text:
 23.3.2013
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 86/16
 Uznesenie Všeobecného súdu z 29. januára 2013 — Unindustria a i./Komisia
 (Vec T-273/00) (1)
 (Žaloba o neplatnosť - Štátna pomoc - Úľavy na sociálnych odvodoch v prospech podnikov so sídlom na území Benátok a Chioggie - Rozhodnutie, ktorým sa systém štátnej pomoci vyhlasuje za nezlučiteľný so spoločným trhom a nariaďuje sa vrátenie poskytnutej pomoci - Žaloba, ktorá je čiastočne zjavne neprípustná a čiastočne zjavne bez právneho základu)
 2013/C 86/25
 Jazyk konania: taliančina
 Účastníci konania
 Žalobcovia: Unione degli industriali della provincia de Venezia (Unindustria) (Benátky, Taliansko), Comitato „Venezia vuole vivere“ (Benátky), Siram SpA (Miláno, Taliansko), Fiorital Srl (Benátky), Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas (Benátky), Grafiche Veneziane Srl (Benátky), Cantiere navale De Poli SpA (Pellestrina, Taliansko), Aive Srl (Marcon, Taliansko), Bortoli Ettore Srl (Benátky), Tessuti Artistici Fortuny SpA (Benátky), Lorenzo Rubelli SpA (Benátky), Tecnomare SpA (Benátky) a Arsenale Veneria SpA (Benátky) (v zastúpení: A. Vianello, M. Merola a A. Sodano, advokáti)
 Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: V. Di Bucci, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. Dal Ferro, advokát)
 Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobcov: Talianska republika (v zastúpení: pôvodne U. Leanza, neskôr I. Braguglia, neskôr R. Adam a napokon I. Bruni, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Aiello a P. Gentilli, avvocato dello Stato)
 Predmet veci
 Žaloba o neplatnosť rozhodnutia Komisie 2000/394/ES z 25. novembra 1999 týkajúceho sa štátnej pomoci v prospech podnikov so sídlom na území Benátok a Chioggie podľa zákonov č. 30/1997 a 206/1995 o úľavách na sociálnych odvodoch (Ú. v. ES L 150, 2000, s. 50)
 Výrok
 1.
 Námietka neprípustnosti, ktorú vzniesla Európska komisia, sa spája s vecou samou.
 2.
 Žaloba sa zamieta ako čiastočne zjavne neprípustná a čiastočne zjavne bez právneho základu.
 3.
 Unione degli industriali della provincia de Venezia (Unindustria), Comitato „Venezia vuole vivere“, Siram SpA, Fiorital Srl, Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas, Grafiche Veneziane Srl, Cantiere navale De Poli SpA, Aive Srl, Bortoli Ettore Srl, Tessuti Artistici Fortuny SpA, Lorenzo Rubelli SpA, Tecnomare SpA a Arsenale Veneria SpA znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania Komisie.
 4.
 Talianska republika znáša svoje vlastné trovy konania.
 (1) Ú. v. EÚ C 355, 9.12.2000.


type: wikipedia

text:
O Castelo de Ormiston é uma torre em ruínas do século 16, a cerca de 6.4 quilómetros a leste de Dalkeith, East Lothian, na Escócia e ao norte de Ormiston Mains.
 Era anteriormente conhecido como a "Casa de Ormiston" e também é conhecidoa como Old Ormiston.
 Havia também uma torre chamada Ormiston perto de Innerleithen, e outra chamada Torre de Ormiston perto de Kelso, ambas na região da Fronteira Escocesa.
 História
 Os Lindsay foram os primeiros donos da propriedade. Mais tarde, os Cockburn adquiriram a propriedade no século XIV. Os ingleses ocuparam o castelo em 1547 quando John Cockburn de Ormiston aliou-se a eles no Rough Wooing. Em vingança, James Hamilton, duque de Châtellerault, trouxe canhões e retomou o castelo em fevereiro de 1548, queimando-o posteriormente. John Hope, segundo conde de Hopetoun comprou a propriedade em 1748.
 George Wishart, o mártir protestante, foi levado do castelo pelo conde de Bothwell para St Andrews, onde o cardeal Beaton o mandou executou. Alexander Crichton de Brunstane evitou os homens de Bothwell, correndo à noite pela floresta de Ormiston e seguindo para o Castelo de Tantallon.
 Castelos da Escócia


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 19.4.2017
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 103/22
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/700
 z dne 18. aprila 2017
 o dvestošestinšestdeseti spremembi Uredbe Sveta (ES) št. 881/2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z organizacijama ISIL (Daiš) in Al-Kaida
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 881/2002 z dne 27. maja 2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z organizacijama ISIL (Daiš) in Al-Kaida (1), ter zlasti člena 7(1)(a) in člena 7a(5) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Priloga I k Uredbi (ES) št. 881/2002 navaja osebe, skupine in subjekte, ki jih zadeva zamrznitev sredstev in gospodarskih virov iz navedene uredbe.
 (2)
 Odbor za sankcije Varnostnega sveta Združenih narodov je 8. aprila 2017 sklenil črtati eno fizično osebo s seznama oseb, skupin in subjektov, za katere velja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov. Prilogo I k Uredbi (ES) št. 881/2002 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Priloga I k Uredbi (ES) št. 881/2002 se spremeni v skladu s Prilogo k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 18. aprila 2017
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Vršilec dolžnosti vodje službe za instrumente zunanje politike
 (1) UL L 139 29.5.2002, str. 9.
 PRILOGA
 V Prilogi I k Uredbi (ES) št. 881/2002 se pod naslovom „Fizične osebe“ črta naslednji vnos:
 „Khadafi Abubakar Janjalani (tudi (a) Khadafy Janjalani, (b) Khaddafy Abubakar Janjalani, (c) Abu Muktar). Datum rojstva: 3.3.1975. Kraj rojstva: Isabela, Basilan, Filipini. Državljanstvo: filipinsko. Drugi podatki: domnevno umrl leta 2006. Datum določitve iz člena 2a(4)(b): 22.12.2004.“


text:
 20.6.2015
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 156/11
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2015/951 VAN DE COMMISSIE
 van 19 juni 2015
 tot vaststelling van de toewijzingscoëfficiënt die moet worden toegepast op de hoeveelheden waarop de aanvragen om invoercertificaten betrekking hebben die van 1 tot en met 7 juni 2015 zijn ingediend en tot bepaling van de hoeveelheden die moeten worden toegevoegd aan de voor de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2015 vastgestelde hoeveelheid in het kader van de tariefcontingenten die in de sector pluimveevlees zijn geopend bij Verordening (EG) nr. 533/2007
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad van 17 december 2013 tot vaststelling van een gemeenschappelijke ordening van de markten voor landbouwproducten en tot intrekking van de Verordeningen (EEG) nr. 922/72, (EEG) nr. 234/79, (EG) nr. 1037/2001 en (EG) nr. 1234/2007 van de Raad (1), en met name artikel 188,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Verordening (EG) nr. 533/2007 van de Commissie (2) zijn jaarlijkse tariefcontingenten geopend voor de invoer van vlees van pluimvee.
 (2)
 De hoeveelheden waarop de invoercertificaataanvragen betrekking hebben die van 1 tot en met 7 juni 2015 voor de deelperiode van 1 juli tot en met 30 september 2015 zijn ingediend, zijn, voor bepaalde contingenten, groter dan de beschikbare hoeveelheden. Bijgevolg dient te worden bepaald in hoeverre de invoercertificaten kunnen worden afgegeven door de op de gevraagde hoeveelheden toe te passen toewijzingscoëfficiënt vast te stellen, berekend overeenkomstig artikel 7, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1301/2006 van de Commissie (3).
 (3)
 De hoeveelheden waarop de invoercertificaataanvragen betrekking hebben die van 1 tot en met 7 juni 2015 voor de deelperiode van 1 juli tot en met 30 september 2015 zijn ingediend, zijn, voor bepaalde contingenten, kleiner dan de beschikbare hoeveelheden. Bijgevolg dienen de hoeveelheden waarvoor geen aanvragen zijn ingediend, te worden vastgesteld en te worden toegevoegd aan de voor de volgende deelperiode vastgestelde hoeveelheid.
 (4)
 Met het oog op de efficiëntie van de maatregel dient deze verordening in werking te treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 1. Op de hoeveelheden waarop de invoercertificaataanvragen betrekking hebben die op grond van Verordening (EG) nr. 533/2007 voor de deelperiode van 1 juli tot en met 30 september 2015 zijn ingediend, wordt de in de bijlage bij de onderhavige verordening vastgestelde toewijzingscoëfficiënt toegepast.
 2. De hoeveelheden waarvoor geen invoercertificaataanvragen zijn ingediend op grond van Verordening (EG) nr. 533/2007 en die aan de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2015 moeten worden toegevoegd, zijn opgenomen in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 19 juni 2015.
 Voor de Commissie,
 namens de voorzitter,
 Jerzy PLEWA
 Directeur-generaal Landbouw en Plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 347 van 20.12.2013, blz. 671.
 (2) Verordening (EG) nr. 533/2007 van de Commissie van 14 mei 2007 houdende opening en vaststelling van de wijze van beheer van tariefcontingenten voor vlees van pluimvee (PB L 125 van 15.5.2007, blz. 9).
 (3) Verordening (EG) nr. 1301/2006 van de Commissie van 31 augustus 2006 houdende gemeenschappelijke voorschriften voor het beheer van door middel van een stelsel van invoercertificaten beheerde invoertariefcontingenten voor landbouwproducten (PB L 238 van 1.9.2006, blz. 13).
 BIJLAGE
 Volgnummer
 Toewijzingscoëfficiënt — voor de deelperiode van 1 juli tot en met 30 september 2015 ingediende aanvragen
 (in %)
 Niet-aangevraagde hoeveelheden die moeten worden toegevoegd aan de voor de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2015 beschikbare hoeveelheden
 (in kg)
 09.4067
 1,823607
 —
 09.4068
 1,838235
 —
 09.4069
 0,241254
 —
 09.4070
 —
 445 250


text:
Dryf (dryft) to materia i organizmy unoszone w rzece. Licznym składnikiem dryfu są owady wodne (Trichoptera, Ephemeroptera, Plecoptera, Diptera). Dryf nocny różni się od dziennego: owady o nocnej aktywności (ochrona przed drapieżnictwem ryb) częściej porywane są przez nurt wody w nocy. Dryf ma także charakter sezonowy.
 Dryf jest mechanizmem dyspersji organizmów w dół cieku. W stadiach imaginalnych obserwuje się lot kompensacyjny w górę cieku.
 Organizmy unoszone w dryfie często zjadane są przez wyspecjalizowanych filtratorów (np. Hydropsychidae, Polycentropodidae (zobacz funkcjonalne grupy troficzne).
 Zobacz też
 Inne znaczenia słowa dryf
 Hydrobiologia
 Potamologia


type: other

text:
28 Cdo 3905/2014 — Nejvyšší soud — Iudictum.cz
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu Mgr. Petra Krause a soudců JUDr. Jana Eliáše, Ph.D., a Mgr. Miloše Póla ve věci žalobce: DRUŽBA, stavební bytové družstvo, IČ: 000 47 708, se sídlem v Brně, Kapucínské náměstí 6, zastoupené JUDr. Jiřím Juříčkem, advokátem se sídlem v Brně, Údolní 5, proti žalovanému: statutární město Brno, IČ: 449 92 785, se sídlem v Brně, Dominikánské nám. 1, o zaplacení 62.200,- Kč s příslušenstvím,vedené u Městského soudu v Brně pod sp. zn. 108 C 69/2012, o dovolání žalovaného proti rozsudku Krajského soudu v Brně ze dne 13. března 2014, č. j. 18 Co 272/2013-135, takto:
 Rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 13. března 2014, č. j. 18 Co 272/2013-135, vyjma části výroku I, jíž bylo zastaveno řízení o uložení povinnosti žalovanému zaplatit žalobci tam specifikovaný úrok z prodlení, se zrušuje; současně se zrušuje i rozsudek Městského soudu v Brně ze dne 2. května 2013, č. j. 108 C 69/2012-103 (ve znění usnesení tohoto soudu ze dne 28. května 2013, č. j. 108 C 69/2012-116), ve výroku pod bodem I v části o uložení povinnosti žalovanému zaplatit žalobci částku 62.200,- Kč „oproti odevzdání pozemků parc. č. 2368/1, 2369/1 a 2370/1 v kat. území Nový Lískovec“, jakož i v závislých nákladových výrocích II a III, a v tomto rozsahu se věc vrací Městskému soudu v Brně k dalšímu řízení.
 Městský soud v Brně (dále jen jako „soud prvního stupně“) rozsudkem ze dne 2. května 2013, č. j. 108 C 69/2012-103, uložil žalovanému zaplatit žalobci částku 62.200,- Kč s úrokem z prodlení ve výši 7,5% z uvedené částky za dobu od od 25. 7. 2012 do zaplacení „oproti odevzdání pozemků parc. č. 2368/1, 2369/1 a 2370/1 v kat. území Nový Lískovec“ (výrok I). V části o zaplacení úroku z prodlení ve výši 0,25% z uvedené částky do 25. 7. 2012 do zaplacení žalobu zamítl (výrok II) a rozhodl o nákladech řízení (výrok III, ve znění doplňujícího usnesení ze dne 28. května 2013, č. j. 108 C 69/2012-116).
 Krajský soud v Brně (dále jen jako „odvolací soud“) rozsudkem ze dne 13. března 2014, č. j. 18 Co 272/2013-135, potvrdil rozsudek soudu prvního stupně ve výroku I v části o uložení povinnosti žalovanému zaplatit žalobci částku 62.200,- Kč „oproti odevzdání pozemků parc. č. 2368/1, 2369/1 a 2370/1 v kat. území Nový Lískovec“, zatímco v části o zaplacení (specifikovaného) úroku z prodlení rozsudek zrušil a v tomto rozsahu řízení zastavil, a v nákladovém výroku bod bodem III jej změnil tak, že právo na náhradu nákladů řízení nemá žádný z jeho účastníků (vše výrokem pod bodem I); současně žalovanému uložil nahradit žalobci náklady odvolacího řízení ve výši 9.468,40 Kč (výrok II).
 Odvolací soud vyšel z těchže skutkových zjištění jako soud prvního stupně, totiž že žalobce coby kupující uzavřel s žalovaným (prodávajícím) dne 16. 9. 2004 kupní smlouvu, podle které měl žalovaný převést na žalobce vlastnické právo k pozemkům parc. č. 2368/1, 2369/1 a 2370/1 v kat. území Nový Lískovec, zatímco žalobce na základě smlouvy žalovanému zaplatil kupní cenu v částce 62.200,- Kč. Posléze vyšlo najevo, žalovaný nebyl vlastníkem převáděných pozemků, jelikož vlastnictví k nim na něj nepřešlo podle zákona č. 172/1991 Sb., o přechodu některých věcí z majetku České republiky do vlastnictví obcí, a vlastnictví nenabyl ani orginiárně vydržením (§ 134 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění účinném do 31. 12. 2013 – dále jen „obč. zák.“). Za tohoto stavu soudy nižších stupňů kvalifikují účastníky uzavřenou smlouvu jako absolutně neplatnou a uzavírají, že vztah mezi nimi vzniklý je vztahem z bezdůvodného obohacení (majetkový prospěch získaný plněním z neplatného právního úkonu; § 451 odst. 2 obč. zák.) a že ve smyslu ust. § 457 obč. zák. jsou povinni vrátit si plnění, jež si podle neplatné smlouvy vzájemně poskytli; žalovaný je proto povinen k vrácení přijaté kupní ceny a toto povinnost – uzavírá odvolací soud – je podmíněna splněním povinnosti žalobce „odevzdat (předmětné) pozemky“ žalovanému.
 Proti rozsudku odvolacího soudu podal žalovaný dovolání. Na jehož přípustnost usuzuje prostřednictvím ustanovení § 237 občanského soudního řádu (o. s. ř.), maje za to, že napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky, která v rozhodovací praxi dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena; jako dovolací důvod uplatňuje nesprávné právní posouzení věci odvolacím soudem (§ 241a odst. 1 o. s. ř.). Za ně pokládá zejména výklad a aplikaci ustanovení § 457 obč. zák. soudy nižších stupňů, jak se promítly ve výrokové části rozsudku, jímž soud povinnost k vrácení kupní ceny podmínil bezobsažnou a neurčitou povinností k „odevzdání pozemků“, jíž nelze dostát i proto, že jde o věci nemovité. Přitom žalovaný poukazuje na okolnost, že předmětné pozemky již žalobce „nevlastní“ (že je převedl na jiné osoby), a že z rozsudku také nevyplývá určení subjektu, jemuž by měl pozemky „odevzdat“. S odkazem na rozhodovací praxi soudů zastává žalovaný názor, že povinnost k vrácení kupní ceny má být podmíněna úkony směřujícími k obnovení zápisu vlastnického práva v katastru nemovitostí. Navrhl, aby byl rozsudek odvolacího soudu v potvrzujícím výroku o věci samé (spolu s výroky na něm závislými) zrušen, stejně tak i rozsudek soudu prvního stupně, a v tomto rozsahu aby věc byla vrácena soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a občanského soudního řádu) dovolání projednal podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění účinném od 1. 1. 2013 do 31. 12. 2013 (srov. čl. II bod 7 zákona č. 404/2012 Sb., a čl. II bod 2 zákona č. 293/2013 Sb., jimiž se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony) – dále jen „o. s. ř.“.
 Ustanovení § 457 obč. zák. ukládá stranám neplatné či zrušené smlouvy, aby si vzájemně vrátily vše, co podle ní dostaly. Přímo ze zákona tak vzniká synallagmatický vztah ve smyslu § 560 obč. zák. podmiňující možnost domáhat se splnění závazku druhé strany poskytnutím či připraveností poskytnout odpovídající protiplnění. Jsou-li v případě koupi nemovitosti vzájemnými a navzájem podmíněnými plněními ze strany prodávajícího převod vlastnického práva a ze strany kupujícího zaplacení kupní ceny, přičemž zaplacení kupní ceny je protiváhou vlastnictví k převáděné věci, pak v případě neplatné smlouvy bránící kupujícímu, aby se stal řádným vlastníkem věci, ačkoliv zaplatil kupní cenu, je prodávající povinen vrátit kupní cenu. Vrácení kupní ceny je vyváženo tím, že vlastnictví k předmětu převodu zůstává prodávajícímu (srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 14. července 2010, sp. zn. 31 Cdo 2250/2009, uveřejněný pod č. 32/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 21. ledna 2011, sp. zn. 26 Cdo 3847/2009 – dostupný spolu s ostatními rozhodnutími na internetových stránkách Nejvyššího soudu www.nsoud.cz). Byť absolutní neplatnost kupní smlouvy má za následek, že kupující se řádným vlastníkem věci v podstatě nikdy nestal, nelze vyloučit, že plné ustavení vlastnického práva si vyžádá další úkony dotčených osob k tomuto směřující. Vzhledem k zásadnímu významu zápisu vlastnického práva v katastru nemovitostí je nasnadě, že protihodnotou vrácení kupní ceny by měla být v případě nemovitosti evidované v katastru nemovitostí (případně spoluvlastnického podílu na této nemovitosti) především součinnost zúčastněných osob umožňující obnovení zmíněného zápisu vlastnického práva, jenž je stěžejní pro plný a řádný výkon práv vlastníka (k tomu srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 11. ledna 2012, sp. zn. 25 Cdo 3902/2009; rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 28. února 2011, sp. zn. 30 Cdo 4718/2010; nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 18. října 2012, sp. zn. 28 Cdo 2640/2012).
 Se zřetelem k závěrům výše citovaným je evidentní, že rozhodnutí soudů nižších stupňů neobstojí, jestliže splnění povinnost k vrácení kupní ceny z neplatné smlouvy (zaplacení částky 62.200,- Kč) je zde podmiňováno splněním nepřiléhavé a prakticky nerealizovatelné povinnosti k „odevzdání pozemků“ (coby věcí nemovitých), jež jednoznačně nevyjadřuje povinnost kupujícího z neplatné smlouvy k poskytnutí součinnosti při uvedení zápisu vlastnického práva v katastru nemovitostí do souladu se stavem skutečným (ať již jde o povinnost vůči kontrahentu, či jiné osobě, o níž lze míst za to, že je skutečným vlastníkem nemovitosti, uzavírá-li soud – ve shodě s žalobcem – že vlastnictví zůstalo zachováno státu). Otázka, zda žalobce (oprávněný) danou vzájemnou povinnost již splnil, popřípadě zda je připraven (schopen) ji splnit, jež ovšem již otázkou naplnění formalizovaných předpokladů pro nařízení výkonu rozhodnutí (§ 262 odst. 1 o. s. ř.), resp. exekuce (§ 43 zákona č. 120/2001 Sb., exekuční řád).
 Zdroj: Rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. 2. 2015, sp. zn. 28 Cdo 3905/2014, ECLI:CZ:NS:2015:28.CDO.3905.2014.1, dostupné na www.nsoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
Köpa HD i USA [Arkiv] - Hojen.nu - mc-forum
 Hojen.nu - mc-forum > Motorcyklar > Custom > Köpa HD i USA
 Visa fullständig version : Köpa HD i USA
 2008-01-19, 14:44
 En begaganad V-ROD i USA är ju grymt mkt billigare än i Sverige?
 Hur omständigt är det att plocka den till sverige? Någon som har erfarenhet av det?
 Går det att ordna uta att åka dit?
 2008-01-19, 15:58
 Nu minns jag inte exakt vilken årsmodell och nyare som man inte får ta hem men fram till en årsmodell är det okej, sen är det tvärstopp.
 2008-01-19, 16:02
 Här hittade jag en PDF-fil med aktuell information (http://www.svmc.se/upload/SMC%20centralt/Dokument/Infoblad/Infoblad%20A4%20privatimport.pdf) hos SMC.
 2008-01-19, 16:59
 Tjena, har faktiskt funderat på det själv.. speciellt när dollarn ligger såpass lågt.
 En jobbarkompis till mig köpte hem en Chrysler från USA och det gick riktigt smidigt! Tog visserligen 8-10 veckor men då hade den åkt genom USA, på båt till Göteborg sen på lastbil upp till Umeå. 12.000:- fick han ge för frakten.
 Länken Katarina skrev är bra tips till den som vill privatimportera.
 Finns även företag som sköter fraktandet osv åt en:
 http://www.worldwidemotors.se/
 2008-01-19, 17:51
 Tack för svaren, om jag tolkar dokumentet rätt så borde det inte vara ngåra probelm att importera även en HD V-ROD som är nyare än 2003.
 "efter 17 juni 2003 som
 kan godkännas i Sverige är motorcyklar som uppfyller
 amerikanska federala krav"
 Jag vet inte men förutsätter att HD uppfyller ovanstående krav.
 Hur hittar man lämpliga fordon? typ, vad heter "Blocket" på Amerikanska;-)? Borde ju finnas några stycken. här verkar vara ett exempel:
 http://classifieds.winday.com/
 E-bay kanske skulle passa. Annars finns det ett forum som jag själv besöker då och då. http://forums.delphiforums.com/terriblebikers/messages
 2008-01-19, 19:25
 Det finns en fraktfirma i USA som heter California Shipping, de pratar svenska där. De har gott rykte och är tydligen jättebra. Jag har aldrig hört ett enda ont ord om dom.
 Ja det kanske var fordon tillverkade och registrerade i USA efter 17 juni -03 som nog inte är godkända att tas in hit.
 2008-01-19, 19:28
 Och så kan man ju alltid ringa Tullen och Vägverket och fråga vad som gäller. Och jag vet inte hur det är med de nya avgaskraven?
 Nu ska ju EU3 gälla så då är frågan hur reglerna går om man importerar en HD -02:a, går den igenom avgaskraven då? Det kan vara värt att kolla upp detta så slipper man få problem med det.
 2008-01-20, 10:56
 Kolla med SMC Maria Nordqvist verkar ha koll på detta, för du är väl medlem?
 csn2422
 2008-09-12, 22:03
 Jag hämtade min Boulevard S83 (Intruder 1400) årsmod 2007 från England i fjol. Den tillverkas för USA-marknaden och min tanke var först att importera den från USA. Enligt uppgift från Bilprovningen krävdes för registrering av cykeln i Sverige, vid import för eget bruk, endast att den var tagen i bruk i USA dvs att den hade varit registrerad och tagen i bruk där samt att den är i standardutförande. Det var lite struligare att ta hem cykeln från England än att importera den från USA trots att Enland ju ligger inom EU.
 Mitt tips är att du ber att få en kopia av registreringshandlingarna för cykeln och tar med dig dom till Bilprovningen för att få en preliminär bedömning av om cykeln kan registreras i Sverige innan du köper den.
 Vägverket har också en bra webbplats där man kan läsa om import av motorfordon. Att du importerar fordonet för eget bruk innebär (innebar i alla fall tidigare) vissa lättnader på kraven för registreringen av cykeln.
 Bästa hojhälsningar


text:
Gospodarstvo Etiopije temelji na kmetijstvu, ki tej državi daje pol BDP, 60 % izvoza in več kot 80 % zaposlenosti. Etiopija sodi med najrevnejše države na svetu, saj okoli 80 % prebivalstva živi v veliki revščini.
 Kmetijstvo
 Kar 89 % delovne sile se preživlja s samooskrbnim kmetijstvom. Po letu 1991 so ob pomoči mednarodne skupnosti razmeroma uspešno izpeljali prehod v tržno gospodarstvo z liberalizacijo cen, zmanjšanjem državnega nadzora nad gospodarstvom in privatizacijo večjih podjetij, vendar to ni prineslo korenitih sprememb v kmetijstvu. Poleg težavnih razmer za kmetovanje (nezanesljive padavine, erozija tal, zastarele metode pridelovanja) ga pesti še pomanjkanje prometnic, tako da ne morejo zagotoviti niti dovolj hrane za domače potrebe.
 Etiopija ima 12,5 milijonov hektarjev njiv in trajnih nasadov (11 % površine) ter 22,7 milijonov hektarjev travnikov in pašnikov (20 % površine). Na višavju prevladujejo majhne samooskrbne kmetije (polovica ima manj kot 1 hektar obdelovalne zemlje), ki za lastno prehrano pridelujejo tef, koruzo, sirek, ječmen, proso, krompir in arašide ter gojijo nekaj živine (govedo, koze, konji), za prodajo pa kavo (246.000 ton, 6. na svetu; 64 % vrednosti izvoza), bombaž in oljnice. V savanskem pasu na jugu je poglavitna dejavnost živinoreja, predvsem govedoreja (29,9 milijonov glav goveda, 7. na svetu) in ovčereja (21,7 milijonov glav), v puščavskem svetu na severovzhodu pa redijo predvsem koze in kamele.
 Gozdarstvo
 Etiopija ima 15 milijonov hektarov gozdov (13,3 % površine), vendar večinoma v težko dostopnih gorskih dolinah in na jugozahodu, povsod drugod pa je gozd izkrčen in degradiran, saj je za večino prebivalstva edini vir kurjave.
 Rudarstvo in energetika
 Zaenkrat niso našli pomembnejšega rudnega bogastva. Pridobivajo samo kuhinjsko sol iz slanih jezer v Danakilski kotlini ter nekaj zlata (pokrajina Sidamo na jugu) in platine na zahodu (Yubdo).
 Instalirana moč elektrarn je 464 MW; 88 % energije pridobijo v hidroelektrarnah (predvsem na reki Awash), 6 % v termoelektrarnah in 5 % iz geotermalne energije v Etiopskem tektonskem jarku.
 Industrija
 Industrija je skromno razvita, namenjena samo domačemu trgu, zaposljuje manj kot 2 % delovne sile in prispeva okoli 8 % BDP; večina je v Adis Abebi in Dire Dawi. Poglavitne panoge so tekstilna, živilska (sladkor, rastlinska olja, brezalkoholne pijače), usnjarska, obutvena in tobačna industrija ter industrija gradbenega materiala.
 Promet in turizem
 Velike možnosti za razvoj turizma (slikovita pokrajina, kulturne znamenitosti, narodni parki) so slabo izkoriščene zaradi pomanjkanja prometne in turistične infrastrukture (102.000 tujih turistov na leto).
 Cestni promet
 Cest je 19.400 km (15 % asfaltiranih). Cestno omrežje je zelo redko, še posebej malo je lokalnih cest. Najpomembnejše so ceste Adis Abeba – Asmara (759 km), Dese – Džibuti (523 km) in Adis Abeba – kenijska meja (801 km).
 Železniški promet
 782 km dolga etiopsko – džibutijska železniška proga (razmik med tiri 1000 mm), zgrajena 1897-1917.
 Ladijski promet
 Kljub sporazumu Etiopija od 1998 ne uporablja več eritrejskih pristanišč Aseb in Mits'iwa; večina prometa poteka skozi pristanišči Džibuti in Mombasa.
 Letalski promet
 Mednarodni letališči sta Adis Abeba in Dire Dawa, imajo pa še 29 manjših letališč. Nacionalni prevoznik je Ethiopian Airlines.
 Etiopija


type: caselaw

text:
 2.5.2016
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 156/21
 Wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym złożony przez Kúria (Węgry) w dniu 18 stycznia 2016 r. – Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 (Sprawa C-28/16)
 (2016/C 156/30)
 Język postępowania: węgierski
 Sąd odsyłający
 Kúria
 Strony w postępowaniu głównym
 Strona skarżąca: Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)
 Strona pozwana: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 Pytania prejudycjalne
 1)
 Czy należy uznać, że spółka holdingowa, która spełnia aktywną rolę w zarządzaniu określonymi sprawami spółek zależnych lub całej grupy spółek, ale nie przenosi na spółki zależne ceny usług świadczonych w ramach swej działalności aktywnego holdingu ani podatku VAT z tytułu tych usług, jest podatnikiem VAT w odniesieniu do tych usług?
 2)
 W przypadku udzielenia odpowiedzi twierdzącej na pytanie pierwsze, czy aktywna spółka holdingowa może, a jeśli tak, to w jaki sposób skorzystać z prawa do odliczenia podatku VAT związanego z wykorzystywanymi przez nią usługami, które są bezpośrednio powiązane z opodatkowaną działalnością gospodarczą niektórych spółek zależnych?
 3)
 W przypadku udzielenia odpowiedzi twierdzącej na pytanie pierwsze, czy aktywna spółka holdingowa może, a jeśli tak, to w jaki sposób skorzystać z prawa do odliczenia podatku VAT związanego z wykorzystywanymi usługami leżącymi w interesie całej grupy spółek?
 4)
 Czy odpowiedzi na powyższe pytania będą odmienne, a jeśli tak, to w jakim zakresie, w sytuacji gdy aktywna spółka holdingowa fakturuje na spółki zależne wspomniane wykorzystane usługi jako usługi pośrednie?


text:
Luottokortti (myös credit-kortti) on maksukortti ja maksuväline, jonka käyttäjä saa ostoksia varten luottoa kortin myöntäneeltä yhtiöltä. Luottokorttia käytetään yleisesti maksamiseen käteisen rahan asemasta. Osalla luottokorteista voi maksaa laajasti ympäri maailmaa, mutta osa käy vain tietyssä liikkeessä tai liikeketjussa.
 Luottokorttiostokset laskutetaan tyypillisesti jälkikäteen kerran kuussa. Luottokortin avulla kuluttaja voi halutessaan kuluttaa tulonsa jo etukäteen, minkä voi ajatella lisäävän ostohalukkuutta.
 Luottokorttien historiaa
 Ensimmäiset luottokorteiksi luettavat maksuvälineet laskettiin liikkeelle Yhdysvalloissa 1800-luvun lopussa. Liikkeellelaskijana oli Hotel Credit Letter Company -hotelliketju tarkoituksena tarjota hotellipalveluita vakituisille asiakkailleen. Yhdysvalloissa otettiin 1920-luvulla käyttöön eri kortteja varsinkin polttoaineen myyntiin. Nykymallinen maksukortti syntyi Yhdysvalloissa 1950-luvun alussa, kun Diners Club -kortti tuli markkinoille. Vuonna 1958 lanseerattiin American Express ja Carte Blanche. Näihin kortteihin ei vielä liittynyt luotto-ominaisuutta. Luotto-ominaisuuden sisältävät varsinaiset yleisluottokortit tulivat markkinoille hiukan myöhemmin. Niistä ensimmäinen oli Visa-korttia edeltänyt BankAmericard. Vuonna 1964 perustettiin Ruotsissa Eurocard. Se liittoutui pian vuonna 1966 perustetun Master Chargen kanssa, josta myöhemmin tuli Mastercard.
 Suomen ensimmäiset maksukortit olivat kansainvälisten öljy-yhtiöiden niin sanottuja bensakortteja, jotka tulivat markkinoille 1950-luvulla. 1960-luvulla saapuivat ensimmäiset luottokortit.
 1960-luvulla lanseerattiin Suomessa Luottokunnan OK-kortti.
 Suomessa luottokortit yleistyivät 1980-luvulla. Luottokorttia pidettiin jopa statussymbolina. Sillä voi näyttää, että menee hyvin.
 Luottokorttien tyyppejä
 Yleisluottokortti ja erityisluottokortti
 Luottokorteista erotetaan yleisluottokortti ja erityisluottokortti.
 Yleisluottokortit ovat pääosin pankkien rahoitusyhtiöiden liikkeelle laskemia, ja ne kelpaavat lähes kaikkiin liikkeisiin. Suomessa tavanomaisia kansainvälisiä yleisluottokortteja ovat Visa, Mastercard (sekä Eurocard ja First Card), Diners Club ja American Express. Käyttöluotto on suomalainen yleisluottokortti.
 Erityisluottokorteilla voi maksaa tietyssä liikkeessä tai liikeketjussa. Tyypillisiä erityisluottokortteja ovat öljy-yhtiöiden kortit. Suomessa valtaosa erityisluottokorttien myynnistä tuleekin huoltoasemilta.
 Tavallisin korttityyppi on Suomessa nykyään yleisluottokortti. Aiemmin tavalliset erityisluottokortit ovat vähentyneet. Yleisluottokorttien määrä kolminkertaistui Suomessa vuosina 1996–2012 yli kolmeen miljoonaan korttiin. Samaan aikaan erityisluottokorttien määrä putosi aiemmasta kolmannekseen, vain vajaaseen 300 000 korttiin. Vielä 1980-luvulla erityisluottokorttien määrä ylitti selvästi sekä yleisluottokorttien että myös pankkikorttien määrän.
 Maksuaikakortti ja varsinainen luottokortti
 Yleiskielessä luottokortti merkitsee kaikkia maksuaikaa antavia kortteja. Toisinaan erotellaan maksuaikakortti ja varsinainen luottokortti.
 Maksuaikakorteilla maksuaika on yleensä alle kaksi kuukautta. Niiden käytöstä ei peritä korkoa.
 Varsinaisten luottokorttien maksuaika voi vaihdella kuukaudesta useaan vuoteen. Kortilla voi myös olla sekä maksuaika- että luotto-ominaisuus.
 Jotkut maksuaikakortit eivät tarjoa luotto-ominaisuutta ollenkaan, mutta niistä silti puhutaan yleisesti luottokortteina. Esimerkiksi American Express, joka usein mielletään luottokortiksi, on todellisuudessa maksuaikakortti. Maksun viivästyessä peritään viivästyskorkoja ja perintäkuluja.
 Maksuaikakortit olivat Suomessa aiemmin yleisiä. Nykyään varsinaiset luottokortit ovat huomattavasti maksuaikakortteja yleisempiä. Varsinaisten luottokorttien määrä lähes nelinkertaistui Suomessa vuosina 1996–2012 kolmeen miljoonaan korttiin. Samaan aikaan maksuaikakorttien lukumäärä vajosi kolmannekseen, alle 400 000 korttiin.
 Luottokorttien ominaisuuksia
 Rinnakkaiskortti
 Yhteen luottokorttitiliin voi liittyä useita luottokortteja. Tällöin puhutaan rinnakkaiskorteista. Rinnakkaiskortti myönnetään usein pääkortinhaltijan perheenjäsenelle.
 Debit-kortti ja yhdistelmäkortti
 Debit-kortti on pankkikorttia vastaava maksukortti, jolla tehdyt ostokset veloitetaan suoraan pankkitililtä. Debit-kortti ei ole luottokortti eikä sillä saa maksuaikaa. Tunnettuja kansainvälisiä debit-kortteja ovat Visa Debit ja Mastercard Debit.
 Osa luottokorteista on saatavana yhdistelmäkortteina. Tällöin yhdellä muovikortilla on kaksi toimintoa: debit ja itse luottokortti (credit). Debit-toiminnossa ostokset veloitetaan pankkitililtä, kun taas credit-ostokset käsitellään luottokorttiostoksina. Yhdistelmäkortilla voi lukea credit/debit merkkinä siitä, että kortilla on kaksi toimintoa.
 Kanta-asiakasohjelmat
 Moniin luottokortteihin voidaan yhdistää kanta-asiakastili. Tällöin kortilla tehtävät ostokset kirjautuvat tietyn yhtiön tai liikeketjun kanta-asiakasjärjestelmään. Suomessa saatavia yhdistelmiä ovat 2013 muun muassa K-Plussa Mastercard, S-Etukortti Visa, Pins Mastercard, Stockmann Mastercard, St1 Visa, Diners Club Eurobonus, Finnair Plus Diners Club, Finnair Plus Mastercard ja Finnair Plus Visa.
 Eräisiin luottokortteihin liittyy oma kanta-asiakasohjelmansa. Tällaisia ohjelmia liittyy Suomessa ainakin American Expressin ja Diners Clubin tietyihin kortteihin.
 Kanta-asiakasohjelmille on tyypillistä, että tietty määrä kortilla tehtyjä ostoksia oikeuttaa alennuksiin, maksunpalautuksiin tai palkintoihin.
 Matkavakuutus
 Varsinkin vuosimaksultaan kalleimpiin luottokortteihin sisältyy usein matkavakuutus. Matkavakuutusten kattavuus ja ehdot ovat kuitenkin usein kirjavia, ja esimerkiksi monet luottokorttien matkavakuutukset edellyttävät, että matkakulut on maksettu vähintään osittain luottokortilla.
 Useimmiten luottokorttien matkavakuutukset sisältävät vähintään sairauskulujen korvaukset, matkan peruutusturvan sekä matkatavaravakuutuksen. Kattavimmat luottokorttien matkavakuutukset korvaavat sairauskuluja ilman ylärajaa ja ilman omavastuuta kaikkialla maailmassa. Useat luottokorttien matkavakuutukset vakuuttavat myös luottokortin omistajan seurassa matkustavat perheenjäsenet sekä matkatavarat.
 Lisäominaisuudet
 Joihinkin luottokortteihin liittyy lisäominaisuuksia. Tällaisia ovat mm. ostosturva, assistenttipalvelu ja pääsy lentokenttien lounge-tiloihin. Samasta korttimerkistä voi olla saatavana halvempi peruskortti, josta lisäominaisuudet puuttuvat, sekä kalliimpi kortti lisäominaisuuksilla.
 Luottokorttien myöntäminen
 Luottokortteja myöntävät Suomessa pankit sekä eräät luottokorttiyhtiöt. Tällaisia yhtiöitä ovat mm. Diners Club, American Express ja Nets Oy.
 Saadakseen luottokortin asiakkaan on täytettävä tietyt myöntäjän asettamat ehdot. Esimerkiksi American Express -kortin hakijan on oltava 18 vuotta täyttänyt ja hänellä on oltava säännölliset vuositulot. Diners Club -kortin hakijan on oltava 24 vuotta täyttänyt ja hänen vuositulojensa on ylitettävä 30 000 euroa. Yrittäjiltä vaaditaan lisäksi, että yritystoiminta on jatkunut vähintään kaksi vuotta. Maksuhäiriömerkintä estää kummankin kortin saamisen.
 Luottokortin käytöstä peritään usein vuosi- tai kuukausimaksu. Lisäksi voidaan periä tilinhoitomaksu. Markkinoilla on myös käyttäjälle maksuttomia luottokortteja. Luottokorttivelasta peritään korko, mikä ei kuitenkaan koske luottokortin käyttöä maksuaikakorttina.
 Luottokorttien hyväksyminen ja kustannukset
 Luottokortti hyväksytään maksuvälineenä monissa liikkeissä ja muun muassa verkkokaupoissa. Kaikki liikkeet eivät kuitenkaan hyväksy luottokortteja. Yksi syy tähän ovat luottokorttimaksamiseen liittyvät kustannukset.
 Ottaakseen vastaan luottokorttitapahtumia on liikkeen tehtävä sopimus luottokorttiyhtiön tai pankin kanssa.
 Luottoyhtiöt saavat tulonsa korttien vuosi- ja käyttömaksuista, luottojen korosta ja provisiosta jokaisesta ostotapahtumasta. Visa- ja Mastercard-ostosten provisio Suomessa on 0,9–1,95 % ostosten loppusummasta riippuen ostotapahtuman varmennus- ja tilitystavasta. Provisio saatetaan lisätä laskun loppusummaan, mutta usein se kuitenkin jää kaupan maksettavaksi. Provisio voi olla kauppakohtainen siten, että toisella kaupalla provisio on toista korkeampi.
 Provision lisäksi luottokorttimaksujen hyväksymisestä aiheutuu muitakin kuluja kuten maksupäätteen kustannukset.
 Luottokorttien määrä Suomessa
 Vuonna 2012 Suomessa oli 3,4 miljoonaa aktiivista luottokorttitiliä, joita oli käytetty vuoden aikana vähintään kerran. Keskimäärin yhtä aktiivista korttitiliä käytettiin ostoihin 45 kertaa vuoden aikana. Yhteen korttitiliin voi liittyä useampia rinnakkaiskortteja.
 Yritysluottokortti
 Yritysluottokortti on sellainen luottokortti, jonka asiakkaana on yritys. Yritysluottokortin käyttäjät kuuluvat yrityksen henkilöstöön. Yhteen korttitiliin voi liittää useita kortteja. Myös yritysluottokortti voi olla joko yleisluottokortti tai erityisluottokortti.
 Yritysluottokorttiin voi liittyä erityisesti yritysasiakkaiden tarvitsemia lisäominaisuuksia kuten matkavakuutus, lentokenttien lounge-tilojen käyttö ja korttitapahtumien siirto yrityksen omiin taloushallinnon järjestelmiin kuten matkalaskujärjestelmään tai kirjanpitoon. Joihinkin korttiohjelmiin on liitettävissä myös matkatili. Korttiyhtiöiden mukaan yritysluottokortilla maksettaessa voi yritys saavuttaa etuja kulujensa hallinnassa ja säästöjä kuittien ja matkalaskujen käsittelyssä.
 Maksuvastuun jakamisessa yrityksen ja käyttäjän kanssa on erilaisia tapoja:
 yrityksen maksuvastuu, joka on ns. perinteinen yrityskortti
 yksityinen maksuvastuu, jolloin yritys ei lainkaan ole vastuussa korttikäytöstä
 yhteinen/jaettu/kortinhaltijan maksuvastuu, jolloin laskutetaan kortinhaltijaa, mutta yritys on viime kädessä vastuussa laskujen maksamisesta.
 Usein tarjolla on myös lisäkortti yksityiskäyttöön sekä puolisokortti. Tällöin maksuvastuu on yksityinen.
 Luottokorttitapahtumien maksujenvälitysjärjestelmät
 Luottokorttitapahtumien maksujenvälitysjärjestelmät:
 American Express
 Diners Club
 JCB
 Mastercard
 Visa
 Katso myös
 Maksukortti
 Pankkikortti
 Sirukortti
 Lähteet
 Aiheesta muualla
 Maksukortit
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
unalex Jurisprudence (BE) 07.01.2002
 unalex. Jurisprudence Décision BE-97
 Décision BE-97
 Tribunal civil Bruxelles (BE) 07.01.2002
 Tribunal civil Bruxelles (BE) 07.01.2002, unalex BE-97
 Le juge compétent, conformément à l’art. 5-3 de la Convention de Bruxelles, pour connaitre de l'action ayant pour objet une diffamation internationale par voie de presse est celui du lieu où la publication a été diffusée et où la victime prétend avoir subi une atteinte à sa réputation, même si l’éditeur a son établissement dans un autre État contractant.
 N et L sont les auteurs d'un livre X, le scandale de l'affaire D, publié aux éditions F ;
 Que dans cet ouvrage, il est question d'un enregistrement secret de conversations entre N et C, dont la teneur accréditerait la thèse d'un réseau pédophile où seraient notamment impliqués des personnalités belges illustres, dont le roi des Belges ;
 Qu'en note de bas de p. , l'ouvrage renvoie (notamment) aux « enregistrements sonores de l'Y (...) novembre 2000 » ;
 Que l'Y, organisme de radiodiffusion de droit public établi en Allemagne, reproche à cet ouvrage de la citer comme une des sources des propos ainsi avancés dans l'ouvrage ; qu'il conteste que l'enregistrement en question accrédite de tels propos ;
 1. Quant à la régularité de la citation
 Attendu que par ordonnance rendue sur requête unilatérale par le président du tribunal de céans le 16 octobre 2001, l'Y. a été autorisée à citer les parties défenderesses pour l'audience du lundi 22 octobre 2001 à 9 h 30 pour autant que la citation leur soit signifiée pour le mercredi 17 octobre 2001 à 18 h au plus tard ;
 Que la signification de l'exploit introductif de la présente instance est régie par le règlement C.E. 1348/2000 du 29 mai 2000 ;
 Que suivant l'art. 14 du règlement, la signification par voie postale aux personnes à citer reste possible, tant pour la France que pour le Luxembourg ;
 Que le moment de la signification doit être déterminé selon les dispositions de l'art. 9 de ce règlement (cf. M. EKELMANS, « Le règlement 1348/200 relatif à la signification et à la notification des actes judiciaires et extrajudiciaires », JT, 2001, p. 481, spéc. no. 20) ; qu'en l'espèce, c'est donc la date (et l'heure) de l'envoi par voie postale qui détermine le moment de la signification (art. 40, C. jud. ; FETTWEIS, Manuel de procédure civile, no. 238) ;
 Que l'exploit de citation est daté du 17 octobre 2001 mais ne mentionne aucune heure ;
 Qu' y sont annexés des récépissés de dépôt au bureau de poste d'Uccle 5 de quatre envois recommandés, respectivement à l'huissier H à Luxembourg et à l'huissier A à Paris (par application de l'art. 4 du règlement C.E. 1348/2000) ainsi qu'aux parties s.a. Flammarion et Nicolas, tous datés du 17 octobre 2001 ;
 Que l'Y. démontre, par un courrier de la poste, que le bureau en question fermait à 17 h le mercredi 17 octobre 2001, en sorte qu'on doit admettre que le pli fut adressé en temps utile ;
 Que toutes les parties ont par ailleurs admis de reprendre les débats ab initio après la procédure de récusation, et de façon contradictoire à l'encontre de la partie N qui fut représentée à dater du 5 décembre 2001 ;
 2. Quant à la compétence territoriale
 Attendu que la s.a. F soulève l'incompétence ratione loci du tribunal de céans ;
 Attendu qu'il est exact que l'Y. ne pourrait se prévaloir, comme facteur de rattachement avec les tribunaux de Bruxelles, du domicile de la partie Lavachery, puisqu'ainsi qu'il a été exposé, cette partie n'a en réalité ni domicile, ni résidence en Belgique, pas plus que les deux autres parties défenderesses ;
 Que, conformément à l'art. 5, al. 3, de la Convention de Bruxelles du 27 septembre 1968 et à l'interprétation que donna à cette disposition la Cour de justice des Communautés européennes dans son arrêt du 7 mars 1995 (arr. C-68-93, Shevill-Alliance Presse, D., 1996, p. 61 et note PARLÉANI), on peut admettre que la partie qui se prétend victime d'un dommage causé par voie de presse puisse agir en réparation, soit devant les tribunaux du lieu d'établissement de l'éditeur (compétents pour réparer l'intégralité des dommages résultant de l'acte fautif) soit devant les juridictions de chaque État dans lequel la publication a été diffusée et où la victime prétend avoir subi une atteinte à sa réputation (compétentes pour connaître des seuls dommages causés dans l'État de la juridiction saisie) ;
 Que ces principes permettent de considérer que les tribunaux belges ont vocation à connaître de l'action en réparation qu'introduirait l'Y., pour ce qui concerne le préjudice qu'elle aurait subi du fait de la diffusion du livre litigieux sur le territoire belge ;
 Qu'en ce qui concerne la compétence territoriale du juge des référés, on admet qu'elle se définit en principe en fonction du tribunal territorialement compétent pour connaître du fond, voire, si l'urgence le justifie, en fonction du lieu où la mesure demandée en référé doit être exécutée, même en partie (P. MARCHAL, « Les référés », Rép. not., t. XIII, livre VII, p. 78, no. 48) ;
 Que, même si l'Y. est établie en Allemagne, il n'est pas contesté que le livre litigieux est diffusé, notamment, en Belgique en sorte que le fait dommageable allégué se produit, notamment, en Belgique ;
 Que Nous sommes par conséquent territorialement compétents pour connaître de la demande ;
 3. Quant au fond du référé
 Attendu que l'Y. prétend avoir subi un préjudice qui justifierait, vu l'urgence, que soient décrétées les mesures qu'elle sollicite ;
 Attendu que le livre litigieux est incriminé en ses p. s 124.125, 128.129 et 130 ;
 Qu'il y est d'abord expliqué (aux p. s 120 à 123) comment fut organisé un rendez-vous entre C et N, en vue d'obtenir de ce dernier des confidences qui furent enregistrées à son insu ;
 Que l'Y. ne conteste pas être intervenue dans ce contexte ; qu'espérant obtenir des informations intéressantes au sujet de l'existence éventuelle d'un réseau pédophile en Belgique, elle a effectivement eu des contacts avec M. N et a, semble-t-il, fourni du matériel et de la logistique en vue de permettre l'enregistrement de cette conversation ;
 Qu'elle expose cependant avoir constaté qu'aucune confidence exploitable n'avait été réellement recueillie lors de l'entretien de la part de N et que l'implication de personnalités connues dans les prétendues « parties fines » relatées dans l'ouvrage ne résultait, en réalité, que des propos avancés par Costa et non contredits par N ; qu'en conséquence, elle explique s'être contentée de conserver cet enregistrement dans ses rushes à titre de « document subsidiaire », ne contenant que des informations non vérifiées ;
 Qu'ainsi, l'Y. ne conteste pas avoir pris part à l'enregistrement litigieux, mais reproche à l'ouvrage de faire croire que cet enregistrement accréditerait ce qui est exposé, notamment, à la p. 128 du livre, où il est indiqué :
 « N. livre même de multiples exemples, expliquant qu'on y pratiquait le trafic de drogue, que la came y circulait librement, que les partouzes se révélaient assez violentes et que, si la présence d'enfants à ces ébats n'était pas régulière, elle était en revanche garantie si nécessaire!
 En verve de confidences, N. n'hésite pas à citer, parmi les participants à ces drôles de réunions, ....... » ;
 Attendu cependant que l'Y. ne produit pas, comme tel, l'enregistrement sonore de la conversation entre N et C auquel se réfère l'ouvrage ;
 Qu'elle produit seulement une cassette vidéo qui est un montage présentant un documentaire en allemand au sujet de l'affaire D, avec un commentaire et des interviews de diverses personnes ; que ce document ne reprend pas in extenso l'entretien entre N et C, dont question dans le livre ; qu'on y aperçoit seulement, un court instant, N ;
 Que le tribunal est donc dans l'impossibilité de contrôler si l'enregistrement sonore auquel le livre litigieux fait référence, accrédite ou non les propos relatés dans l'ouvrage ;
 Qu'au demeurant, l'ouvrage renvoie non seulement à cet enregistrement sonore, mais aussi à un enregistrement récapitulatif de C, en sorte que les propos incriminés peuvent, selon le renvoi, être accrédités par l'une ou l'autre de ces sources ;
 Attendu, par conséquent, que l'Y. ne démontre pas que le livre comprendrait un renvoi injustifié à un « enregistrement sonore de l'Y. » ;
 Attendu au demeurant que le préjudice qui pourrait résulter de cette situation dans le chef de l'Y. ne serait, en tout état de cause, pas suffisamment conséquent pour justifier les mesures sollicitées en référé ;
 Que l'action de l'Y. doit être déclarée non fondée ;
 Déclarons les demandes principale et reconventionnelle recevables mais non fondées.


text:
Nogometni klub Inter Zaprešić – chorwacki klub piłkarski z siedzibą w Zaprešiciu. Został założony w 1929 roku.
 Historia
 Klub został założony w 1929 roku. Podczas gry w lidze Jugosławii klub nosił, wywodzącą się od swojego sponsora, nazwę "Jugokeramika". W 1990 roku klub zmienił nazwę na "NK Inker Zaprešić", a od 2003 nosi obecną.
 Gdy powstała liga chorwacka w 1991 klub od początku grał w niej. Największym sukcesem było zdobycie Pucharu Chorwacji w 1992 roku a także zwycięstwo w turnieju "Slobodna Hrvatska" w 1991 roku. W sezonie 2004/2005 klub zdobył wicemistrzostwo ligi chorwackiej. Obecnie Inter gra w 2. HNL.
 Chronologia nazw
 1929: Nogometni klub (NK) Sava Zaprešić
 1932: Nogometni klub (NK) Jelačić Zaprešić
 1945: Nogometni klub (NK) Zaprešić
 1962: Nogometni klub (NK) Jugokeramika Zaprešić
 1991: Nogometni klub (NK) Inker Zaprešić
 2003: Nogometni klub (NK) Inter Zaprešić
 Stadion
 NK Inter Zaprešić gra na stadionie NK Inter Zaprešić, którego pojemność liczy 8.000 widzów.
 Skład na sezon 2015/2016
 Europejskie puchary
 Linki zewnętrzne
 oficjalna strona NK Inter Zaprešić
 Chorwackie kluby piłkarskie
 Kluby piłkarskie założone w 1929


text:
 7.11.2009
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 267/10
 Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. septembra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki
 (Zadeva C-416/07) (1)
 (Neizpolnitev obveznosti države - Direktivi 91/628/EGS in 93/119/ES - Uredba (ES) št. 1/2005 - Zaščita živali med prevozom in pri zakolu ali usmrtitvi - Strukturirana in splošna kršitev pravil Skupnosti)
 2009/C 267/17
 Jezik postopka: grščina
 Stranki
 Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: H. Tserepa-Lacombe in F. Erlbacher, zastopnika)
 Tožena stranka: Helenska republika (zastopniki: S. Charitaki, S. Papaïoannou in E.-M. Mamouna, zastopniki)
 Predmet
 Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5, 8, 9 in 18(2) Direktive Sveta 91/628/EGS z dne 19. novembra 1991 o zaščiti živali med prevozom in o spremembi direktiv 90/425/EGS in 91/496/EGS (UL L 340, str. 17) – Kršitev členov 5(4), 6(1), 13(3) in (4), 15(1), 25, 26 in 27(1) Uredbe Sveta (ES) 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) 1255/97 (UL L 3, str. 1).
 Izrek
 1.
 S tem da Helenska republika ni sprejela potrebnih ukrepov:
 —
 da bi pristojni organi izvajali obvezni nadzor nad načrti poti;
 —
 da bi se določila počivališča za živali po tem, ko se izkrcajo v pristaniščih ali v bližini pristanišč;
 —
 da bi se zagotovilo dejansko izvajanje nadzorov prevoznih sredstev in živali;
 —
 da bi se zagotovilo spoštovanje pravil glede omamljanja živali med zakolom in
 —
 da bi se zagotovili ustrezni inšpekcije in nadzori v klavnicah,
 ni izpolnila obveznosti iz člena 5A, točka 2(d)(i), prva alinea, in člena 8 Direktive Sveta 91/628/EGS z dne 19. novembra 1991 o zaščiti živali med prevozom in o spremembi direktiv 90/425/EGS in 91/496/EGS, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 806/2003 z dne 14. aprila 2003, iz točke 48(7)(b) poglavja VII priloge k tej direktivi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 806/2003, in iz členov 3, 5(1)(d), 6(1) in 8 Direktive Sveta 93/119/ES z dne 22. decembra 1993 o zaščiti živali pri zakolu ali usmrtitvi.
 2.
 V preostalem se tožba zavrne.
 3.
 Helenski republiki se naloži plačilo dveh tretjin stroškov. Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo ene tretjine stroškov.
 (1) UL C 283, 24.11.2007.