text:
 3.6.2006
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 131/47
 Talan väckt den 10 april 2006 – Fjord Seafood Norway m.fl mot rådet
 (mål T-113/06)
 (2006/C 131/87)
 Rättegångsspråk: engelska
 Parter
 Sökande: Fjord Seafood Norway A.S. (Oslo, Norge), Fjord Seafood Scotland Farming Ltd (Isle of Lewis, Förenade kungariket), Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Norge) (ombud: advokaterna J. Juuhl-Langseth och P.Dyrberg)
 Svarande: Europeiska unionens råd
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
 —
 ogiltigförklara rådets förordning nr 85/2006 i den utsträckning den avser Fjord Seafood Norway AS, och
 —
 förplikta rådet att ersätta sökandenas rättegångskostnader.
 Grunder och huvudargument
 Sökandena exporterar odlad lax från Norge till gemenskapen eller tillverkar sådan lax inom gemenskapen. Genom den omtvistade förordningen införs antidumpningstullar på odlad lax som härrör från Norge.
 Till stöd för sin ansökan gör sökandena i första hand gällande att den omtvistade förordningen felaktigt definierar och tillämpar begreppet gemenskapsindustri. Sökandena påstår att den gemenskapsindustri som skadas definieras i den omtvistade förordningen på ett sätt så att mindre än fem procent av den totala gemenskapsproduktionen omfattas. Detta beror i synnerhet på att andra gemenskapsproducenter ägs av eller står i relation till närstående norska intressen. Sökandena gör gällande att den omtvistade förordningen därför strider mot EES-avtalet, i synnerhet principerna om etableringsfrihet, fri rörlighet för kapital och icke-diskriminering på grund av nationalitet, grundförordningen (1), och artikel 253.
 Sökandena bestrider att definitionen av gemenskapsindustrin i den omtvistade förordningen enbart omfattar producenter av odlad lax. De gör gällande att beredningsindustrin omfattas av definitionen eftersom laxen i fråga även är beredd och att beredningskostnader har beaktats vid beräkning av de införda tullarna.
 Sökandena gör även gällande att bedömning av dumpningen och skadan i den omtvistade förordningen felaktigt baserats på uppgifter som avser EU:s 25 medlemsstater trots att EU under större delen av den undersökta perioden endast hade 15 medlemsstater. Norska exportörers uppträdande på marknaderna i de tio nya medlemsstaterna där det inte finns någon laxodlingsindustri, skulle inte ha bedömts som dumpning som är skadegörande för gemenskapsindustrin.
 Sökandena gör dessutom gällande att urvalet av klagande och norska exportörer inte är representativt och att det i den omtvistade förordningen inte har styrks att det finns något orsakssamband mellan norsk import och skada och att det inte har beaktats att skada som orsakats av import från USA och Kanada har tillskrivits norsk import. Det görs även gällande att en minskning av gemenskapsindustrins marknadsandel felaktigt definieras som skada i den omtvistade förordningen, att växelkurserna som används för beräkning av tullarna är felaktig, att grunden för importpriser på filéer är felaktig och att insynen i detta avseende inte var tillräcklig. Slutligen görs det gällande att produktionskostnaderna vad avser Fjord Seafood Norway var felaktigt beräknade.
 (1) Rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i den Europeiska gemenskapen (EGT L 56, s.1)


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 16.12.2010
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 L 332/50
 DECISÃO DO COMITÉ MISTO DO EEE
 N.o 100/2010
 de 1 de Outubro de 2010
 que altera o anexo II (Regulamentação Técnica, Normas, Ensaios e Certificação) do Acordo EEE
 O COMITÉ MISTO DO EEE,
 Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, tal como alterado pelo Protocolo que adapta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, a seguir designado «o Acordo», nomeadamente o artigo 98.o,
 Considerando o seguinte:
 (1)
 O anexo II do Acordo foi alterado pela Decisão do Comité Misto do EEE n.o 83/2010, de 2 de Julho de 2010 (1).
 (2)
 O Regulamento (UE) n.o 178/2010 da Comissão, de 2 de Março de 2010, que altera o Regulamento (CE) n.o 401/2006 no que se refere aos amendoins, a outras sementes de oleaginosas, aos frutos de casca rija, aos caroços de alperce, ao alcaçuz e aos óleos vegetais (2), deve ser incorporado no Acordo.
 (3)
 A presente decisão não é aplicável ao Liechtenstein,
 DECIDE:
 Artigo 1.o
 No capítulo XII do anexo II do Acordo, ao ponto 54zzzl (Regulamento (CE) n.o 401/2006 da Comissão) é aditado o seguinte:
 «, tal como alterado por:
 —
 32010 R 0178: Regulamento (UE) n.o 178/2010 da Comissão, de 2 de Março de 2010 (JO L 52 de 3.3.2010, p. 32).».
 Artigo 2.o
 Fazem fé os textos do Regulamento (UE) n.o 178/2010 nas línguas islandesa e norueguesa, que serão publicados no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Artigo 3.o
 A presente decisão entra em vigor em 1 de Novembro de 2010, desde que tenham sido efectuadas ao Comité Misto do EEE todas as notificações previstas no artigo 103.o, n.o 1, do Acordo (3).
 Artigo 4.o
 A presente decisão é publicada na Secção EEE e no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Feito em Bruxelas, em 1 de Outubro de 2010.
 Pelo Comité Misto do EEE
 O Presidente
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) JO L 277 de 21.10.2010, p. 37.
 (2) JO L 52 de 3.3.2010, p. 32.
 (3) Não foram indicados requisitos constitucionais.


type: caselaw

text:
 27.3.2010
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 80/7
 Odvolanie podané 3. decembra 2009: Thomson Sales Europe proti rozsudku Súdu prvého stupňa (prvej komory) z 29. septembra 2009 v spojených veciach T-225/07 a T-364/07, Thomson Sales Europe/Komisia
 (Vec C-498/09 P)
 2010/C 80/13
 Jazyk konania: francúzština
 Účastníci konania
 Odvolateľka: Thomson Sales Europe (v zastúpení: F. Goguel a F. Foucault, avocats)
 Ďalší účastník konania: Európska komisia
 Návrhy odvolateľky
 —
 zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. septembra 2009,
 —
 zrušiť rozhodnutie Komisie REM č. 03/05 zo 7. mája 2007,
 —
 zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.
 Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia
 Odvolateľka sa na podporu svojho odvolania dovoláva v podstate troch odvolacích dôvodov.
 Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa porušil pravidlá týkajúce sa príslušnosti uvedené v článku 225 ES, keď vydal rozhodnutie na základe jej návrhu na zrušenie listu Komisie z 20. júla 2007, pričom nepotvrdil získanie oprávnenia na dodatočné nevybratie dovozného cla za farebné televízne prijímače vyrobené v Thajsku, hoci predtým rozhodol, že vyššie uvedený návrh je z dôvodu, že predmetný list nemohol vytvárať právne účinky, neprípustný.
 Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľka tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil právo na obhajobu a dopustil sa zjavne nesprávnej právnej kvalifikácie skutkového stavu tým, že jednak odmietol jej žiadosť o poskytnutie všetkých návrhov na dokazovanie účastníkom konania, a jednak tým, že rozhodol, že Thomson preukázala hrubú nedbanlivosť, keďže ako skúsený podnikateľský subjekt bola povinná vyžiadať si od Komisie podrobné informácie, pokiaľ ide o možnosť pokračovať v deklarovaní farebných televízorov vyrobených v Thajsku ako televízorov thajského pôvodu potom, čo začala s odoberaním trubíc kórejského a malajského pôvodu.
 Svojím tretím odvolacím dôvodom, ktorý sa rozdeľuje na dve časti, sa Thomson dovoláva porušenia článku 239 Colného kódexu (1), týkajúceho sa možnosti úplného alebo čiastočného vrátenia zaplatených dovozných alebo vývozných ciel alebo odpustenia čiastky colného dlhu. Odvolateľka jednak tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v rozsahu, v akom zamietol jej žalobu, pričom skúmal iba podmienku týkajúcu sa absencie podvodného konania alebo nedbanlivosti, bez toho, aby predtým overil podmienku týkajúcu sa existencie špeciálnej situácie.
 Okrem toho sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávnej právnej kvalifikácie skutkového stavu, a teda nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že podmienky odpustenia podľa článku 239 Colného kódexu neboli splnené. Podľa odvolateľky totiž požiadavky tohto ustanovenia spĺňala, pretože okolnosti prejednávaného prípadu vytvárali špeciálnu situáciu, keďže Komisia zmenila prax pri výklade relevantných ustanovení, bez toho, aby podnikateľské subjekty o tejto skutočnosti dostatočne informovala.
 Thomson okrem toho tvrdí, že nemala žiadne pochybnosti, pokiaľ ide o regulárnosť svojich operácií, keďže bola presvedčená, že na celú jej výrobu sa uplatní iba antidumpingové clo, stanovené prakticky na základe spoločnej dohody s Komisiou. Nemožno ju teda považovať za konajúcu nedbanlivo.
 (1) Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307).


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52000PC0797
 Proposta de regulamento do Conselho relativo à exportação de determinados produtos siderúrgicos CECA e CE da República Checa para a Comunidade para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001 (prorrogação do sistema de duplo controlo) /* COM/2000/0797 final - ACC 2000/0312 */
 Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO relativo à exportação de determinados produtos siderúrgicos CECA e CE da República Checa para a Comunidade para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001 (prorrogação do sistema de duplo controlo)(apresentada pela Comissão)EXPOSIÇÃO DOS MOTIVOSO sistema de duplo controlo tem como objectivo aumentar a transparência e evitar eventuais desvios do comércio. Este sistema baseia-se na disposição do Acordo Europeu [1] entre a Comunidade Europeia e a República Checa que prevê que as Partes introduzam um procedimento administrativo destinado a facilitar a comunicação atempada de informações sobre a evolução dos fluxos comerciais. Através da Decisão no 3/97 [2] do Conselho de Associação, as Partes acordaram em 1998 em criar um sistema deste tipo para determinados produtos siderúrgicos CECA e CE. Através da Decisão n° 7/98 [3] do Conselho de Associação a vigência desse sistema foi prorrogada, com algumas alterações relativas aos produtos abrangidos, para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 1999. Através da Decisão no 1/2000 [4] do Conselho de Associação, a vigência do sistema foi prorrogada para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2000. O Regulamento (CE) n° 87/98 [5] do Conselho, tal como alterado pelo Regulamento (CE) n° 248/1999 [6] do Conselho e prorrogado pelo Regulamento (CE) no 567/2000 [7] do Conselho, criou a legislação de execução correspondente para a Comunidade.[1] JO L 360 de 31.12.1994, p.2.[2] JO L 13 de 19.1.1998, p. 99.[3] JO L 29 de 3.2.1999, p. 26.[4] JO L 69 de 17.3.2000, p. 53.[5] JO L 13 de 19.1.1998, p. 43.[6] JO L 29 de 3.2.1999, p. 1.[7] JO L 69 de 17.3.2000, p. 1.Na sua reunião de 13 de Setembro de 2000, o grupo de contacto decidiu recomendar ao Conselho de Associação que prorrogasse a vigência do sistema de duplo controlo durante o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001.Consequentemente, a proposta em anexo tem por objectivo prorrogar a vigência do Regulamento (CE) no 87/98 do Conselho, tal como alterado pelo Regulamento (CE) n° 248/1999 do Conselho e prorrogado pelo Regulamento no 567/2000 do Conselho, para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001.2000/0312 (ACC)Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO relativo à exportação de determinados produtos siderúrgicos CECA e CE da República Checa para a Comunidade para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001 (prorrogação do sistema de duplo controlo)(Texto relevante para efeitos do EEE)O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 133o,Tendo em conta a proposta da Comissão,Considerando o seguinte:(1) O Acordo Europeu que cria uma associação entre as Comunidades Europeias e os seus Estados-Membros, por um lado, e a República Checa, por outro entrou em vigor em 1 de Fevereiro de 1995 [8];[8] JO L 360 de 31.12.1994, p.2.(2) Através da Decisão n° .../2000 [9] do Conselho de Associação, as Partes decidiram prorrogar o sistema de duplo controlo criado pela Decisão n° 3/97 [10] do Conselho de Associação, para o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001;[9] Ver página ...... do presente Jornal Oficial.[10] JO L 13 de 19.1.1998, p. 99.(3) Consequentemente, é necessário prorrogar a legislação de execução da Comunidade introduzida pelo Regulamento (CE) n° 87/98 do Conselho, de 19 de Dezembro de 1997, relativo à exportação de determinados produtos siderúrgicos CECA e CE da República Checa para a Comunidade durante o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 1998 (prorrogação do sistema de duplo controlo [11]),[11] JO L 13 de 19.1.1998, p. 43.ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:Artigo 1°O Regulamento (CE) n° 87/98 do Conselho continuará a ser aplicável durante o período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001, em conformidade com o disposto na Decisão n° ..../2000 do Conselho de Associação entre as Comunidades Europeias e os seus Estados-Membros, por um lado, e a República Checa, por outro.Artigo 2°O Regulamento (CE) n° 87/98 será alterado como se segue:No preâmbulo e nos nos 1 e 4 do artigo 1o, a referência ao "período compreendido entre 1 de Janeiro e 31 de Dezembro de 2000" é substituída pela referência ao "período de 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 2001".Artigo 3°O presente regulamento entra em vigor no dia da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.O presente regulamento é aplicável a partir de 1 de Janeiro de 2001.O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.Feito em Bruxelas, emPelo ConselhoO Presidente


type: other

text:
Haveforeninger må selv bestemme prisen Oprettet: 14-09-2007 af Thomas, have 94
 Højesteret har givet Kolonihaveforbundet medhold i principiel sag.
 Års behandling i retssystemet er i dag afsluttet med højesterets kendelse, der giver Kolonihaveforbundet medhold og slår fast, at at det er fuldt lovligt, når haveforeningerne lægger loft på prisen for kolonihaverne, og at haveejerne dermed ikke kan sælge deres kolonihaver for markedsprisen, der de seneste år har været på himmelflugt.
 »Vurderingerne er bindende og i store dele af landet har de været bindende siden 1960'erne. Højesteret mener ikke, at de bestemmelser, der har været gyldige i en årrække, ikke længere skal være gyldige«, sagde dommeren i Højesteret.
 Afgørende for kolonihavernes fremtid
 Ifølge Kolonihaveforbundet Danmark er sagen afgørende for, hvilken stemning der for fremtiden vil herske bag kolonihavernes hvide stakitter og rundt om havebordene.
 Kolonihaveforbundet har løbende advaret om, at en frisættelse af priserne vil betyde, at det sociale sigte og kernen i kolonihavetanken forsvinder.
 Omvendt har udbryderforeningen Kolonihavernes Fællesrepræsentation hævdet, at det vil få uoverskuelige konsekvenser, hvis Højesteret fulgte landsretten og gav Kolonihaveforbundet medhold i sin prisregulering.
 »Hvis prisloftet tvinges igennem, vil det føre til en endeløs række af retssager, hvor både sælgere, bestyrelser og haveforeninger vil blive stævnet. Det vil blive helt kaotisk«, sagde formand for Kolonihavernes Fællesrepræsentation, Lisa Poulsen, til Ritzau, da sagen begyndte for Højesteret 3. september.
 AF HØJESTERETS DOMBOG
 afsagt fredag den 14. september 2007
 Sag 427/2006 (1. afdeling)
 Bente 0rtoft Christiansen (advokat Peter Hesselholt, e.o.) mod
 Jette Kristensen og Freddy Lohse
 Biintervenient til støtte for Jette Kristensen og Freddy Lohse:
 I tidligere instans er afsagt dom af0stre Landsrets 15. afdeling den 8. september 2006.
 I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Per Sørensen, Peter Blok, Asbjørn Jensen, Marianne Højgaard Pedersen, Thomas Rørdam, Jon Stokholm og Henrik Waaben.
 Appellanten, Bente 0rtoft Christiansen, har påstået frifindelse.
 De indstævnte, Jette Kristensen og Freddy Lohse, har påstået stadfæstelse.
 Bente 0rtoft Christiansen har for Højesteret gjort gældende, at det hverken af lov om kolonihaver eller af anden lovgivning følger, at en sælger af et kolonihavehus ikke må sælge til markedsprisen. Kolonihaveforbundet for Danmark har heller ikke lovligt kunnet vedtage maksimalprisbestemmelser, idet sådanne bestemmelser må anses for at indebære ekspropriation eller være af ekspropriationslignende karakter, jf. grundlovens § 73, ligesom de er i strid med artikel 1 i 1. tillægsprotokol til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Hertil kommer, at det må lægges til grund, at Kolonihaveforbundets kongres ikke har vedtaget indførelse af maksimalprisbestemmelser, og at en sådan vedtagelse ikke gyldigt har kunnet ske ved en beslutning truffet af hovedbestyrelsen. Selvom Kolonihaveforbundet måtte have vedtaget gyldige maksimalprisbestemmelser, har de ikke bindende virkning for den enkelte kolonihaveforening og den enkelte kolonihaveejer, medmindre de vedtages på en generalforsamling i kolonihaveforeningen, og en sådan vedtagelse er ikke sket i haveforeningen Højvænge.
 Hun har endvidere anført, at hun på grund af bygge- og vedligeholdelsesomkostninger ikke har opnået en kapitalvinding ved salget, og Jette Kristensen og Freddy Lohse har ikke lidt og vil ikke lide et økonomisk tab, idet de vil kunne sælge kolonihavehuset til markedsprisen. Der har i årtier været en fast kutyme for, at kolonihaver handles til højere priser end dem, der følger af Kolonihaveforbundets vurderingsregler, og dette har forbundet haft kendskab til uden at gribe ind.
 Sammenfattende er betingelserne for at regulere aftalen i medfør af aftalelovens § 36 ikke opfyldt. Et eventuelt krav fra Jette Kristensen og Freddy Lohse er under alle omstændigheder forældet ud fra en analogi af andelsboligforeningslovens § 16, stk. 3, og ejerlejlighedslovens § 16 a, stk. 3, idet retssagen først er anlagt 9 måneder efter handelens indgåelse.
 I et brev af26. juli 1988 fra Kolonihaveforbundets advokat, advokat Mads Kofod, til Parcelforeningen Skovly hedder det:
 "Vedr.: Parcelforeningen Skovly.
 Som advokat for Kolonihaveforbundet har jeg fået forelagt problemet vedrørende Deres vægring ved at følge kolonihaveforbundets regler.
 Jeg skal medgive Dem, at Kolonihaveforbundet ikke kan forlange, at De laver Deres regler om, således at de kommer på linje med Kolonihaveforbundets. Dette vil efter min mening kræve at Kolonihaveforbundets regler bliver vedtaget på en generalforsamling i Deres regi, hvilket jeg forstår ikke har været tilfældet. På den anden side vil jeg godt gøre opmærksom på, at Kolonihaveforbundet har brugt megen tid og mange kræfter på at formulere retningslinjer som skal gælde for hele landet. Det må selvsagt være i kolonihavernes interesse, at der er ensartede regler for samtlige haver, og jeg skal derfor opfordre Dem til, på den kommende generalforsamling at tillempe Deres regler til Kolonihaveforbundets.
 I øvrigt går jeg dog ud fra, at De er enig med mig i, at det må være Kolonihaveforbundets dets primære sigte, at sørge for at reglerne for kolonihaverne set som helhed er mest mulige overskuelige og udformet på en sådan måde, at det i princippet er ligegyldigt om man erhverver kolonihave i Gedser eller Skagen."
 Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af Freddy Christensen, Michelle Lisa Poulsen og Mads Kofod.
 Freddy Christensen har supplerende forklaret bl.a., at han siden 1992 har været medlem af bestyrelsen i Højvænge og siden 1995 kasserer. Han er desuden næstformand i den stedlige kolonihavekreds. Vurderingsreglerne, dvs. de retningslinjer for vurdering af kolonihavehuse, som Kolonihaveforbundet har vedtaget, er ikke vedtaget på en generalforsamling i Højvænge. Han kan sige det med sikkerhed, fordi han har undersøgt spørgsmålet ved at gennemse generalforsamlingsreferaterne for haveforeningen tilbage til 1981, og han kan derfor udelukke, at spørgsmålet om vedtagelse af vurderingsreglerne overhovedet har været forelagt generalforsamlingen i Højvænge. Kolonihaveforeningen Højvænge har over for Kolonihaveforbundet tilkendegivet, at forbundets vurderingsregler er uanvendelige, idet de ikke sikrer den enkelte kolonihaveejer en passende kompensation. Forbundet har ikke sendt skriftlige instrukser om de nævnte retningslinjer for vurdering eller lignende til Højvænge, men alene vurderingspapirer, dvs. skriftlige formularer. Af disse anvendes i Højvænge kun formularen vedrørende overdragelse af kolonihavehuse. Han har dog bemærket, at der i forbundets medlemsblad på et tidspunkt skete en publicering af vurderingsreglernes indhold. Forbundsformand Ivan Larsen, som har kolonihave i Højvænge, har ikke på noget tidspunkt reageret formelt på, at vurderingsreglerne ikke er vedtaget i Højvænge. Ivan Larsen har dog to gange "i forbifarten" bemærket, at han ikke var tilfreds med de opslag om kolonihaver til salg, som var ophængt i foreningen. Ivan Larsen har i øvrigt ikke været til stede på en generalforsamling i Højvænge siden 1996.
 Om praksis ved salg af kolonihaver i perioden frem til juli 2005 har han forklaret, at medlemmerne af haveforeningen efter vedtagelsen af kolonihaveloven i 2001 igen følte sig trygge ved at investere i vedligeholdelse mv. af kolonihaverne. Det beror på, at der med loven blev indført såkaldt varig status på de statsejede kolonihaver, idet åremålskontrakterne bortfaldt. Dette medførte samtidig øget efterspørgsel på kolonihaver.
 Haveforeningen Højvænges vedtægter er fra 1984. Vedtægterne indeholder en regel om, at der skal ske vurdering af et kolonihavehus inden en overdragelse. Der er ikke regler om den mere konkrete udarbejdelse af vurderingen. Han har aldrig set en haveforeningsvedtægt med sådanne specifikationer af, hvordan en vurdering nærmere skal ske. Vurderinger foretages både på kredsniveau og for visse haveforeningers vedkommende på det stedlige haveforeningsniveau. I Højvænge er der et stedligt vurderingsudvalg. Formelt foregår vurderingen efter principperne i Kolonihaveforbundets retningslinjer. Bestyrelsen har ikke mulighed for at vurdere indboets værdi i forbindelse med et salg. Når et indbos værdi i en overdragelsesaftaIe er angivet til en højere værdi, end det reelt er værd, er det for at undgå, at der betales penge under bordet. Den pris, der fremgår af overdragelsesaftalen, afspejler for ham at se en aftale mellem sælger og køber, som bestyrelsen ikke blander sig i.
 De nye regler, som Kolonihaveforbundet vedtog i 2005, indeholder navnlig to hovedpunkter, nemlig at niveauet for afskrivninger af kolonihaven er lempet, således at bl.a. nedskrivningen af kolonihavebebyggelsen er nedsat fra 3 % til 2 % årligt, og at værdien af indbo, der indgår i et salg af en kolonihave, kun kan værdiansættes til 15 % af den nedskrevne værdi af bebyggelsen.
 Det fremgår efter hans opfattelse af advokat Mads Kofods brev af26. juli 1988 til Parcelforeningen Skovly, at Kolonihaveforbundets retningslinjer for vurdering kun gælder, hvis de tillige er vedtaget på en generalforsamling i den stedlige haveforening.
 Michelle Lisa Poulsen har forklaret bl.a., at hun er formand for Ishøj Søndergaard, der er en haveforening med 215 medlemmer. Hun er desuden formand for foreningen Kolonihavernes Fællesrepræsentation, der er stiftet den 20. januar 2007. Der er i øjeblikket 1.500-2.000 medlemmer af denne forening.
 Hendes første reelle kendskab til kolonihaver fik hun i forbindelse med erhvervelsen af sin egen kolonihave i 2001, og hendes primære kendskab til kolonihaver stammer fra hendes egen haveforening. Hun har købt sin egen kolonihave ud fra princippet om "fri pris". Hun købte således kolonihavehuset for 105.000 kr., hvor vurderingsprisen var 60.000 kr. I forbindelse med salget gjorde bestyrelsen hende bekendt med vurderingsprisen. Bestyrelsen, der bl.a. var repræsenteret ved bestyrelsesformanden, fik i samme anledning oplysning om den mellem sælger og hende indgåede salgspris, hvilket bestyrelsen ikke kommenterede. Tværtimod godkendte bestyrelsen salget til den nævnte pris.
 Hun er af den opfattelse, at praksis over hele landet har været salg til "fri pris". Konkret har hun i Jylland henvendt sig til haveforeningen Storåen i Holstebro, der har bekræftet, at salg af kolonihaver foregik til "fri pris" i haveforeningen. I Kolonihavernes Fællesrepræsentation hersker der den generelle opfattelse, at der reelt ikke har været haveforeninger, som har håndhævet maksimalprisbestemmelser, når der bortses fra foreninger, hvis vedtægter svarede til de af Kolonihaveforbundet vedtagne retningslinjer, og som havde ventelister.
 Mads Kofod har forklaret bl.a., at han siden 2000 har været fuldtidsbeskæftiget sekretariatsleder i Kolonihaveforbundet. Han har tidligere været advokat for forbundet i perioden 1983-2000. I Kolonihaveforbundets sekretariat er der af fuldtidsansatte ud over forbundsformanden og ham selv kun 3 sekretærer, hvortil kommer en række løst ansatte. Disse skal betjene 40.000 medlemmer fordelt på 406 haveforeninger rundt om i landet. 20.000 af medlemmerne befinder sig i Københavnsområdet. I alt findes der 62.000 kolonihaver i landet.
 Typisk er det sådan, at en kommune har udlejet et stykke jord til Kolonihaveforbundet, som på tilsvarende vilkår har genudlejet dette til en haveforening, som den enkelte kolonist har lejet sig ind hos. 3.000 ud af forbundets 40.000 medlemmer er andelshavere, som også er bundet af forbundsvedtægten. Kolonihaveforbundets vurderingsregler angår kolonihavehuset, og også andelshaverne er derfor bundet af vurderingsreglerne. Der findes endelig enkelte parcelforeninger, der er startet som haveforeninger med henblik på senere udmatrikulering af de enkelte havelodder. Det er efter hans opfattelse primært i København, men til dels også i Århus og Ålborg, at man støder på problemet med overpriser ved salg af kolonihavehuse, da den store efterspørgsel efter kolonihaver findes i disse større byer.
 Vurderingsreglerne blev indført i 1960' erne i Københavnsområdet. Det skete i forbindelse med nedlæggelse af en række haver, hvilket skabte større efterspørgsel på de tilbageværende haver. Reglerne blev vedtaget i forbundsregi, og de gjaldt kredsene i København. I 1980'erne blev reglerne udstrakt til at gælde i hele landet. Baggrunden herfor var, at der på grund af, at efterspørgslen efterhånden oversteg udbuddet, så småt var ved at opstå et problem med, at man i visse haveforeninger ville tjene på salg af kolonihavehuse. Fra statslig side var det en betingelse for bibeholdelse af subsidierne til kolonihaverne, at man i Kolonihaveforbundets regi fastholdt en maksimalprisfastsættelse, og det fremgik forudsætningsvist, at man i modsat fald ville lovgive herom. Det var også udgangspunktet ved vedtagelsen af kolonihaveloven samt ændringerne i planloven og jordkøbsloven i 2001, at det mandat i jordkøbsloven, der blev givet til statsligt opkøb af ny jord til kolonihaver, kun blev givet under forudsætning af, at en maksimalpris fastsættelse blev fastholdt. Den bagvedliggende tanke var, at der skulle være adgang for alle, også mindre bemidlede, til kolonihavehuse. Man henviste i lovforslaget som eksempel herpå til maksimalprisbestemmelserne i Kolonihaveforbundets regler. Politisk var der derimod ikke mulighed for ved lov at indføre regler om maksimalpriser.
 Årsagen til, at man i Kolonihaveforbundet ikke tillod en fri prisdannelse, var, at det ville betyde betragtelige lejestigninger svarende til fra ca. 4 kr. pr. m2 til 400 kr. pr. m2. I øvrigt gælder specielt for København, at der er en prismaksimering på små 85.000 kr. pr. kolonihavehus.
 Forbundets hovedbestyrelse vedtog i 1982 vurderingsreglerne, som blev omtalt i formandsberetningen på kongressen og siden sendt rundt til de enkelte haveforeninger. Der blev ikke gjort indsigelse mod reglerne. På forbundskongressen i 1988 valgte man dog som et selvstændigt punkt på dagsordenen at fremsætte et beslutningsforslag om vedtagelse af vurderingsreglerne, hvilket der var tilslutning til. Vurderingsreglerne blev indsat i vedtægten i 1991. Det er således ikke korrekt, at forbundet først vedtog maksimalprisbestemmelser i 2005. Tværtimod er disse blevet vedtaget i 1982 og siden blevet justeret løbende. Såvel haveforeningerne som de enkelte medlemmer er bundet af Kolonihaveforbundets vedtægter samt vurderingsregler. De mere detaljerede regler vedrørende vurderingen findes i "Hovedbestemmelser omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne". Ved "Værdiansættelse af have og bebyggelse" af 20. september 2004, der er anvendt i forbindelse med salget af den omtvistede kolonihave i Højvænge, er der benyttet haveforeningens egen formular, men Kolonihaveforbundets vurderingsregler er lagt til grund ved værdiansættelsen.
 I 2005 blev Kolonihaveforbundet opmærksom på en række tilfælde af overdragelse af kolonihaver til høje priser. Det var derfor, at nye regler om lempet afskrivning samt reglen om værdiansættelse af indbo til 15 % af kolonihavehusets nedskrevne værdi blev indført.
 Med hensyn til haveforeningen Ishøj Søndergaard har forbundet været opmærksom på, at der for så vidt angår denne forening har været problemer med overholdelsen af forbundets regler, herunder vurderingsreglerne. Han har selv deltaget i et møde i haveforeningen, hvor han støttede kredsformanden i den pågældende kreds med henblik på at advare om de mulige følger af ikke at følge forbundets regler. Han har ikke kendskab til, at der skulle være foreninger, hvis vedtægter afspejler et princip om "fri pris". Han har således ikke kendskab til, at hverken haveforeningen Solpletten eller Skovly skulle have sådanne vedtægter.
 Han husker ikke at have skrevet brevet af26. juli 1988 til Skovly. Han erindrer, at Parcelforeningen Skovly meldte sig ind i Kolonihaveforbundet for at få juridisk assistance, idet foreningen siden 1960'erne havde solgt havelodder som selvstændige enheder i strid med udstykningsloven. På det tidspunkt, brevet stammer fra, forsøgte Kolonihaveforbundet at få vedtaget enslydende vedtægter i de enkelte haveforeninger bl.a. med henblik på at blive i stand til bedre at rådgive haveforeningerne. Skovly anmodede om hjælp til udarbejdelse af en standardvedtægt. Kolonihaveforbundets standardvedtægter skal forstås som et tilbud til de enkelte haveforeninger. Kolonihaveforbundet kan ikke bestemme, hvordan haveforeningernes vedtægter specifikt skal udformes. Hvis en kolonihaveforening taber en retssag på grund af en formulering i haveforeningens vedtægt, som er i overensstemmelse med forbundets standardvedtægter, hæfter forbundet. 80 % af kolonihaveforeningernes vedtægter er i overensstemmelse med standardvedtægterne. Han vedstår sig indholdet af brevet. På tidspunktet for brevet havde han i 5 år været advokat for Kolonihaveforbundet. Ivan Larsen har modtaget brevet i kopi. Den enkelte forening skal selv træffe beslutning om sine vedtægter på en generalforsamling. Det er det, han har ment med andet afsnit i brevet.
 Det følger af Kolonihaveforbundets vedtægter, at der skal ske vurdering i forbindelse med salg af et kolonihavehus, samt at salgsprisen skal ligge inden for rammerne af ansættelsen.
 Han er ikke enig i, at der ud over Kolonihaveforbundets vedtægter må stilles krav om, at ovennævnte tillige følger af den enkelte haveforenings vedtægter, for at den enkelte haveforening/kolonist er bundet heraf. Haveforeningerne og kolonisterne er således forpligtet til at følge såvel forbundets vedtægter som "Hovedbestemmelserne omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne", der er retningslinjer, som udstikker rammerne for vurderingen.
 Han ved ikke, om forbundets standardvedtægter er vedtaget i haveforeningen Højvænge. Der er ikke praksis for, at Kolonihaveforbundet indhenter vedtægter fra de enkelte foreninger. Tværtimod blander forbundet sig ikke i, hvad indholdet af de enkelte haveforeningers vedtægter er. Han finder det heller ikke naturligt, at forbundet følger op på, om de enkelte haveforeningers vedtægter er i overensstemmelse med Kolonihaveforbundets vedtægter. Han er ikke bekendt med, om forbundet fulgte op på den konkrete sag vedrørende Skovly, som brevet af 26. juli 1988 vedrører. Han mener, at der er små 100 retssager om salg af kolonihavehuse til overpriser. Kolonihaveforbundet er indtrådt i disse sager som biintervenient, fordi forbundet vil støtte de købere, der ønsker forbundets vurderingsregler efterlevet.
 Forbundet orienterer på et overordnet niveau have foreningerne om vurderingsreglerne, herunder om et muligt bestyrelsesansvar for haveforeningernes bestyrelser, samt om, at bevidst overtrædelse af reglerne kan føre til, at samtlige lejere sættes ud af deres respektive kolonihaver. Man følger dog ikke op på denne orientering over for den enkelte haveforening.
 Der er ikke grundlag for analog anvendelse af de særlige forældelsesregler i andelsboligforeningslovens § 16, stk. 3, eller ejerlejlighedslovens § 16 a, stk. 3. Højesteret tiltræder derfor, at
 Jette Kristensens og Freddy Lohses krav ikke er forældet.
 Pkt. 13 i den aftale, hvorved Kolonihaveforbundet for Danmark genudlejede arealet til haveforeningen Højvænge, bestemmer, at haveforeningen med samtlige dens medlemmer skal være medlem af forbundet og den kreds, hvorunder foreningen hører, at foreningen er pligtig at holde sig enhver bestemmelse efterrettelig, som forbundet og/eller kreds lader fastsætte gennem deres kompetente forsamlinger, og at foreningens vedtægt ikke må være i strid med de bestemmelser, foreningen er pålagt. Bente 0rtoft Christiansen var dermed som medlem af såvel Højvænge som Kolonihaveforbundet ved afhændelsen af kolonihaven forpligtet til at respektere de bestemmelser herom, som var fastsat af forbundet.
 Det fremgår af § 2, stk. 2, i Kolonihaveforbundets vedtægter, at forbundets mål søges opnået ved bl.a. at modvirke enhver form for kapitalvinding i forbindelse med medlemmers afhændelse af haverne gennem udarbejdelse af retningslinjer på landsbasis for haveafhændelser. Ifølge vedtægternes § 7, stk. 8, må ingen kolonihave overdrages/sælges, uden at vurdering har fundet sted. Disse vedtægtsbestemmelser må forstås på den måde, at en vurdering er bindende, således at salgsprisen ikke må overstige vurderingsbeløbet. Dette fremgår også af forbundets "Hovedbestemmelser omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne" fra 200l, som herudover bl.a. præciserer, at vurderingen alene omfatter bebyggelse, anlæg og beplantning, og at salg af bebyggelsen ikke kan betinges af samtidigt køb af indbo og/eller redskaber.
 Det må efter Ivan Larsens og Mads Kofods forklaringer og det i øvrigt foreliggende lægges til grund, at disse vurderings- og maksimalprisbestemmelser for haveforeninger tilknyttet Kolonihaveforbundet har været anvendt i Københavnsområdet og Århusområdet siden 1960'erne og i den øvrige del af landet fra 1980'erne. § 10 i haveforeningen Højvænges vedtægter, som er vedtaget den 9. oktober 1984, må da også antages at være en gentagelse af de bestemmelser, som forbundet havde fastsat. Højesteret finder ikke grundlag for at antage, at forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser, der således har været anvendt gennem en lang årrække, ikke skulle være gyldigt vedtaget af forbundets kompetente organer.
 Der er ikke noget grundlag for at anse maksimalprisordningen for stridende mod grundlovens § 73 eller mod art. 1 i 1. tillægsprotokol til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
 Det følger af pkt. 13 i genudlejningsaftalen, at forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser ville gælde for haveforeningen Højvænge, selvom de ikke havde været gentaget i foreningens vedtægter. Bente 0rtoft Christiansens indsigelse om, at § 10 i haveforeningens vedtægter ikke er gyldigt vedtaget, kan allerede af denne grund ikke tillægges betydning.
 Det må lægges til grund, at visse haveforeninger tilknyttet Kolonihaveforbundet, herunder haveforeningen Højvænge, gennem nogle år forud for Bente 0rtoft Christiansens salg af ko
 lonihaven i 2004 ikke havde efterlevet forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser. Der er ikke grundlag for at fastslå, at forbundet på noget tidspunkt har accepteret denne praksis, og den kan ikke medføre, at forbundets bestemmelser helt eller delvis anses for bortfaldet.
 Ved Bente 0rtoft Christiansens salg af kolonihaven blev bebyggelse, beplantning og foreningsmæssig værdi vurderet til i alt 91.057,51 kr. Der er enighed om, at værdien af det medfølgende løsøre kan ansættes ti130.000 kr. Ved at aftale en samlet købesum på 255.000 kr. har Bente 0rtoft Christiansen således opnået en uberettiget overpris på 133.943 kr. svarende til påstandsbeløbet. Kolonihaveforbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser var som nævnt bindende for Bente 0rtoft Christiansen, og efter bestemme1sernes karakter og formål finder Højesteret, at de kan gøres gældende af Jette Kristensen og Freddy Lohse som købere med den konsekvens, at den betalte overpris skal tilbagebetales.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal Bente 0rtoft Christiansen, subsidiært statskassen, betale i alt 50.000 kr. til Jette Kristensen og Freddy Lohse.
 De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. Sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
 Højesteret, den 14. september 2007
 Lisbeth Primdahl Simonsen
 Haveforeninger må IKKE selv bestemme prisen Oprettet: 19-09-2007 af Lars, 106
 Desværre er overskriften forkert - haveforeningerne må netop ikke selv bestemme prisen men er underlagt Kolonihaveforbundets vurderingsregler, præcist som vi var, indtil vi meldte os ud for mange år siden
 Hvis markedskræfterne kan ophæves.... Oprettet: 22-09-2007 af Peter, have 55
 Jeg synes, højesteretsdommen om priser på kolonihaver har et perspektiv, der er meget interessant for os. Nemlig i forhold til Københavns Kommunes fastsættelse af den kommende pris for leje af jorden.
 Højesteret siger jo, at enhver, der har en kolonihave i en forening, der er medlem af Kolonihaveforbundet skal følge forbundets vurderingsregler, som går ud på at sætte markedskræfterne ud af spil og fastsætte lave priser på kolonihaver. Præcis som vi jo gør her i Kalvebod.
 Højesteret forklarer i dommen, at Kolonihaveforbundet vil "modvirke enhver form for kapitalvinding i forbindelse med medlemmers afhændelse af haverne". Altså den gode gamle socialistiske tangegang om at lave nogle "reservater" i samfundet, hvor kapitalisme og spekulation er sat ud af kraft - til gavn og glæde for den jævne mand og hans familie: Folkeferie, Arbejdernes Landsbank, boligforeninger, brugsforeninger, kooperative firmaer osv. osv. - og så altså kolonihaverne!
 Det er jo præcis samme holdning, der ligger til grund for, at kommunerne altid har lejet jorden til kolonihaverne ganske billigt, - ofte langt under markedsværdien.
 For nu siger kommunen, at de ikke længere MÅ leje jorden til os billigt, og at de SKAL basere lejen på markedsværdien. I modsat fald er der tale om et indirekte tilskud og det er ulovligt, siger de. Det skulle vist følge af kommunalfuldmagten, siger de.
 Jeg siger: Hør hov!! Den sag synes jeg, vi skal prøve for højesteret!
 Selv samme højesteret som lige har sagt, at når det gælder kolonihaver må man gerne sætte markedskræfterne ud af spil, - og at det hverken strider mod den grundlovssikrede private ejendomsret eller alle EU's principper om den frie og uhindrede handel og prisdannelse. Fordi det lige præcis handler om kolonihaver, og fordi de har besluttet sig for at være tilgængelige for jævne folk.
 Hvorfor dælen må Københavns Kommune så ikke også sætte markedskræfterne ud af spil, og leje jorden her til os for en rimelig pris, - og ikke den pris, som en eller anden ejendomsmægler måtte mene at sådan nogle grunde ville være værd hvis de kunne sælges til parcelhuse - al den herlighed taget i betragtning, som vi forresten selv har skabt - og betalt!
 Kære venner! Afsted til højesteret!! Der er penge at hente!!! Det kan kun gå for langsomt!!!!
 Peter, have 55
 ¬ Opret svar til: Haveforeninger må selv bestemme prisen


text:
 26.11.2015
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 311/34
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 281/2014
 tat-12 ta’ Diċembru 2014
 li temenda l-Anness X (Servizzi inġenerali) għall-Ftehim ŻEE [2015/2148]
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea (“il-Ftehim ŻEE”), u b’mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 Id-Deċiżjoni ta’ Delega tal-Kummissjoni 2014/286/UE tal-10 ta’ Marzu 2014 li tistabbilixxi l-kriterji u l-kundizzjonijiet li jridu jissodisfaw in-Netwerks Ewropej ta’ Referenza u l-provdituri tal-kura tas-saħħa li jixtiequ jingħaqdu ma’ dawn in-Netwerks Ewropej ta’ Referenza (1) għandha tiġi inkorporata fil-Ftehim ŻEE.
 (2)
 Id-Deċiżjoni ta’ Implimentazzjoni tal-Kummissjoni 2014/287/UE tal-10 ta’ Marzu 2014 li tistipula kriterji għall-istabbiliment u l-evalwazzjoni tan-Netwerks Ewropej ta’ Referenza u l-Membri tagħhom u biex jiġi faċilitat l-iskambju ta’ informazzjoni u ta’ għarfien espert dwar l-istabbiliment u l-evalwazzjoni ta’ netwerks bħal dawn (2) għandha tiġi inkorporata fil-Ftehim ŻEE.
 (3)
 L-Anness X tal-Ftehim ŻEE għandu għalhekk jiġi emendat skont dan,
 ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 Il-punti segwenti jiddaħħlu wara l-punt 2b (id-Deċiżjoni ta’ Implimentazzjoni tal-Kummissjoni 2013/329/UE) tal-Anness X tal-Ftehim ŻEE:
 “2c.
 32014 D 0286: Id-Deċiżjoni ta’ Delega tal-Kummissjoni 2014/286/UE tal-10 ta’ Marzu 2014 li tistabbilixxi l-kriterji u l-kundizzjonijiet li jridu jissodisfaw in-Netwerks Ewropej ta’ Referenza u l-provdituri tal-kura tas-saħħa li jixtiequ jingħaqdu ma’ dawn in-Netwerks Ewropej ta’ Referenza (ĠU L 147, 17.5.2014, p. 71).
 2d.
 32014 D 0287: Id-Deċiżjoni ta’ Implimentazzjoni tal-Kummissjoni 2014/287/UE tal-10 ta’ Marzu 2014 li tistipula kriterji għall-istabbiliment u l-evalwazzjoni tan-Netwerks Ewropej ta’ Referenza u l-Membri tagħhom u biex jiġi faċilitat l-iskambju ta’ informazzjoni u ta’ għarfien espert dwar l-istabbiliment u l-evalwazzjoni ta’ netwerks bħal dawn (ĠU L 147, 17.5.2014, p. 79).”
 Artikolu 2
 It-testi tad-Deċiżjoni Delegata 2014/286/UE u d-Deċiżjoni ta’ Implimentazzjoni 2014/287/UE bil-lingwa Iżlandiża u Norveġiża, li se jiġu ppubblikati fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, ikunu awtentiċi.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ fit-13 ta’ Diċembru 2014, dment li jkunu saru n-notifiki kollha skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ŻEE (*), jew dakinhar tad-dħul fis-seħħ tad-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 153/2014 tat-9 ta’ Lulju 2014 (3), skont liema data tkun l-aktar reċenti.
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropeau fis-Suppliment taż-ŻEE ta’ miegħu.
 Magħmul fi Brussell, it-12 ta’ Diċembru 2014.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Kurt JÄGER
 (1) ĠU L 147, 17.5.2014, p. 71.
 (2) ĠU L 147, 17.5.2014, p. 79.
 (*) L-ebda rekwiżiti kostituzzjonali ma huma indikati.
 (3) ĠU L 15, 22.1.2015, p. 78.


type: wikipedia

text:
Azija (arba Klimenė) graikų mitologijoje – okeanidė.
 Okeano ir Tetijos dukra. Titano Japeto žmona. Atlanto, Prometėjo, Epimetėjo ir Menotėjo motina.
 Hesiodas „Teogonijoje“ ją vadina Klimenės vardu, o Apolodoras ir Likofronas – Azijos vardu. Manoma, kad Azijos vardas duotas tam, kad jos nepainioti su kita Klimene, Faetono motina nuo Helijo, kuri taip pat buvusi okeanidė.
 Pagal Herodotą, Azijos, Prometėjo žmonos (ne motinos), vardu pavadintas Azijos žemynas. Manoma, kad jis tikriausiai tiesiog suklydo, o tikrasis variantas yra tas, kuriame Azija buvo Prometėjo motina. Akusilausas ir Aischilas „Prometėjo pančiuose“ mini, kad Prometėjo žmona buvo Hesionė.
 Nimfos


text:
Samuel Mohilever (auch: Schmuel / Shmuel Mohilever / Mohilewer; geboren am 25. April 1824 in Hlybokaje in der Nähe von Wilna; gestorben am 10. Juni 1898 in Białystok) war polnischer Rabbiner, Gründer von Rechowot, einer der Gründer der Choveve Zion und der eigentliche Begründer des religiösen Zionismus.
 Leben und Wirken
 Frühes Leben, Tätigkeit als Rabbiner
 Samuel Mohilever stammte aus einer Rabbinerfamilie und wurde selbst auch Rabbiner. Seine Ordination erhielt er 1842 in der Jeschiwa von Woloschin in Belarus und amtierte bis zu seinem Tode als Rabbiner an wechselnden Orten (Hluboka 1848–1856, Szaki 1856–1860, Suwalki 1860–1868, Radom 1868–1883, Białystok 1883–1898).
 Er war getrieben von der Idee, eine möglichst große Anzahl von Juden in Palästina anzusiedeln, und wurde daher früh Mitglied der sich in Russland bildenden palästinophilen Kreise, sodann Gründer des auf der jüdischen Religion fußenden Zionismus. Seine Lebensaufgabe sollte es werden, die Massenansiedlung von Juden in Palästina religionskonform zu begründen und zu fördern.
 Förderer der jüdischen Palästinakolonisation
 1870 war er einer der Rabbiner, die sich mit Führern der Maskilim trafen, um die gegensätzlichen Positionen zu harmonisieren. 1875, anlässlich der Feier des 90. Geburtstages von Sir Moses Montefiore, erklärte er sich bereits öffentlich als Anhänger der jüdischen Palästinakolonisation. Im Jahre 1882 gründete er die erste Choveve Zion-Gruppierung in Warschau und unternahm – nochmals dann 1886 – Reisen nach Europa, um weitere Anhänger für die Bewegung zu gewinnen.
 Mohilever nahm auch – unterstützt von Zadoc Kahn (1839–1905; seit 1889 der Oberrabbiner Frankreichs) und M. Erlanger in Paris – Einfluss auf Baron Rothschild, die frühen Siedlungen in Eretz Israel, die vor dem finanziellen Ruin standen, zu unterstützen. Dies gilt vor allem für Ekron (jetzt: Kiryat Ekron), das jüdischen Bauern aus Russland eine neue Heimat bieten sollte. Er agitierte auch unter den Juden in Białystok – wo er seit 1883 Rabbiner war –, sich in Petach Tikwah niederzulassen. Mohilever appellierte an das moralische Gewissen eines jeden Juden, „die Ehre der Nation höher zu stellen als den persönlichen Vorteil“.
 1890 leitete er eine Gruppenreise von Religiösen zur Inspektion der Kolonien im Heiligen Land. An dieser Reise nahm unter anderem auch der aus Białystok stammende Arzt Josef Chasanowitsch teil, der im Jahre 1896 durch seine umfangreiche Bücherwidmung von 32.000 Bänden die Basis für die Nationalbibliothek Jerusalems legte. Bestärkt durch die positiven Eindrücke vor Ort, entwarf Mohilever 1893 das Konzept für ein Merkaz Ruchani (hebräisch für: geistiges Zentrum), ein spirituelles Zentrum, aus dem dann die Bewegung des religiösen Zionismus, Misrachi, hervorging, die dann später vor allem durch Meir Bar-Ilan zu einer schlagkräftigen Organisation ausgebaut wurde und deren Nachfolger bis heute eine bedeutende Rolle in der politischen Landschaft des Staates Israel spielen.
 Förderer des religiösen Zionismus
 Mohilever gehörte der Zionistischen Weltorganisation an, und obwohl er aus gesundheitlichen Gründen nicht am ersten Zionistenkongress in Basel teilnehmen konnte, war er als Führer der russischen Zionisten von großem Einfluss und hatte eine Grußbotschaft in Hebräisch geschickt, gespickt mit praktischen Ratschlägen.
 Seine zionistischen Bemühungen wurden durch die Pogrome in Osteuropa und Russland noch verstärkt, er suchte unermüdlich ein allgemeines Bewusstsein unter den Flüchtlingen sowie unter den möglichen Geldgebern dafür zu schaffen, dass die jüdische Massenansiedlung in Palästina die Lösung des Problems der jüdischen Frage darstelle. Mit Hilfe wohlhabender russischer Zionisten konnte er auch große Landpartien (1.556 acres) in der Nähe von Jaffa kaufen und wurde zum Gründer von Rechowot (auch Rehovot, Rehobot).
 Was als Chibbat Zion begann, entwickelte sich folgerichtig weiter zur Mizrachi-Bewegung, die sich 1902, vier Jahre nach Mohilevers Tod, der Zionistischen Weltorganisation anschloss. Als andere religiöse Führer den Choveve Zion ihre Unterstützung wegen des Kontaktes zu den Maskilim versagten, nahm Mohilever eine andere Haltung ein: Er bestärkte Pinsker und Lilienblum, die zu einer Bündelung der Kräfte der zahlreichen Ortsgruppen der Choveve Zion drängten. Dies führte dann zur Kattowitzer Konferenz 1884, deren Ehrenpräsident er war. Er führte auch den Vorsitz der Konferenzen von 1887 und 1889.
 Unter Mohilevers Ägide wurde ein Rabbinerkomitee gewählt, das eine Adaptation der religiösen Vorschriften auf die konkrete Situation bei der Besiedlung Eretz Israels sicherstellen sollte. Er erlaubte beispielsweise den jüdischen Bauern mehrfach, ihr Land auch während des Sabbatjahres zu bearbeiten.
 Mohilever und seine Anhänger (unter ihnen z. B. Isaak Jakob Reines) setzten ihre Arbeit vor allem unter den orthodoxen Juden fort, und so wurde Mizrachi der wichtigste Pfeiler des religiösen Zionismus.
 Spätes Leben
 In Anerkennung seiner Verdienste wurde anlässlich seines 70. Geburtstages in der Nähe von Chadera ein Obstgarten angelegt, der Gan Schmuel genannt wurde. Aus diesem Garten entwickelte sich 1913 der gleichnamige Kibbuz.
 In seinem letzten Brief, den er den russischen Juden einen Tag vor seinem Tod schrieb und der als sein Vermächtnis gilt, drängte er sie, auch weiterhin um ein vertieftes Verständnis des Gebots der Palästina-Ansiedlung zu ringen. Diese Mitzwa war für ihn „die Existenzgrundlage unseres Volkes“.
 Sein Enkel, Josef Mohilever, folgte den Spuren seines Großvaters. Er erhielt eine traditionell jüdische sowie zionistische Erziehung, wurde auch aktiver Zionist und ebenso Rabbiner. Er übersiedelte 1920 nach Palästina und wurde Direktor des Lehrerseminars und eines hebräischen Gymnasiums in Jerusalem.
 Literatur
 Nachruf Isidor Schalits in "Die Welt" II/24 vom 17. Juni 1898, S. 2–3
 David Bridger, Samuel Wolk (Hrsg.): The New Jewish Encyclopedia. Behrman House, New York (NYC/USA) 1976, ISBN 0-87441-120-3, S. 326. (englisch)
 Weblinks
 Samuel Mohilever – Kurzbiographie in der Jewish Virtual Library (englisch) (Abruf: 11. März 2008)
 Einzelnachweise
 Rabbiner (Polen)
 Person (Zionismus)
 Person (Russisches Kaiserreich)
 Pole
 Geboren 1824
 Gestorben 1898
 Mann


text:
28.6.97 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning Nr C 199/ 15
 Klagandena yrkar att domstolen skall Talan mot Republiken Frankrike väckt den 5 maj 1997 av
 Europeiska gemenskapernas kommission
 — ogiltigförklara den dom som Europeiska gemenskaper ( Mål C-l 75/97)
 nas förstainstansrätt meddelade den 27 februari 1997 i
 ( 97/C 199/29 )
 mål T- 106/95 ,
 — i konsekvens härmed, ogiltigförklara kommissionens Europeiska gemenskapernas kommission har den 5 maj
 beslut av den 8 februari 1995 ( : ), och 1997 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol
 mot Republiken Frankrike . Sökanden företräds av Michael
 — förklara de kritiserade bestämmelserna i den franska
 Nolin och Laura Pignataro, i egenskap av ombud, och har
 uppgivit följande adress för delgivning: Carlos Gömez de
 lagen av den 2 juli 1990 vara oförenliga med den ge la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg.
 mensamma marknaden med stöd av artikel 92.1 .
 Grunder och huvudargument Sökanden yrkar att domstolen skall
 Förstainstansrättens dom strider mot bestämmelserna i
 — förklarat att Republiken Frankrike, genom att inte
 artiklarna 90.2 och 92 i EG-fördraget. anta och, i vilket fall som helst, inte inom föreskriven
 tidsfrist meddela kommissionen de lagar och andra
 Det var fel av förstainstansrätten att anse det ifrågavaran författningar som behövs för att följa rådets direktiv
 93/89/EEG av den 25 oktober 1993 om medlemssta
 de stödet, det vill säga nedsättningen om 85 procent av
 fastighets- och kommunal företagsskatt, endast utgör en ternas tillämpning av skatter på vissa fordon som an
 kompensation för de merkostnader för offentliga tjänster vänds för godstransporter på väg och tullar och avgif
 som postverket måste bära . Det tilldelade stödet gynnar ter för användningen av vissa infrastrukturer ( : ), har
 nämligen alla postverkets verksamheter, inklusive de kon åsidosatt sina skyldigheter enligt EG-fördraget och
 kurrensinriktade verksamheterna , och det föreligger såle nämnda direktiv,
 des korssubventionering. Förstainstansrätten godkände
 kommissionens beslut i avsaknad av någon som helst ana
 lytisk redovisning som skulle ha gjort det möjligt att kon — förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångs
 trollera att endast de verksamheter som är förbehållna kostnaderna .
 postverket hade subventionerats .
 Grunder och huvudargument
 Bedömningen av merkostnaderna för de förbehållna verk
 samheterna är oseriös. De verksamheterna skall särskiljas
 från de konkurrensinriktade verksamheterna som skall ut
 Enligt artikel 189 tredje stycket i EG-fördraget skall ett di
 föras på den ifrågavarande marknaden och på dess villkor. rektiv med avseende på det resultat som skall uppnås vara
 Artikel 92 i fördraget är fullt ut tillämplig på dessa verk bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat. En
 samheter. Det åligger kommissionen att säkerställa att stö ligt artikel 5 skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åt
 det inte innebär att dess verksamheter subventioneras .
 gärder, både allmänna och särskilda , för att säkerställa att
 de skyldigheter fullgörs som följer av detta fördrag eller av
 Enligt den ifrågasatta domen utför postverket alla sina åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner.
 verksamheter under villkor av ekonomisk balans . Det är
 inte stödet som gör denna balans möjlig, utan den vinst
 som otillbörligt dras från de konkurrensinriktade verksam I artikel 13 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna in
 heterna vilka gynnas av skattelättnaden . nan den 1 januari 1995 skall sätta i kraft de lagar och
 andra författningar som behövs för att följa direktivet.
 Den viktade procentsats om 34,7 procent som kommissio
 nen utgått från för att beakta de fördelar postverkets kon Domstolen har genom dom av den 5 juli 1995 i mål C-21/
 kurrensinriktade verksamheter gynnas av till följd av nätet 94, Europaparlamentet mot rådet ( REG 1995 , s. 1827),
 av postkontor i landsbygdsområden och som godkänns i ogiltigförklarat direktivet i fråga, med förklaring att samt
 domen är oriktig. På grundval av omsättningen kan man liga verkningar av det ogiltigförklarade direktivet skall
 konstatera att 75 procent av verksamheten på postkontor i bestå till dess att rådet har antagit ett nytt direktiv. Denna
 landsbygdsområden ägnas åt konkurrensinriktade tjänster. dom kan inte rättfärdiga att direktivet i fråga inte införli
 Med tanke på denna procentsats är stödet mycket mer be vas i nationell lagstiftning.
 tydande än merkostnaderna .
 (>) EGT nr L 279 , 12.11.1993 , s. 32 .
 (') EGT nr C 262 , 7.10.1995 , s . 11 .


text:
 7.7.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 200/18
 Tožba, vložena 26. aprila 2012 – Verus proti UUNT – Maquet (LUCEA LED)
 (Zadeva T-186/12)
 2012/C 200/38
 Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina
 Stranke
 Tožeča stranka: Verus Eood (Sofia, Bolgarija) (zastopnik: S. Vykydal, odvetnik)
 Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: Maquet SAS (Ardon, Francija)
 Predlog
 Tožeča stranka predlaga, naj se
 —
 odločba Četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 13. februarja 2012 v zadevi R 67/2011-4 razveljavi in zadeva vrne odboru za pritožbe;
 —
 toženi stranki naloži plačilo stroškov sodnega postopka in stroškov postopka pred odborom za pritožbe.
 Tožbeni razlogi in bistvene trditve
 Prijavitelj znamke Skupnosti: Maquet SAS
 Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „LUCEA LED“ za izdelke iz razreda 10
 Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka
 Navajana znamka ali znak: besedna znamka „LUCEO“ za izdelke iz razredov 10, 12 in 28
 Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru
 Odločba odbora za pritožbe: ugoditev pritožbi in zavrnitev ugovora
 Navajani tožbeni razlogi:
 —
 Kršitev člena 8(1) Uredbe št. 207/2009,
 —
 Kršitev člena 76(2) Uredbe št. 207/2009,
 —
 Kršitev člena 75, drugi stavek, Uredbe št. 207/2009,
 —
 Kršitev pravila 6(4) izvedbene uredbe št. 2868/95 in sklepa št. EX-05-5,
 —
 Kršitev člena 42 Uredbe št. 207/2009.


text:
Korean tasavalta (), epävirallisesti Etelä-Korea () on Korean niemimaan eteläosassa sijaitseva valtio. Sillä on yhteinen maaraja Korean demokraattisen kansantasavallan eli Pohjois-Korean kanssa sekä merialueraja lännessä Kiinan ja idässä Japanin kanssa. Etelä-Korean pinta-ala on 100 210 km2 ja siellä on noin 50 miljoonaa asukasta, joten se on yksi maailman tiheimmin asutuista valtioista. Maan suurin kaupunki on pääkaupunki Soul, jonka asukasluku on yli 10 miljoonaa.
 Maan länsimainen nimi tulee Goryeo-dynastiasta, joka hallitsi niemimaata vuosina 918–1392. Arkeologisten löytöjen perusteella maan ensiasutus ajoittuu varhaispaleoliittiselle kaudelle (2,6 milj. – 300 000 vuotta sitten). Korean historian katsotaan alkavan legendaarisen Dangunin perustamasta Gojoseonin kuningaskunnasta 2333 eaa. Kun Sillan johdolla Korean niemimaan kolme kuningaskuntaa yhdistyivät, Koreaa ryhtyi hallitsemaan Koryŏ-dynastia (918–1392), jolta maa sai nimensä, ja sen jälkeen Joseon-dynastia (1392–1910). Korean itsenäisyys ja viimeinen dynastia päättyivät Japanin keisarikunnan liitettyä maan itseensä vuonna 1910. Toisen maailmansodan päätyttyä ja Japanin antauduttua Korean niemimaa jaettiin Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain johtamiin miehitysvyöhykkeisiin. Etelä-Koreassa järjestettiin vuonna 1948 vaalit, jotka johtivat Korean tasavallan perustamiseen. Yhdistyneet Kansakunnat vahvisti päätöslauselmallaan Korean tasavallan niemimaan ainoaksi lailliseksi valtioksi, mutta siitä huolimatta neuvostohallinnon tuella perustettiin Pohjois-Koreaan kommunistien johtama kilpailijavaltio.
 Korean sota alkoi vuonna 1950 pohjoisen joukkojen hyökätessä etelään, jonka kukistumisen esti YK:n mandaatin saaneiden länsiliittoutuneiden, erityisesti amerikkalaisten ja brittiläisten, joukkojen interventio. Kun sota oli kääntymässä Pohjois-Korean tappioksi, Kiinan kansantasavalta lähetti armeijansa niemimaalle. Sota päättyi vuonna 1953 rauhan sijaan edelleen voimassa olevaan aselepoon, joka vahvisti vuoden 1945 jaon ja loi 38° leveyspiiriä noudattavan demilitarisoidun vyöhykkeen. Maiden välinen demarkaatiolinja on edelleen maailman aseistetuin ja linnoitetuin raja. Seuraavina vuosikymmeninä Etelä-Korean talous kehittyi merkittävästi nostaen vielä 1960-luvulla Pohjois-Koreaa köyhemmän valtion yhdeksi maailman G-20-talouksista. Sodan jälkeen alun perin demokraattinen valtio muuttui vähitellen autoritaarisemmaksi ajautuen lopulta sotilasvallankaappaukseen vuonna 1961, mistä lähtien Etelä-Koreaa hallitsi markkinataloutta soveltava länsimielinen sotilasdiktatuuri. Vuonna 1987 maa siirtyi vapaiden vaalien kautta siviilihallintoon ja nykyään maa on vakaa presidentillinen liberaalidemokratia ja parlamentaarinen monipuoluejärjestelmä. Vuosikymmenten aikana Korean tasavalta on käynyt läpi viisi suurta perustuslain muutosta. Maa on myös yksi maailman teknologisesti kehittyneimmistä ja digitaalisesti verkottuneimmista valtioista. Vuonna 2006 siellä oli maailman toiseksi eniten laajakaistaisia Internet-yhteyksiä asukasta kohti ja se on johtava näyttöjen ja matkapuhelinten valmistaja.
 Etelä-Korean viihdeteollisuus on kasvanut räjähdysmäisesti 1990-luvulta lähtien tuottaen Aasian-laajuisia menestyksiä popmusiikissa, televisio-ohjelmissa ja elokuvissa. Ilmiö tunnetaan nimellä Hallyu eli ”Korean aalto”. Maassa on kuitenkin pidetty kiinni monista vuosisatoja vanhoista perinteistä, kuten ainutlaatuisesta keittiöstä ja vainajien palvonnasta.
 Maantiede
 Korean tasavalta käsittää Aasian mantereelta noin 1 100 kilometriä ulkonevan Korean niemimaan eteläisen puoliskon. Vuoristoinen niemimaa rajoittuu lännessä Keltaiseenmereen ja idässä Japaninmereen. Sen eteläkärki ulottuu Itä-Kiinan merelle ja Korean salmelle. Maan pinta ala on yhteensä 99 646,16 neliökilometriä. Arvio kasvaa vuosittain muun muassa maantäytön vuoksi.
 Maa on vuoristoinen, ja suurin osa maasta ei sovellu viljelykseen. Alangot, jotka sijaitsevat pääasiassa maan länsi- ja kaakkoisosissa muodostavat vain noin 30 prosenttia Etelä-Korean alueesta. Maa voidaan jakaa neljään yleisluontoiseen alueeseen: itäosaan korkeine vuorijonoineen ja kapeine rannikkotasankoineen, länsiosaan leveine rannikkoalueineen, jokilaaksoineen ja kukkuloineen, lounaisosaan vuorineen ja laaksoineen sekä kaakkoisosaan, jota hallitsee Nakdong-joen laaja tasanko.
 Maan länsi- ja etelärannikkojen edustalla on noin 3 000 saarta, joista suurin osa on pieniä ja asumattomia. Jejun saari sijaitsee noin 100 kilometriä maan etelärannikolta. 1 845 neliökilometrillään se on maan suurin saari. Jejulla sijaitsee myös Korean tasavallan korkein kohta – sammunut, 1 950 metriä korkea tulivuori Hallasan.
 Euraasian suuren mantereen takia Korean ilmasto on mantereinen, vaikka maata ympäröi meri kolmelta puolelta. Se on myös pohjoisimpia alueita, joissa havaitaan Aasian monsuunin vaikutus. Sademäärät ovat suurimmillaan kesäkuusta syyskuuhun. Sillä välillä tavataan myös useimmat taifuunit, joita tulee Koreaan asti keskimäärin kerran vuodessa. Kesällä on helteistä ja talvet voivat olla kylmiä. Soulissa sataa lunta keskimäärin 28 päivänä vuodessa, maan eteläkärjessä noin kymmenenä päivänä vuodessa. Soulissa tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on –6 °C, ja elokuun keskimääräinen ylin 29 °C.
 Vuorialueiden eläimiä ovat olleet kauriit, tiikeri, ilves ja ruskea karhu. Lämpimämmillä alankoalueilla on elänyt kauluskarhuja, aromyyriä, fasaaneita ja harvinainen keijupitta. Nyttemmin suurin osa petoeläimistä on kadonnut tai sukupuuton partaalla. Viimeisiä kauluskarhuja uhkaavat salametsästäjät. Karhuja kasvatetaan karhutarhoilla ankeissa oloissa karhunlihan ja sappinesteen takia.
 Koreoiden välisestä demilitarisoidusta vyöhykkeestä on tullut villieläinten ja harvinaisten kasvien suoja-alue. 220 km pitkä ja 5–18 km leveä rajavyöhyke on vahvasti linnoitettu, eikä siellä ole juuri liikkunut ihmisiä 55 vuoteen. Piikkilanka-aidat estävät myös suuria eläimiä tunkeutumasta sille, joten siitä on tullut turvapaikka monille harvinaisille lajeille.
 Historia
 Pääartikkelit: Korean historia ja Etelä-Korean historia
 Varhaiset vaiheet
 Korean myyttisenä perustajan pidetään jumalkuningas Dangunia, jonka uskotaan perustaneen Gojoseonin kuningaskunnan 2333 eaa. Gojoseonin romahduksen seurauksena Koreaan syntyi ensimmäisen kolmen kuningaskunnan aikakautena useampia pieniä kuningaskuntia, joista myöhemmin muodostui Goguryeo, Baekje ja Silla. Vaikka Goguryeo ja Baekje valtiot olivat vahvoja koko aikakauden, laajeni Silla vähitellen hallitsemaan koko Koreaa ja lopulta syntyi ensimmäinen yhtenäinen valtio kattamaan suurimman osan Korean niemimaata vuonna 668 jaa.
 Yhtenäisyyttä ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä vuonna 698 jaa. Dae Jo-Yeong perusti Balhae-kuningaskunnan entisen Goguryeon alueille. Vuodet 698–926 jaa. olivat pohjoisen ja eteläisen valtion kaudeksi kutsuttu ajanjakso, jonka aikana Silla hajosi kolmeen osaan. Toinen kolmen kuningaskunnan kausi päättyi, kun Taejo Wang Geon yhdisti Korean 936 jaa. Balhaen kuningaskunta luhistui Kitaanien Liao-dynastian hyökkäyksen seurauksena. Goryeo-dynastian aikana lakisäännökset koottiin yhdeksi kirjaksi, syntyi virkamieskunta ja kulttuuriin vaikuttanut buddhalaisuus kukoisti. 1300-luvulla mongolit valtasivat kuitenkin maan ja Korea oli alistettuna 1400-luvun puoliväliin asti, jolloin Yuan-dynastia alkoi murentua.
 Vuonna 1392 Yi Seong-gye perusti Joseon-dynastian (1392–1910) vallankaappauksen seurauksena. Kuningas Sejong Suuren (1418–1450) aikana toteutettiin lukuisia hallinnollisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Kiinalla oli voimakas vaikutus Joseonin kulttuuriin: maa solmi läheiset suhteet Kiinan Ming-dynastiaan, ja sen hallinto järjestettiin kiinalaisen mallin mukaan. Samalla uuskungfutselaisuus omaksuttiin vallitsevaksi ideologiaksi. Kuningas Taejeon ja hänen seuraajansa aloittivat maan uusjaon yläluokalta muille luokille ja loivat samalla oppineen yangban-aristokratian. Oppineisuus kukoisti maan alkuaikoina: vuonna 1443 kuningas Sejongin valtakaudella luotiin uusi hangul-aakkosto korean kielen kirjoittamista varten. Korea oli vuodesta 1392 lähtien viisi vuosisataa yhtenäinen valtakunta, vaikka se joutuikin useiden ulkopuolisten hyökkäysten kohteeksi. 1500- ja 1600-luvuilla maa joutui useaan kertaan Japanin ja Kiinan Qing-dynastian valloittamaksi ja otti käyttöön tiukan eristäytymispolitiikan. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1910 Japani otti koko Korean hallintaansa ja teki siitä siirtomaansa. Aluksi se toi maahan uusia vaikutteita ulkomailta, mutta 1930-luvun loppupuolelta asti harjoitettiin voimakasta japanilaistamispolitiikkaa. Miehitys kesti toisen maailmansodan loppuun asti.
 Itsenäistyminen ja Korean sota
 Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet Neuvostoliitto ja Yhdysvallat ottivat Korean valvontaansa siten, että 38. leveyspiiri oli miehitysalueiden välinen raja. Huolimatta Kairon konferenssissa annetuista lupauksista itsenäisestä ja yhtenäisestä Koreasta liittoutuneiden välit huononivat nopeasti, ja tuloksena oli Korean jakautuminen. 15. elokuuta 1948 perustettiin Yhdysvaltain miehitysalueella Korean tasavalta presidenttinään Syngman Rhee. Neuvostoliiton miehitysalueella puolestaan julistettiin Korean demokraattinen tasavalta 9. syyskuuta 1948 Kim Il Sung johtajanaan.
 Vuonna 1950 Etelä-Korea julistautui itsenäiseksi, mikä sai Pohjois-Korean joukot hyökkäämään etelään 25. kesäkuuta 1950. Yhdistyneet kansakunnat tuomitsi hyökkäyksen ja valtuutti Yhdysvaltain johtaman YK-armeijan hyökkäystä vastaan. Pohjoisen joukot valloittivat aluksi lähes koko niemimaan kaakkoiskulman Busania lukuun ottamatta. YK-joukkojen vastahyökkäys käänsi kuitenkin tilanteen ja eteni lähelle Kiinan rajaa, jolloin Kiinan kansantasavallan vapaaehtoisjoukot tulivat pohjoisen avuksi. Sodan lopputuloksena Koreoiden rajaksi vakiintui vuoden 1953 aselepolinja, mutta lopullista rauhansopimusta ei koskaan allekirjoitettu. Pohjois-Korea irtisanoi aseleposopimuksen yksipuolisesti vuonna 2013 palauttaen sotatilan.
 Vallankumouksia ja sotilasvaltaa
 Sodan jälkeen presidentti Syngman Rheen hallinto sai yhä autoritaarisempia piirteitä. Rheen kaaduttua opiskelijavetoisessa huhtikuun vallankumouksessa vuonna 1960 maan politiikassa seurasi lyhytaikainen demokraattisten uudistusten kausi. 16. toukokuuta 1961 kenraalimajuri Park Chung-heen johtamat sotilaat kaappasivat vallan. Park julisti maan sotatilaan ja laajensi valtaoikeuksiaan 1972. Hänen presidenttikaudellaan nopeaa keskusjohtoista ja vientivetoista talouskasvua säesti vakava poliittinen sorto. Park joutui lopulta murhatuksi vuonna 1979 ja pian tämän jälkeen valtaan nousi uudella sotilaskaappauksella kenraali Chun Doo-hwan.
 Chunin valtaannousu sai aikaan laajalle levinneitä mielenosoituksia, jotka tukahdutettiin verisesti Gwangjun verilöylyssä vuonna 1980. Tapausta seurasi kuitenkin demokratialiikkeen nousu, ja Chun joutui taipumaan demokraattisiin uudistuksiin ja vapaisiin vaaleihin vuonna 1987. Chunin seuraajaksi nousi vaaleissa hänen läheinen avustajansa kenraali Roh Tae-woo, joka astui virkaansa 1988. Maassa järjestettiin kuitenkin vapaat parlamenttivaalit ja samana vuonna Soul isännöi kesäolympialaisia. Molemmat Koreat otettiin 1991 YK:n jäseniksi.
 Demokratisoituminen ja hyvinvointivaltio
 Vuonna 1993 maa sai ensimmäisen siviilipresidenttinsä Kim Young-samin noustessa Korean tasavallan johtoon. Vuonna 1996 maasta tuli OECD:n jäsen. Vuoden 1997 Aasian talouskriisin aiheuttamasta takaiskusta huolimatta maa nousi nopeasti maailman suurimpien talousmahtien joukkoon. Nykyään Korean tasavallan elintaso on monien Länsi-Euroopan maiden tasolla. 1990-luvulta lähtien valta on vaihtunut maassa rauhallisesti ja demokraattisesti. Vuoden 1997 vaaleissa presidentiksi valittiin pitkäaikainen demokratia-aktivisti ja ihmisoikeusaktivisti Kim Dae-jung. Kesäkuussa 2000 osana Kimin ”päivänpaistepolitiikkaa” Korean demokraattisen kansantasavallan pääkaupungissa Pjonjangissa pidettiin historiallinen Koreoiden välinen huippukokous. Maiden välille avattiin rajanylityspaikka ja rajojen eri puolille jääneet ihmiset saivat tavata sukulaisiaan. Samana vuonna Kim sai Nobelin rauhanpalkinnon työstään demokratian ja ihmisoikeuksien sekä Koreoiden välisen sovittelutyön parissa.
 Vuonna 2002 presidentiksi valittiin Roh Moo-hyun. Roh erosi 2003 Saecheonnyeon Minju-dang -puolueesta ja perusti kannattajineen uuden Uri-puolueen. Hänen kahden kautensa jälkeen presidentiksi valittiin 2007 oikeiston Lee Myung-bak. Lee oli virassa vuoteen 2013, jolloin hänen tilalleen valittiin Etelä-Korean ensimmäinen naispresidentti Park Geun-hye. Park erotettiin virastaan korruptiosyytteiden takia vuonna 2017, ja uudeksi presidentiksi valittiin Moon Jae-in. Vuonna 2022 maan uudeksi presidentiksi valittiin tiukan äänestyksen jälkeen Yoon Suk-yeol.
 Huhtikuussa 2018 Etelä-Korean ja Pohjois-Korean johtajien historiallinen huippukokous pidettiin demilitarisoidulla alueella Panjumnonin Etelä-Korean puoleisessa Rauhan talossa, jossa Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-un ja Etelä-Korean presidentti Moon Jae-in tapasivat. Samalla Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-un otti historiallisen askeleen etelän puolelle. Tätä ennen maiden aiemmat johtajat olivat tavanneet aiemmin kaksi kertaa, mutta nämä tapaamiset oli järjestetty Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa.
 Lokakuussa 2018 tuomittiin vuosina 2008-2013 maan presidenttinä toiminut Lee Myung-bak 15 vuodeksi vankeuteen korruptiosta. Tuomio tuli pian sen jälkeen, kun hänen seuraajansa, vuosina 2013-2017 maan presidenttinä toiminut Park Geun-hye oli vangittu korruption takia. Park kärsii puolestaan 25 vuoden vankeustuomiota. Tuomiot olivat kova isku maan konservatiiveille.
 Politiikka
 Korean tasavalta on demokraattinen tasavalta, jossa valta jakautuu presidentin, lainsäätäjien ja oikeusjärjestelmän kesken. Vuodesta 1948 maan perustuslaki on läpikäynyt viisi suurta muutosta, joista jokainen loi uuden tasavallan. Nykyinen kuudes tasavalta syntyi edellisen reformin myötä vuonna 1987.
 Etelä-Korean valta jakautuu presidentin, parlamentin ja oikeusjärjestelmän kesken. Presidentin asema on vahva, ja hänellä on valtaa niin sisä- kuin ulkopolitiikassakin.
 Maan valtionpäämies on presidentti, joka valitaan suorilla kansanvaaleilla viideksi vuodeksi. Presidentti on maan asevoimien komentaja, ja hänellä on runsaasti toimeenpanovaltaa. Presidentti nimittää pääministerin kansalliskokouksen suostumuksella sekä valtioneuvoston ministerit pääministerin esityksestä. Toukokuusta 2022 maan presidentti on ollut Yoon Suk-yeol.
 Lakiasäätävä elin on maan kansalliskokous, yksikamarinen instituutio, jonka jäsenet valitaan vaaleilla neljäksi vuodeksi kerrallaan. Parlamentissa on tällä hetkellä 299 paikkaa, joista 245 täytetään alueellisilla vaaleilla ja loput suhteellisella vaalitavalla. Oikeuslaitos on suureksi osaksi itsenäinen. Korkein tuomiovaltaa käyttävä elin on korkein oikeus, jonka tuomarit nimittää presidentti kansalliskokouksen suostumuksella. Lisäksi Korean perustuslakituomioistuin valvoo perustuslain noudattamiseen liittyviä kysymyksiä.
 Korean tasavallan tärkeimmät poliittiset puolueet ovat vasemmisto-liberaalinen Demokraattinen puolue (vuonna 2008 valitussa parlamentissa 83 paikkaa) ja oikeisto-konservatiivinen Suuri kansallispuolue (GNP; 172 paikkaa). Tyypillistä maan puolueille on ollut tapa muuttaa identiteettiä ja nimeä tiheästi.
 Etelä-Korean parlamenttivaaleissa huhtikuussa 2016 hallitseva presidentti Park Geun-hyen konservatiivinen Saenuri-puolue kärsi tappion maan parlamenttivaaleissa ensimmäistä kertaa 16 vuoteen. Kolme oppositiopuoluetta saivat selkeän enemmistön edustajanpaikoista, yhteensä 167 paikkaa maan 300-paikkaisessa parlamentissa. Vaalivoittajia oli pääoppositiopuolue Minjoo sekä siitä erottautunut Kansanpuolue.
 Etelä-Korean ulkopolitiikan suurin huolenaihe on naapurimaa Pohjois-Korea, jolla on nälkäongelmia ja joka haaveilee ydinaseesta. 1990-luvulta vuoteen 2008 Etelä-Korea yritti puolustaa pohjoista pakotteita vastaan ja lahjoitti elintarvikkeita ja lannoitteita. Vuonna 2008 valittu konservatiivinen presidentti Lee Myung-bak valitsi tiukemman linjan. Välit kiristyivät myös pohjoisen ohjuskokeen takia vuonna 2009 sekä seuraavana vuonna eteläkorealaisen laivastoaluksen upotuksen ja Yeonpyeongin laukausten seurauksena.
 Yhdysvalloilla on vuonna 2011 Etelä-Koreassa edelleen kymmeniätuhansia sotilaita. Se on vetäytymässä etulinjasta, ja aikoo siirtää vastuun sotilastoimista Etelä-Korealle vuonna 2012.
 Sekä vuoden 2012 että vuoden 2017 presidentinvaaleihin on väitetty vaikutettavan internetissä.
 Alueellinen jako
 Etelä-Korea jaetaan kahdeksaan provinssiin, yhteen autonomiseen provinssiin, kuuteen suurkaupunkiin ja yhteen erikoisasemassa olevaan kaupunkiin sekä yhteen autonomiseen erikoisasemassa olevaan kaupunkiin.
 Paikallishallinto on järjestetty siten että provinssit ja metropolikaupungit sekä Soul jakautuvat kuntiin. Kaupunkien kunnallisyksikkö on kaupunginosa (, gu). Provinssien kunnat luokitellaan kaupungeiksi (, si) tai piirikunniksi (, gun). Kunnat voidaan jakaa edelleen siten että piirikunnat muodostuvat taajamista (, eup) ja kunnanosista (, myeon), ja kaupunginosat muodostuvat naapurustoista (, dong).
 Tilastointia ja osoitejärjestelmää varten on olemassa vielä korttelit (, beonji) sekä kylät (, ri).
 Talous
 Korean tasavalta on maailman 13. suurin talous ja Aasian neljänneksi suurin Japanin, Kiinan ja Intian jälkeen. Yhtenä ”Aasian taloustiikereistä” se on saanut aikaan nopeaa, vientivetoista talouskasvua, mikä on ollut jyrkässä kontrastissa Korean demokraattisen kansantasavallan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen jumiutuneeseen talouteen. Korean tasavallan bruttokansantuote henkeä kohti on nyt noin 14 kertaa suurempi kuin Korean demokraattisessa kansantasavallassa.
 1950-luvulla maa oli yksi Aasian köyhimmistä maista. Toisen maailmansodan päätyttyä maa peri siirtomaatalouden, joka oli suunniteltu lähes ainoastaan Japanin laajentumispolitiikkaa varten. Suuri osa maan infrastruktuurista tuhoutui vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa, ja sodan jälkeen maa jäi riippuvaiseksi Yhdysvaltain antamasta taloudellisesta avusta.
 1960-luvulla kenraali Park Chung-heen hallitus aloitti joukon talousuudistuksia. Kevyt, työvoimavaltainen teollisuus ja ulkomaankauppa kasvoivat velkarahalla. 1970-luvulta alkaen suuntauduttiin raskaampaan teollisuuteen, autoihin ja elektroniikkaan. Teollisuustuotanto kasvoi myös 1980- ja 1990-luvuilla.
 Maa selvisi vuosien 1997–1998 Aasian talouskriisistä Maailmanpankin tuella, mutta vuoden 2008 maailmanlaajuinen lama pysäytti Koreankin talouskasvun.
 Etelä-Korean merkittävimmät luonnonvarat ovat kivihiili, grafiitti, volframi, molybdeeni ja lyijy sekä vesivoimapotentiaali. Vienti suuntautuu ennen kaikkea Kiinaan, Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Tuontia on samoista maista ja lisäksi Saudi-Arabiasta ja Australiasta.
 Alla olevassa listassa on Etelä-Korean suurimmat yritykset tulojen mukaan vuonna 2013 (Fortune Global 500):
 Liikenne
 Korean tasavallan liikenteen hoitavat kattavat rautatie-, moottoritie-, bussi- ja lauttaverkot sekä lentoreitit. Korean valtion junayhtiö Korail palvelee kaikkia tärkeimpiä eteläkorealaisia kaupunkeja tihein vuorovälein. Kahta rautatielinjaa ollaan nyt yhdistämässä uudelleen Korean demokraattisen kansantasavallan rautatieverkkoon. Korean tasavallassa on ranskalaiseen TGV-juna- ja rautatietekniikkaan pohjautuva, nimellä Korea Train Express tunnettu suurnopeusjunaverkko. Tärkeimmissä kaupungeissa on metroverkko – näistä suurin on Soulin metro, joka on noin 287 kilometriä pitkä.
 Maan tärkein kansainvälinen lentokenttä on Incheonin kansainvälinen lentoasema. Incheonin lentoasema on myös Etelä-Korean suurin lentoasema ja sen kautta kulkee vuosittain lähes 50 miljoonaa matkustajaa. Muita kansainvälisiä lentoasemia Etelä-Koreassa ovat Gimpon, Busanin ja Jejun lentoasemat. Maan kansalliset lentoyhtiöt ovat Korean Air ja Asiana Airlines.
 Energia
 Etelä-Korea on maailman viidenneksi suurin ydinvoiman tuottaja ja toiseksi suurin Aasiassa vuonna 2010. Etelä-Korea on myös ITER-hankkeessa mukana ja toteuttajana.
 Väestö
 Suurin osa eteläkorealaisista elää kaupungeissa, nopean 1970-, 80- ja 90-luvuilla tapahtuneen talouden laajenemisen aiheuttaman maaltamuuton seurauksena. Pääkaupunki Soul on myös maan suurin kaupunki ja taloudellinen keskus. Vuonna 2006 kaupungissa asui 10,3 miljoonaa henkeä, mikä teki siitä yhden maailman väkirikkaimmista kaupungeista. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Busan (3,66 miljoonaa), Incheon (2,63 miljoonaa), Daegu (2,53 miljoonaa), Daejeon (1,46 miljoonaa), Gwangju (1,41 miljoonaa) ja Ulsan (1,10 miljoonaa asukasta).
 Maan väestörakennetta on muokannut myös kansainvälinen muuttoliike. Korealaisia on asettunut etenkin Kiinaan, Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja entisen Neuvostoliiton maihin. Kaikkiaan etnisiä korealaisia asuu Etelä- ja Pohjois-Koreassa noin 70 miljoonaa ja niiden ulkopuolella 6–7 miljoonaa, eli kymmenen prosenttia, mikä on suurempi osuus kuin mistään muusta Aasian kansasta.
 Vaikka ei-korealaisten määrä maassa on pieni, se on noussut tasaisesti 2000-luvun alussa. Virallisesti huhtikuussa 2005 maassa asui yhteensä 378 000 vierastyöläistä, joista 52,6 prosenttia oli maassa ilman lupaa. Tämä ulkomainen työvoima on pääasiassa kotoisin etelä- ja kaakkoisaasialaisista maista, mutta myös entisen Neuvostoliiton alueelta sekä Nigeriasta on paljon muuttajia. Näiden työntekijöiden lisäksi maassa on noin 11 000 ulkomaista englannin kielen opettajaa ja noin 36 000 Yhdysvaltain armeijan henkilökuntaan kuuluvaa.
 Etelä-Korea kärsii väestön ikääntymisestä: vuonna 2019 joka kuudes eteläkorealainen oli yli 65-vuotias ja luvun on ennustettu kasvavan 40 %:iin 2060-luvulle mennessä. Ikääntymistä kiihdyttävät vähäinen maahanmuutto ja maailman alhaisin syntyvyys (1,1 lasta naista kohden).
 Uskonnot
 Noin 46 prosenttia eteläkorealaisista ei noudata mitään tiettyä uskontoa. Kristittyjä on 27,3 prosenttia väestöstä ja buddhalaisia 25,3 prosenttia. Maassa on myös jonkin verran islaminuskoisia. Buddhalaisuus on vahvinta maan itäosassa, erityisesti Yeongnamin ja Gangwonin alueilla, jossa se muodostaa yli puolet uskonnollisesta väestöstä. Kristinusko, joka sai ensi kerran Koreassa jalansijaa 1700-luvun loppupuolella, kasvoi nopeasti 1970- ja 1980-luvuilla suureksi osaksi sotilashallinnon vastaisen kansalaisliikkeen myötä.
 Korealaisilla oli hyvin positiivinen kuva kristinuskosta kristittyjen lähetyssaarnaajien jälleenrakentaessa maata sodan jälkeen ja kirkkojen johtajien taistellessa Park Chung-heen ajan diktatuuria vastaan. Toisaalta joka vuosi sadat Jehovan todistajat joutuvat aseistakieltäytymisen vuoksi vankilaan. Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston kesäkuussa 2013 julkaiseman raportin mukaan 93 prosenttia niistä todistajista, jotka ovat aseistakieltäytymisen vuoksi vankilassa eri puolilla maailmaa, on Etelä-Koreassa.
 Kristittyjen vaikutusvallan kasvaessa myös arvostelu on alkanut kasvaa kristittyjen suhtautuessa suvaitsemattomasti muihin uskontoihin ja korealaisten herätyskristittyjen ollessa intomielisempiä kuin länsimaiset vastineensa. Etelä-Korea on nyt maailman toiseksi eniten lähetyssaarnaajia lähettävä maa Yhdysvaltain jälkeen, ja maailman suurin kirkko Yoido Full Gospel Church sijaitsee Soulissa.
 Näiden muodollisten uskontojen lisäksi monet korealaiset noudattavat kungfutselaisia perinteitä, ja monet buddhalaiset yhdistelevät uskontoaan korealaiseen šamanismiin. Šamanismia esiintyy yhä elinvoimaisena korealaisten keskuudessa. Etelä-Koreassa siitä käytetään nimitystä musok eli mudang-menot. Etelä-Koreassa arvioitiin vuonna 1972 olevan mudang eli šamaaneja noin 0,3 % väestöstä.
 Kulttuuri
 Ruoka
 Korean kansallisruokaa on kimchi, kiinankaalista tehty mausteisen hapankaalin tyylinen salaatti. Bulgogi on paistetusta, marinoidusta naudanlihasta tehty ruokalaji.
 Viihde
 Etelä-Korean viihdeteollisuus on kasvanut räjähdysmäisesti 1990-luvulta tuottaen Aasian-laajuisia menestyksiä popmusiikissa, televisio-ohjelmissa ja elokuvissa. Ilmiö tunnetaan nimellä Hallyu eli ”Korean aalto”. Maassa on kuitenkin pidetty kiinni monista vuosisatoja vanhoista perinteistä, kuten ainutlaatuisesta keittiöstä ja vainajien palvonnasta.
 Kansallispuku
 Korealainen kansallispuku hanbok on käytössä juhlapäivinä ja erilaisissa seremonioissa.
 Nimi
 Korean kielessä Etelä-Koreassa maasta käytetään nimeä Daehan Minguk (hangul: 대한민국, hanja: 大韓民國, kirjaimellisesti ”suuren han-kansan valtio”). Maan lyhyt nimi on Hanguk (, ”Han-valtio”, jolla viitataan yleisesti Koreaan) tai Namhan (, ”Eteläinen han”, jolla viitataan Etelä-Koreaan). Han tarkoittaa muinaisia Samhan-liittoja Korean niemimaan eteläosassa. Hanguk on eteläkorealaisten useimmiten käyttämä nimi. Pohjois-Koreassa käytetään kuitenkin nimeä Nam-Joseon (, ”Eteläinen Joseon”; Joseon oli Korean viimeisen yhtenäisvaltion nimi).
 Suomessa ja useimmissa eurooppalaisissa kielissä maasta käytetään usein yksinkertaisesti nimeä Korea, joka on peräisin Goryeo-dynastialta, joka vuorostaan viittasi Goguryeo-kuningaskuntaan.
 Musiikki
 Perinteiseen korealaiseen musiikkiin kuuluu monenlaisia lyömäsoittimia. Buddhalaisiin ja maanviljelijöiden perinteisiin pohjautuva samulnori on kehittynyt vuosien varrella. Sen neljä soitinta ovat kwaenggwari-niminen kädessä pidettävä gongi, pehmustetulla nuijalla lyötävä suuri gongi jing, tiimalasin muotoinen rumpu janggu sekä tynnyrirumpu buk.
 Länsimaisen klassisen musiikin korealaisista esittäjistä on 2000-luvulla noussut esille pianisti Yeol Eum Son.
 Eteläkorealainen popmusiikki eli K-pop on kasvattanut suosiotaan maailmanlaajuisesti: ensimmäisen sukupolven hallyu-aallon sanotaan alkaneen vuonna 2003 draamasarjalla Winter Sonata. Useat pop-yhtyeet, kuten esimerkiksi BTS, BoA, PSY, Super Junior, TVXQ, Teen Top, Big Bang, Wonder Girls, 2NE1, 4Minute, SHINee, T-ara, 2PM, EXO, Red Velvet, Crayon Pop, Twice, Girls’ Generation, B.A.P, Infinite ja F(x) ovat muodostaneet tärkeän osan 2000-luvun Etelä-Korean musiikkia. Etelä-Korean suurimmat musiikkiyhtiöt ovat SM Entertainment, YG Entertainment ja JYP Entertainment, joista käytetään yhteistä nimeä "The Big Three". Vuonna 2010 niiden tuotto oli yhteensä 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kolme suurta (The Big Three) kasvattaa tuottoaan vuositasolla erittäin nopeasti, ja vuonna 2014 niiden yhteen laskettu tuotto oli 490 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
 Juhlapäivät
 Urheilu
 Etelä-Korea on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1952. Sillä on ollut talviolympialaisissa yleensä pienempi joukkue (2000-luvulla 40–50 urheilijaa) kuin kesäolympialaisissa (2000-luvulla yli 250 urheilijaa). Vuotta 1960 lukuun ottamatta se on aina saanut mitaleita kesäolympialaisissa, vuodesta 1992 alkaen myös talvikisoissa. Vuonna 1988 Soulissa järjestettiin kesäolympialaiset, ja vuoden 2018 talviolympialaiset järjestettiin Pyeongchangissa.
 Etelä-Korean jalkapallomaajoukkue on yksi Aasian menestyneimmistä. Vuonna 2002 Etelä-Korea järjesti yhdessä Japanin kanssa MM-kisojen lopputurnauksen, jossa se eteni välieriin. MM-kilpailuissa Etelä-Korea on esiintynyt 8 kertaa. Aasian mestaruuden se on voittanut kahdesti. Lokakuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla 31.
 Etelä-Korean jääkiekkomaajoukkue oli vuonna 2010 IIHF:n rankingissa sijalla 33 ja pelasi ykkösdivisioonassa. Etelä-Korean koripallomaajoukkue voitti Aasian mestaruuden 1969 ja 1997. Se on pelannut olympialaisissa kuusi kertaa, mutta jäänyt ilman mitaleita.
 Korealaiset jousiampujat ovat voittaneet useita olympiamitaleja 1980-luvun loppupuolelta alkaen. Myös judokat ovat voittaneet useita olympiamitaleita. Tunnettuja judokoita ovat muun muassa Jeon Ki-young, Min Ho Choi, Lee Won Hee, Jae Bum Kim ja Ki Chun Wang.
 Eteläkorealaiset ovat myös laajasti tunnettuja e-urheilun osalta.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 42 Aasia
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
Kmen (latinsky phylum) je základní taxonomická kategorie hierarchické klasifikace organismů, vyšší než třída (classis) a nižší než říše (regnum). Příslušníci určitého kmene jsou vždy charakterizováni znaky odlišnými od příslušníků jiných kmenů. Několik kmenů tvoří říši, zatímco každý kmen se skládá z jedné až několika tříd.
 Použití
 Typické je použití této taxonomické jednotky v říši živočichové. V případě některých jiných eukaryotických skupin je také možné pojem kmen použít, ale obvykle se nepoužívá u rostlin a hub. Podle ustanovení Mezinárodního kódu botanické nomenklatury je v botanice totiž kategorie kmen definitoricky položena na roveň kategorii oddělení (divisio).
 U bakterií a archeí se v duchu Mezinárodního bakteriologického kódu rovněž rozlišuje množství kmenů (viz např. kmeny Proteobacteria, Chloroflexi, ...).
 Jiný bakteriologický význam
 U taxonomie bakterií a ostatních prokaryotických organismů, ale také eukaryotních organismů (např. kvasinky) se pojem kmen nepoužívá pouze jako alternativa pro kategorii oddělení, ale též jako kategorie pod úrovní druhu. Různé mikrobiální kmeny jsou např. charakteristické svou virulencí.
 Biologická systematika


text:
 20.12.2016
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 345/3
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2016/2302
 z dnia 8 grudnia 2016 r.
 zatwierdzające zmianę inną niż nieznaczna w specyfikacji nazwy zarejestrowanej w rejestrze chronionych nazw pochodzenia i chronionych oznaczeń geograficznych [Pomodoro di Pachino (ChOG)]
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1151/2012 z dnia 21 listopada 2012 r. w sprawie systemów jakości produktów rolnych i środków spożywczych (1), w szczególności jego art. 52 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Zgodnie z art. 53 ust. 1 akapit pierwszy rozporządzenia (UE) nr 1151/2012 Komisja rozpatrzyła wniosek Włoch o zatwierdzenie zmiany specyfikacji chronionego oznaczenia geograficznego „Pomodoro di Pachino” zarejestrowanej na mocy rozporządzenia Komisji (WE) nr 617/2003 (2) zmienionego rozporządzeniem wykonawczym Komisji (UE) nr 675/2013 (3).
 (2)
 Proponowana zmiana nie jest nieznaczna w rozumieniu art. 53 ust. 2 rozporządzenia (UE) nr 1151/2012, Komisja opublikowała zatem wniosek o wprowadzenie zmiany zgodnie z art. 50 ust. 2 lit. a) wymienionego rozporządzenia w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej
 (4).
 (3)
 Do Komisji nie wpłynęło żadne oświadczenie o sprzeciwie zgodnie z art. 51 rozporządzenia (UE) nr 1151/2012, wymienioną zmianę specyfikacji należy zatem zatwierdzić,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Zatwierdza się zmianę specyfikacji opublikowaną w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej dotyczącą nazwy „Pomodoro di Pachino” (ChOG).
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 8 grudnia 2016 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącego,
 Phil HOGAN
 Członek Komisji
 (1) Dz.U. L 343 z 14.12.2012, s. 1.
 (2) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 617/2003 z dnia 4 kwietnia 2003 r. uzupełniające załącznik do rozporządzenia (WE) nr 2400/96 w sprawie wpisu niektórych nazw do Rejestru chronionych nazw pochodzenia i chronionych oznaczeń geograficznych, przewidzianego w rozporządzeniu Rady (EWG) nr 2081/92 w sprawie ochrony oznaczeń geograficznych i nazw pochodzenia dla produktów rolnych i środków spożywczych (Carne dos Açores, Borrego do Nordeste Alentejano, Carne de Porco Alentejano, Pomodoro di Pachino, Uva da tavola di Mazzarrone) (Dz.U. L 89 z 5.4.2003, s. 3).
 (3) Rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 675/2013 z dnia 15 lipca 2013 r. zatwierdzające znaczną zmianę elementów specyfikacji nazwy zarejestrowanej w rejestrze chronionych nazw pochodzenia i chronionych oznaczeń geograficznych [Pomodoro di Pachino (ChOG)] (Dz.U. L 194 z 17.7.2013, s. 1).
 (4) Dz.U. C 271 z 26.7.2016, s. 5.


text:
 19.10.2006
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 L 289/39
 ΑΠΌΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΉΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ ΤΟΥ ΕΟX
 αριθ. 96/2006
 της 7ης Ιουλίου 2006
 για την τροποποίηση του παραρτήματος XXI (Στατιστικές) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ,
 Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, μετά την τροποποίησή της με το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής «η συμφωνία», και ιδίως το άρθρο 98,
 Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
 (1)
 Το παράρτημα XXI της συμφωνίας τροποποιήθηκε με την απόφαση αριθ. 71/2006 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 2ας Ιουνίου 2006 (1).
 (2)
 Ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 341/2006 της Επιτροπής, της 24ης Φεβρουαρίου 2006, για θέσπιση των προδιαγραφών της ενότητας ad hoc 2007 για τα εργατικά ατυχήματα και τα προβλήματα υγείας που συνδέονται με την εργασία, όπως προβλέπεται από τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 577/98 του Συμβουλίου, και για τροποποίηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 384/2005 (2), πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία,
 ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:
 Άρθρο 1
 Το παράρτημα XXI της συμφωνίας τροποποιείται ως εξής:
 1.
 Μετά το σημείο 18αθ [κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 430/2005 της Επιτροπής] παρεμβάλλεται το ακόλουθο σημείο:
 «18αι.
 32006 R 0341: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 341/2006 της Επιτροπής, της 24ης Φεβρουαρίου 2006, για θέσπιση των προδιαγραφών της ενότητας ad hoc 2007 για τα εργατικά ατυχήματα και τα προβλήματα υγείας που συνδέονται με την εργασία, όπως προβλέπεται από τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 577/98 του Συμβουλίου, και για τροποποίηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 384/2005 (ΕΕ L 55 της 25.2.2006, σ. 9)».
 2.
 Στο σημείο 18αζ [κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 384/2005 της Επιτροπής] προστίθεται το ακόλουθο κείμενο:
 «, όπως τροποποιήθηκε από:
 —
 32006 R 0341: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 341/2006 της Επιτροπής, της 24ης Φεβρουαρίου 2006 (ΕΕ L 55 της 25.2.2006, σ. 9)».
 Άρθρο 2
 Τα κείμενα του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 341/2006 στην ισλανδική και τη νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης, είναι αυθεντικά.
 Άρθρο 3
 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 8 Ιουλίου 2006, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας (3).
 Άρθρο 4
 Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
 Βρυξέλλες, 7 Ιουλίου 2006.
 Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ
 Η Πρόεδρος
 Oda Helen SLETNES
 (1) ΕΕ L 245 της 7.9.2006, σ. 42.
 (2) ΕΕ L 55 της 25.2.2006, σ. 9.
 (3) Δεν έχουν αναφερθεί συνταγματικές απαιτήσεις.


text:
 31.1.2019
 HR
 Službeni list Europske unije
 L 27/4
 SPORAZUM
 u obliku razmjene pisama između Europske unije i Narodne Republike Kine u vezi sa sporom DS492 Europska unija – mjere koje utječu na carinske koncesije za određene proizvode od mesa peradi
 A Pismo Europske unije
 Poštovani,
 čast mi je obratiti Vam se u vezi s gore navedenim sporom u okviru WTO-a i rezultatima naših pregovora o sporazumnom rješenju.
 Europska unija otvara sljedeće carinske kvote (TRQ) (1):
 —
 carinsku kvotu od 6 060 tona za tarifnu stavku 1602.3929 (pri čemu specifična carinska kvota za Kinu iznosi 6 000 tona i 60 tona za sve ostale zemlje), sa stopom carine unutar kvote od 10,9 %;
 —
 carinsku kvotu od 660 tona za tarifnu stavku 1602.3985 (pri čemu specifična carinska kvota za Kinu iznosi 600 tona i 60 tona za sve ostale zemlje), sa stopom carine unutar kvote od 10,9 %;
 —
 erga omnes carinsku kvotu od 5 000 tona za tarifnu oznaku 1602.3219 sa stopom carine unutar kvote od 8 %.
 Europska unija i Kina međusobno se obavješćuju o završetku svojih unutarnjih postupaka za stupanje ovog Sporazuma na snagu. Sporazum stupa na snagu 14 dana nakon datuma primitka zadnje obavijesti. Europska unija otvara gore navedene carinske kvote od datuma stupanja na snagu ovog Sporazuma.
 Nakon otvaranja carinskih kvota Europska unija i Kina o ovom Sporazumu obavješćuju Tijelo za rješavanje sporova kao o sporazumnom rješenju na temelju članka 3.6 dogovora o pravilima i postupcima za rješavanje sporova (DSU) u pogledu spora DS492 Europska unija – Mjere koje utječu na carinske koncesije za određene proizvode od mesa peradi. Na tom temelju Kina potvrđuje da u pogledu spora DS492 neće zatražiti pokretanje postupaka na temelju članka 21.5 DSU-a niti zahtijevati suspenziju koncesija ili drugih obveza na temelju članka 22.6 DSU-u sve dok Europska unija poštuje sve svoje obveze iz ovog Sporazuma.
 Bio bih Vam zahvalan ako biste mi potvrdili da je Vaša Vlada suglasna s gore navedenim.
 Čast mi je predložiti, ako je gore navedeno prihvatljivo Vašoj Vladi, da ovo pismo i Vaša potvrda zajedno čine Sporazum u obliku razmjene pisama između Europske unije i Narodne Republike Kine.
 Primite izraze mojeg najdubljeg poštovanja.
 Na znanje Tajlandu
 Съставено в Женева на
 Hecho en Ginebra, el
 V Ženevě dne
 Udfærdiget i Genève, den
 Geschehen zu Genf am
 Genf,
 Έγινε στη Гενεύη, στις
 Done at Geneva,
 Fait à Genève, le
 Sastavljeno u Ženevi
 Fatto a Ginevra, addì
 Ženēvā,
 Priimta Ženevoje,
 Kelt Genfben,
 Magħmul f'Ġinevra,
 Gedaan te Genève,
 Sporządzono w Genewie, dnia
 Feito em Genebra,
 Întocmit la Geneva, la
 V Ženeve
 V Ženevi,
 Tehty Genevessä,
 Utfärdat i Genève den
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 B Pismo Kine
 Poštovani,
 čast mi je potvrditi primitak Vašeg pisma s današnjim datumom koje glasi:
 „Čast mi je obratiti Vam se u vezi s gore navedenim sporom u okviru WTO-a i rezultatima naših pregovora o sporazumnom rješenju.
 Europska unija otvara sljedeće carinske kvote (TRQ) (2):
 —
 carinsku kvotu od 6 060 tona za tarifnu stavku 1602.3929 (pri čemu specifična carinska kvota za Kinu iznosi 6 000 tona i 60 tona za sve ostale zemlje), sa stopom carine unutar kvote od 10,9 %;
 —
 carinsku kvotu od 660 tona za tarifnu stavku 1602.3985 (pri čemu specifična carinska kvota za Kinu iznosi 600 tona i 60 tona za sve ostale zemlje), sa stopom carine unutar kvote od 10,9 %;
 —
 erga omnes carinsku kvotu od 5 000 tona za tarifnu oznaku 1602.3219 sa stopom carine unutar kvote od 8 %.
 Europska unija i Kina međusobno se obavješćuju o završetku svojih unutarnjih postupaka za stupanje ovog Sporazuma na snagu. Sporazum stupa na snagu 14 dana nakon datuma primitka zadnje obavijesti. Europska unija otvara gore navedene carinske kvote od datuma stupanja na snagu ovog Sporazuma.
 Nakon otvaranja carinskih kvota Europska unija i Kina o ovom Sporazumu obavješćuju Tijelo za rješavanje sporova kao o sporazumnom rješenju na temelju članka 3.6 dogovora o pravilima i postupcima za rješavanje sporova (DSU) u pogledu spora DS492 Europska unija – Mjere koje utječu na carinske koncesije za određene proizvode od mesa peradi. Na tom temelju Kina potvrđuje da u pogledu spora DS492 neće zatražiti pokretanje postupaka na temelju članka 21.5 DSU-a niti zahtijevati suspenziju koncesija ili drugih obveza na temelju članka 22.6 DSU-u sve dok Europska unija poštuje sve svoje obveze iz ovog Sporazuma.”
 Čast mi je u ime svoje Vlade izraziti suglasnost s gore navedenim pismom.
 Primite izraze mojeg najdubljeg poštovanja.
 Съставено в Женева на
 Hecho en Ginebra, el
 V Ženevě dne
 Udfærdiget i Genève, den
 Geschehen zu Genf am
 Genf,
 Έγινε στη Гενεύη, στις
 Done at Geneva,
 Fait à Genève, le
 Sastavljeno u Ženevi
 Fatto a Ginevra, addì
 Ženēvā,
 Priimta Ženevoje,
 Kelt Genfben,
 Magħmul f'Ġinevra,
 Gedaan te Genève,
 Sporządzono w Genewie, dnia
 Feito em Genebra,
 Întocmit la Geneva, la
 V Ženeve
 V Ženevi,
 Tehty Genevessä,
 Utfärdat i Genève den
 За Китайската народна република
 Por la República Popular China
 Za Čínskou lidovou republiku
 For Folkerepublikken Kina
 Für die Volksrepublik China
 Hiina Rahvavabariigi nimel
 Για τη Λαϊκή Δημοκρατία της Κίνας
 For the People's Republic of China
 Pour la République populaire de Chine
 Za Narodnu Republiku Kinu
 Per la Repubblica popolare cinese
 Ķīnas Tautas Republikas vārdā –
 Kinijos Liaudies Respublikos vardu
 A Kínai Népköztársaság részéről
 Għar-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina
 Voor de Volksrepubliek China
 W imieniu Chińskiej Republiki Ludowej
 Pela República Popular da China
 Pentru Republica Populară Chineză
 Za Čínsku ľudovú republiku
 Za Ljudsko republiko Kitajsko
 Kiinan kansantasavallan puolesta
 För Folkrepubliken Kina
 (1) Prve dvije carinske kvote Kini su dodijeljene uz suglasnost Tajlanda.
 (2) Prve dvije carinske kvote Kini su dodijeljene uz suglasnost Tajlanda.