text:
A neutrínó a leptonok közé tartozó könnyű elemi részecskék egyik fajtája. A részecskék világában nem jelentős gravitációt kivéve csak gyenge kölcsönhatásban vesz részt, erős kölcsönhatásban nem mutatható ki. Elektromos töltése nincs, semleges (innen a neve is, melynek jelentése olaszul ’semlegeske’), emiatt elektromágneses kölcsönhatásban sem vesz részt. Ez a magyarázata annak, hogy a neutrínó rendkívül közömbös az anyaggal szemben, azaz a kölcsönhatás (ütközési) hatáskeresztmetszete igen kicsi, s egy fényév vastag ólomfalon a neutrínóknak mintegy fele haladna át. Eme tulajdonságuk jelentős mértékben megnehezíti, hogy kísérleti úton észlelni tudjuk őket, mert a kimutatás alapja valamely kölcsönhatás. A kölcsönhatási valószínűség ugyanakkor erősen függ a neutrínó energiájától: ennek következtében az is erőteljesen nő. Amikor a nagy energiájú neutrínó kölcsönhatásba kerül az anyaggal, általában töltött lepton keletkezik, ehhez hasonló folyamat felelős a hadronok gyenge bomlásaiért is. A pozitív pion bomlása során például a pionban lévő kvark–antikvark pár megsemmisül, és ennek során egy müonból és egy müon-antineutrínóból álló pár keletkezik. A különböző típusú neutrínók – és vele a részecskecsaládok – számának megállapítására legjobb módszer a Z-bozon bomlásának vizsgálata. Ez a részecske többféle neutrínóra és azok antineutrínójaira bomlik.
 Tulajdonságai
 A neutrínók a fermionok (anyagi részecskék) közé sorolhatóak, spinjük feles (). Minden vizsgált neutrínó kiralitása balkezes.
 Típusai
 A neutrínóknak 3 típusa van: elektron-neutrínó (), müon-neutrínó () és tau-neutrínó (). Nevük onnan ered, hogy a standard modell szerint mindegyik kapcsolatba hozható egy másik – negatív töltéssel rendelkező – leptonnal: az elektronnal, a müonnal, ill. a tau-részecskével. A neutrínó típusainak száma, a legújabb mérések szerint, a W- és Z-bozon bomlásából állapítható meg. A CERN-beli nagyenergiájú elektron-pozitron ütközésekben kimutatták, hogy a keletkező Zo-bozon nyugalmi energiájának lehetséges értéktartománya háromfajta neutrínó-antineutrínóra történő
 bomlást enged meg. Negyedik fajta neutrínó tehát nem létezik.
 Tömeg
 A leptonbomlási folyamatok spektrumának alakjából – az energia- és lendülethiányból – következtethetünk a neutrínók tömegére, amelyekre a következő értékek adódnak m() < 3,2 MeV, m() < 190 keV, m() < 2 eV. A későbbi kutatások során kiderült, hogy a direkt tömegméréseknél jobb eredményeket lehet kapni a neutrínóoszcillációs kísérletekkel. A neutrínók tömegére elméleti úton is következtethetünk, a kozmológiai standard modell ugyanis felső határt szab annak.
 2010. júniusi számítások szerint, amelyek a galaxisok csoportosulását vették alapul, a neutrínó tömege 0,28 elektronvoltra – egy hidrogénatom egymilliárdod részére – adódik.
 Története, kronológia
 A neutrínó létezését először Wolfgang Pauli tételezte fel 1930 végén, hogy a béta-bomlás folytonos energiaspektrumát megmagyarázza. A gondolat először híressé vált, 1930. december 4-én kelt levelében jelent meg. A neutrínók nélkül nem teljesült volna az energia- és perdület-megmaradás törvénye.
 1946-ban Bruno Pontecorvo javasolta, hogy a Nap-neutrínókat klórtartalmú anyag (perklór-etilén, C2Cl4) segítségével detektálják.
 1953-ban Jakov Zeldovics, Emil Konopinski és Marx György egymástól függetlenül felismerik a leptontöltés megmaradási törvényét.
 1954-ben Szalay Sándor és Csikai Gyula kimutatták közvetett módon a neutrínó létezését. A gyorsan bomló hélium-6 izotóp bomlásakor sikerült lefényképezni, hogy nem csak energia, hanem impulzus is hiányzik. (A kísérlet eredetileg a paritássértést cáfolta volna.)
 1956: A neutrínók közvetlen kimutatása protonokon kiváltott inverz béta-bomlásuk alapján. Frederick Reines, Clyde Cowan, F. B. Harrison, H. W. Kruse és A. D. McGuire közzétették cikküket a Science-ben „Detection of the Free Neutrino: a Confirmation” (A szabad neutrínó kimutatása: igazolás) címmel. 1995-ben Reinest a neutrínó felfedezéséért Nobel-díjjal tüntették ki.
 1957-ben Bruno Pontecorvo felvetette a neutrínóoszcilláció lehetőségét.
 1960-ban William A. Fowler amerikai asztrofizikus olyan napszerkezeti modellt dolgozott ki, amely nagyszámú neutrínó keletkezését jósolja meg a termonukleáris folyamatok során.
 1961: A müon-neutrínó felfedezése a Brookhaveni Nemzeti Laboratóriumban.
 1962-ben a Leon Max Lederman, Melvin Schwartz és Jack Steinberger által vezetett kétneutrínó-kísérlet kimutatta, hogy nem csak egyféle neutrínó létezik. Elsőként sikerült detektálni a müon-neutrínó kölcsönhatásait; e kutatásokért a három fizikus 1988-ban megosztott Nobel-díjat kapott.
 1963-ban Egyed László geofizikus felállított egy – a Föld átmérőjének növekedésére vonatkozó – hipotézist. Feltételezte, hogy a folyamat oka a radioaktivitás.
 1966-ban Gernot Ede részletes számításokat végzett a geoneutrínók detektálására vonatkozóan.
 1968: A Davis-kísérlet kezdete. A napneutrínók első érzékelése perklór-etilént tartalmazó detektorral.
 1974: A tau-neutrínó felfedezése (Fermilab, USA). Gyorsítós kísérletek során rámutattak arra, hogy az elektron-, müon-, és tau-neutrínók az elektron, müon, ill. a tau-részecske bomlása során keletkeznek. A tau-neutrínó felfedezésével vált teljessé a részecskefizika standard modellje.
 1975: Marx György és Szalay Sándor – kozmológiai elméletek alapján – megállapítja a neutrínó tömegének felső határát.
 1985: A Kamiokande-detektor átépítése. A detektor nagyobb mérőtérfogata lehetővé tette a kozmikus eredetű neutrínók detektálását is.
 1987: augusztusban a Super-Kamiokande detektor – Kosiba Maszatosi vezetésével – elsőként detektált szupernóvából (SN 1987A) származó neutrínókat.
 1991: Megkezdte működését a GALLEX detektor (Gran Sasso, Olaszország).
 1992: A SAGE kísérlet kezdete.
 1996: Megkezdte működését a japán Super-Kamiokande neutrínódetektor.
 1998: A GALLEX kísérlet folytatásaként megépül a GNO (Gallium Neutrino Observatory – Gallium Neutrínó Obszervatórium), az újgenerációs galliumkísérletek egyike.
 1998: A neutrínóoszcilláció kimutatásával a Super-Kamiokande azt is kimutatta, hogy legalább az egyik neutrínótípusnak kell hogy legyen tömege. (Légkörben keletkezett neutrínókat észlelt.)
 1999: Megkezdte működését a kanadai SNO (Sudbury Neutrino Observatory – Sudbury Neutrínó Obszervatórium), amely napjainkban a világ legfejlettebb neutrínó-obszervatóriuma.
 2001-ben az SNO hivatalos közleményben erősítette meg a neutrínóoszcilláció létezését.
 2002: Raymond Davis Jr. és Kosiba Maszatosi megosztott fizikai Nobel-díjat kaptak a kozmikus neutrínók kimutatásáért.
 Napneutrínó-probléma, neutrínóoszcilláció
 Sokáig nem tudták, miért mérünk kevesebb (elektron)neutrínót, mint amennyinek a Nap működésének modellje szerint a magban keletkeznie kell. A kísérletileg észlelt neutrínók száma közel harmada az elméleteink által megjósoltnak. A kísérletekből egyértelműen kimutatták, hogy nem mérési hiba okozza, továbbá a tapasztalt hiány egyaránt jelentkezett a kozmikus sugárzás, és a napneutrínók mérésénél is. Ezt nevezik napneutrínó-problémának (Solar Neutrinos Problem, Solar Neutrino Puzzle – SNP). Mint utólag (kilencvenes évek) kiderült, nem csak az összneutrínó-fluxus, hanem a relatív fluxusok értéke sem egyezik a standard napmodell által jósolttal. Alig detektáltak a 7Be-mag elektronbefogása után keletkező neutrínót, ezzel szemben jelentős számmal mértek a 8B-mag bomlásából. Ez ellentmondásban van a proton-proton ciklus lezajlásáról alkotott elképzeléseinkkel, miszerint 8B-magok nem keletkezhetnek 7Be-magok nélkül. A napneutrínó-probléma megoldására számtalan hipotézis/lehetőség felvetődött, például:
 Nem ismerjük kellőképpen a termonukleáris reakciókban szereplő hatáskeresztmetszetek értékeit, vagyis ezeket újra meg kell mérni, különösen az elágazási pontoknál találhatóakat. A meghatározó hatáskeresztmetszetek a következők: 1. σ(3He + 3He), 2. σ(3He + 4He), 3. az elektronbefogás gyakorisága a 7Be-ben és 4. a 7Be + p+ reakció hatáskeresztmetszete.
 Változtatnunk kell a standard napmodell bemenő fizikai paraméterein (például kor, luminozitás, felszíni kémiai összetétel, opacitásérték).
 Hibás a standard napmodell, a neutrínófluxusok számításnál nemkonzervatív napmodellekkel kell dolgoznunk. Ami elsősorban a Nap kémiai összetételét jelenti: az égési zóna nem tartalmaz héliumot. Ennek magyarázatára több elképzelés is felvetődött. 1. A Nap fejlődésének kezdeti szakaszán végbemehetett a kémiai elemek súly szerinti elkülönülése, ami egy passzív He centrális magot és egy reagáló H-burok létét sugallja. (Cameron, 1975; Foulkner, 1975) 2. A Nap centrális magja más lehet, mint a fősorozatbeli csillagoké, hélium helyett nehéz elemeket tartalmaz (Hoyle, 1975) 3. A Nap anyaga folyamatosan keveredik – aminek okát még nem ismerjük – és a héliumot kiemeli a magból, helyére pedig hidrogént juttat. 4. A közelmúltban végbement a Nap anyagában egy hirtelen keveredés, amit egy instabilitás lassú felépülése okoz. (Fowler, 1972)
 Az ionizált vasatommagok nem egyenletesen oszlanak el a Napban, ami befolyásolja a Nap hővezető képességét és ezen keresztül a centrális hőmérsékletet, ami pedig hatással van a reakciók hatáskeresztmetszetére.
 A rövid periódusú változások megfigyeléséből az a következtetés vonható le, hogy a Nap változócsillag.
 A neutrínó esetleges bomlása. Elméletben nincs olyan kizárási szabály vagy megmaradási törvény, ami ezt megtiltaná.
 Gyengén kölcsönható nagy tömegű részecskék (WIMP-ek) centrális magbeli jelenléte.
 A végső megoldást Pontecorvo olasz fizikus elmélete adta, mely szerint a háromféle neutrínó képes átalakulni egymásba. Ez a jelenség az anyag által felerősített rezonáns neutrínóoszcilláció, vagy más néven Mikheyev-Smirnov-Wolfenstein effektus (MSW-effektus). Az oszcillációt elsőként a Super-Kamiokande és a Sudbury Neutrino Observatory nevű neutrínódetektorok mutatták ki. Ezeknek a detektoroknak a mérési technikája lehetővé teszi mindhárom típusú neutrínó észlelését.
 A mérések alapján arra következtettek, hogy a mért neutrínók száma megegyezik az elméletileg jósolttal, csak az elektronneutrínók számában tapasztaltak eltérést. Ebből egyértelműen neutrínóoszcillációra következtettek.
 Az elmélet (standard modell) szerint az oszcilláció ténye egyben azt is jelenti, hogy a neutrínók is rendelkeznek nyugalmi tömeggel, habár az nagyon kicsi. 2001-es mérések alapján ennek értéke:
 Δm2 = 4,2 eV2 és m0 ~ 10-6 me > 0
 A neutrínóoszcillációt több – egymástól különböző – neutrínóforrásnál is megfigyelték különböző detektálási technikával, más-más energiatartományban:
 Napneutrínók (HOMESTAKE, SNO)
 Atmoszferikus neutrínók (IMB, MACRO, Super-Kamiokande)
 Reaktorban keletkező neutrínók (KamLAND)
 Neutrínóbomlás (MINOS, LSND, MiniBooNE, Super-Kamiokande, K2K)
 Neutrínókeltő részecskefizikai folyamatok
 Több részecskefizikai bomlás (sorozat) végtermékeként keletkezhetnek neutrínók. A közvetlen neutrínókeltő folyamatok az alábbiak:
 Neutrínók keletkeznek a pozitív és negatív béta-bomlás során. Pozitív béta-bomlásnál a kiindulási elem rendszáma eggyel csökken; proton alakul neutronná, miközben egy pozitron és egy elektron-neutrínó keletkezik. Negatív béta-bomlásnál a keletkező elem rendszáma eggyel nő; neutron alakul protonná, miközben egy elektron és egy antielektron-neutrínó emittálódik.
 Neutrínók keletkeznek a K-befogás (inverz béta-bomlás) során is. Ekkor az atommag egy, a K-héjról származó elektront fog be, s vele együtt egy protonja neutronná alakul:
 W-bozon bomlása. A proton és neutron nem tekinthető elemi részecskéknek, tovább bonthatóak kvarkokra. A proton két u-kvarkból és egy d-kvarkból áll, a neutron két d-kvarkból és egy u-kvarkból. A negatív béta-bomlást ezért így is kifejezhetjük:
 Tau-részecske bomlása. Mivel a tau-szerű leptonszám megmarad (legalábbis közelítőleg, a neutrínóoszcilláció miatt), akkor keletkezik tau-neutrínó, amikor a tau-lepton müonra vagy elektronra bomlik.
 A tau-részecske hadronokká is bomolhat, ekkor U-antikvark, D-kvark valamint egy tau-antineutrínó keletkezik. A tau elektronra és neutrínókra bomlásának elágazási aránya 17,84%, a müonra és neutrínókra bomlásé 17,36%, a hadronokra bomlásé 74,8%.
 Müonok bomlása során elektron, müon-neutrínó és elektron-antineutrínó, antimüon bomlásánál pedig pozitron, müon-antineutrínó és elektron-neutrínó keletkezik. A bomlásnál érvényesül az elektron- ill. müonszám-megmaradás, ezért neutrínók is létrejönnek.
 Pí- és K-mezonok bomlása (jobb oldali táblázat) a kozmikus sugárzás kölcsönhatásaiban megy végbe, illetve részecskegyorsítókban idézhetjük elő.
 Zo – bozon bomlása (20,02%). Neutrínókra való bomlása (lásd fentebb) elméleti számításokból következik, azonban gyakorlatban ez megfigyelhetetlen.
 Higgs-bozon leptonikus bomlása végbemehet úgy, hogy egy tau-részecske és egy tau-antineutrínó keletkezik. A neutrínó itt a leptonszám megmaradása miatt jön létre:
 Neutrínóforrások
 Neutrínók többféle forrásból is érkezhetnek, eredetükre az energiájukból és érkezési irányukból következtethetünk. A mai kísérletek számára elérhető források a következők:
 Mesterséges források
 Az atomerőművek az ember által előállított neutrínók legfőbb forrásai. Egy átlagos erőmű másodpercenként több mint 1020 neutrínót állít elő, melyek a hasadási termékek (neutronban gazdag radioaktív béta-bomló magok) bomlását kísérik. Az antineutrínó-fluxushoz jelentősen hozzájáruló izotópok az urán-235, urán-238, plutónium-239 és a plutónium-241.
 Némely részecskegyorsítókat neutrínóbomlások előidézésére alkalmaznak. A technikában rögzített céltárgynak protonokat ütköztetnek, ami során töltött pionok és kaonok keletkeznek. Majd ezek az instabil részecskéket mágnesesen fókuszálják egy hosszú alagútban, ahol repülés közben elbomlanak, amiből neutrínók is származnak.
 Atombomba-robbanás során is nagy számban keletkeznek neutrínók.
 Földi eredetű (terresztriális) neutrínók
 Neutrínók a természetes háttérsugárzásban is keletkeznek a Föld belsejében lévő radioaktív izotópok béta-bomlása során. Ezekben a folyamatokban antineutrínók is emittálódnak. A Földön megmaradt radioaktív magok több milliárd év felezési idejűek, következésképpen igen kicsi a bomlási energiájuk. Ezért a keletkező neutrínók energiája rendkívül alacsony ( E < 2,6 MeV, emiatt „puha” részecskéknek is nevezik őket.), rendszerint a detektálási küszöbenergia alatt maradnak. Kivételt csak az U236 – és a Th232 – család néhány közbeeső, rövid életű, ezért ritka izotópja képez: a Pa234, Bi214, Tl210. Az alacsony energiaszint megnehezíti a detektálásukat. A földi eredetű (terresztriális) neutrínók detektálásával információt kaphatunk a Föld belsejében végbemenő radioaktív folyamatokról, radioaktív izotópok előfordulási koncentrációiról és kiszámítható a bomlási sorban a Föld egész térfogatában felszabaduló hőteljesítmény. Az első, geoneutrínók kimutatására irányuló kísérlet a japán KamLAND (2005) volt. A KamLAND fő célja a geoneutrínó-háttér és a reaktorokból származó antineutrínók mérése. Néhány jövőbeli kísérlet célja a geoneutrínó-háttér alaposabb mérése.
 Légköri neutrínók (atmoszferikus neutrínók)
 A légköri neutrínók a nagy energiájú kozmikus sugárzás és a légköri atomok atommagjainak kölcsönhatása során keletkeznek a sztratoszférában. Ezen nagyenergiájú folyamatok során pí-mezonok (a kozmikus sugárzás másodlagos összetevői) keletkeznek, melyek bomlásterméke egy müon, és egy vele társultan keletkezett müon-neutrínó. Az így létrejött müonok tovább bomlanak elektronra, elektron-neutrínóra és müon-neutrínóra.
 Az atmoszferikus neutrínók energiája széles skálát fog be. Detektálásukra a Cserenkov-detektorok a legalkalmasabbak, mivel ezeknek magas az energiaküszöbe és valós idejű (real-time) méréseket végeznek. Az első, kozmikus sugárzásbeli neutrínó-kölcsönhatást a részecskefizikusok egy együttműködés (Tata alapkutatásokért intézet – TIFR, Mumbai, Osaka városi egyetem, Japán és Durham egyetem, Egyesült Királyság) keretében figyelték meg egy indiai földalatti laboratóriumban, a KGF aranybányában.
 Napneutrínók (szoláris neutrínók)
 A napneutrínók a Nap és a többi csillag energiáját adó atommagfúzió során keletkeznek. A Nap rendkívül intenzív neutrínóforrás: belsejében másodpercenként 3,8 neutrínó keletkezik. Ezek zöme a proton-proton ciklusban, kisebb részük a CNO-ciklusban keletkezik. A napneutrínók – kicsi hatáskeresztmetszetük következtében – könnyen kijutnak a Nap belsejéből (ellentétben a fotonokkal, amiknek akár 106 évre is szükségük van minderre) és keletkezésüktől számítva 8,3 perc alatt érik el a Földet
 (mivel fénysebességgel haladnak).
 A napneutrínók energiaspektruma a magreakciók részleteinek függvénye. Az energiaspektrum 0,4 MeV-tól 19 MeV-ig terjed. (A különböző forrásokból érkező neutrínók közül a napneutrínók energiája a legkisebb.) A napneutrínókat érkezési irányuk alapján különböztetik meg az atmoszferikus neutrínóktól, amelyek ellentétben velük, irányfüggetlen háttérzajt keltenek. A másik jelentős különbség, hogy a napneutrínók intenzitása függ a Föld Naptól mért távolságától: nyáron (naptávolban) valamivel kisebb a jelintenzitás, mint télen (napközelben).
 Azok a kísérletek, amelyek a napneutrínókat vizsgálják, lehetővé teszik a Nap belsejében uralkodó fizikai körülmények meghatározását. Az energiatermelés pontos mechanizmusának ismeretében pedig tökéletesíthetjük a Nap szerkezetére és fejlődésére felállított asztrofizikai elméleteinket, különös tekintettel a széles körben elfogadott és alkalmazott ún. standard napmodellre.
 A napneutrínók keletkezése
 A Nap energiájának néhány százalékát neutrínók formájában sugározza ki, melyek zöme a pp ciklus során keletkezik. Ez a kísérleti tapasztalat (többek között) a pp ciklus dominanciáját támasztotta alá. Ennek során négy proton alakul héliummaggá, amely egyidejűleg három különböző módon valósulhat meg, azaz a pp ciklusnak három allánca (ppI, ppII, ppIII) létezik.
 A lánc elején két proton héliummá alakulása kétféleképpen mehet végbe. Az egyik lehetőség a közvetlen proton–proton (pp) reakció, amiben a pp cikluson belül a napneutrínók zöme keletkezik. Ennek során az egyik proton a másik közvetlen közelében neutronná bomlik; a két részecske ezután a hidrogén egyik nehéz izotópjává, deutériummá egyesül, miközben egy pozitron és egy neutrínó szabadul fel. Az ebben a reakcióban keletkező neutrínók maximális energiája 0,42 MeV lehet.
 A másik neutrínótermelő folyamatban három részecske – két proton és egy elektron – vesz részt, s egy deutériummag, valamint egy neutrínó keletkezik. Ezeket a neutrínókat pep (proton–elektron–proton) neutrínóknak nevezzük, energiájuk maximum 1,442 MeV. Ennek a reakciónak a valószínűsége azonban jóval kisebb, mint a proton–proton reakcióé.
 A folyamat második lépése során az említett két reakcióban létrejött deutériummag egy újabb protonnal gamma-sugárzás kíséretében hélium–3 maggá egyesül
 Az említett két reakcióban létrejött deutériummag egy újabb protonnal gamma-sugárzás kíséretében hélium–3-maggá egyesül, mely két protont és egy neutront tartalmaz. Az elfogadott elméletek szerint a reakciólánc az esetek 93%-ában úgy fejeződik be, hogy két hélium–3 mag egyesül egy alfa-részecskévé, miközben két felesleges proton szabadul fel, melyek ezután ismét belépnek a ciklusba. E folyamat során tehát további neutrínók nem keletkeznek. Az esetek megközelítőleg 7%-ában azonban a hélium–3 egy alfa-részecskével egyesül, és gamma-sugárzás kíséretében berillium–7 keletkezik; ami azután egy elektront elnyelve lítium–7-té alakul, kibocsátva egy neutrínót. E neutrínók 90%-ának energiája 0,861 MeV.
 Nagyon ritkán – nagyjából ezer esetből egyszer – a proton-proton ciklus végén a berillium–7 egy protonnal radioaktív bór–8-cá egyesül, amely azután két alfa-részecskére, egy pozitronra és egy nagy energiájú neutrínóra bomlik el. Ezek a neutrínók mintegy 15 MeV energiájúak; a számítások szerint az észlelt neutrínók zöméért ezen bór-8 magoknak a bomlása felelős.
 A Nap belsejében a hélium–3 magok magányos protonokkal is egyesülhetnek, aminek következtében egy alfarészecske, egy pozitron és egy neutrínó keletkezik. Az így létrejövő Hep (hélium–elektron–proton) neutrínók energiája akár a 18,77 MeV-ot is elérheti, ám ez a reakció olyan szórványosan – még a bór–8 mag bomlásánál is ezerszer ritkábban – fordul elő, hogy nem járul hozzá számottevően a detektorokkal megfigyelt neutrínómennyiséghez.
 A napneutrínók detektálásának elengedhetetlen feltételei
 A kozmikus háttér csökkentése. A radioaktivitás szempontjából a detektorban használt minden anyagnak nagyon tisztának kell lennie. A detektornak radioaktivitás szempontjából tisztábbnak kell lennie az 5·10−16 g 238U tisztaságnak megfelelő értéknél, vagyis 1 g szcintillátorban az 5·10−16 g 238U szennyezettséggel ekvivalens radioaktív szennyeződésnél csak kevesebb lehet. A víz-Cserenkov-detektoroknál például SNO (Sudbury Neutrínó Obszervatórium), Super-Kamiokande éppen ezért ultratiszta vizet alkalmaznak. További védelmet jelent a kozmikus háttérsugárzás ellen, ha a detektorokat bányákba, vagy tavak, tengerek mélyére telepítik.
 A napneutrínók megkülönböztetése más neutrínóforrásoktól. A terresztriális neutrínók kiszűrése nem okoz gondot, mivel energiájuk jóval alacsonyabb, mint a napneutrínóké. A fő nehézséget a kozmikus sugárzásban keletkezett neutrínóktól való megkülönböztetés jelenti, ami az érkezési irányuk alapján történik. A napneutrínók ugyanis – ellentétben az atmoszferikus neutrínókkal – irányfüggetlen háttérzajt keltenek. A másik jelentős különbség, hogy a napneutrínók intenzitása függ a Föld Naptól mért távolságától: nyáron (naptávolban) valamivel kisebb a jelintenzitás, mint télen (napközelben).
 A napneutrínók fluxusa
 A napneutrínók egy része, a pp, hep és a 8B reakciókból származó neutrínók folytonos energiaspektrummal, a pep és a 7Be reakciókból származó neutrínók pedig jól definiált energiával rendelkeznek.
 A különböző előrejelzett fluxusok, amelyek napneutrínó-egységre (SNU – Solar Neutrino Unit = 10−36 neutrínóbefogás másodpercenként és target-atomonként) normalizálva vannak, magukba foglalják a különböző reakciókban keletkező neutrínómennyiségeket: 7Be, 8B, pp, pep, valamint a CNO-ciklusban felszabadult neutrínókat.
 A mért és a várható neutrínófluxus sokáig nem egyezett, ez volt a napneutrínók problémája. A két érték egyezése a SNO detektor (mindegyik neutrínótípusra (azonos mértékben) érzékeny NC-reakción alapuló) méréseinél valósult meg. A két érték bizonytalanságait az ábrán sávos terület jelzi.
 A Φ(pp) és Φ(pep) fluxusok pontos meghatározása különösen fontos, mert értékük szoros kapcsolatban áll a Nap fényerejével (luminozitásával) és alapvető magfizikai törvényekkel.
 A Φ(8B) fluxus vizsgálata a legkönnyebb, mivel a 8B-neutrínók energiája a legmagasabb. Ezek a neutrínók csak egy 7Be szinten keresztül jelenhetnek meg, ám ennek a reakciónak igen kicsi a hatáskeresztmetszete, ami ellentmondáshoz vezet, és része a napneutrínó-problémának.
 Kozmológiai jelenségek
 A természetben normális viszonyok között a neutrínók keletkezésének egyetlen formája a spontán radioaktív bomlás. A csillagok által kisugárzott neutrínók együttes száma emiatt nem lehet nagyobb a csillagban található neutronokénál. Ez a helyzet a normális csillagokban. George Gamow amerikai fizikus azonban rámutatott arra, hogy különösen magas hőmérsékleten és nyomáson a helyzet megváltozik: lehetőség adódik, hogy a forró csillag anyaga gyenge kölcsönhatás révén átalakuljon neutrínósugárzássá, és a szupernóva-kitörés során akadálytalanul távozzon. A neutrínó akkor keletkezik, amikor a proton elektron befogásával neutronná alakul. Az első bizonyítékot az 1987A szupernóva szolgáltatta 1987-ben, amelyből neutrínókat észleltek. A robbanás folyamán a csillag magjának sűrűsége olyan nagy (1014 g/cm3) lesz, hogy a csillaganyag elektronjai az atommagokba préselődnek; a protonok neutronokká alakulnak elektronbefogással, miközben a protonok számának megfelelő neutrínómennyiség szabadul fel. E neutrínók energiája néhánytól 10 MeV-ig terjed. Ilyen relatíve nagy energiájú neutrínókat a Baikal, AMANDA, ICECUBE, Antares, NEMO és Nestor kísérlet detektál. Szupernóvák előrejelzésére a SNEWS (SuperNova Early Warning System – korai szupernóva-előrejelző rendszer) projekt szolgál, mely szupernóvajelenség alkalmával a neutrínótávcsövek hálózatát hangolja össze.
 Egyéb neutrínó források: a fekete lyukakat körülvevő ún. akkréciós korongból, aktív galaxismagokból (AGN – Active Galactic Nuclei) származó neutrínók. Neutrínók keletkeztek az Ősrobbanás (Big Bang) során is. Nagyszámú neutrínó keletkezik a gammakitörések során, ilyen jelenségeket detektálnak a HESS és a MAGIC obszervatóriumok.
 Kozmikus háttérsugárzás
 Feltételezik, hogy az Ősrobbanás folyamán létrejött kozmikus háttérsugárzásban is jelen vannak alacsony energiájú neutrínók. Az 1980-as években azt gondolták, hogy ez a magyarázata a világegyetemben feltételezett sötét anyagnak. A neutrínóknak van egy előnyük a többi lehetséges jelölttel szemben: tudjuk, hogy léteznek. A sötét anyag mennyisége ugyanis szorosan összefügg a világegyetem tágulásának mértékével, ilyen módon a kozmológiai (sötét anyag) modellekből felső határ adható a neutrínók tömegére.
 A részecskefizikai kísérletekből tudjuk, hogy a neutrínók tömege igen kicsi, mivel közel fénysebességgel mozognak, kivéve, ha különösen alacsony a kinetikus energiájuk. Így a sötét anyag összetevője lehet a neutrínók alkotta „forró sötét anyag".
 Neutrínódetektorok, neutrínókísérletek
 Történelmi kísérletek
 Antineutrínókat először 1953-ban detektáltak egy nukleáris detektor mellett. A kísérlet vezetői, Frederick Reines és Clyde Cowan kadmium-klorid oldatot használtak targetként. Az antineutrínó töltött gyenge árammal történő kölcsönhatásában a vízben pozitron és neutrínó keletkezik. A vizsgálanó pozitron ezután egy elektronnal ütközve annihilálódik, két 0,5 MeV energiájú foton kibocsátásával. Az így létrejött fotonokat érzékeli a szcintillációs detektor. Napjaink legnagyobb neutrínódetektora, a KamLAND is hasonló szcintillációs elven működik.
 A 20. század második felében érthető módon felébredt a vágy, hogy észleljük a Napból érkező elektron-neutrínókat, azaz „neutrínó-fényben” megvizsgáljuk a nap magjában végbemenő termonukleáris reakciókat. Bruno Pontecorvo már 1946-ban javasolta, hogy a Napból származó neutrínókat klórtartalmú anyag segítségével detektálják. A 37Cl + νe → 37Ar + e – reakcióra épített radiokémiai módszert Raymond Davis és kollégái ragyogóan kidolgozták, majd kivitelezték a Brookhaven Nemzeti Laboratóriumban. Ez a Davis által vezetett kísérlet volt az első és két évtizeden keresztül az egyetlen, amely napneutrínókat figyelt meg. A detektort egy kozmikus sugárzástól védett helyen, 1500 m-nyire a föld alatt helyezték el a dél-dakotai Homestake aranybányájában (USA). A napneutrínó-érzékelő lényegében egy 40 000 m3 térfogatú, klórtartalmú tisztítószerrel, tetraklór-etilénnel megtöltött tartály. Csak ez a hatalmas méret biztosítja, hogy a detektáláshoz szükséges legalább 10 argonatom jelen legyen. A neutrínó a tartályon való áthaladása során kölcsönhatásba lép a klór-37-tel (a földi klórmennyiség egynegyedét alkotó stabil klórizotóppal); ilyenkor a klóratom magjában az egyik proton neutronná alakul át, eközben maga az atommag radioaktív argon-37-té alakul. A proton bomlása során egy elektron keletkezik, melyet detektálva a folyamat kimutatása lehetővé válik. Azonban Davis radiokémiai módszerével csak a 814 ezer elektronvoltnál nagyobb energiájú neutrínókat lehet kimutatni, miután ennyi energia kell a klór-37 argon-37-té alakításához. Ez azt jelenti, hogy a proton-proton ciklus atommagreakciója során keletkező neutrínók közül csak a 8B atommag bomlása során kibocsátottakat lehet érzékelni. A proton-proton ciklus többi atommagreakciója során keletkező neutrínók energiája ennél kisebb.
 Davis néhány havonta kiürítette a tartályt, héliumgáz detektoranyagon való átbuborékoltatásával elkülönítette az argonatomokat, radioaktivitásuk alapján megszámlálta őket, ezek után pedig a kapott eredményből meghatározta a tartályon áthaladó neutrínófluxust. A napneutrínók oly kevéssé léptek reakcióba a tartály klóratommagjaival, hogy a reakció számszerű kifejezésére egy új mértékegységet kellett bevezetni. A neutrínó fluxus akkor 1 napneutrínó egység (Solar Neutrino Unit, SNU), ha minden 1036 darab klóratom közül egy lép reakcióba másodpercenként. A napbeli atommag-reakciók elfogadott elméletei szerint a klór-37 detektornak 7,9 ± 2,6 SNU neutrínófluxust kellene érzékelnie, és ez a hibahatár tartalmazza az összes elméleti bizonytalanságot. Davis és munkatársai kísérleti eredménye szerint azonban a napneutrínók fluxusa 2,1 ± 0,3 SNU, vagyis az elméletileg megjósolt értéknek alig az egyharmada. Az eltérést először kézenfekvő módon az elmélet és a kísérlet bizonytalanságának tulajdonították. A különbség azonban az elméleti számítások és mérések több évtizede folyó tökéletesítése ellenére továbbra is fennállt, túllépve a megengedett hibahatárt: ez az ellentmondás „a hiányzó napneutrínók rejtélye” néven híresült el.
 Davis eredményét akkor értékelhetjük igazán, ha belegondolunk, milyen komoly technikai nehézségekkel kellett megküzdenie. Ezt jól érzékelteti maga az eredmény: 2 hónaponként az óriási tartályban levő kb. 2*1030 db klóratomból mindössze 17 argonatomot sikerült kiszűrni. A Davis-kísérlet szinte folyamatosan futott 1970-től kezdve egészen 1994-ig. Utolsó eredményeit 1998-ban tették közzé. A csaknem negyed évszázad alatt összesen 2200 argonatom keletkezését sikerült kimutatni a műszerrel.
 A nyolcvanas években világszerte több, a proton esetleges bomlásának kimutatását célzó kísérletet indítottak. (Az átfogóbb, ún. Nagy Egyesített Elméletek szerint a proton is elbomolhat, ami ez esetben nem béta bomlás során következik be.) Ezek egyike a Nobel-díjas Masatoshi Koshiba által vezetett Kamiokande-kísérlet volt. A detektort a japán Mozumi bányában építették fel, amerikai–japán együttműködésben. Ez egy 16 m magas és 15,6 m átmérőjű henger alakú víztartály, amely 3000 tonna ultratiszta vizet tartalmaz, melyet 1000 fotoelektron-sokszorozó figyel. (A kívánt jel/zaj arány eléréséhez a víz radioaktív szennyeződéseit minimálisra kell csökkenteni.) 1985-ben a detektort átépítették, hogy kozmikus eredetű neutrínókat is tudjon észlelni. Ennek eredményeképpen sokkal érzékenyebb lett, és 1987-ben sikerült észlelnie a Nagy Magellán-felhőben felrobbant (SN1987A) szupernóva által létrehozott neutrínókat. 1988-ban napneutrínókat is észlelt, ami előrelépést jelentett a neutrínócsillagászatban. Protonbomlást viszont nem sikerült észlelnie, amiből a proton élettartamára alsó becslést lehetett volna adni. A jobb hatásfokú neutrínóészleléshez és a protonbomlás további vizsgálatához nagyobb érzékenységre volt szükség. Ez vezetett a tízszer nagyobb térfogatú Super Kamiokande megépítéséhez, mely 1996-ban kezdte meg működését. A megfigyelések alapján a napneutrínók fluxusára a következő értékeket kapták:
 Φ (pp) ~ 0,9 ΦSSM (pp)
 Φ (7Be) ~ 0,1 ΦSSM (7Be)
 Φ (8B) ~ 0,4 ΦSSM (8B)
 ahol SSM a standard napmodell által jósolt neutrínó fluxus a proton-proton ciklus adott reakciójában.
 Neutrínó kísérletek: az új generáció
 A kis energiájú neutrínók kimutatására a galliummal töltött detektorok alkalmasak, mivel ezeknek a legalacsonyabb az energiaküszöbe. Működési elvük a neutrínó galliummal kiváltott ν+71Ga→e–+71Ge kölcsönhatásán alapszik, amelynek során a galliumatom magjában az egyik protonja neutronná alakul, miközben egy elektron repül ki a magból. Ez a folyamat a keletkező elektron detektálásával mutatható ki. Sokáig azért nem építettek ilyen detektorokat, mert előállításuk nagyon költséges. A kilencvenes évek elején azonban több ilyen is épült: a Kaukázus északi részének egy magas hegyvonulata alatt a 60 tonna galliumot tartalmazó szovjet–amerikai SAGE detektor, Olaszországban, Rómától nem messze, a Gran Sasso hegy alatt az európai-amerikai-izraeli GALLEX (GALLium EXperiment – Gallium Kísérlet). Neutrínódeficitet a GALLEX kísérletében is tapasztaltak: a mért neutrínófluxus 76 ± 8 SNU volt a 130 SNU helyett.
 Jelenleg a világ legfejlettebb neutrínó obszervatóriuma az 1999 vége óta működő kanadai SNO (Sudbury Neutrínó Obszervatórium), amely Ontarióban, Sudbury mellett egy nikkelbányában, 2 kilométerrel a földfelszín alatt található. A detektor mérő térfogata 1000 tonna ultratiszta nehézvizet tartalmaz, egy 12 méter átmérőjű akril-műanyag tartályba zárva, amelyet egy 4 méter vastag vízréteg vesz körül. A detektor céltárgyát (mérő térfogatát) a körülötte koncentrikusan elhelyezkedő 9450 fotoelektron-sokszorozó figyeli. Ez a detektor a neutrínók mindhárom típusát képes érzékelni, a deutériummagokkal kiváltott különböző reakcióik alapján.
 A neutrínót övező tudományos érdeklődés
 A neutrínósugárzás egyike az univerzumból érkező információáramnak. A neutrínók – a kicsi kölcsönhatási keresztmetszetüknek köszönhetően – a legtávolabbi helyekről is eljuthatnak hozzánk, onnan, ahonnan a csillagközi porban elnyelődő fény nem. Egy néhány MeV-os neutrínó közepes szabad úthossza mintegy 1030 fényév (az antineutrínóké ennél valamivel kisebb). Tehát elvileg 1030 fényév távolságban történő eseményeket is észlelhetnénk, feltéve, hogy a detektálás kérdése megoldható.
 Napfizika. A neutrínók adtak elsőként lehetőséget arra, hogy bepillantást nyerjünk a Nap belsejében uralkodó fizikai viszonyokba. A közvetlen optikai megfigyelések ezt nem teszik lehetővé; a Nap magjában keletkező fotonoknak a magas nyomás és hőmérséklet következtében ugyanis közel 1 millió évre van szükségük, hogy a sokszoros Compton-szóráson keresztül elérjék a fotoszférát. A neutrínók ezzel szemben közel fénysebességgel hagyják el a magbeli keletkezésük helyét.
 Csillagok. A Proxima Centauri 8 nagyságrenddel távolabb esik, mint a Nap, tehát a neutrínóintenzitása tizenhat nagyságrenddel gyengébb. Nyilvánvaló tehát, hogy egyetlen csillag neutrínófénye egyelőre regisztrálhatatlan.
 Asztrofizika. A szupernóvák előrejelzése, illetve tanulmányozása mellett a neutrínók detektálása lehetővé teszi a kémiai elemek kialakulására felállított modellek (nukleoszintézis) kísérleti ellenőrzését.
 Kozmológia. A sötét anyag problémájára megoldást adhatnak a neutrínók.
 Galaktikus csillagászat. A neutrínók információt adnak a Tejútrendszer központi régiójáról.
 Részecskefizika. A neutrínók tulajdonságainak vizsgálatára nagy intenzitással és irányítható energiával rendelkező gyorsítós neutrínókat állítanak elő.
 Radiokémia. A radiokémiai neutrínódetektorok alkalmazása e tudományág fejlődését is elősegíti.
 A neutrínók detektálása
 A különböző származású neutrínóknál eltérő detektálási módszereket alkalmaznak. A részecskegyorsítók és reaktorok között alig van ebben a vonatkozásban eltérés; körülbelül hasonló felépítésűek, bár a jelentősen eltérő energiákat figyelembe kell venni (a reaktorokban általában kisenergiájú neutrínók keletkeznek). Például a kozmikus sugárzással érkező neutrínók (energiájuk széles skálát fog be) detektálása másképp történik, mint a kisenergiájú napneutrínóké. Itt az alapnehézségen kívül, miszerint a neutrínók hatáskeresztmetszete igen kicsi, még hozzájárul az is, hogy az Univerzumból származó neutrínók intenzitása igen alacsony, ezért a háttér nagyon súlyosan esik latba. Ilyen esetekben a detektorokat több kilométerre a földfelszín alá, bányákba vagy tavak, tengerek mélyére telepítik, ahol a detektor feletti föld-, illetve vízréteg kiszűri a kozmikus sugárzás zavaró hatásait. Viszont a neutrínóknak mindez nem jelent akadályt, könnyen bejutnak a detektorba.
 A detektorok típusai
 A neutrínódetektorok alapvetően két típusba sorolhatók: szcintillációs és Cserenkov-detektorok. A Cserenkov-detektorok működési elve a neutrínók detektoranyagban kiváltott Cserenkov-sugárzásának detektálásán alapszik. Cserenkov-sugárzás akkor lép fel, ha egy töltött részecske mozgása egy átlátszó közegben (például: víz, benzol, plexi- vagy teflonüveg stb.) gyorsabb a fény fázissebességénél. (Csak a vákuumbeli fénysebességet nem lehet túllépni!). A fény fázissebessége c/n-nel egyenlő, ahol c a fénysebesség vákuumban, n pedig az átlátszó anyag fénytörésmutatója. Mivel a neutrínók közel fénysebességgel haladnak, így a töltött részecskék 1-nél nagyobb törésmutatójú közegben Cserenkov-sugárzást bocsátanak ki.
 A Cserenkov-sugárzás magyarázata az ún. Cserenkov-effektus. (Ez csak abban az esetben megy végbe, ha az anyag nem vezet, Cserenkov-sugárzás ezért csak dielektrikumokban fordul elő.) Ha a töltött részecske egy közegben gyorsan mozog, akkor a részecske előtt a polarizáció nem jött létre, mivel az elektromos kölcsönhatások fénysebességgel terjednek. A részecske helyén eredő dipólmomentum keletkezik. Ez a gyorsan keletkező és megszűnő dipólmomentum okozza az elektromágneses sugárzást. A Cserenkov-sugárzás főként a látható kék tartományban lép fel, mert a törésmutató csak ezekre a hullámhosszokra nagyobb 1-nél.
 Az effektus során a létrejött Cserenkov-gyűrű különbözik elektronok és müonok esetében, így a detektált neutrínó típusát 98%-os valószínűséggel meg lehet állapítani.
 A detektálás módszerei
 Direkt mérés: a különböző termonukleáris reakciókban keletkezett neutrínók egyidejű mérése. Ez a módszer lehetővé teszi a relatív neutrínófluxusok meghatározását is. Fontos szerepe van a napneutrínók detektálásánál, a fúzió alláncainak százalékos bekövetkezési valószínűségében. Ilyen direkt méréseket végez a Super-Kamiokande és a Sudbury Neutrínó Obszervatórium.
 Radiokémiai mérés: a neutrínók detektoranyaggal kiváltott inverz béta-bomlásán alapuló módszer. Ennek során mérik a bekövetkezett reakciók – „neutrínóesemények” – számát. Ezek a kísérletek valamennyi neutrínótípusra érzékenyek, ha azok energiája nagyobb a béta bomlásban reagáló ill. keletkezett atommagok tömegének különbségével. Hátrányuk, hogy nem tudnak különbséget tenni a különböző neutrínóforrások között.
 A detektálást elősegítő kölcsönhatások
 Kölcsönhatás töltött gyenge áram (CC) segítségével. A folyamat általánosan az atommagban lejátszódó (E0 = ΔM = Y* – X) reakcióval jellemezhető. Ennek során egy W+−bozon átadására kerül sor, és az atommag egyik neutronja protonná alakul. E reakcióban kizárólag elektronneutrínó vehet részt.
 Kölcsönhatás semleges gyenge áram (NC) közvetítésével. Ez a folyamat egy Z0 bozon közvetítésével történik.
 A neutrínó rugalmas szóródása (ES).
 Elektronon: E reakció segítségével meghatározható a forrásból érkező neutrínó beesési szöge.
 Atommagon:
 Protonon:
 Béta-bomlás
 Inverz béta-bomlás:
 Kettős béta-bomlás. Kettős béta-bomlás azoknál a magoknál valósulhat meg, amelyeknek más bomlási módja (átmenete) tiltott: 48Ca, 76Ge, 82Se, 96Zr, 100Md, 116Cd, 134Xe, 136Xe, 128Te, 130Te, 150Nd és 160Gd. A kettős béta bomlás neutrínók keletkezésével (1) és anélkül (2) is végbemehet:
 (1)
 (2)
 A neutrínódetektorok céltárgya (target)
 A radiokémiai kísérleteknél alkalmazható targetizotópokra először John N. Bahcall tett javaslatot. Eszerint a kiindulási izotóp – neutrínó által okozott átmenettel – a leányelem gerjesztett állapotába jut, míg az alapállapot elektron-befogásos inverz bomlása tiltott. Magasabb rendben tiltott elektronbefogással bomló instabil leányelemek keletkeznek az olyan stabil elemekből ill. izotópokból, mint a 41K, 81Br, 97Mo, 98Mo, 205Tl. Fontos még, hogy a neutrínók által keltett instabil leányelem hosszú életű legyen, mert ezek számából következtetnek vissza a detektált neutrínómennyiségre.
 A leggyakrabban alkalmazott targetek közé tartozik még a 4He, H2O, D2O, GaCl3, C2Cl4, NaI, 100Mo, 176Yb, 7Li, 127I.
 Érdekességek
 Egy fényév vastagságú ólomfalon a neutrínók kb. fele haladna át.
 Egy neutrínó át tudja szelni az egész földgömböt anélkül, hogy kölcsönhatna a Földet alkotó atomok bármelyikével.
 Testünk felületének minden egyes négyzetcentiméterén 60 milliárd neutrínó halad át másodpercenként.
 A GALLEX neutrínókísérletben alkalmazott gallium mennyisége kb. 30 tonna, ami meghaladja a világ évi galliumtermelését.
 A különböző közegeknek eltérő a kozmikus sugárzás ellen nyújtott árnyékoló képessége. A földfelszín alatt 2073 m-rel épült SNO detektor 6010 m vastag vízréteggel egyenértékű védelmet nyújt a háttérzaj kiküszöbölésére.
 Az 1987A szupernóva optikai észlelése 1987. február 24-én történt, a neutrínók detektálása pedig még ezt megelőzően, 1987. február 23-án 07:35 UTC időpontban. A szupernóvából érkező fotonok és neutrínók detektálása a következő értékelést adta:
 az antineutrínók által emittált energia: (3 – 6) J
 az összes neutrínó által emittált energia: (2 ± 1) J
 kinetikus energia: (1,4 ± 0,1) J
 a csillag tömege 15 és 18 naptömeg közötti volt
 a neutrínózápor időtartama: 13 másodperc
 a kollapszus során keletkezett neutrínók száma kb. 1057
 A felszabadult neutrínók közül mindössze 18 lépett kölcsönhatásba a detektorok anyagával. A befogott 18 neutrínó azonban már elegendő volt ahhoz, hogy a mag összeomlásáról alkotott alapvető ismereteink helyességét igazolja.
 A neutrínókutatás jövője
 Megoldásra váró tudományos problémák
 Nem tudjuk, hogy a napneutrínó-fluxus időszakos növekedése kapcsolatban áll-e a napflerekkel. A napflerek alkalmával történő rövid idejű neutrínófelvillanások ugyanis növelik a Földet érő kozmikus sugárzás intenzitását. (Természetesen itt nem jelent akadályt a neutrínófelvillanás érzékelése, ha a fler a Nap túlsó oldalán keletkezik.) Ennek ellenőrzésére az elektronikus detektálási módszerek a legalkalmasabbak, mivel ezek megadják a neutrínó észlelésének pontos idejét.
 A neutrínók rendelkeznek tömeggel, amit az első oszcillációt megfigyelt kísérlet igazolt. Ez azonban ellentmondásban van azzal, hogy a részecskefizikai standard modell a neutrínóknak 0 tömeget jósol. Nem értjük az ellentmondás okát.
 A Napban lejátszódó termonukleáris reakciók hatáskeresztmetszetének pontosítása a relatív neutrínófluxusok számításából.
 Kísérleti kihívást jelent minél érzékenyebb targetizotópot találni az alacsonyenergiás napneutrínók detektálásához. A legérzékenyebb detektorok energiaküszöbe 233 keV, ennél kisebb energiájú neutrínókat jelenleg nem tudunk detektálni.
 Jövőbeli kísérletek: CLEAN, HELLAZ, HERON, LENA, MEMPHYS, YBEX.
 Jegyzetek
 Források
 Kapcsolódó szócikkek
 kétneutrínó-kísérlet
 napneutrínó-probléma
 neutrínódetektorok listája
 neutrínó-kísérlet
 SN 1987A
 Sudbury Neutrínó Obszervatórium
 Super-Kamiokande
 Neutrínófizikával foglalkozó tudósok:
 John N. Bahcall
 Clyde L. Cowan
 Raymond Davis Jr.
 Enrico Fermi
 Kosiba Maszatosi
 Leon Max Lederman
 Wolfgang Pauli
 Frederick Reines
 Melvin Schwartz
 Jack Steinberger
 További információk
 Magyar nyelvű honlapok
 A neutrínó
 A neutrínók mérése és tulajdonságaik (Horváth Zalán)
 A napneutrínók rejtélye (ELTE)
 Nobel-díj 2002
 Dávid Gyula: A láthatatlan energiatolvaj - avagy neutrinók és szupernóvák, előadás a Polaris csillagvizsgálóban. Lejátszás, Vetítés.
 Külföldi honlapok
 Ray Davis kutatásai a Brookhaveni Nemzeti Laboratóriumban (angol)
 John Bahcall neutrínófizikus honlapja (angol)
 Neutrínócsillagászati portál (angol)
 Látványos hamisszínes képek a Super-Kamiokande detektorban megfigyelt neutrínóeseményekről (angol)
 A Physicsweb neutrínókkal kapcsolatos linkgyűjteménye (angol)
 Könyvek
 Simon Mitton: A nappali csillag (Gondolat, 1986)
 Barcza Szabolcs: A csillagok élete (Gondolat, 1979)
 Bernhard Bröcker: SH atlasz Atomfizika (Springer Hungarica Kiadó, 1995)
 Marx György: Atommag-közelben (Mozaik Kiadó, 1996, )
 Ismeretterjesztő cikkek
 Bődy Zoltán: A neutrínó újabb meglepetései. Természet Világa 1993. (124. évf.), 5. sz., 200–204. o.
 Bődy Zoltán: Bizonyíték a neutrínóoszcilláció mellett. Természet Világa 1997. (128. évf.), 11. sz., 516. o.
 Bődy Zoltán: Különböző detektorok. Természet Világa 2000. (131. évf.), 10. sz., 472. o.
 Dóczi Rita: A neutrínó visszalökő hatásának észlelése a 6He béta-bomlásában – 50 évvel ezelőtt Fizikai Szemle, 2005. (55. évf.) 10. sz.
 Donald H. Perkins: A nukleon szerkezetének letapogatása neutrínókkal. Fizikai Szemle 2001/9
 Fésüs Éva: Új ablakok a világegyetemre: neutrínócsillagászat. Élet és Tudomány 2002. 49. sz.
 Fodor L. István: A „megfoghatatlan” részecskék – a neutrínók. Természet Világa
 Forgácsné Dajka Emese: Szupernóvák és neutrínók Fizikai Szemle, 1999. február 49-56. o.
 Forgácsné Dajka Emese: A Nap és a neutrínók Fizikai Szemle, 2000. április 124-134. o.
 Grandpierre Attila: Honnan ered a Nap melege? Élet és Tudomány 2000. június 16.
 Grenács László: A müon-neutrínó csavarodása: egy közös kísérlet története személyes emlékekkel, Fizikai Szemle, 2002. (52. évf.) 1. sz. 23-28. o.
 G. T. Zatsepin: A nap-neutrínók problémája. Scientific American (magyar kiadás)
 John N. Bahcall: Neutrínók a Napból. Scientific American 1990/7 (magyar kiadás)
 Kiss Dezső, Tóth Gábor: A Bajkál neutrínókísérlet, Fizikai Szemle, 1998. 6. sz.
 Kiss Dezső: „Bizarr” részecskék: a neutrínók. Élet és Tudomány 2000. 34. sz. 1063–1069. o.
 Luciano Maiani: Hideg sötét anyag és nehéz neutrínók az univerzumban. Fizikai Szemle
 Manno István: A napneutrínók. Természet Világa 1996. (127. évf.), 4. sz., 162–166. o.
 Manno István: „Csendes fizika”. Természet Világa 1996. (127. évf.) 10. sz. 441–444. o.
 Manno István: A Borexino–kísérlet. Természet Világa 1997. (128. évf.), 2. sz.
 Manno István: Megoldották a napneutrínók problémáját. Természet Világa 2001. (132. évf.), 9. sz. 406–408. o.
 Manno István: Fizikai Nobel-díj neutrínó- és röntgencsillagászatért, Természet világa: természettudományi közlöny, ISSN 0040-3717
 2003. (134. évf.) 1. sz. 16-17. o.
 Marx György: A századforduló világsztárjai: a neutrínók. Fizikai Szemle 2002. (52. évf.), 7. sz.
 Marx György: A neutrínó Nobel-díja. Természet Világa 1996. (127. évf.), 3. sz., 98–101. o.
 Marx György: A napneutrínók rejtélye. Természet Világa
 Marx György: Neutrínócsillagászat. Scientific American (magyar kiadás)
 Mészáros Péter: A nagyenergiájú neutrínók és a kozmikus sugárzás fizikája és asztronómiája. Fizikai Szemle 2005. (55. évf.), 9. sz., 302–305. o.
 Patkós András: Nobel-díj 1999 – elméleti részecskefizikáért. Természet Világa 2000. (131. évf.), 3. sz., 101–105. o.
 Patkós András: A neutrínó befejezetlen története, Természet világa : természettudományi közlöny, 1999. (130.) 3. sz. 102-107. old.
 Patkós András: Vadászat puha neutrínókra. Természet Világa, 134. évf. 11. sz.
 Pietschmann Herbert: A neutrínó – múlt, jelen, jövő, Fizikai Szemle, 2006. január 2-6. o.
 Pietschmann Herbert: Neutrínófizika és a Win-műhelyek. Fizikai Szemle 2002. (52. évf.), 5. sz., 167–168. o.
 Resvanis, L. K.: A nagyenergiájú neutrínó-asztronómia születése, Fizikai szemle, 1995. (45. évf.) 10. sz. 332-341. old.
 Rudolf L. Mössbauer: Neutrínófizika. Scientific American (magyar kiadás)
 Sailer Kornél: 17 keV tömegű neutrínó? Fizikai Szemle, 1992. (42. évf.) 11. sz. 441-443. o.
 Sir Arnold Wolfendale: Kozmikus sugárzás. Fizikai Szemle 1999/1
 Solt György: Mire jók a müonok? Természet Világa 134. évf. 11. sz.
 Kezdőlapon szerepelt szócikkek


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 26.11.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 304/5
 DOHODA
 mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Organizací pro rozvoj energetiky na Korejském poloostrově
 EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
 dále jen „Společenství“, a
 ORGANIZACE PRO ROZVOJ ENERGETIKY NA KOREJSKÉM POLOOSTROVĚ,
 dále jen „organizace KEDO“,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Organizace KEDO byla zřízena na základě Dohody o vytvoření Organizace pro rozvoj energetiky na Korejském poloostrově ze dne 9. března 1995, pozměněné dne 19. září 1997, mezi vládami Korejské republiky, Japonska a Spojených států amerických.
 (2)
 Platnost dohody uzavřené mezi Společenstvím a organizací KEDO skončila dne 31. května 2018.
 (3)
 Po rozhodnutí ukončit projekt jaderných lehkovodních reaktorů organizace KEDO a po rozhodnutí z roku 2007 plnit povinnosti sekretariátu se značně omezeným personálem a v minimálních kancelářských prostorách výkonná rada organizace KEDO v roce 2018 rozhodla, že organizace KEDO bude pokračovat i po 31. květnu 2018.
 (4)
 Společenství i organizace KEDO vyjádřily přání pokračovat ve spolupráci s cílem provést ukončení projektu lehkovodních reaktorů a řádnou likvidaci organizace KEDO,
 SE DOHODLY TAKTO:
 Článek 1
 Použití ustanovení předchozí dohody
 Pokud není v jednom z níže uvedených článků určeno jinak, zůstávají ustanovení předchozí dohody mezi Společenstvím a organizací KEDO, jejíž platnost skončila dne 31. května 2018, použitelná i podle této dohody.
 Článek 2
 Příspěvek Společenství
 Společenství podle této dohody neposkytuje do rozpočtu organizace KEDO žádné finanční příspěvky.
 Článek 3
 Doba trvání
 Platnost této dohody skončí dne 31. května 2019. Každý rok se automaticky obnoví na dobu jednoho roku, pokud jedna ze stran neoznámí druhé straně alespoň jeden měsíc přede dnem skončení platnosti, že si přeje dohodu ukončit. Může být rovněž ukončena s okamžitou platností, pokud z organizace KEDO odejde kterýkoli z ostatních členů, kteří jsou v současné době zastoupeni ve výkonné radě. Tato dohoda nebude obnovena na dobu delší než do 31. května 2021.
 Článek 4
 Vstup v platnost
 Tato dohoda vstupuje v platnost podpisem Společenství a organizace KEDO a použije se se zpětným účinkem ode dne 1. června 2018.
 V Bruselu dne dvacátého čtvrtého října roku dva tisíce devatenáct, ve dvou vyhotoveních
 Za Evropské společenství pro atomovou energii
 Ditte JUUL-JØRGENSEN
 V New Yorku dne třicátého října roku dva tisíce devatenáct, ve dvou vyhotoveních
 Za Organizaci pro rozvoj energetiky na Korejském poloostrově
 David WALLACE


type: other

text:
Augalų fiziologijos – GAMTOS MOKSLŲ KATEDRA
 Augalų fiziologijos
 Apie laboratoriją. Pagrindinė tyrimų kryptis – fiziologiniai augalų augimo ir vystymosi adaptacijos reakcijų mechanizmai stresinėse sąlygose. Eksperimentiniai tyrimai atliekami organizmo, ląstelių-audinių ir subląstelinių struktūrų lygmenyse, o teoriniuose tyrimuose taikomi sistemų analizės, netiesinės dinamikos analizės ir matematinio modeliavimo metodai.
 Laboratorijos ištakos – augalų streso tyrimai su filogenetiškai artimais, bet skirtingo atsparumo modeliniais miglinių šeimos augalais. Vienas iš tirtų augalų – Festuca pratensis yra strestolerantiškas, o kiti – Lolium multiflorum, Lolium perenne, Festulolium braunii – mažiau strestolerantiški.
 Šių tyrimų mokslinis pagrindas yra išimtinai strestolerantams būdingi reiškiniai – žemose teigiamose temperatūrose aptikti kooperatyvūs augimo sulėtėjimai (pirmiausiai ūglių, o žemesnėse teigiamose artimose 0°C temperatūrose – ir šaknų), kas rodo augalų perėjimą į naujas adaptacines būsenas (Šimkūnas 2004; Šimkūnas ir kt. 2011). Toliau analizuojant, žemesnėse teigiamose artimose 0°C temperatūrose nustatytas kooperatyvus šaknų meristeminio augimo sulėtėjimas, iš to sekantis žymus šaknų tįsimo zonos sutrumpėjimas ir kiti adaptaciniai reiškiniai. Verta paminėti, kad žeminant temperatūrą artimam 0°C diapazone, išimtinai strestolerantuose aptiktas ir nereguliarus trumpesnių suapvalėjusių ląstelių reiškinys (Šimkūnas ir kt. 2002; Šimkūnas ir kt. 2007).
 Pastaruoju metu, 2017-2018 metais aptiktas žymus miglinio augalo L. multiflorum lapo epidermio ląstelių žymus pailgėjimas, kuris įgalina pasiūlyti naują būdą nustatyti lapo meristemos ribą. Tokiu būdu lapo meristema būtų 3 kartus ilgesnė (≈3000 μm) negu buvo iki šiol moksle priimta (1000 μm) ir 4 kartus ilgesnė negu šaknų meristema (711 μm).
 Tolimesnei ekofiziologinių tyrimų plėtrai užtikrinti 2011 metais KU Gamtos ir matematikos mokslų fakultete buvo įkurta Augalų fiziologijos laboratorija. Tyrimai atliekami organizmo, audinių-ląstelių ir subląstelinių struktūrų lygmenyse. Plėtojama ekofiziologinė kryptis ypač svarbi Lietuvos pajūrio regionui, kuriame intensyviai pasireiškia įvairūs augalų augimą limituojantys aplinkos veiksniai, tokie kaip mažas dirvožemio pH, hidrologinis stresorius (kopos) bei žemos temperatūros ir jų svyravimai žiemojimo laikotarpiu.
 Laboratorija sprendžia ekofiziologijos problemas, integruodama augalų fiziologijos, citologijos, biofizikos, matematikos, informatikos, sistemotyros, ekologijos mokslų idėjas ir metodus. Kadangi vykdomi tyrimai yra tarpdalykiniai, laboratorija stiprina bendradarbiavimą su atitinkamomis KU GMMF katedromis ir Botanikos sodu. Šių padalinių kolegos yra asocijuoti laboratorijos bendradarbiai ir kartu dalyvauja tyrimų krypčių įgyvendinime, publikacijų rengime, projektinėje veikloje.
 Pagrindinė laboratorijos tyrimų kryptis – strestolerantiškų augalų fiziologiniai augimo ir vystymosi adaptacijos reakcijų mechanizmai, veikiant žemų temperatūrų stresoriui.
 Tyrimų programa (2013-2023 m.), kurios svarbiausi uždaviniai yra šie:
 išmatuoti ir išskirti kooperatyvų ūglių augimo sulėtėjimą lemiančias morfofiziologines charakteristikas, jiems pereinant į adaptacinę būseną;
 įvertinti lapo augimo dėsningumus vegetaciniame ir grūdinimo režimuose pagal naujai aptiktą meristemos ribą ir naują išilginį lapo zonavimą.
 išmatuoti ir išskirti šaknų meristeminį augimo sulėtėjimą lemiančias citologines komponentes, pereinant į adaptacinę būseną;
 tirti šaknų meristemų subbranduolinių struktūrų (branduolėlių ir kt.) morfologines charakteristikas, sietinas su ląstelės ciklo atspariomis fazėmis, pereinant į adaptacinę būseną;
 tirti lapų determinuotų meristemų citologines augimo charakteristikas ir subbranduolines struktūras, veikiant stresoriui;
 tirti šaknų tįstamojo augimo charakteristikas ir jų priklausomybę nuo temperatūros;
 sukurti patikimą funkcinių žymenų sistemą, leidžiančią diagnozuoti adaptacines būsenas;
 analizuoti augalų augimo ir streso fenomenus sisteminiu požiūriu ląstelių-audinių lygmenyje (ryšiai tarp meristemos ir tįstamo zonos) bei augalo lygmenyje (ryšiai tarp organų);
 sukurti strestolerantiško augalo meristemų funkcionalinį modelį, įgalinantį kokybiškai ir kiekybiškai aprašyti bei prognozuoti adaptacines būsenas;
 kurti ir taikyti streso bandymuose aptiktų dinaminių fenomenų matematinius kompiuterinius modelius;
 išskirti skirtingų ekologinių-fitocenotinių strategijų ar ekologinių grupių augalų morfofiziologinius ir citologinius augimo bruožus.
 Tyrimų metodologija ir laboratorijos techninės galimybės
 Eksperimentinės medžiagos užauginimas.
 Siekiant augalus auginti griežtai kontroliuojamomis, fizikiniam eksperimentui artimomis sąlygomis, laboratorijoje naudojama unikali klimatinė-hidroponinė įranga. Joje sukuriami skirtingi temperatūros režimai, leidžiantys atlikti stresoriaus poveikio tyrimus. Tikslūs sistemos aplinkos rodikliai (naudotini kaip valdantys parametrai) ir galimybė nustatyti šaknų dinamines charakteristikas sudaro sąlygas fiziologinių procesų modeliavimui. Įrangos tinkamumas tyrinėti tiek antžeminę dalį, tiek ir šaknis leidžia vykdyti sisteminius tyrimus augalo lygmenyje.
 Struktūrų vizualizavimo technologijos.
 Siekiant vizualizuoti audinius, ląsteles ir subbranduolines struktūras, naudojama mikrotominių preparatų gaminimo ir histocheminio dažymo technologijos ir atitinkama įranga.
 Citologiniai matavimai ir analizė.
 Citologinė analizė atliekama naudojant šviesinį mikroskopą su kompiuterine vaizdų vizualizavimo sistema.
 Dr. Alvydas Šimkūnas, vyresn. m. d.
 El. paštas.: alvydas.simkunas@gmail.com
 Mokslinių interesų sritys: augalų augimo-streso fiziologija ir biofizika.
 Sandra Valašinaitė, jaun. m. d.
 El. paštas.: svalasinaite@gmail.com
 Mokslinių interesų sritys: augalų augimo-streso fiziologija; augalų ekologinės-fitocenotinės strategijos.
 Asocijuoti bendradarbiai:
 Prof. habil. dr. Donatas Švitra;
 Mokslinių interesų sritys: fiziologinių sistemų matematinis modeliavimas.
 Prof. dr. Vitalijus Denisovas (KU JTGMF Informatikos ir statistikos katedros vedėjas);
 Mokslinių interesų sritys: sistemų analizė; augalų augimo, vystymosi ir agroekosistemų kompiuterinis imitacinis modeliavimas.
 Doc. dr. Rita Nekrošienė (KU Botanikos sodo vyresn. m. d.);
 El. paštas.: rita_nekrosiene@mail.ru
 Mokslinių interesų sritys: pievų fitocenozių tyrimai, Lietuvos pajūrio regione introdukuotų augalų ekologija.
 Lekt. Airina Salytė (KU JTGMF Gamtos mokslų katedra)
 Mokslinių interesų sritys: augalų struktūrinė biologija.
 Biudžetinė tema: „Žolinių augalų augimo adaptacijos stresui modeliavimas ir raidos dėsningumų praktinis taikymas“. Vykdymo laikotarpis: 2010 – 2014 m.
 Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo remiamas mokslininkų grupės projektas „Miglinių augalų antžeminės dalies ir šaknų augimo stresinės adaptacijos modelio kūrimas“. Vadovas – dr. A. Šimkūnas. 6 vykdytojai. Vykdymo laikotarpis – 2009 m.
 Straipsniai išspausdinti ISI Web of Science duomenų bazėje referuojamuose ir turinčiuose citavimo indeksą leidiniuose:
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, V. Denisov. Comparative systemic analysis of the cellular growth of leaves and roots in controlled conditions. // Elsevier, 2018, Journal of Plant Physiology. Vol. 220. P. 128–135.
 https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0176161717302742
 A. Šimkūnas, V. Denisov, S. Valašinaitė, R. Jankauskienė, A. Ivanauskaitė. From an empirical to conceptual modeling view of energy crop productivity // ALÖKI Applied Ecological Research and Forensic Institute Ltd., 2018, Applied ecology and environmental research. Vol. 16. P. 1919–1933.
 http://www.aloki.hu/pdf/1602_19191933.pdf
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, V. Denisov, A. Salyte. Systemic view on heading and overwintering: are they always opposed? // Wiley-Blackwell, 2013, Journal of Agronomy and Crop Science. Vol. 199. P. 460–465.
 https://onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.1111/jac.12029
 S. Valašinaitė, A. Šimkūnas, V. Denisov. Leaf size regularities in Festuca pratensis from the systemic viewpoint. // Taylor & Francis, 2013, Plant Biosystems. Vol. 147, P. 629-637.
 https://www.tandfonline.com/doi/full/10.1080/11263504.2012.749957
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, D. Švitra. Temperature-dependent growth adaptation of Festuca pratensis from the biophysical viewpoint. // Wiley-Blackwell, 2011, Journal of Agronomy and Crop Science. Vol. 197. No.5. P. 361–367.
 https://onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.1111/j.1439-037X.2011.00470.x
 Straipsniai išspausdinti kituose ISI duomenų bazėje referuojamuose leidiniuose (Proceedings ir kt.)
 S. Valašinaitė, A. Šimkūnas. Size regularities of Festuca, Lolium, and ×Festulolium leaves, as determinate organs. Botanika Lithuanica. 2008 No 2. P. 99 – 104.
 A. Šimkūnas, G. Šiaudinis, K. Mikalauskas, S. Valašinaitė. Refined method of photosynthetic potential calculation. Botanica Lithuanica. 2008 No 2. P. 95 – 98.
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, I. Pašakinskienė. Root growth characteristics of Festuca, Lolium and Festulolium in relation to stress tolerance. Biologija. 2007 Vol. 18. No. 1. P. 64 – 68.
 http://elibrary.lt/resursai/LMA/Biologija/Bio71/Bio0701_15.pdf
 Straipsniai išspausdinti Lietuvos recenzuojamuose moksliniuose periodiniuose ir vienkartiniuose leidiniuose
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, V. Mažeika. Peculiarities of development and overwintering of various Festulolium braunii cultivars. Vagos. 2009. 85 (38). P. 35-38.
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, M. Ščavinskas. Apie netiesinius aspektus biologinėse ir istorinėse-socialinėse sistemose. Tiltai. 2009. T. 49. N. 4. P. 237-242.
 Spausdinta tarptautinių mokslinių konferencijų pranešimų medžiaga
 A. Šimkūnas, S. Valašinaitė, K. Mikalauskas. “About the States of Plan Systems from the Biophysical Viewpoint”. Tarptautinė virtuali mokslinė konferencija “Cовременные направления теоретических и прикладных исследований ‘2009“. Ukraina, 2009. T. 27, C. 20-22.
 A. Šimkūnas, M. Ščavinskas, S. Valašinaitė, D. Weston. About nonlinear system aspects in biology and history. Tarptautinė mokslinė konferencija „Crisis: catalyst for creativity and innovation“. LCC tarptautinis universitetas, Lietuva, 2009 m. kovo mėn. 27-28 d. P. 21.
 A. Шимкунас, Г. Гаврилова „Реакция адаптaции корневыx систем Lolium, Festuca и Festulolium, воздействуя на ниx температурами закаливания” Материалы мездународной научной конференций. 2005. Том 1. C. 81-85.
 Spausdinta respublininių mokslinių konferencijų medžiaga
 A. Šimkūnas, I. Pašakinskienė. Svidrių, eraičinų ir eraičinsvidrių šaknų sistemos reakcija į grūdinimo temperatūras. Naujausi agronomijos tyrimų rezultatai. Konferencijos pranešimai. 2005. Nr. 37
 A. Šimkūnas. Effects of hardening temperatures on root systems of Lolium L., Festuca L. and Festulolium Asch. et Graebn. Summary of doctoral dissertation. 2004, Dotnuva-Akademija. Vadovas – habil. dr. I. Pašakinskienė.
 Dėstymas: Biologijos studijų programoje dėstomi Augalų fiziologijos ir Biofizikos ir Neurobiologijos kursai.
 Studentų rengimas: studentai atlieka augalų augimo ir streso tematikos eksperimentus, ruošia kursinius ir bakalauro baigiamuosius darbus.
 Seminarų organizavimas:
 Prof. V. B. Ivanov (Rusijos MA Augalų fiziologijos instituto). 50 years from the discovery of cell cycle. KU, 2005.
 Prof. V. B. Ivanov. The problem of stem cells in plants. KU, 2005.
 Prof. V. B. Ivanov. Root growth responses to chemicals. KU, 2005.
 Prof. M. S. Venslauskas (VDU). Membranos potencialas, jo kilmė ir sklidimas. KU, 2006.
 Kasmetinis demonstracinių seminarų organizavimas KU biologijos specialybės studentams Vilniaus Universitete:
 Dr. S. Gražulis (VU, Biotermodinamikos ir vaistų tyrimų laboratorija). Baltymų struktūros bruožai. Rentgenostruktūrinė kristalografija.
 Dr. D. Matulis (VU, Biotermodinamikos ir vaistų tyrimų laboratorija). Baltymų ir ligandų sąveikos įvertinimo metodai.
 KU Biologijos specialybės studentų viešnagė VU Biotermodinamikos ir vaistų tyrimų laboratorijoje.
 Mokslo populiarinimo straipsniai ir kita veikla
 Straipsnių ciklas apie tai, kaip skirtingu istoriniu tarpsniu įvairūs augalai ‘’atrado’’ savo vietą. Publikuota žurnale „Literatūra ir menas“.
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Balandis: efemeriškas žiedų pasaulis
 http://literaturairmenas.lt/2017-04-28-nr-3613/3962-mokslas/6079-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-balandis-efemeriskas-ziedu-pasaulis
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Vasarop: aguonų vilionės
 http://literaturairmenas.lt/2017-06-02-nr-3618/4044-mokslas/6192-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-vasarop-aguonu-viliones
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Birželis: mėtų ir čiobrelių kvapai
 http://literaturairmenas.lt/2017-06-23-nr-3621-3622/4090-mokslas/6249-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-birzelis-metu-ir-ciobreliu-kvapai
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Vasarvidis: liepos mėnesį žydi ne tik liepos
 http://literaturairmenas.lt/2017-07-28-nr-3626/4152-mokslas/6338-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-vasarvidis-liepos-menesi-zydi-ne-tik-liepos
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Rugsėjis: javai, piktžolės, voratinkliai, musių spiečiai virš namo
 http://literaturairmenas.lt/2017-09-22-nr-3630-3631/4213-mokslas/6427-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-rugsejis-javai-piktzoles-voratinkliai-musiu-spieciai-virs-namo
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Spalis, arba Pelkėse metas ieškoti ir rasti
 http://literaturairmenas.lt/2017-10-27-nr-3635/4274-mokslas/6516-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-spalis-arba-pelkese-metas-ieskoti-ir-rasti
 S. Valašinaitė, M. Ščavinskas, A. Šimkūnas. Žiemos pradžia: apie užmiegančias žoles
 http://literaturairmenas.lt/2017-12-22-nr-3643-3644/4397-mokslas/6691-sandra-valasinaite-marius-scavinskas-alvydas-simkunas-ziemos-pradzia-apie-uzmiegancias-zoles
 Trečiojo amžiaus universiteto klausytojams skirtos paskaitos rengimas ir pristatymas. S. Valašinaitė, A. Šimkūnas. Augalų adaptacijų vandens deficitui ir pertekliui samprata ir jos praktinis taikymas.
 Rusijos MA Augalų fiziologijos instituto Šaknų fiziologijos laboratorija (citologiniai augimo tyrimai).
 KU Botanikos sodas (augalų vystymosi ir streso tyrimai lauko sąlygomis).
 KU JTGMF Informatikos ir statistikos katedra (sisteminiai tyrimai, kompiuterinis modeliavimas, streso reiškinių matematinis modeliavimas).
 Kvalifikacijos kėlimas, mokslinės stažuotės:
 Rusijos MA Augalų fiziologijos instituto šaknų fiziologijos laboratorijoje (Maskva). Citologinės augimo analizės ir streso veiksnių poveikio augalams metodų įsisavinimas. 2008.06.09-18 Dalyvavo dr. A. Šimkūnas, doc. dr. R. Jankauskienė, A. Salytė (Remta LMA).
 Rusijos MA Augalų fiziologijos instituto šaknų fiziologijos laboratorijoje (Maskva). Citologinių ir histocheminių metodų augalų fiziologijoje įsisavinimas. 2013.01.26-02.01 Dalyvavo dr. A. Šimkūnas ir S. Valašinaitė.
 The Laboratory of Plant Physiology
 About the laboratory. The main research area is various physiological mechanisms of plant growth and development adaptation responses under the effect of environmental stressors. Experimental investigations are performed on the levels of organism, tissue-cell and subcellular structures; theoretical studies are carried out by the methods of systems analysis, nonlinear dynamic analysis and mathematical modeling. Accordion Sample Description.
 The studies were launched by the inquiry into the responses to environmental stressors of phylogenetically close but of different cold resistance model Poaceae plants. One of them, Festuca pratensis, is stresstolerant plant; other three,Lolium multiflorum, Lolium perenne,and Festulolium braunii, are less strestolerant.
 Our scientific basis is the unique phenomenon – at the low positive temperatures observed cooperative growth slowdowns (at first, of shoots; then, at the lower positive temperatures near zero – of roots as well), which expresses exclusively in the stresstolerant plants. These changes indicate the transition of plants to qualitatively new state of adaptation (Šimkūnas 2004, Šimkūnas et al. 2011). At the lower positive temperatures near zero, the cooperative slowdown of roots' meristem growth was observed and, as a result of this slowdown, significant shortening of the root elongation zone and other adaptive effects occured. It is also worth mentioning that at the temperatures close to zero, the phenomenon of irregular cell brevity and roundness was detected only in stresstolerant plant (Šimkūnas et al. 2002; Šimkūnas et al. 2007).
 A sharp increase in the epidermis cell length of the leaf meristem has been detected for the first time by our laboratory members during 2017–2018 years. It allows the proposal of a new way to demarcate the boundary of a meristem and suggests the lengthened leaf meristem which is 3 times longer (≈3000 μm) than the commonly accepted meristem (1000 μm) and is approximately 4 times longer than the root meristem (711 μm). In 2011, for the sake of further development of the mentioned inquires, the Laboratory of Plant Physiology was founded in Klaipėda University, Faculty of Natural Sciences and Mathematics. Studies are carried out on the investigation levels of the organism, the tissue-cells and subcellular structures. Ecophysiological researches are especially relevant to the coastal region of Lithuania abounding with environmental growth limiting stress factors such as hydrological stressors, low temperatures and high amplitude temperature fluctuations in wintering period, acid soils.
 The laboratory solves problems of ecophysiology integrating the ideas and methods of plant physiology, cytology, biophysics, mathematics, computer sciences, systems theory, and ecology. Since the studies are interdisciplinary, the lab develops cooperation with the departments of Klaipeda University Faculty of Natural Sciences and Mathematics and with Botanical Garden. The members of these units are associated laboratory co-workers involved in various research stages as well as in preparation of publications and projects.
 The main direction of laboratory research is to investigate the various physiological mechanisms of stresstolerant plant growth and development adaptative responses under the effect of low temperature stressor.
 Research Program for 2013 - 2023 years. Its most important tasks are following:
 to identify and measure the morphophysiological characteristics causing cooperative shoots' growth slowdown after plants' transition to adaptive state;
 to evaluate the regularities of the leaf growth according to the newly discovered boundaries of the meristem and to the new longitudinal leaf zonation in the vegetative and hardening regimes.
 to identify and measure the cytological component(s) causing the roots' meristem growth slowdown after plants' transition to the adaptive state;
 to investigate the morphological characteristics of roots' meristem sub-nuclear structures (nucleolus and others) associated with the resistant phases of the cell cycle after plants' transition to the adaptive state;
 to investigate the characteristics of cytological growth and sub-nuclear structures in leaf determined meristem under the influence of stressor;
 to create a reliable functional markers system for the plants' adaptive states diagnosis;
 to apply systemic approach to the analysis of plants' growth and development phenomena under the influence of stressors;
 to create the functional model of stresstolerant plant meristems' for the qualitative and quantitative description and prediction of plants' adaptation states;
 to create and develop the mathematical computer models of dynamic phenomena detected during the stress experiments.
 to single out the morphophysiological and cytological growth characteristics of different plant ecological strategies and groups.
 Research methodology and the technical capabilities of laboratory:
 The cultivation of experimental material.
 In the lab, the plants are being grown in strictly controlled, close to physical experiment conditions using for this purpose the unique climatic-hydroponic equipment by means of which various temperature regimes are being created. This enables to investigate the effects of temperature stressor. Precise environmental indices (taken as governing parameters) together with the possibility of determining the dynamic characteristics of the roots' growth enables for the modeling of physiological processes. The laboratory equipment enables systemic studies on plant level; for it allows experimenting with its overground as well as underground parts.
 Structure visualization technologies.
 In order to visualize tissues, cells and sub-nuclear structures the microtomic preparations, histochemical staining technologies and corresponding equipment are employed.
 Cytological measurements and analysis.
 Cytological analysis is carried out using a light microscope with a computer visualization system.
 Dr. Alvydas Šimkūnas, Senior researcher, the head of laboratory.
 E-mail: alvydas.simkunas@gmail.com
 Scientific interests: plant growth-stress physiology and biophysics.
 Sandra Valašinaitė, Research assistant
 E-mail: svalasinaite@gmail.com
 Scientific interests: plant growth-stress physiology; plant ecological strategies.
 prof. habil. dr. Donatas Švitra (KU FNSM, the head of department of Mathematics);
 Scientific interests: mathematical modeling of physiological systems.
 dr. Vitalijus Denisovas (KU FNSM, the dean of FNSM, the head of department of computer sciences);
 Scientific interests: systemic analysis, simulation modeling of crop growth and development.
 prof. dr. Rita Nekrošienė (KU Botanical garden, Senior researcher).
 E-mail: rita_nekrosiene@mail.ru
 Scientific interests: investigations of meadow ecosystems; ecology of plants, introduced in coastal region of Lithuania.
 Airina Salytė (KU FNSM Biological department)
 Scientific interests: structural plant biology.
 Research programs and project activities
 Budgetary project: "The Modeling of Poaceae plants' Growth Adaptation to the Environmental Stressors and Practical Application of Discovered Consistent Patterns". Pursuit period: 2010 - 2014.
 Research project supported by the Lithuanian State Science and Studies Foundation: “Modeling of stress adaptation for over-ground part and roots of Poaceae plants in the aspect of growth”. Project leader – dr. A. Šimkūnas. Six participants. Pursuit period – 2009.
 Articles in peer-reviewed journals referred in Clarivate Analytics Web of Science (formerly ISI Web of Knowledge) databases with Citation Index
 Articles referred in CA WoS (former ISI WoS) Proceedings
 Articles in peer reviewed international and foreign journals and periodical publications registered in official list of the Department of Science and Studies of Lithuania
 A. Шимкунас, Г. Гаврилова. „Реакция адаптaции корневыx систем Lolium, Festuca и Festulolium, воздействуя на ниx температурами закаливания” Материалы мездународной научной конференций. 2005. Том 1. C. 81-85.
 Teaching activities and events
 Teaching: The courses of Plant physiology, Biophysics and Neurobiology taught according to the Program of Biological Studies.
 Students' work: Students experiment on plants' growth and stress tolerance, write term papers and undergraduate theses.
 Seminars for Klaipėda University research community and students:
 Prof. V. B. Ivanov (Russian Academy of Sciences, Timiryazev Institute of Plant Physiology). 50 years from the discovery of cell cycle. KU 2005.
 Prof. M. S. Venslauskas (Vytautas Magnus University). Membrane potential, its origin and movement. KU, 2006.
 The organization of the annual demonstrative seminars for KU biology students at Vilnius University:
 Dr. S. Gražulis (VU, Biothermodynamics and Drug Research Laboratory). Features of Protein structure, X-ray crystallography.
 Dr. D. Matulis (VU, Biothermodynamics and Drug Research Laboratory). Evaluation methods of Protein and ligand interaction.
 Activities of science popularization
 The cycle of the articles „How various plants have "found" their place in the different historical periods“, published in the journal „Literatūra ir menas“ („Literature and art“)
 The preparation and presentation of the lectures for Third-year university students. S. Valašinaitė, A. Šimkūnas. The concept of a plant adaptation to water deficit and surplus and its practical application.
 Laboratory of Roots' Physiology, Timiryazev Institute of Plant Physiology of Russian Academy of Science (cytological growth studies).
 Botanical Garden of KU (plants development and stress investigations in field conditions).
 Department of Informatics and Statistics of the FMTNS (systemic researches and computer modeling, mathematical modeling of stress phenomenon).
 In-service training, research internship:
 Laboratory of Roots' Physiology, Timiryazev Institute of Plant Physiology, Russian Academy of Sciences (Moscow). Application of methods of cytological growth analysis and stress factors impact for plants. 2008.06.09-18 Participants: dr. A. Šimkūnas, assoc. prof. dr. R. Jankauskienė, A. Salytė (Supported by LAS).
 Laboratory of Roots' Physiology, Timiryazev Institute of Plant Physiology, Russian Academy of Sciences (Moscow). Application of cytological and histochemical methods in plants physiology. 2013.01.26-02.01 Participants: dr. A. Šimkūnas and S. Valašinaitė.


type: caselaw

text:
C 204/20 EL Επι ́σημη Εφημερι ́δα των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των 17.7.1999
 με ́νων τυχο ́ν κυρω ́ σεων, που ́ησαν αναγκαι ́ες για τη συμμο ́ρ- 1) Η Ομοσπονδιακη ́ ∆ημοκρατι ́α της Γερμανι ́ας, παραλει ́ποντας
 φωση ́ του προς την οδηγι ́α 93/22/ΕΟΚ του Συμβουλι ́ου, να θεσπι ́σει, εντο ́ς των πρω ́ ην ομοσπο ́νδων κρατω ́ ν, τις
 της 10ης Μαι ̈́ου 1993, σχετικα ́ με τις επενδυτικε ́ς υπηρεσι ́ες αναγκαι ́ες διατα ́ξεις ω ́ στε η ποιο ́τητα των υδα ́των κολυμ-
 στον τομε ́α των κινητω ́ ν αξιω ́ ν παρε ́βη τις υποχρεω ́ σεις που βη ́σεως να καταστει ́ συ ́μφωνη προς τις καθοριζο ́μενες απο ́
 υπε ́χει απο ́ το ́αρθρο 31 της οδηγι ́ας αυτη ́ς. το ́αρθρο 3 της οδηγι ́ας 76/160/ΕΟΚ του Συμβουλι ́ου, της
 8ης ∆εκεμβρι ́ου 1975, περι ́ της ποιο ́τητος των υδα ́των
 2) Καταδικα ́ζει το Μεγα ́λο ∆ουκα ́το του Λουξεμβου ́ργου στα κολυμβη ́σεως, οριακε ́ς τιμε ́ς, εντο ́ς προθεσμι ́ας δε ́κα ετω ́ν
 δικαστικα ́ ́εξοδα. μετα ́ την κοινοποι ́ηση ́ της στις 10 ∆εκεμβρι ́ου 1975, και
 μη προβαι ́νοντας σε δειγματολοψι ́ες συ ́μφωνα με την
 απαιτου ́μενη απο ́ το παρα ́ρτημα της οδηγι ́ας ελα ́χιστη συχνο ́-
 (1) EE C 41 της 7.2.1998. τητα, παρε ́βη τις υποχρεω ́ σεις που υπε ́χει απο ́ τα ́αρθρα 4,
 παρα ́γραφος 1, και 6, παρα ́γραφος 1, της οδηγι ́ας αυτη ́ς.
 2) Καταδικα ́ζει την Ομοσπονδιακη ́ ∆ημοκρατι ́α της Γερμανι ́ας
 στα δικαστικα ́ ́εξοδα.
 (1) ΕΕ C 212 της 12.7.1997.
 ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΟΥ ∆ΙΚΑΣΤΗΡΙΟΥ
 (πε ́μπτο τμη ́μα)
 της 8ης Ιουνι ́ου 1999
 ∆ΙΑΤΑΞΗ ΤΟΥ ∆ΙΚΑΣΤΗΡΙΟΥ
 στην υπο ́θεση C-198/97: Επιτροπη ́ των Ευρωπαϊκω ́ ν Κοινο-
 τη ́των κατα ́ Ομοσπονδιακη ́ς ∆ημοκρατι ́ας της Γερμανι ́ας (1) (δευ ́τερο τμη ́μα)
 («Παρα ́βαση κρα ́τους με ́λους — Οδηγι ́α 76/160/ΕΟΚ της 3ης Μαρτι ́ου 1999
 — Ποιο ́τητα των υδα ́των κολυμβη ́σεως — Παραδεκτο ́
 προσφυγη ́ς ασκηθει ́σας δυνα ́μει του α ́ρθρου 226 ΕΚ στην υπο ́θεση C-315/97: Diego Echauz Brigaldi κ.λπ. κατα ́
 (παλαιου ́ α ́ ρθρου 169) — Αιτιολογημε ́νη γνω ́ μη — Επιτροπη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ ν Κοινοτη ́των (1)
 Τη ́ρηση της αρχη ́ς της συλλογικο ́τητας της Επιτροπη ́ς —
 Μη συμμο ́ρφωση προς τα α ́ ρθρα 4, παρα ́ γραφος 1, και 6, («Αι ́τηση αναιρε ́σεως — Υπα ́ λληλοι — Αποφα ́ σεις με τις
 παρα ́ γραφος 1, της οδηγι ́ας 76/160/ΕΟΚ») οποι ́ες η Επιτροπη ́ αρνη ́θηκε να χορηγη ́σει ειδικη
 ́ εκλογικη ́
 ́ δεια και ημε ́ρες ταξιδι ́ου — Προδη
 α ́λως απαρα ́δεκτη και
 (1999/C 204/38) προδη ́λως αβα ́σιμη αι ́τηση αναιρε ́σεως»)
 (1999/C 204/39)
 (Γλω ́ σσα διαδικασι ́ας: η γερμανικη ́)
 (Γλω ́ σσα διαδικασι ́ας: η ισπανικη ́)
 (Προσωρινη ́ μετα ́φραση· η οριστικη ́ μετα ́φραση θα δημοσιευθει ́
 στη «Συλλογη ́ της Νομολογι ́ας») (Προσωρινη ́ μετα ́φραση· η οριστικη ́ μετα ́φραση θα δημοσιευθει ́
 στη «Συλλογη ́ της Νομολογι ́ας»)
 Στην υπο ́θεση C-198/97, Επιτροπη ́ των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των
 (εκπρο ́σωπος: Claudia Schmidt, επικουρου ́μενη απο ́ τον Στην υπο ́θεση C-315/97 Ρ, Diego Echauz Brigaldi, César
 Alexander Böhlke), κατα ́ Ομοσπονδιακη ́ς ∆ημοκρατι ́ας της Γερ- Montoliu Garcı́a, Marı́a Jesús Ruı́z Monroy, Carmen Ochoa de
 μανι ́ας (εκπρο ́σωποι: Ernst Röder και Claus-Dieter Quassowski) Michelena, Maria Carmen Labrador Rubio και Leopoldo Fabra
 με αντικει ́μενο να αναγνωριστει ́ ο ́τι η Ομοσπονδιακη ́ ∆ημοκρατι ́α Utray, υπα ́λληλοι της Επιτροπη ́ς των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των,
 της Γερμανι ́ας, παραλει ́ποντας να θεσπι ́σει, εντο ́ς των πρω ́ην εκπροσωπου ́μενοι απο ́ τον Ramón Garcı́a-Gallardo Gil-Fournier,
 ομοσπο ́νδων κρατω ́ν, τις αναγκαι ́ες διατα ́ξεις προκειμε ́νου η δικηγο ́ρο Burgos και Μαδρι ́της, με το ́πο επιδο ́σεων στις Βρυξε ́λλες
 ποιο ́τητα των υδα ́των κολυμβη ́σεως να προσαρμοστει ́ στις οριακε ́ς το δικηγορικο ́ γραφει ́ο J. et B. Cremades et associés, 391, avenue
 τιμε ́ς που καθορι ́ζονται δυνα ́μει του α ́ρθρου 3 της οδηγι ́ας Louise, με αντικει ́μενο αι ́τηση αναιρε ́σεως που ασκη ́θηκε κατα ́
 76/160/ΕΟΚ του Συμβουλι ́ου, της 8ης ∆εκεμβρι ́ου 1975, περι ́ της αποφα ́σεως του Πρωτοδικει ́ου των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των
 της ποιο ́τητας των υδα ́των κολυμβη ́σεως (ΕΕ ειδ. ́εκδ. 15/001, (τε ́ταρτο τμη ́μα) της 9ης Ιουλι ́ου 1997 στην υπο ́θεση Τ-156/95,
 σ. 108), εντο ́ς προθεσμι ́ας δε ́κα ετω ́ν απο ́ την κοινοποι ́ηση της Echauz Brigaldi κ.λπ. κατα ́ Επιτροπη ́ς (Συλλογη ́ Υπ. Υπ. 1997,
 οδηγι ́ας στις 10 ∆εκεμβρι ́ου 1975, και μη προβαι ́νοντας στις σ. ΙΙ-509), και με την οποι ́α ζητη ́θηκε η αναι ́ρεση της αποφα ́σεως
 δειγματοληψι ́ες συ ́μφωνα με την επιβαλλο ́μενη στο παρα ́ρτημα αυτη ́ς, ο ́που ο ́ετερος δια ́δικος ει ́ναι η Επιτροπη ́ των Ευρωπαϊκω ́ν
 της οδηγι ́ας ελα ́χιστη συχνο ́τητα, παρε ́βη τις υποχρεω ́σεις που Κοινοτη ́των (εκπρο ́σωπος: Julian Currall, επικουρου ́μενος απο ́ τον
 υπε ́χει απο ́ τα α ́ρθρα 4, παρα ́γραφος 1, και 6, παρα ́γραφος 1, της José Rivas Andrés), καθη ́ς πρωτοδι ́κως, και οι José Luis Buendı́a
 εν λο ́γω οδηγι ́ας, το ∆ικαστη ́ριο (πε ́μπτο τμη ́μα), συγκει ́μενο απο ́ Sierra, Victoria Pagadigorria Wicke, Miguel Abellán López,
 τους J.-P. Puissochet, προ ́εδρο τμη ́ματος, P. Jann, J. C. Moitinho Inmaculada Gil Tardón, Antonio Garcı́a Velázquez, Carmen
 de Almeida (εισηγητη ́), C. Gulmann και D. A. O. Edward, Casado Salinas, Diego González Marı́n, Eva Marı́a Rasines
 δικαστε ́ς, γενικο ́ς εισαγγελε ́ας: F. G. Jacobs, γραμματε ́ας: Martı́n και Julio Vizcarra Soriano, υπα ́λληλοι της Επιτροπη ́ς
 R. Grass, εξε ́δωσε στις 8 Ιουνι ́ου 1999 απο ́φαση με το ακο ́λουθο των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των, προσφευ ́γοντες πρωτοδι ́κως, το
 διατακτικο ́: ∆ικαστη ́ριο (δευ ́τερο τμη ́μα), συγκει ́μενο απο ́ τους G. Hirsch


type: legislation

text:
 Fógra dlíthiúil tábhachtach
 |
 52008PC0813
 Togra le haghaidh Rialacháin ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle lena leasaítear Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 maidir le Ciste Sóisialta na hEorpa chun na cineálacha costais atá cáilithe le haghaidh ranníocaíochta ón CSE a leathnú /* COIM/2008/0813 leagan deireanach - COD 2008/0232 */
 [pic] | COIMISIÚN NA gCOMHPHOBAL EORPACH |An Bhruiséil 26.11.2008COIM(2008) 813 leagan deireanach2008/0232 (COD)Togra le haghaidhRIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLElena leasaítear Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 maidir le Ciste Sóisialta na hEorpa chun na cineálacha costais atá cáilithe le haghaidh ranníocaíochta ón CSE a leathnúMEABHRÁN MÍNIÚCHÁIN- Forais agus cuspóirí an tograIs é cuspóir an togra seo simpliú a thabhairt isteach in oibríochtaí Chiste Sóisialta na hEorpa.- Comhthéacs ginearálta: Dúshláin nua don CSE amach anseoTá Ciste Sóisialta na hEorpa (CSE) bunaithe faoi Airteagal 146 den Chonradh, a thugann do chuspóir dó cabhrú chun fostú oibreoirí a éascú, agus méadú a thabhairt ar a soghluaisteacht gheografach agus ghairmiúil. Mar sin, cuireann sé leis an gcuspóir maidir le comhtháthú eacnamaíoch agus sóisialta a leagtar amach in Airteagal 158 de Chonradh CE, trí thacú le beartais agus tosaíochtaí atá dírithe ar dhul chun cinn a dhéanamh i dtreo fostaíocht iomlán, feabhas a chur ar chaighdeán agus ar tháirgiúlacht ag an obair, agus comhtháthú agus cuimsiú sóisialta a chothú, i gcomhréir leis na treoirlínte agus na moltaí faoi Straitéis Fostaíochta na hEorpa (SFE).Tá brúnna iomaíochta ag méadú go tapa ar ghnóthaí san Eoraip toisc na géarchéime airgeadais reatha agus an lagtrá eacnamaíoch, agus tá iarmhairt dhiúltach acu seo do bhuiséid phoiblí. Tá laghdú suntasach tagtha ar an bhfás i roinnt mhaith Ballstáit; tá sé stoptha fiú i gcuid acu. Tá na figiúirí dífhostaíochta ag dul in airde.Tá sé thar a bheith tábhachtach sa chomhthéacs seo go mbainfear an úsáid is mó as Ciste Sóisialta na hEorpa chun fadhbanna an lucht dífhostaithe a mhaolú, go háirithe na daoine is leochailí, sa lagtrá eacnamaíoch. Caithfear gach rud a dhéanamh chun glacadh éifeachtach, éifeachtúil agus tapa na n-acmhainní atá ar fáil a spreagadh, ach gan cur as do phrionsabail na bainistíochta airgeadais iontaofa. Sa chreat seo is í aidhm an togra seo modh breise, níos simplí a chur leis chun Ciste Sóisialta na hEorpa a chaitheamh, i dtreo agus gur féidir leis cabhrú chun dul i ngleic leis na dúshláin eacnamaíocha agus shóisialta atá os comhair na hEorpa ar bhealach níos tapúla agus níos éifeachtaí.D'aithin Parlaimint na hEorpa simpliú arís agus arís eile mar phríomhshaincheist do na Cistí Struchtúracha. Rinne an Chúirt Iniúchóirí, moladh tábhachtach ina leith seo ina Tuarascáil Bhliantúil ar Chur Chun Feidhme Bhuiséad 2007. Molann sé simpliú ar " an mbonn ar a ríomhtar costas cáilithe, agus úsáid níos mó a bhaint as íocaíochtaí cnapshuime nó caighdeánacha seachas fíorchostais a aisíoc [1]". Bhíothas ábalta íocaíochtaí caighdeánacha a fháil ón CSE do chostais indíreacha ó 2007 i leith; bainfidh 23 Ballstát tairbhe as an bhforáil seo. Níl íocaíocht cnapshuimeanna cáilithe laistigh de rialacha an CSE fós, áfach. Tá sé d'aidhm ag an togra maoiniú caighdeánach a leathnú go costais dhíreacha; chun a raon feidhme a leathnú go scálaí costais aonaid chaighdeánaithe; agus chun úsáid chórais íocaíochta cnapshuime a chumasú.Ní athróidh an togra fócas rialachán Chiste Sóisialta na hEorpa ar an gceithre phríomhréimse gníomhaíochta arna bhformhuiniú ag an gComhairle Eorpach: inoiriúnaitheacht oibrithe agus fiontar a mhéadú; rochtain ar fhostaíocht a fheabhsú, cosc a chur ar dhífhostaíocht, saolta oibre a shíneadh agus rannpháirtíocht sa mhargadh saothair a mhéadú; cuimsiú sóisialta a neartú trí lánpháirtiú daoine faoi mhíbuntáiste san obair a chur chun cinn agus trí idirdhealú a chomhrac; agus trí chomhpháirtíocht ar mhaithe le hathchóiriú sna réimsí fostaíochta agus cuimsithe a chur chun cinn.Sna Ballstáit agus na réigiúin is lú ratha, leanfaidh na Cistí Struchtúracha ag díriú ar choigeartú struchtúrtha, ar fhás agus ar chruthú poist a chur chun cinn. Chuige sin, faoin gcuspóir Cóineasaithe, chomh maith leis na tosaíochtaí thuasluaite, leanfaidh an CSE ag tacú le gníomh chun infheistíocht i gcaipiteal daonna a leathnú agus a fheabhsú, go háirithe trí chórais oideachais agus oiliúna a fheabhsú, agus gníomh dírithe ar chumas institiúide agus éifeachtúlacht riaracháin phoiblí a fhorbairt, ar leibhéal náisiúnta, réigiúnach agus áitiúil. Ar deireadh, ní athraíonn an togra an aird a thugtar do thiomantas an Aontais deireadh a chur le neamhionannais idir fir agus mná, agus dea-rialachas a chur chun cinn. Tá rannpháirtíocht na bpáirtithe sóisialta fós fíorthábhachtach i gcur chun feidhme thosaíochtaí agus oibríochtaí an Chiste, agus go háirithe, má tá gá leo de bharr an choir eacnamaíoch atá ann faoi láthair, in atheagrú páirteach chláir Chiste Sóisialta na hEorpa.I gcomhthreo leis an togra seo tá an Coimisiún ag moladh roinnt athruithe ar Rialacháin na gCistí Struchtúracha (go háirithe, ar an Rialachán Ginearálta) a chuirfidh ar a gcumas iad a úsáid sa tslí is éifeachtaí is féidir mar chuid den fhreagra ar an ngéarchéim. Saincheist amháin a rachaidh i gcion ar an CSE an moladh gur chóir réamhíocaíochtaí méadaithe a chur ar fáil d'Údaráis Bhainistíochta, chun a áirithiú gur féidir leo oibríochtaí nua a thosú go tapa.- Comhsheasmhacht le beartais agus le cuspóirí eile an AontaisN/B1. EILIMINTÍ DLÍ AN TOGRA- Achoimre ar an ngníomh atá beartaitheTá sé d'aidhm ag an togra atá beartaithe leasú a dhéanamh ar an Rialachán CSE chun gnéithe a thabhairt isteach atá riachtanach chun a riar agus a úsáid a shimpliú.- Bunús DlíTá an togra bunaithe ar Airteagal 148 den Chonradh CE.- Prionsabal na coimhdeachtaNíl feidhm ag prionsabal na coimhdeachta, sa mhéid go dtagann an togra faoi inniúlacht eisiach an Chomhphobail amháin2008/0232 (COD)Togra le haghaidhRIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLElena leasaítear Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 maidir le Ciste Sóisialta na hEorpa chun na cineálacha costais atá cáilithe le haghaidh ranníocaíochta ón CSE a leathnúTÁ PARLAIMINT NA hEORPA AGUS COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH,Ag féachaint don Chonradh ag bunú an Chomhphobail Eorpaigh, agus go háirithe Airteagal 148 de,Ag féachaint don togra ón gCoimisiún ([2]),Ag féachaint don tuairim ó Choiste Eacnamaíoch agus Sóisialta na hEorpa ([3]),Ag féachaint don tuairim ó Choiste na Réigiún ([4]),Ag gníomhú dóibh i gcomhréir leis an nós imeachta a leagtar síos in Airteagal 251 den Chonradh ([5]),De bharr an méid seo a leanas:(1) Foráiltear le hAirteagal 56 de Rialachán (CE) Uimh. 1083/2006 ón gComhairle an 11 Iúil 2006 ina leagtar síos forálacha ginearálta maidir le Ciste Forbraíochta Réigiúnaí na hEorpa, Ciste Sóisialta na hEorpa agus an Ciste Comhtháthaithe agus lena n-aisghairtear Rialachán (CE) Uimh. 1260/1999[6] go mbunófaí rialacha maidir le cáilitheacht caiteachais ar leibhéal náisiúnta, le heisceachtaí áirithe arna leagan síos do Chiste Forbraíochta Réigiúnaí na hEorpa agus do Chiste Sóisialta na hEorpa (CSE).(2) Socraítear le hAirteagal 11(3) de Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 5 Iúil 2006 maidir le Ciste Sóisialta na hEorpa agus lena n-aisghairtear Rialachán (CE) Uimh. 1784/1999[7] cén caiteachas atá cáilithe le haghaidh ranníocaíochta ón CSE mar atá sé sainithe in Airteagal 11(1) den Rialachán sin.(3) Tugann an ghéarchéim airgeadais údar don ghá atá le tuilleadh simplithe chun rochtain a éascú ar dheontais arna gcómhaoiniú ag Ciste Sóisialta na hEorpa.(4) Mhol an Chúirt Iniúchóirí Eorpach ina tuarascáil bhliantúil do 2007 go mbeadh na húdaráis reachtacha agus an Coimisiún réidh le hathmhachnamh a dhéanamh ar dhearadh na gclár caiteachais don todhchaí trí aird chuí a thabhairt ar shimpliú a dhéanamh ar an mbonn ar a ríomhtar costas cáilithe agus úsáid níos mó a bhaint as íocaíochtaí cnapshuime nó caighdeánacha seachas 'fíorchostais' a aisíoc.(5) D'fhonn a áirithiú go ndéanfar an simpliú is gá i mbainistíocht, riaradh agus rialú oibríochtaí a fhaigheann deontas CSE, go háirithe nuair atá siad nasctha le córas aisíocaíochta bunaithe ar thorthaí, is iomchuí dhá chineál costais cháilithe sa bhreis a chur leis, mar atá cnapshuimeanna agus scálaí caighdeánacha costais aonaid.(6) Chun deimhneacht dhlíthiúil a áirithiú maidir le cáilitheacht caiteachais, ba chóir go mbeadh an simpliú seo infheidhme i gcás gach deontas ón CSE. Ba chóir go mbeadh feidhmiú cúlghabhálach riachtanach mar sin le héifeacht ó 1 Lúnasa 2006, an dáta a tháinig Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 i bhfeidhm.(7) Dá bhrí sin, ba chóir Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 a leasú dá réir,TAR ÉIS AN RIALACHÁN SEO A GHLACADH:Airteagal 1Leasaítear Mír 3 d'Airteagal 11 de Rialachán (CE) Uimh. 1081/2006 mar seo a leanas:(1) Cuirtear an méid seo a leanas in ionad Pointe (b):"(b) i gcás deontas:(i) costais indíreacha arna bhfógairt ar bhonn caighdeánach, suas le 20 % de chostais dhíreacha oibríochta;(ii) costais chaighdeánacha arna ríomh trí scálaí caighdeánacha costais aonaid a chur chun feidhme mar atá sainithe ag an mBallstát;(iii) cnapshuimeanna chun cuid de chostais oibríochta, nó na costais go léir a bhaineann leis, a fholú."(2) Cuirtear an dara, an tríú agus an ceathrú fomhír seo a leanas leis:"Ní fhéadfar na roghanna dá dtagraítear i bpointí (i), (ii) agus (iii) de phointe (b) den chéad fhomhír a chur le chéile ach amháin nuair a fholaíonn gach ceann acu catagóir dhifriúil de chostais cháilithe nó nuair a bhaintear úsáid astu le haghaidh tionscadal éagsúil laistigh den oibríocht chéanna.Bunófar costais dá dtagraítear i bpointí (i), (ii) agus (iii) de phointe (b) den chéad fhomhír roimh ré ar bhonn ríomha a bheidh cóir, cothrom agus infhíoraithe.Ní bheidh an chnapshuim dá dtagraítear i bpointe (b) (iii) den chéad fhomhír níos mó ná EUR 50 000."Airteagal 2Tiocfaidh an Rialachán seo i bhfeidhm ar an lá tar éis lá a fhoilsithe in Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh .Mar sin féin, beidh feidhm aige le héifeacht ó 1 Lúnasa 2006.Beidh an Rialachán seo ina cheangal go huile agus go hiomlán agus beidh sé infheidhme go díreach i ngach Ballstát.Arna dhéanamh sa Bhruiséil, an [...]Thar ceann Pharlaimint na hEorpa, Thar ceann na Comhairle,An tUachtarán An tUachtarán[...] [...] [1] Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh – C286, Imleabhar 51, 10 Samhain 2008 "An Chúirt Iniúchóirí – Tuarascáil Bhliantúil na Cúirte Iniúchóirí ar chur chun feidhme an bhuiséid maidir leis an mbliain airgeadais 2007, in éineacht le freagraí na n-institiúidí", caibidil 2, alt 42. ("Court of Auditors – Annual Report of the Court of Auditors on the implementation of the budget concerning the financial year 2007, together with the institutions' replies", chapter 2, paragraph 42.)[2] IO C , , lch. .[3] IO C , , lch. .[4] IO C , , lch. .[5] IO C , , lch. .[6] IO C 210, 31.7.2006, lch. 25.[7] IO L 210, 31.7.2006, lch. 12.


type: wikipedia

text:
1851 (MDCCCLI) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na sredo, po 12 dni počasnejšem julijanskem koledarju pa na ponedeljek.
 Dogodki
 11. marec - krstna uprizoritev Verdijeve opere Rigoletto v beneški operni hiši La Fenice.
 14. marec - Alexandros Papadiamantis, grški pisatelj in pesnik († 1911)
 18. september - ustanovljen časopis The New York Times.
 v Rusiji se za promet odpre Nikolajevska železnica, ki poveže mesto Tver z Moskvo in Sankt Peterburgom.
 Rojstva
 19. januar - Jacobus Cornelius Kapteyn, nizozemski astronom († 1922)
 13. junij - admiral Anton Haus, avstro-ogrski mornariški častnik († 1917)
 15. junij - Mikloš Lutar, slovenski učitelj, pisatelj na Ogrskem († 1936)
 6. oktober - Simon Ogrin, slovenski slikar († 1930)
 12. oktober - Simon Rutar, slovenski zgodovinar, geograf († 1903)
 Smrti
 1. februar - Mary Shelley, angleška pisateljica (* 1797)
 18. februar - Carl Gustav Jakob Jacobi, nemški matematik (* 1804)
 9. marec - Hans Christian Ørsted, danski fizik, kemik (* 1777)
 13. marec - Karl Lachmann, nemški jezikoslovec (* 1793)
 20. marec - Ali-paša Rizvanbegović, osmanski vezir (* 1783)
 26. november - Nicolas Soult, maršal Francije (* 1769)