1215/2012 se glasi:
 Upoštevne določbe avstrijskega prava v postopku v glavni stvari je mogoče najti v splošnem civilnem zakoniku (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, v nadaljevanju: ABGB) in v zakonu o zemljiški knjigi (Grundbuchsgesetz, v nadaljevanju: GBG).
 Člen 431 ABGB se glasi:
 „Za prenos lastnine na nepremičninah mora biti pravni posel pridobitve vpisan v za to določene javne knjige. Ta vpis se imenuje vknjižba (intabulacija).“
 V primeru izbrisnih tožb in zaznamb sporov člen 61 GBG določa:
 Če nekdo, ki meni, da se z vknjižbo kršijo njegove zemljiškoknjižne pravice, s tožbo izpodbija vknjižbo zaradi neveljavnosti in zahteva vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja vpisov, lahko predlaga zaznambo takega spora v zemljiško knjigo ali hkrati s tožbo ali pozneje. [...]
 Posledica te zaznambe spora je, da sodba, izdana glede tožbe, v celoti učinkuje tudi proti osebam, ki so zemljiškoknjižne pravice pridobile šele po tem, ko je bila zaznamba spora predlagana pri zemljiškoknjižnem sodišču.“
 III – Postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
 Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je bila lastnica nepremičnine na Dunaju. Z darilno pogodbo z dne 14. novembra 2013 je nepremičnino podarila svoji hčerki, toženi stranki v postopku v glavni stvari. Slednja je bila na podlagi darilne pogodbe vpisana v zemljiško knjigo kot lastnica. Tožena stranka v postopku v glavni stvari je v tem času prebivala v Zvezni republiki Nemčiji, kjer živi še danes.
 Tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, zahteva razglasitev ničnosti darilne pogodbe in izbris vknjižbe lastninske pravice za toženo stranko, saj naj prva ob izvedbi darovanja ne bi bila opravilno sposobna.
 Tožena stranka v postopku v glavni stvari izpodbija pristojnost avstrijskega sodišča, pri katerem se je začel postopek. Pri tem navaja, da tožeča stranka ni uveljavljala stvarne pravice v smislu člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012.
 Predložitveno sodišče je, potem ko je tožeča stranka v postopku v glavni stvari uredila vpis zaznambe spora v zemljiško knjigo, prekinilo postopek, ki poteka pred tem sodiščem, in Sodišču Evropske unije v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
 Ali postopek o razglasitvi ničnosti darilne pogodbe zaradi opravilne nesposobnosti darovalca in vknjižba izbrisa lastninske pravice za obdarjenca v zemljiško knjigo spadata pod določbo člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012, ki določa izključno pristojnost za stvarne pravice na nepremičnini?
 IV – Pravna utemeljitev
 Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali sodni postopek o pravni veljavnosti darovanja nepremičnine in o izbrisu lastninske pravice za obdarjenca iz zemljiške knjige spadata na področje uporabe člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012, ki določa, da so v postopkih, katerih predmet so stvarne pravice na nepremičninah, izključno pristojna sodišča držav članic, v katerih je sporna nepremičnina.
 Še pred podrobno obravnavo te določbe je treba preveriti, ali se Uredba št. 1215/2012 v konkretnem primeru sploh lahko uporabi. Če to ne drži, potem namreč ni povezave med vprašanjem za predhodno odločanje in pravnim sporom v postopku v glavni stvari, kar pomeni, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten.
 A – Uporaba Uredbe št. 1215/2012
 Sicer v predlogu predložitvenega sodišča ni zaznati dvomov o uporabi Uredbe št. 1215/2012, vendar pa njena uporaba v konkretnem primeru kljub temu ni povsem samoumevna.
 Na eni strani obstajajo pomisleki glede časovnega področja uporabe določbe, saj iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ni razvidno, kdaj je bil pravni dokument, s katerim je bil začet postopek, vložen pri predložitvenem sodišču. Uredba št. 1215/2012 se namreč v skladu z njenim členom 66 uporablja samo za postopke, ki so bili začeti 10. januarja 2015, ali po tem datumu.
 Vendar ta nejasnost ne bi smela odvrniti Sodišča Evropske unije od tega, da odgovori na predložitveno vprašanje, saj je, prvič, čas vložitve tožbe mogoče razbrati iz pisnih pojasnil strank v postopku. ( 3 ) Če pa se te informacije ob upoštevanju člena 94 Poslovnika Sodišča, ki določa, da mora predlog predložitvenega sodišča za sprejetje predhodne odločbe vsebovati pomembne podatke o dejanskem stanju in o nacionalnem pravnem položaju, štejejo za nezadostne, je treba opozoriti na to, drugič, da že predhodna določba, torej člen 22(1) Uredbe št. 44/2001, ( 4 ) vsebuje ureditev, ki je po svoji vsebini pravzaprav enaka spornemu členu 24(1) Uredbe št. 1215/2012. Tudi če je bil zadevni postopek dejansko uveden še pred 10. januarjem 2015, bi moralo Sodišče Evropske unije problematiko, ki mu jo je posredovalo predložitveno sodišče, prav tako preučiti, opirajoč se na enake premisleke, čeprav v smislu Uredbe št. 44/2012.
 S tega vidika se v danih okoliščinah zdi pretirano formalistično razmišljati o nedopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe že samo zato, ker v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni naveden točen datum začetka postopka.
 Poleg tega pa so prisotni tudi pomisleki v zvezi s stvarnim področjem uporabe Uredbe št. 1215/2012.
 Člen 1(2)(a) sporne uredbe jasno določa, da se ta za „[...] pravno in poslovno sposobnost fizičnih oseb“ ne uporablja. Vendar se v tem primeru, ki se nanaša na ničnost darovanja zaradi opravilne nesposobnosti darovalca, primernost uporabe navedene uredbe na prvi pogled zdi vprašljiva.
 Kajti člen 1(2)(a) v nemški različici ne vsebuje izraza opravilna sposobnost v nasprotju z ustrezno določbo iz Uredbe (EU) št. 650/2012. ( 5 )
 Samo na podlagi tega pa se še ne da sklepati, da vprašanja glede opravilne sposobnosti v celoti spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012. Na eni strani zoper to govori sodna praksa, ki se nanaša na predhodne določbe ( 6 ) v Uredbi št. 44/2001 in Konvenciji, ( 7 ) na drugi pa je treba opozoriti na to, da je treba pojem „pravne in poslovne sposobnosti“ ter njegov vsebovani pomen v Uniji razlagati enotno in da druge jezikovne različice Uredbe včasih vsebujejo zelo pavšalne opise, npr. „capacité“ ali „legal capacity“. Drugače kakor v nemški jezikovni različici pa ti pravni pojmi ne vzbujajo dvomov v to, da naj se izključitvena določba iz člena 1(2)(a) Uredbe št. 1215/2012 prav pri vprašanjih opravilne sposobnosti ne bi uporabljala. Nasprotno: razlikovanja, ki jih nemška dogmatika omogoča s trojnim pojmom pravna, opravilna in poslovna sposobnost fizičnih oseb, pri utemeljevanju monističnega koncepta, kot je „capacité juridique“, sploh niso mogoča.
 Dejstvu, da v nemški jezikovni različici določbe „opravilna sposobnost“ sploh ni omenjena, se torej ne pripisuje bistven pomen, temveč se izhaja iz tega, da izključitvena določba iz člena 1(2) Uredbe pokriva tudi vprašanja opravilne sposobnosti.
 Za to, ali sodni postopek spada na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012 ali ne, sta odločilna narava pravnih razmerij, ki obstajajo med strankami v sporu, in predmet spora. ( 8 ) Ob upoštevanju tega se lahko nezmožnosti uporabe Uredbe št. 1215/2012, kot je bilo že izpostavljeno v Schlosserjevem poročilu za Konvencijo, ( 9 ) pritrdi samo v primerih, ko je eno od področij, ki je izključeno iz njenega obsega uporabe, „neposreden predmet postopka“. Po drugi strani pa za uporabo Uredbe ni škodljivo, če imajo pravna področja, ki so izključena iz njenega obsega uporabe, za iskanje pravno ustrezne rešitve „prejudicialni pomen“, in sicer tudi takrat, ko na njih nanašajoča se „pravna vprašanja [...] v postopku igrajo pomembno vlogo“. ( 10 )
 Tudi kadar pravna vprašanja, ki so se pojavila v postopku, po svoji naravi ne sodijo na področje uporabe Uredbe, se ta še vedno uporablja, če le glavni predmet spora spada na njeno področje uporabe.
 V konkretnem primeru je torej vse odvisno od tega, kaj je pravzaprav predmet postopka. To vprašanje ni nujno enako tistemu, o čemer dejansko teče spor.
 Tudi če se zdi, da se v postopku v glavni stvari vse vrti okoli vprašanja opravilne sposobnosti tožeče stranke in se z odgovorom na to vprašanje utemeljujejo tožbeni zahtevki, to še ne pomeni, da je to dejanski predmet spora. ( 11 ) S tem se namreč ne zahteva konstitutivna in za celoten pravni promet zavezujoča odločitev glede vprašanja, ali tožeča stranka v postopku v glavni stvari opravilno ni sposobna in ji je torej treba dodeliti skrbnika, temveč gre za pravno veljavnost darovanja in posledično iz tega izhajajočo lastninsko pravico. Za presojo teh tožbenih zahtevkov je vprašanje opravilne sposobnosti tožeče stranke le predhodno vprašanje, ki se ne dotakne narave in dejanskega predmeta obravnavanega postopka.
 Ker vprašanja glede opravilne sposobnosti niso glavni predmet v postopku v glavni stvari, Sodišče Evropske unije torej lahko izhaja iz tega, da člen 1(2)(a) Uredbe št. 1215/2012 ne nasprotuje njeni uporabi v konkretnem primeru.
 Na predlog za sprejetje predhodne odločbe v zvezi s členom 24 Uredbe št. 1215/2012 je zato treba odgovoriti. V nadaljevanju pa je treba preveriti, ali tožbeni zahtevek spada v člen 24(1) Uredbe št. 1215/2012, kar pomeni, da se za spor uporablja izključna sodna pristojnost v Republiki Avstriji.
 B – Uporaba člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012
 Najprej se lahko ugotovi, da je treba v sporu v postopku v glavni stvari razlikovati med dvema različnima vidikoma: na eni strani se predlaga razglasitev darilne pogodbe za nično, na drugi pa izbris vknjižbe lastninske pravice za obdarjenca v zemljiško knjigo.
 Za vsakega od teh dveh vidikov je treba v nadaljevanju preučiti, ali je njegov predmet „stvarna pravica“ na nepremičnini v smislu člena 24 Uredbe št. 1215/2012.
 Ta pravni pojem je samostojni pojem prava Unije in se zato, ker člen 24 Uredbe št. 1215/2012 določa izjemo od pravila sodne pristojnosti tožene stranke, razlaga ozko. ( 12 ) Da bi se predmet postopka lahko kvalificiral kot „stvarna pravica“ v smislu Uredbe št. 1215/2012, torej ni pomembno, ali se tudi v skladu z nacionalnim pravnim redom razvršča kot stvarna pravica.
 V skladu s sodno prakso Sodišča Evropske unije ( 13 ) se namreč iz „stvarne pravice“ na nepremičnini v smislu Uredbe št. 1215/2012 izhaja samo takrat, kadar sporna pravica učinkuje zoper vsakogar (erga omnes). Ker mora biti ta stvarna pravica tudi „predmet“ postopka, pa ne zadostuje, če je tožba le povezana z nepremičnino ali pravico na takšni nepremičnini. Sporna tožba se mora opirati prav na stvarno pravico, ( 14 ) njen obstoj ali obseg pa morata biti predmet postopka. ( 15 )
 Pri tem je treba upoštevati, da je glavni razlog za izključno pristojnost, ki jo določa člen 24(1) Uredbe št. 1215/2012, ta, da je sodišče v državi, v kateri je nepremičnina, zaradi svoje krajevne bližine v najboljšem položaju, da si o spornem predmetu pridobi zadostno znanje o njegovih dejanskih okoliščinah in pravnih dejstvih. ( 16 ) Če pa bližina do nepremičnine ne vpliva na odločitev o sporu, govori to proti izključni sodni pristojnosti.
 V tem kontekstu je treba preveriti, ali je predmet zahtevka za razglasitev ničnosti darovanja (točka 1) oziroma zahtevka za izbris vknjižbe tožene stranke kot lastnice (točka 2) „stvarna pravica“ v smislu člena 24 Uredbe št. 1215/2012.
 1. Zahtevek za razglasitev ničnosti darovanja
 Predmet zahtevka za razglasitev ničnosti darovanja, kot pravilno navajata avstrijska vlada in Evropska komisija, ni stvarna pravica na nepremičnini v smislu Uredbe št. 1215/2012. Bolj kot to gre za veljavnost pogodbe, sklenjene med obema strankama, za presojo katere niso ključni stvarnopravni preudarki.
 Sicer ničnost darovanja nepremičnine po avstrijskem pravu vpliva tudi na pravno veljavnost prenosa. Vendar neposreden predmet tožbenega zahtevka, kar zadeva ničnost darovanja, kljub vsemu ni stvarna pravica, ki bi delovala zoper vsakogar in katere obseg ali obstoj bi bilo treba sodno ugotoviti. ( 17 ) Tudi če obstaja povezava z nepremičnino, pa ta za vprašanje veljavnosti darovanja ni ključnega pomena in se potemtakem ne obravnava kot „predmet“ spora v smislu Uredbe št. 1215/2012. Ali se pogodba, katere ničnost se uveljavlja zaradi opravilne nesposobnosti, nanaša na premično premoženje ali nepremičnino, ne vpliva na premisleke, ki so potrebni v zvezi z njeno veljavnostjo. Prav tako pri presoji tega spora ne gre za vprašanja, ki so posebej povezana z nepremičnino in ki bi lahko upravičevala uporabo izključne sodne pristojnosti.
 Na to presojo ne vpliva niti dejstvo, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari zaradi tako imenovane zaznambe spora v zemljiški knjigi, če naj bi prevladala, v svoje breme zavarovana pred začasnimi odredbami. S tem je svoj tožbeni zahtevek samo začasno zavarovala, kar pa ne spreminja njegove narave.
 V zvezi z zahtevkom za „razglasitev darilne pogodbe za nično“ ( 18 ) se torej ne more pritrditi izključni sodni pristojnosti iz člena 24 Uredbe št. 1215/2012.
 2. Zahtevek za izbris vknjižbe
 Drugače pa kaže v zvezi z zahtevkom za izbris vknjižbe.
 Z njim tožeča stranka v postopku v glavni stvari predlaga izbris vknjižbe lastninske pravice v zemljiško knjigo, ki temelji na premislekih o ničnosti darovanja. Pri tem je treba upoštevati pooblastila, ki jih ima tožeča stranka na podlagi stvarne pravice, in sicer lastništva sporne nepremičnine, za katero je v zemljiški knjigi kot lastnica vpisana tožena stranka.
 Čeprav naj prenos lastnine na toženo stranko v skladu z avstrijskim pravom ne bi bil uspešno izveden, je vseeno potreben njegov izbris iz zemljiške knjige, da bi tožeča stranka lahko v celoti uresničevala svoje lastninske pravice na nepremičnini. V odnosu do tretjih oseb se namreč oseba, ki je vpisana v zemljiško knjigo, praviloma še naprej obravnava kot lastnica. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari s tem, da zahteva izbris vknjižbe, uveljavlja neučinkovanje prenosa na toženo stranko in nato – s svojim položajem lastnika – stvarno pravico na sporni nepremičnini. Ta pravica z vidika zahtevka za izbris vknjižbe tvori predmet spora v smislu člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012.
 Glede na zgoraj navedeno je treba izhajati iz tega, da zahtevek za izbris vknjižbe lastninske pravice tožene stranke v zemljiško knjigo – drugače kakor zahtevek za razglasitev ničnosti darilne pogodbe – spada na področje uporabe člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012.
 3. Uporaba člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012 za celoten „postopek“
 Po tem se vsekakor zastavlja vprašanje, ali dejstvo, da zahtevek za izbris vknjižbe vendarle spada na področje uporabe člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012, ne utemeljuje tudi izključne sodne pristojnosti v Republiki Avstriji za preostali del spora. Ta premislek se še bolj ponuja glede na to, da člen 24(1) v sedanji nemški različici ( 19 ) govori le na splošno o „postopku“, katerega predmet je stvarna pravica na nepremičnini, čemur v zvezi z zahtevkom za izbris vknjižbe vsekakor lahko pritrdimo.
 Če se pristopi sistematično in teleološko, pa takšno široko razumevanje člena 24(1) v tem smislu ni mogoče, saj je treba to določbo, ki vsebuje izjemo, razlagati ozko, pri čemer se pojem „postopek“ razume tako, da se nanaša le na tiste zahtevke, katerih predmet je konkretna stvarna pravica. V nasprotnem primeru bi si lahko tožeča stranka že samo zato, ker je poleg drugih zahtevkov uveljavljala tudi stvarno pravico na nepremičnini, v odnosu do tožene stranke zagotovila drugo sodno pristojnost, in sicer na kraju, kjer je nepremičnina, čeprav njeni preostali zahtevki, ki niso stvarnopravne narave, niso v nikakršni povezavi s takšno sodno pristojnostjo. Takšen „forum shopping“ bi bil v nasprotju s sistematiko glede pristojnosti, ki izhaja iz Uredbe št. 1215/2012, kot tudi z načelom, da se izključna sodna pristojnost na kraju, kjer je nepremičnina, razlaga ozko in utemeljuje s stvarno bližino tamkajšnjega sodišča – argument, ki ne pride v poštev pri stvarnopravnih zahtevkih, ki ne vključujejo nepremičnine.
 To pomeni, da se sodna pristojnost v skladu s členom 24(1) Uredbe št. 1215/2012 uporablja samo za zahtevek za izbris vknjižbe.
 Zaradi celovitosti je treba v zvezi s tem opozoriti tudi na to, da člen 7(1)(a) Uredbe št. 1215/2012 za tožbeni zahtevek, povezan z darovanjem, vsekakor določa tako imenovano „posebno sodno pristojnost“ v Republiki Avstriji, saj je z vidika zahtevka za razglasitev ničnosti predmet postopka „pogodba“, ki bi se morala izpolniti v Avstriji, če bi bila pravno veljavna. ( 20 ) Torej je v tem smislu pristojno sodišče v kraju izpolnitve darovanja.
 4. Uporaba člena 8(4) Uredbe št. 1215/2012
 V nadaljevanju je treba preučiti, ali je zahtevek za razglasitev ničnosti v skladu s členom 8(4) Uredbe št. 1215/2012 povezan tudi z zahtevkom za izbris vknjižbe in se lahko obravnava pred sodiščem, ki je v skladu s členom 24(1) Uredbe pristojno za izbris vknjižbe.
 Člen 8(4) te uredbe določa, da je sodna pristojnost v državi članici, v kateri je nepremičnina, „v zadevah v zvezi s pogodbo, če se tožba lahko povezuje s tožbo zoper istega toženca v zvezi s stvarnimi pravicami na nepremičninah“.
 Predpogoji te določbe so torej izpolnjeni, takrat ko predmet postopka v glavni stvari na eni strani – z zahtevkom za razglasitev ničnosti darovanja – tvori „pogodba“ in na drugi – z zahtevkom za izbris vknjižbe – „tožba v zvezi s stvarnimi pravicami [na nepremičnini]“, ki se povezuje z istim tožencem.
 Iz besedila določbe ni mogoče neposredno razbrati, ali mora obstajati tudi medsebojna stvarna povezanost med pogodbenim in stvarnim zahtevkom, vendar jo je s stališča o sistematičnosti iz člena 8 Uredbe št. 1215/2012 mogoče izpeljati, saj člen 8 tudi sicer brez izjeme določa sodno pristojnost na podlagi medsebojne stvarne povezanosti. ( 21 ) V konkretnem primeru tudi dejansko obstaja takšna povezava, saj se izbris vknjižbe tožene stranke v zemljiško knjigo ( 22 ) zahteva prav zaradi ničnosti pogodbe.
 Člen 8(4) Uredbe št. 1215/2012 govori o tem, da se poleg tega zahtevki, ki so predmet obravnave v konkretnem primeru „lahko“ medsebojno „povezujejo“. Kaj je s tem mišljeno, Sodišče Evropske unije doslej še ni pojasnilo. V literaturi se lahko zasledi stališče, da je to sklicevanje na trenutno veljavno nacionalno procesno pravo: samo takrat, ko so predpogoji iz člena 8(4) Uredbe št. 1215/2012 in predpogoji nacionalnega procesnega prava kumulativno izpolnjeni tako, da se lahko postopki združijo, pride za sporne zahtevke v poštev skupna sodna pristojnost na kraju, kjer je nepremičnina. ( 23 ) Torej bi že predložitveno sodišče moralo preveriti, ali člen 8(4) Uredbe št. 1215/2012 in njegovo nacionalno procesno pravo v konkretnem primeru dopuščata združitev postopkov.
 Poleg tega ta razlaga, ki jo je mogoče najti v literaturi, presega besedilo določbe, saj besedna zveza „se lahko povezuje“ lahko pomeni tudi enostavno sklicevanje na sočasno litispendenco dveh postopkov pri istem sodišču, ki bi se iz tega razloga lahko združila.
 Če se v tej besedni zvezi, kot izhaja iz literature, vidi sklicevanje na dodatne procesne predpogoje nacionalnega prava, bi to na eni strani pomenilo, da se člen 8(4) Uredbe št. 1215/2012 v Uniji ne uporablja enotno, temveč načeloma v vsaki državi članici drugače, in sicer z vidika trenutno veljavnega nacionalnega procesnega prava. Takšna neskladnost bi bila v nasprotju s ciljem čim bolj poenotene in predvidljive uporabe določb Uredbe za stranke v sporu. Poleg tega bi zato, ker sklicevanje na nacionalno pravo ne izhaja jasno iz besedila določbe, prišlo do nasprotovanja načelu, v skladu s katerim se pravo Unije praviloma razlaga avtonomno in enotno, pri čemer mora biti morebitno sklicevanje na nacionalno pravo jasno razvidno iz zadevnega pravnega akta. ( 24 )
 Ker več razlogov govori v prid temu, da besedna zveza „se lahko povezuje“ iz člena 8(4) Uredbe št. 1215/2012 ni mišljena kot sklicevanje na nacionalno procesno pravo, se lahko pritrdi skupni sodni pristojnosti na kraju, kjer je nepremičnina, če sta tam, kot velja v tem primeru, sočasno v teku dva zahtevka, ki izpolnjujeta predpogoje iz člena 8(4) Uredbe.
 Glede na zgoraj navedeno Sodišču Evropske unije predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori tako:
 Zahtevek za razglasitev ničnosti darilne pogodbe o nepremičnini, ki je predmet obravnave v postopku v glavni stvari, ne spada na področje uporabe člena 24(1) Uredbe št. 1215/2012, medtem ko zahtevek za izbris vknjižbe lastninske pravice za obdarjenca v zemljiško knjigo spada na področje uporabe navedene določbe.
 V primeru, kot je v postopku v glavni stvari, se lahko oba zahtevka v skladu s členom 8(4) Uredbe št. 1215/2012 združita pred sodiščem, pristojnim v skladu s členom 24(1) Uredbe.
 ( 2 ) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (prenovitev) (UL 2012, L 351, str. 1).
 ( 3 ) Na podlagi pisnih pojasnil tožeče in tožene stranke v postopku v glavni stvari (v zvezi s tem glej tudi str. 2), ki se v tem smislu ujemajo, je bila tožba vložena 24. marca 2015.
 ( 4 ) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).
 ( 5 ) Uredba (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2012, L 201, str. 107); člen 1(2)(b) navedene uredbe določa, da je pravna, opravilna in poslovna sposobnost fizičnih oseb izključena iz njenega področja uporabe.
 ( 6 ) Glej tudi sodbo Schneider (C‐386/12, EU:C:2013:633, točka 31).
 ( 7 ) Konvencija z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1968, L 299, str. 32).
 ( 8 ) Glej tudi sodbe Aannemingsbedrijf Aertssen in Aertssen Terrassements (C‐523/14, EU:C:2015:722, točka 30), flyLAL-Lithuanian Airlines (C‐302/13, EU:C:2014:2319, točka 26), Sapir in drugi (C‐645/11, EU:C:2013:228, točka 32) in Sunico in drugi (C‐49/12, EU:C:2013:545, točka 33).
 ( 9 ) UL 1979, C 59, str. 71.
 ( 10 ) Glej točko 51 Schlosserjevega poročila.
 ( 11 ) Drugače pa je bil zastavljen postopek v glavni stvari, na katerem temelji sodba Schneider (C‐386/12, EU:C:2013:633) in katerega predmet je bil nepravdni postopek za odobritev navedenega pravnega posla, ki ga je treba razlikovati od nepremičninskega posla.
 ( 12 ) Glej sodbo Reichert in Kockler (C‐115/88, EU:C:1990:3, točki 8 in 9).
 ( 13 ) Glej sklep Gaillard (C‐518/99, EU:C:2001:209, točka 17).
 ( 14 ) Sklep Gaillard (C‐518/99, EU:C:2001:209, točka 16).
 ( 15 ) Glej tudi sodbi Reichert in Kockler (C‐115/88, EU:C:1990:3, točka 11) in Weber (C‐438/12, EU:C:2014:212, točka 42).
 ( 16 ) Kot je že navedeno v sodbah (o Konvenciji) Rösler (241/83, EU:C:1985:6, točka 20) in Reichert in Kockler (C‐115/88, EU:C:1990:3, točka 10).
 ( 17 ) Glej tudi sodbo Reichert in Kockler (C‐115/88, EU:C:1990:3, točka 12).
 ( 18 ) Kot je navedeno na 2. strani predloga za sprejetje predhodne odločbe.
 ( 19 ) V nemški različici predhodne določbe v Uredbi št. 44/2001 je bilo govora še o „tožbah“. Na tej točki različne jezikovne različice ne izkazujejo (oziroma niso izkazovale) skladnosti, tako da argument ubeseditve ne more biti odločilnega pomena. V zvezi s podobno problematiko glej moje sklepne predloge v zadevi Kostanjevec (C‐185/15, EU:C:2016:397, točka 33).
 ( 20 ) Glej tudi sodbo Effer (38/81, EU:C:1982:79, točke od 4 do 8).
 ( 21 ) Za povezane zahtevke, pri katerih bi sicer obstajalo tveganje nasprotujočih odločitev (točka 1), regresnih zahtevkov (točka 2) in nasprotne tožbe (točka 3).
 ( 22 ) Glede popravka v zemljiški knjigi in medsebojne stvarne povezanosti glej tudi publikacijo Winter, W. „Ineinandergreifen der EuGVVO und nationalem Zivilverfahrensrecht am Beispiel des Gerichtsstands des Sachzusammenhangs, Art. 6 EuGVVO“, Berlin 2007, str. 139 ter stran 144 in nadaljnje.
 ( 23 ) Glej tudi Dörner v publikaciji: Saenger, Zivilprozessordnung, 6. izdaja 2015, člen 8, točka 15; v zvezi z Uredbo št. 44/2001 konvencijo glej zadevo Winter (točka 22), str. 149, Muir Watt v publikaciji: Magnus/Mankowski, Brussels I Regulation (slo. Uredba Bruselj I), 2. izdaja 2012, člen 6, točka 52, in Nagel/Gottwald, Internationales Zivilprozessrecht (slo. Mednarodno civilno procesno pravo), 7. izdaja 2013, člen 3, točka 128.
 ( 24 ) Glej na primer sodbe EMU Tabac in drugi (C‐296/95, EU:C:1998:152, točka 30), Nokia (C‐316/05, EU:C:2006:789, točka 21) in Spasic (C‐129/14 PPU, EU:C:2014:586, točka 79).


type: wikipedia

text:
3 Αυγούστου | 4 Αυγούστου | 5 Αυγούστου
 Η 4η Αυγούστου είναι η 216η ημέρα του έτους κατά το Γρηγοριανό ημερολόγιο (217η σε δίσεκτα έτη). Υπολείπονται 149 ημέρες.
 Γεγονότα
 367 - Ο Γρατιανός λαμβάνει τον τίτλο του Αυγούστου υπό τον πατέρα του, Ουαλεντινιανό Α ́.
 1265 - Δεύτερος πόλεμος των βαρώνων: μάχη του Ίβσαμ. Ο στρατός του πρίγκιπα Εδουάρδου (μελλοντικού βασιλιά Εδουάρδου Α ́ της Αγγλίας) νικά τις δυνάμεις των επαναστατημένων βαρόνων, σκοτώνοντας τον επικεφαλής τους, Σάιμον ντε Μόνφορτ, 6ο κόμη του Λέστερ, και πολλούς από τους συμμάχους του.
 1704 - Πόλεμος της Ισπανικής Διαδοχής: το Γιβραλτάρ καταλαμβάνεται από τον αγγλικό και τον ολλανδικό στόλο και με σύμμαχο τον αρχιδούκα Κάρολο.
 1789 - Καταργείται η φεουδαρχία στη Γαλλία.
 1821 - Ξεκινά η Μάχη του Σταυρού (1821).
 1865 - Με βασιλικό διάταγμα, ο Ύμνος εις την Ελευθερίαν που γράφηκε από το Διονύσιο Σολωμό και μελοποιήθηκε από το Νικόλαο Μάντζαρο καθιερώνεται ως εθνικός ύμνος της Ελλάδας.
 1914 - Α ́ Παγκόσμιος Πόλεμος: Η Γερμανία εισβάλλει στο Βέλγιο. Ως απάντηση το Ηνωμένο Βασίλειο κηρύσσει τον πόλεμο κατά της Γερμανίας.
 1936 - Αρχίζει η περίοδος της δικτατορίας του Ιωάννη Μεταξά
 1964 - Αμερικανικό κίνημα για τα πολιτικά δικαιώματα: οι ακτιβιστές για τα πολιτικά δικαιώματα Μάικλ Σβέρνερ, Άντριου Γκούντμαν και Τζέιμς Τσάνεϊ βρίσκονται νεκροί στο Μισισίπι μετά την εξαφάνισή τους στις 21 Ιουνίου.
 1965 - Καταψηφίζεται στη Βουλή η κυβέρνηση Αθανασιάδη-Νόβα και παραιτείται την επομένη.
 Γεννήσεις
 1136 - Ουμβέρτος Γ ́, κόμης της Σαβοΐας
 1290 - Λεοπόλδος Α ́, δούκας της Αυστρίας
 1463 - Λαυρέντιος των Μεδίκων ο νεότερος, Ιταλός πολιτικός
 1521 - Πάπας Ουρβανός Ζ ́
 1755 - Νικολά-Ζακ Κοντέ, Γάλλος ζωγράφος και εφευρέτης
 1792 - Πέρσι Σέλλεϋ, Άγγλος ποιητής
 1805 - Γουίλιαμ Ρόουαν Χάμιλτον, Ιρλανδός φυσικός, αστρονόμος και μαθηματικός
 1834 - Τζον Βενν, Άγγλος μαθηματικός
 1841 - Γουίλιαμ Χένρι Χάντσον, Βρετανός συγγραφέας
 1859 - Κνουτ Χάμσουν, Νορβηγός συγγραφέας
 1900 - Βασιλομήτωρ Ελισάβετ του Ηνωμένου Βασιλείου
 1901 - Λούις Άρμστρονγκ, Αμερικανός τρομπετίστας και τραγουδιστής
 1904 - Βίτολντ Γκομπρόβιτς, Πολωνός συγγραφέας
 1905 - Σεΐχ Αμπέιντ Αμάνι Καρούμε, πρόεδρος της Ζανζιβάρης
 1922 - Λόρο Μπορίτσι, Αλβανός ποδοσφαιριστής
 1936 - Γιώργος Ζωγράφος, Έλληνας τραγουδιστής
 1936 - Ανδρέας Μπάρκουλης, Έλληνας ηθοποιός
 1939 - Μπέτυ Αρβανίτη, Ελληνίδα ηθοποιός
 1942 - Βαγγέλης Βουλγαρίδης, Έλληνας ηθοποιός
 1947 - Χιούμπερτ Ίνγκραμ, πολιτικός από τις Μπαχάμες
 1949 - Δάνης Κατρανίδης, Έλληνας ηθοποιός
 1952 - Εστανισλάου ντα Σίλβα, πρωθυπουργός του Ανατολικού Τιμόρ
 1960 - Ντιν Μαλένκο, Αμερικανός παλαιστής
 1960 - Χοσέ Λουίς Ροδρίγκεθ Θαπατέρο, Ισπανός πολιτικός
 1961 - Μπαράκ Ομπάμα, 44ος πρόεδρος των Η.Π.Α.
 1961 - Λόρεν Τομ, Αμερικανίδα ηθοποιός
 1965 - Φρέντρικ Ράινφελντ, Σουηδός πολιτικός
 1965 - Μίχαελ Σκίμπε, Γερμανός προπονητής
 1972 - Πρέντραγκ Τζόρτζεβιτς, Σέρβος ποδοσφαιριστής
 1975 - Νίκος Λυμπερόπουλος, Έλληνας ποδοσφαιριστής
 1977 - Φράνκι Καζάριαν, Αμερικανός παλαιστής
 1983 - Νίκος Κοκλώνης, Έλληνας παρουσιαστής
 Θάνατοι
 966 - Βερεγγάριος Β ́, βασιλιάς της Ιταλίας
 1060 - Ερρίκος Α ́, βασιλιάς της Γαλλίας
 1072 - Ρωμανός Δ ́ Διογένης, Βυζαντινός αυτοκράτορας
 1306 - Βεγκέσλαος Γ ́, βασιλιάς της Βοημίας
 1338 - Τόμας του Μπράδερτον, 1ος κόμης του Νόρφολκ
 1430 - Φίλιππος του Σαιν-Πολ, δούκας της Βραβάντης
 1526 - Χουάν Σεμπαστιάν Ελκάνο, Ισπανός εξερευνητής
 1578 - Σεβαστιανός, βασιλιάς της Πορτογαλίας
 1641 - Όθων Γ ́ του Χάρμπουργκ, δούκας του Μπράουνσβαϊχ-Λύνεμπουργκ
 1834 - Πανουργιάς, Έλληνας οπλαρχηγός
 1841 - Γιόχαν Φρίντριχ Χέρμπαρτ, Γερμανός φιλόσοφος
 1875 - Χανς Κρίστιαν Άντερσεν, Δανός συγγραφέας
 1900 - Ισαάκ Λεβιτάν, Ρώσος ζωγράφος
 1922 - Ισμαήλ Εμβέρ, Τούρκος στρατιωτικός
 1927 - Ευγένιος Ατζέ, Γάλλος φωτογράφος
 1948 - Μιλέβα Μάριτς, Σέρβα φυσικός
 1960 - Χρήστος Βόσκογλου, Έλληνας πολιτικός
 1962 - Δημήτριος Κατάβολος, Έλληνας πολιτικός
 1964 - Σέργιος Γυαλίστρας, Έλληνας στρατιωτικός
 1968 - Θεώνη Δρακοπούλου, Ελληνίδα ποιήτρια
 1971 - Ευάγγελος Αρβανιτάκης, Έλληνας πολιτικός
 1977 - Ερνστ Μπλοχ, Γερμανός φιλόσοφος
 1981 - Μέλβιν Ντάγκλας, Αμερικανός ηθοποιός
 1982 - Μπρους Γκοφ, Αμερικανός αρχιτέκτονας
 1991 - Νικηφόρος Βρεττάκος, Έλληνας συγγραφέας
 1991 - Γιώργος Μουφλουζέλης, Έλληνας τραγουδιστής
 1991 - Ντον ΝταΓκράντι, Αμερικανός σεναριογράφος
 1997 - Ζαν Καλμάν, Γαλλίδα υπεραιωνόβια
 2006 - Βασίλης Καζάκος, Έλληνας ζωγράφος και χαράκτης
 2012 - Λαυρεντία Μπερνιδάκη, Ελληνίδα τραγουδίστρια
 Αργίες και εορτές
 Ορθόδοξη Εκκλησία
 Ημέρες του έτους


text:
Rugsėjo 23 yra 266-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 267-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 99 dienos.
 Informacija
 Šventės
 Minimos datos
 Holokausto diena;
 Lietuva – Lietuvos žydų genocido diena.
 Vardadieniai
 Lina – Linas – Teklė – Galintas
 Šią dieną Lietuvoje
 Įvykiai
 1609 – prasidėjo Salacgryvos (Salio) jūros mūšis;
 1654 – ATR priklausiusio Smolensko įgula be mūšio pasidavė Maskvos caro armijai;
 1793 – Paskutinis Lenkijos ir Lietuvos valstybės seimas Gardine patvirtino sutartį su Prūsija, kuria buvo įteisintas antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas.
 1931 – Įsteigtas Šiaulių dramos teatras.
 1943 – likviduotas Vilniaus getas;
 1992 – Rugsėjo 23-ioji paskelbta Žydų genocido diena;
 2018 – Lietuvoje lankėsi popiežius Pranciškus.
 Gimimo dienos
 1869 m. – Jonas Vanagaitis, Mažosios Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, laikraštininkas, lietuvybės skleidėjas. (m. 1946 m.).
 1883 m. – Juozas Paknys, ekonomistas, bankininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos ir visuomenės veikėjas, buvęs Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministras, Lietuvos banko vadovas (m. 1948 m.).
 1888 m. – Linas Janulionis, Lietuvos karo gydytojas, sanitarijos pulkininkas (m. 1940 m.).
 1899 m. – Juozas Lomanas, Lietuvos filosofas, teologas, kunigas (1923 m.) (m. 1959 m.).
 1901 m. – Jonas Karvelis, Lietuvos knygų leidėjas, prekybininkas (m. 1988 m.).
 1909 m.:
 Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė, aktorė (m. 1986 m.).
 Vincas Adomėnas, prozininkas, dramaturgas, vertėjas (m. 1986 m.).
 1910 m. – Albinas Karalius, Lietuvos kariuomenės karininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas (m. 1946 m.).
 1924 m. – Melonija Gabrielė Kiauleikienė, Lietuvos gydytoja pediatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė,.
 1927 m. – Klemensas Kučinskas, Lietuvos laisvės kovų dalyvis, zootechnikas, kraštotyrininkas (m. 2009 m.).
 1933 m. – Vladas Kensgaila, aviacijos sportininkas, aviakonstruktorius, Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.
 1942 m.:
 Hubertas Motiejus Rajeckas, Lietuvos ir Skuodo rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
 Vidmantas Arlauskas, gydytojas urologas, Lietuvos politinis veikėjas (m. 2008 m.).
 1946 m. – Antanas Gudauskas, gydytojas akušeris ginekologas, Lietuvos ir Telšių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
 1947 m. – Audronė Marcinkevičiūtė, choro dirigentė ir pedagogė.
 1949 m.:
 Algimantas Černiauskas, Lietuvos architektas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.
 Algirdas Girininkas, lietuvių archeologas, habilituotas daktaras, akmens amžiaus žinovas.
 Francišek Žeromskij, Lietuvos ir Trakų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
 1950 m.:
 Vytautas Makaraitis, Lietuvos architektas (m. 2009 m.).
 Vytautas Zurba, ūkininkas, Lietuvos ir Biržų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
 1951 m.:
 Antanas Beniulis, Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
 Remigijus Kontaras, gydytojas, Lietuvos ir Mažeikių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
 1953 m. – Marius Liugaila, lietuvių grafikas.
 1955 m. – Kazimieras Augulis, pedagogas, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis veikėjas.
 1961 m. – Gintaras Linas Grušas, Lietuvos kunigas, monsinjoras, teologijos daktaras.
 1964 m. – Artūras Kulikauskas, Lietuvos pedagogas, Šiaulių raj. visuomenės veikėjas.
 1966 m. – Audrius Brūzga, lietuvių diplomatas, ambasadorius JAV (nuo 2007 m. vasario 27 d.).
 1972 m. – Darius Valys, teisininkas, prokuroras, LR generalinis prokuroras.
 1976 m. – Ramūnas Vyšniauskas, sunkiaatletis iš Lietuvos. Varžosi klasėje iki 105 kg. Taip pat LNK televizijoje vedė TV laidą „Lalaila“.
 1983 m. – Arvydas Vaitiekus, krepšinio žaidėjas iš Lietuvos, šiuo metu žaidžiantis Ispanijos ketvirtosios lygos komandoje „Club Deportivo Magec Tías“.
 Mirtys
 1638 m. – Pilypas Frizijus, SJ, Lietuvos teologas, filosofas, teologijos daktaras (g. 1572 m.).
 1967 m. – Rojus Mizara, JAV lietuvių rašytojas, publicistas, dramaturgas, redaktorius, visuomenės veikėjas (g. 1895 m.).
 1982 m.:
 Jonas Narvidas, vargonininkas, dirigentas, pedagogas, kompozitorius (g. 1910 m.).
 Vaclovas Ivanauskas, aktorius (g. 1910 m.).
 1994 m. – Antanas Mikėnas, Lietuvos pedagogas, treneris, lengvaatletis, Lietuvos sportinio ėjimo rekordininkas ir čempionas, olimpietis (g. 1924 m.).
 2005 m. – Tadas Rimas Jankauskas, Lietuvos geologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras (g. 1938 m.).
 2020 m. – Dovydas Judelevičius, Lietuvos literatūros tyrinėtojas, teatrologas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras (g. 1925 m.).
 Šią dieną pasaulyje
 Įvykiai
 1848 – Pirmą kartą pradėta gaminti komercinė kramtomoji guma.
 1932 – Hidžazo bei Nedžo karalystė pervadinta Saudo Arabija.
 1941 – Aušvico lageryje pirmą kartą išbandytas žudymas dujomis.
 2002 – Išleista pirma vieša naršyklės Mozilla Firefox („Phoenix 0.1“) versija.
 2004 – Haityje dėl uragano Jeanne sukeltų potvynių žuvo bent 1070 žmonių.
 Gimimo dienos
 63 m. pr. m. e. – Gajus Julijus Cezaris Oktavianas Augustas, pirmasis Romos imperatorius, valdęs nuo 27 m. pr. m. e. iki savo mirties 14 m. e. m (m. 14 m.).
 1215 m. – Chubilajus, penktas ir paskutinis Mongolų imperijos chanas. Įkūrė Kinijos Juanių dinastiją (m. 1294 m.).
 1861 m. – Robert Bosch, vokiečių pramonininkas (m. 1942 m.).
 1887 m. – Gedertas Eliasas, latvių tapytojas. Latvijos dailės klasikas, profesorius, jaunųjų dailininkų ugdytojas, meno istorijos tyrinėtojas (m. 1975 m.).
 1890 m. – Ernst Friedrich Paulus, vokiečių karininkas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, generolas feldmaršalas (m. 1957 m.).
 1926 m. – Džonas Koltreinas, amerikiečių džiazo saksofonininkas ir kompozitorius (m. 1967 m.).
 1939 m. – Janusz Gajos, populiarus lenkų aktorius.
 1943 m. – Chulijo Iglesijas, Lotynų Amerikos pop muzikos atlikėjas iš Ispanijos.
 1949 m. – Bruce Springsteen, JAV roko dainininkas ir muzikantas.
 1956 m. – Paolo Rossi, Italijos vyrų futbolo rinktinės puolėjas, kuris 1982 m. atvedė Italiją į pergalę 1982 metų pasaulio futbolo čempionate, įmušęs 6 įvarčius ir laimėjęs Auksinio batelio ir Auksinio kamuolio apdovanojimus (m. 2020 m.).
 1973 m. – Piotras Markievičius, įžymus Lenkijos irkluotojas, dukart pasaulio čempionas ir prizininkas, 1996 m. Vasaros olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtojas.
 1974 m. – Metas Hardis, JAV imtynininkas.
 1985 m. – Hoseinas Kebi, futbolininkas, Irano rinktinės ir Steel Azin klubo gynėjas.
 1988 m. – Chuanas Martinas del Potro, Argentinos tenisininkas.
 1989 m. – Brandon Jennings, profesionalus JAV krepšinio žaidėjas, žaidžiantis Milwaukee „Bucks“ komandoje, NBA lygoje.
 1990 m. – Agustín Sierra Romero, Argentinos aktorius, geriausiai žinomas Agustín’o Maza’os personaže, populiarioje vaikų ir paauglių telenovelėje „Chiquititas“.
 Mirtys
 79 m. – Šventas Linas, antrasis Romos katalikų bažnyčios popiežius (apie 67-79 m.)..
 867 m. – Mykolas III, Bizantijos imperatorius 842–867 m (g. 838 m.).
 1835 m. – Vincenzo Bellini, italų kompozitorius (g. 1801 m.).
 1850 m. – Chosė Gervasijas Artigas, Urugvajaus politinis veikėjas, vienas išsilaisvinimo iš Ispanijos vadų Pietų Amerikoje, nacionalinis Urugvajaus didvyris (g. 1764 m.).
 1870 m. – Prosperas Merimė, XIX a. prancūzų rašytojas, domėjęsis lietuvių kalba ir etnografija bei parašęs novelę „Lokys“, kuriame vaizduojama XIX a. Lietuva (g. 1803 m.).
 1896 m. – Ivar Aasen, Norvegijos kalbininkas, poetas, filosofas (g. 1813 m.).
 1929 m. – Richard Adolf Zsigmondy, 1925 m. Nobelio chemijos premijos laureatas (g. 1865 m.).
 1939 m. – Zigmundas Froidas, austrų neuropatologas, psichiatras, psichologas, Psichoanalizės pradininkas (g. 1856 m.).
 1973 m. – Pablo Neruda, Čilės rašytojo Ricardo Eliecer Neftalí Reyes Basoalto slapyvardis. Neruda šį slapyvardį pasirinko pagal čekų rašytojo ir poeto Jano Nerudos pavardę. Vėliau šis jo pseudonimas tapo legalia pavarde. Laikomas vienu didžiausių XX a. poetų, kūrusių ispanų kalba (g. 1904 m.).
 1987 m. – Bob Fosse, amerikiečių teatro režisierius ir choreografas (g. 1927 m.).
 Nuorodos
 Rugsėjis


text:
Trasferimento di immobile al figlio in caso di separazione e divorzio
 Nell’omologazione di accordi di separazione tra coniugi, spesso, si preferisce trasferire una parte del patrimonio mobiliare o immobiliare da uno o da entrambi i coniugi ai figli.
 Ci si domanda se detti passaggi di proprietà debbano o meno usufruire di agevolazioni fiscali
 Interventi della Corte Costituzionale in merito al trasferimento di immobili ai figli in caso di divorzio
 Il primo intervento della Corte Costituzionale del 15 aprile 1992, n. 176, accenna alle agevolazioni fiscali che sarebbero spettate ai figli in occasione di atti tendenti a regolare i rapporti patrimoniali a seguito di procedimenti giudiziari sfocianti non solo nel giudizio divorzile, ma anche in occasione della precedente fase (più aspra in quanto ai rapporti tra coniugi) cioè nel giudizio di separazione:
 “Non può infatti il profilo tributario ragionevolmente riflettere un momento di diversificazione delle due comparate procedure, atteso che l’esigenza di agevolare l’accesso alla tutela giurisdizionale, che motiva e giustifica il beneficio fiscale con riguardo agli atti del giudizio divorzile, è con ancor più accentuata evidenza presente nel giudizio di separazione, nel quale peraltro, con specifico riferimento all’esenzione dell’iscrizione ipotecaria, si rinvengano le stesse ragioni di tutela della posizione creditoria del coniuge e dei figli riconosciute a tali soggetti nel divorzio.”.
 Il secondo approccio della Corte costituzionale, sull’argomento, è dell’1 giugno 2003, n. 202.
 “1. – Il giudice rimettente dubita della legittimità costituzionale, in riferimento all’art. 3 della Costituzione, dell’art. 8, lettera b), della Tariffa, parte prima, allegata al D.P.R. 26 aprile 1986, n. 131 (Approvazione delle disposizioni concernenti l’imposta di registro), nella parte in cui assoggetta all’imposta di registro, nella misura del 3%, gli atti dell’autorità giudiziaria ordinaria e speciale, in materia di controversie civili che definiscono, anche parzialmente, il giudizio, recanti condanna al pagamento di somme o valori, interpretata in modo da comprendere nella tassazione anche i provvedimenti giudiziari emessi in applicazione dell’art. 148 cod. civ. nell’ambito dei rapporti fra genitori e figli.
 1.1. – La questione è fondata. Omissis.
 Dichiara l’illegittimità costituzionale dell’art. 8, lettera b), della Tariffa, parte prima, allegata al d.P.R. 26 aprile 1986, n. 131 (Approvazione delle disposizioni concernenti l’imposta di registro), nella parte in cui non esenta dall’imposta ivi prevista i provvedimenti emessi in applicazione dell’art. 148 cod. civ. nell’ambito dei rapporti fra genitori e figli”.
 Interventi della Corte di Cassazione in merito al trasferimento di immobili ai figli in caso di divorzio
 La Corte di Cassazione, Sez. V, con sentenza del 30 maggio 2005, n. 11458 (conforme Sez. V, del 28 giugno 2013, n. 16348), ha affermato che le agevolazioni fiscali previste dal predetto art. 19, della L. n. 74/1987, sono applicabili anche agli atti i cui effetti siano favorevoli ai figli:
 “Nelle ipotesi di trasferimento di immobili in adempimento di obbligazioni assunte in sede di separazione personale dei coniugi, l’art. 19 della legge 6 marzo 1987, n. 74 (norma speciale rispetto a quella di cui all’art. 26 del D.P.R. 26 aprile 1986, n. 131), alla luce delle sentenze della Corte costituzionale 10 maggio 1999, n. 154 e 15 aprile 1992, n. 176, deve essere interpretato nel senso che l’esenzione “dall’imposta di bollo, di registro e da ogni tassa” di “tutti gli atti, i documenti ed i provvedimenti relativi al procedimento di scioglimento del matrimonio o di cessazione degli effetti civili del matrimonio” si estende “a tutti gli atti, i documenti ed i provvedimenti relativi al procedimento di separazione personale dei coniugi”, in modo di garantire l’adempimento delle obbligazioni che i coniugi separati hanno assunto per conferire un nuovo assetto ai loro interessi economici, anche con atti i cui effetti siano favorevoli ai figli”.
 Successivamente, la Suprema Corte, Sez. V, con sentenza del 17 gennaio 2014, n. 860, dopo aver affermato che i benefici spettano anche agli atti che vedono come destinatari i figli, limita le...