type: wikipedia

text:
Maišiagala – miestelis Vilniaus rajono savivaldybėje, prie kelio , 25 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Seniūnijos centras, 4 seniūnaitijos (Jogailos, Studentų, Širvintų, Vilniaus). Stovi Maišiagalos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1865 m.), Maišiagalos dvaro rūmai (1812 m.), veikia 2 gimnazijos (kun. J. Obrembskio ir Ldk Algirdo), biblioteka, paštas (LT-14025). Stūkso Maišiagalos piliakalnis.
 Etimologija
 Manoma, kad miestelio vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio Maišys ar Maišelis, pridėjus galūne -gala („galas, kraštas“). Iki XX a. vidurio miestelis vadintas Maišiogala.
 Liaudies etimologija teigia, kad statant vietos piliakalnį, vienam žmogui nešant maišą į kalną plyšo maišo galas jis ir sušuko „Maišo galas!“
 Istorija
 Miestelio pietvakariniame pakraštyje, dešiniajame Dūkštos krante yra Maišiagalos piliakalnis. Tai labai sena gyvenvietė, minima 1254 m. Prūsijos analuose. XIII a. pabaigoje Maišiagala galėjo būti valsčiaus centras. 1365 m. ir 1390 m. minima medinė Maišiagalos pilis priklausė Lietuvos sostinės vidiniam gynybos žiedui – gynė Vilniaus šiaurines prieigas. Ją 1390 m. sudegino Vokiečių ordinas, kurio kariuomenei vadovavo Konradas Valenrodas.
 Pasak istorijos šaltinių, 1377 m. Kukovaičio miške prie Maišiagalos palaidotas Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas. Nuo 1385 m. Maišiagala minima kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose ir 1387–1392 m. datuojamame Rusų miestų sąraše.
 1387 m. per Lietuvos krikštą įkurta viena pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos Maišiagalos bažnyčia su parapija. 1486 m. minimas miestelis, kurį valdė Grigalius Astikas, 1521 m. minimas miestas. 1528 m. veikė turgus ir 39 smuklės. XVI a. antroje pusėje Maišiagalos pilis ir gyvenvietė sudegė; atstatyta pilis galėjo stovėti iki XVII a. vidurio. 1575 m. Maišiagala gavo prekymečio privilegiją. Apie 1589 m. miestelis pertvarkytas pagal stačiakampį planą. 1782 m. veikė parapinė mokykla. 1792 m. suteiktos miesto teisės, tačiau Rusijos imperija jas panaikino.
 Maišiagala buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio valda, iki XVIII a. aštuntojo dešimtmečio ją valdė Narbutai, Sapiegos, Tyzenhauzai, vėliau – Vilniaus vyskupas Ignotas Jokūbas Masalskis, Houvaltai. 1802–1804 m. miestelėnai kovojo su J. Houvaltu, norėjusiu juos paversti baudžiauninkais. Per 1831 m. sukilimą apie Maišiagalą aktyviai veikė sukilėliai, ties Maišiagala su caro kariuomene kovojo Emilija Pliaterytė. 1865 m. pastatyta Maišiagalos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia.
 1886–1889 m. atkurti XVII a. antroje pusėje sunykę prekymečiai. 1861–1950 m. Maišiagala buvo valsčiaus centras. Per 1905 m. revoliucinius įvykius gruodyje gyventojai nušalino rusų administraciją. 1919–1920 m. ties Maišiagala vyko atkaklios Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės dalinių kovos. 1920–1939 m. Maišiagala priklausė Lenkijai.
 1939 m. spalio 27 d. pagal Lietuvos-TSRS savitarpio pagalbos sutartį į Maišiagalą įžengė Lietuvos kariuomenė. Per Antrąjį pasaulinį karą Vokietijos okupacinės valdžios įsakymu 1941 m. liepos mėn. viduryje ir rugpjūčio 15–16 d. nužudyti Maišiagalos žydai. 1940–1941 m. ir 1944–1953 m. TSRS valdžia ištrėmė 10 gyventojų. 1950–1994 m. Maišiagala buvo apylinkės, 1945–1992 m. – daržininkystės tarybinio ūkio centras.
 1994 m. pagal 1792 m. privilegiją atkurtas Maišiagalos herbas. 1995 m. Maišiagaloje buvo pasirašytas Maišiagalos memorandumas dėl Lietuvos sienos su Latvija Baltijos jūroje.
 |}
 Miestų partnerystė
 Krotošynas, Lenkija
 Gyventojai
 Žymūs žmonės
 Mykolas Lietuvis (1490–1560), lietuvių renesanso publicistas
 Mordechai Barkiachu (1882–1959), gydytojas
 David Cohen (1887–1972), rabinas, filosofas
 Juzefas Obrembskis (1906–2011), katalikų dvasininkas, prelatas
 Virginijus Šmigelskas (g. 1961), istorikas, teisininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas
 Rita Tamašunienė (g. 1973), mokytoja, politikė
 Sportas
 FC Stickers (futbolas)
 Literatūra
 Algimantas Miškinis. Rytų Lietuvos miestai ir miesteliai/Lietuvos urbanistikos paveldas ir jo vertybės, t. 2 kn. 2, Vilnius, 2005 m.
 Šaltiniai
 Nuorodos
 Istorija ir žemėlapiai


type: other

text:
IL REATO DI TRUFFA NEL TIMBRARE IL CARTELLINO MARCATEMPO. - Quotidiano LegaleQuotidiano Legale Tutela del paesaggio: Reato ex art.181 D.L.vo n.42/2004 – natura di reato formale e di pericolo, effetti.
 " /> Tutela del paesaggio: Reato ex art.181 D.L.vo n.42/2004 – natura di reato formale e di pericolo, effetti.
 You Are Here: Home » Dottrina » Diritto Penale » IL REATO DI TRUFFA NEL TIMBRARE IL CARTELLINO MARCATEMPO.
 Scritto da: Giulio La Barbiera Scritto il: marzo 17, 2017 In: Diritto Penale, Dottrina, Enti Locali e P.A., Giurisprudenza, Penale
 Problematiche connesse e sindacato del giudice penale, con particolare riferimento all’assoluzione, in sede di processo penale, del pubblico impiegato “dissenziente”.
 Il tema in oggetto esige un’ampia prospettazione circa gli elementi essenziali del reato di truffa, previsto e sanzionato all’articolo 640 c.p., alla luce della giurisprudenza “varata” dalla Suprema Corte di Cassazione.
 Ciò premesso, va, subito, evidenziato che:”L’elemento soggettivo del delitto di truffa è costituito dal dolo generico, diretto o indiretto, avente ad oggetto gli elementi costitutivi del reato(quali l’inganno, il profitto, il danno), anche se preveduti dall’agente come conseguenze possibili, anziché certe della propria condotta, e tuttavia accettati nel loro verificarsi con conseguente assunzione del relativo rischio, il che rende priva di rilevanza la specifica finalità del comportamento o il motivo che ha spinto l’agente a realizzare l’inganno” (Sez. 2, sent. 24645 del 21-6-2012 (ud.21-3-2012) rv. 252824).
 Ne scaturisce che:”La truffa è reato istantaneo di danno, che si perfeziona nel momento in cui alla realizzazione della condotta tipica da parte dell’autore abbia fatto seguito la <<diminutio patrimonii>> del soggetto passivo”(Sez. 2, sent. 18859 del 17-5-2012 (ud. 24-1-2012) rv. 252821): tale reato viene a configurarsi anche nell’ipotesi in cui:”il soggetto raggirato sia diverso dal soggetto danneggiato”, purché “tra i due sussista un rapporto di rappresentanza legale o negoziale, in virtù del quale il rappresentante, che subisce il comportamento delittuoso dell’agente, abbia la possibilità di incidere giuridicamente sul patrimonio del rappresentato” (Sez. 2, sent. 16630 del 4-5-2012 (ud. 10-4-2012) rv. 252818).
 Nella suindicata ipotesi, il terzo sarà legittimato a proporre querela (Sez. 2, sent. 20169 del 15-5-2015 (ud. 3-2-2015) rv. 263520).
 Dalla compresenza di tutti i fattori giuridici sin qui indicati, si può concludere che:“costituisce ingiusto profitto (con correlativo danno per il creditore), rilevante quale elemento costitutivo del delitto di truffa, il conseguimento mediante inganno, da parte del debitore, nell’ambito di un’obbligazione già assunta e rimasta inadempiuta, del differimento dell’avvio delle azioni recuperatorie ed esecutive ai suoi danni” (Sez. 2, sent. 5572 del 14-2-2012 (ud. 8-11-2011) rv. 252537) – Conforme: Cass. pen., sez. II, 7 maggio 2008, n. 18351).
 In altri termini:“Ai fini della consumazione del reato di truffa è necessario che il profitto dell’azione truffaldina entri nella sfera giuridica di disponibilità dell’agente, non essendo sufficiente che esso sia fuoriuscito da quella del soggetto passivo” (Cass. V, sent. 14905 del 6-4-2009 (ud. 29-1-2009) rv.243608) ).
 Il suindicato elemento del “profitto” è riscontrabile, con riferimento all’azione truffaldina dell’agente, nel caso di “falsa attestazione del pubblico dipendente circa la presenza in ufficio riportata sui cartellini marcatempo e nei fogli di presenza”, in quanto tale modalità d’azione “costituisce condotta fraudolenta, idonea oggettivamente ad indurre in errore l’amministrazione di appartenenza circa la presenza sul luogo di lavoro e integra il reato di truffa aggravata ove il pubblico dipendente si allontani senza far risultare, mediante timbratura del cartellino della scheda magnetica, i periodi di assenza, sempre che siano da considerare economicamente apprezzabili” (Sez. 2, sent. 5837 del 6-2-2013 (ud. 17-1-2013) rv. 255201 – sentenze conformi: Cass. pen., Sez. V, 18-3-2015, n. 11432 e Cass.pen., Sez. II, 4-1-2011, n. 38).
 Tal reato può svolgersi anche in concorso con il dirigente del pubblico ufficio che “non soltanto non impedisce che alcuni dipendenti pongano in essere reiterate violazioni nell’osservare l’orario di lavoro, aggirando in modo fraudolento il sistema computerizzato di controllo delle presenze, ma favorisca intenzionalmente tale comportamento creando segni esteriori di un atteggiamento di personale favore nei confronti dei correi, in modo tale da creare intorno ad essi un’area di intangibilità, disincentivare gli altri dipendenti dal presentare esposti o segnalazioni al riguardo e così affievolire, in ultima analisi, il cd. <<controllo sociale>> “ .
 Pertanto, tale condotta: “ha in sé valenza agevolatrice nella commissione del reato, anche solo per il sostegno morale e l’incoraggiamento che i dipendenti infedeli ricevono da una simile situazione di favore, senza che occorra quindi accertare, sul piano del rapporto di causalità, se il dirigente di ufficio avesse il potere di impedire la consumazione del reato o se avesse a tal fine contemporaneamente assunto iniziative di portata generale comunque rivelatesi inefficaci” (Cass. pen., sez. II, 29 settembre 2011, n. 35244 – Conforme: Cass. pen., sez. VI, 10 gennaio 2012, n. 212).
 Tale condotta, posta in essere dal dirigente della P.A. “concorrente” nel reato in esame, risulta, di conseguenza, compatibile sia con il reato di concussione, previsto e punito all’articolo 317c.p., in quanto egli pone in essere un abuso della qualità in concomitanza con l’abuso di potere (Cass. pen., sez. VI, sentenze 5355/2003; 4377/2009 e 15082/2010), nei confronti dei pubblici dipendenti onesti e quindi “dissenzienti” (ossia “concussi”), sia con il reato di “mobbing” (con riferimento al reato di cui all’articolo 572 c.p.), qualora la condotta criminosa del soggetto attivo abbia luogo in un ambiente lavorativo a “dimensione para-familiare” (Cass.pen., sez. VI, sentenze 43100/2011 e 28603/2013).
 Passando in conclusione ad esaminare i profili processuali della tematica in oggetto, va affermato, senza dubbio, che il reato in analisi andrà punito di ufficio, ai sensi dell’articolo 640, comma 2-bis, c.p., in quanto sono compresenti le seguenti circostanze aggravanti:
 . L’aver commesso il reato per occultarne un altro, ovvero per assicurare a sé o ad altri il profitto (articolo 61, punto 2, c.p.);
 . L’aver approfittato di circostanze di tempo, di luogo o di persona, anche in riferimento all’età, tali da ostacolare la pubblica o provata difesa (in senso processuale) (art.61, punto 5, c.p.);
 . L’aver commesso il fatto con abuso dei poteri, o con violazione dei doveri inerenti a un pubblico servizio (art.61, punto 9, c.p.);
 . L’aver commesso il fatto con abuso di autorità ovvero con abuso di relazioni di ufficio (art.61, punto 11, c.p.).
 In altri termini: essendo incontrovertibile l’unicità del disegno criminoso (Cass.pen., sez.II, 15 dicembre 2004, n. 48317; Cass.pen., sez.II, 16 Luglio 2009, n. 29486; Cass.pen., sez. VI, 18 dicembre 2009, n. 48552) tra i reati-satellite ed il reato-fine (eseguito, peraltro, in via concorsuale ai sensi dell’articolo 110 c.p.) e non essendo ravvisabile, nella fattispecie, nessuna ipotesi di “danno di speciale tenuità” (Cass. pen., sez. I, 7 gennaio 2010, n. 108 e Cass.pen., sez. IV, 6 agosto 2010, n. 31391), il giudice non dovrà superare il triplo del massimo stabilito dalla legge per il reato (art. 66, primo comma, primo capoverso, c.p.), nell’irrogare la pena al reo ed ai concorrenti, ma dovrà applicare soltanto la pena stabilita per il reato più grave (art. 63, comma quarto, c.p.) “avendo riguardo al massimo della pena edittale prevista e in caso di parità del minimo edittale, al maggior minimo e non, invece, alla pena in concreto irrogabile” (Cass. pen., S.U., 24 maggio 2011, n. 20798),tenendo conto dei parametri sanciti all’articolo 133, comma primo, punti n. 1) e n. 3) e comma secondo, punti da 1) a 3), c.p. .
 Ciò non precluderà, però, al giudice, la possibilità di assolvere, ai sensi dell’articolo 530,terzo comma, c.p.p., il pubblico impiegato “concusso” e quindi “dissenziente” rispetto alla commissione del reato in oggetto, in quanto quest’ultimo ha agito in presenza della causa di giustificazione di un consenso “forzatamente e quindi apparentemente prestato” e quindi, fattivamente, non ha commesso alcun reato (art. 530, primo comma, c.p.p.), neanche a titolo di connivenza, dato che “la semplice assistenza inerte alla condotta delittuosa non è reato”, poiché ai fini della sussistenza del concorso di persone nel reato è “necessario un contributo causale in termini, sia pur minimi, di facilitazione della condotta delittuosa” (Cass. pen., sez. IIII, 6 febbraio 2013, n. 5849).
 Il suindicato “contributo” non può essere fornito volontariamente e liberamente da chi è “concusso” e quindi “costretto” nell’agire: ciò implica che l’agire del concusso sarà solamente qualificabile come “connivenza (forzata) penalmente lecita” (Cass. pen., sez. V, 31 gennaio 2008, n. 9500), in quanto trattasi di condotta posta in essere per evitare un “male futuro ed ingiusto” (Cass. pen., sez. V, 8 marzo 2006, n. 8251), come, ad esempio, un licenziamento ingiustificato.
 Ne deriva da ciò, un grave vulnus ai diritti fondamentali della vittima, riconosciuti e garantiti dall’art. 2 della Costituzione (Cass. pen., sez. II, 17 gennaio 2008, n. 7183 – conforme: Cass. pen., sez. II, 27 gennaio 2007, n. 35580), per cui della condotta contraria alla legge, posta in essere dal soggetto passivo, ne risponderanno penalmente coloro che l’hanno costretto ad agire in tal modo.
 I codici commentati per le professioni forensi appendice di aggiornamento ai codici civile e penale – annotati con la giurisprudenza – selezione ragionata delle piu’ recenti pronunce della corte di cassazione – consultabile durante le prove scritte dell’esame di avvocato – edizioni giuridiche Simone – Gruppo Editoriale Simone – novembre 2012 (art. 640 c.p. sentenze utilizzate: sez. 2, sent. 24645 del 21-6-2012 (ud. 21-3-2012) rv 252824; sez. 2, sent 18859 del 17-5-2012 (ud. 24-1-2012) rv 252821; sez. 2, sent. 16630 del 4-5-2012 (ud. 10-4-2012) rv. 252818; sez. 2, sent. 5572 del 14-2-2012 (ud. 8-11-2011) rv 252537).
 I codici commentati – appendice di aggiornamento ai codici civile e penale – Commentati con la Giurisprudenza – Selezione ragionata delle ultime pronunce della Corte di Cassazione – consultabile durante le prove scritte dell’esame di avvocato – Edizioni giuridiche Simone – gruppo Editoriale Esselibri Simone – novembre 2009 (art. 640 c.p. sentenza utilizzata: Cass. V, sent. 14905 del 6-4-2009 (ud. 29-1-2009) rv 243608).
 I codici commentati per le professioni forensi – appendice di aggiornamento – codici civile e penale annotati con la giurisprudenza – modifiche normative selezione ragionata delle piu’ recenti pronunce della corte di cassazione – consultabile durante le prove scritte dello esame di avvocato – edizioni giuridiche simone – gruppo editoriale simone – novembre 2015 (art. 640 c.p. sentenze utilizzate: Sez. 2, sent. 20169 del 15-5-2015 (ud. 3-2-2015) rv 26350).
 Luigi Tramontano Codici Civile e Penale Annotati con la Giurisprudenza Per l’Esame di Avvocato 2013 Cedam (art. 640 c.p. Par. 11 “Terzi danneggiati e diritto di querela” pag. 2257).
 I codici commentati per le professioni forensi – appendice di aggiornamento ai codici civile e penale – annotati con la giurisprudenza – modifiche normative selezione ragionata delle piu’ recenti pronunce della corte di cassazione – consultabile durante le prove scritte dell’esame di avvocato – edizioni giuridiche Simone -gruppo editoriale Simone novembre 2013 (art. 640 c.p. sentenze utilizzate: Sez. 2, sent. 5837 del 6-2-2013 (ud. 17-1-2013) rv. 255201).
 Luigi Viola Casi e soluzioni schematiche – Casi e soluzioni schematiche di diritto penale 73 tracce 73 soluzioni con le massime giurisprudenziali esame avvocato 2015 (caso 52 “cartellini marcatempo” – giurisprudenza à sentenze: Cass.pen., Sez. V, 18-3-2015, n. 11432 e Cass. pen., Sez. II, 4-1-2011. n. 38 pagg. 121 e 122).
 Luigi Tramontano – Codici Civile e Penale – Annotati con la Giurisprudenza Per L’Esame di Avvocato 2013 Cedam à artico9li e sentenze consultate:
 Par. 14 “Truffa con condotta commissiva”
 Cass. pen., sez. II, 29 settembre 2011, n. 35244 (pagg. 2257 e 2258);
 Par. 9 “Tentata truffa ai danni della P.A.”
 Cass. pen., sez. VI, 10 gennaio 2012, n. 212 (pag. 2256)
 Par. 1 “Abuso della qualità in concomitanza con l’abuso di potere”
 Cass. pen., sez. VI, sentenze 4 febbraio 2003, n. 5355; 2 febbraio 2009, n. 4377 e 19 Aprile 2010, n. 15082 (pag. 1998).
 Art 572 c.p.
 Par. 10 “Mobbing e trasformazione in maltrattamento in famiglia”
 Cass. pen., sez. VI, 22 novembre 2011, n. 43100
 Cass. pen., sez. VI, 3 luglio 2013, n. 28603
 Par. 8 “Nesso teleologico tra reati”
 Cass. pen. 48317/2004; 29486/2009: 48552/2009
 Par. 12 “Speciale tenuità”
 Cass.pen., sez. I, 7 gennaio 2010, n. 108
 Cass. pen., Sez IV, g agosto 2010, n. 31391
 Par.2 “Concorso di circostanze”
 Cass. pen. S.U., 24 maggio 2011, n. 20798
 Par. 9 “Connivenza”
 Cass. pen., sez. III, 6 febbraio 2013, n. 5849
 Cass. pen., sez. V, 31 gennaio 2008, n. 9500
 Par. 8 “Prospettazione di un male futuro ed ingiusto”
 Cass. pen., sez. V, 8 marzo 2006, n. 8251
 Par. 3 “Danno grave e diritti fondamentali del soggetto”
 Cass. pen., sez. II, 17 gennaio 2008, n. 7183
 Par. 4 “Situazioni che minacciano indirettamente l’integrità fisica e scriminante dello stato di necessità”
 Cass. pen., sez. II, 27 giugno 2007, n. 35580.
 * (Abogado iscritto presso Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz De La Palma (Spagna) ed Avvocato Stabilito iscritto presso l’Albo degli Avvocati Stabiliti del Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Santa Maria Capua Vetere).Tweet
 Scritto da: Giulio La Barbiera il 17 marzo 2017.


text:
Grabina (prononciation : ) est un village polonais de la gmina de Mińsk Mazowiecki dans le powiat de Mińsk de la voïvodie de Mazovie dans le centre-est de la Pologne.
 Le village compte approximativement une population de 146 habitants en 2007.
 Histoire
 De 1975 à 1998, le village appartenait administrativement à la voïvodie de Siedlce.
 Références
 Village dans la voïvodie de Mazovie
 Powiat de Mińsk


text:
Storjuryhøring
 Retsprocessen begynder
 Retssagen eller rettere retssagerne mod Tom Dooley strakte sig over næsten 18 måneder, selv om kun godt en uge blev brugt i retten. Dette skyldtes den måde, retssystemet arbejdede på det tidspunkt. Jeg vil derfor indlede dette afsnit med en kort beskrivelse af retssystemet i North Carolina i denne periode.
 Retssystemet i North Carolina
 I bunden af retssystemet fandtes lokale retter, under forsæde af en fredsdommer. Disse fredsdommere var sjældent jurister, men blev ofte rekrutteret til jobbet blandt den lokale overklasse, da jobbet var ulønnet. Fredsdommerne kunne håndtere mindre lovovertrædelser så som sager omkring gæld, tvister mellem ejere og lejere osv. Sager der startede i en fredsdommerret, kunne som regel indbringes for en rigtig domstol uden at der var tale om en appel. Desuden tog fredsdommerne sig af fremstillinger, hvor anklager blev bekendtgjort for anklagede og så videre. I sagen mod Tom Dooley var det en fredsdommer, der i første omgang besluttede at der skulle udstedes en arrestordre mod Tom m.fl., og senere afhørte de anholdte, men derudover havde han ikke noget med sagen at gøre.* I dag eksisterer fredsdommerbegrebet ikke i ret mange amerikanske stater, men er erstattet af andre underretter. De steder hvor man stadig har fredsdommere er disse i dag valgte og lønnede, ikke udpegede og ulønnede. Procedurerne i fredsdommerretterne (Justice Courts) var ofte langt mere uformelle end i de højere retter.
 * Det var dog under hans forsæde at liget af Laura senere blev undersøgt.
 Over disse fredsdommerretter (og andre underretter) stod distriktsretterne. De enkelte amter (counties) havde ikke deres egne dommere. I stedet var staten opdelt i nogle retskredse, som omfattede flere amter. Samtidigt havde retterne to terminer, en forårstermin og en efterårstermin. Distriktsdommerne rejste så rundt mellem de enkelte amtssæder og præsiderede over distriktsretterne samt over de såkaldte "superior courts", som stod over både fredsdommerretterne og distriktsdomstolene, deraf betegnelsen "Superior", som betyder "over" eller "overordnet". At sammenligne med en dansk landsret er ikke helt korrekt, men de har det til fælles, at kun en enkelt instans står over dem, nemlig Højesteret (her: North Carolina Supreme Court). I USA er der så en yderligere myndighed, nemlig den føderale Højesteret (U.S. Supreme Court).
 En halvårlig retstermin varede typisk en uge eller mindre i hvert amt, og her skulle dommeren så høre og dømme i alle de sager, som havde været i amtet siden forrige termin, så der var normalt ikke afsat megen tid til den enkelte sag. Retsterminen startede typisk på en bestemt dag, i hver termin, men hvornår var formuleret lidt kryptisk. Fx åbnede Superior Court i Wilkes County sin efterårstermin i 1866 "den femte mandag efter den sidste mandag i august". Uden at vide det med sikkerhed kunne jeg forestille mig, at dommerne påbegyndte deres rundrejse i retskredsene den sidste mandag i august, og antallet af mandage efter beskrev så, hvornår de enkelte retskredse fik besøg. Efterårsterminen i Iredell County åbnede således den syvende mandag efter den sidste mandag i august.
 I sagen mod Tom Dooley nåede ikke mindre end fem dommere i superior court at deltage, men kun to afsagde domme, Ralph P. Buxton og William Shipp. Anderson Mitchell fastlagde den endelige dato for henrettelsen, mens Robert B. Gellam og Alexander Little begge kun fik lov til at udsætte sagen.
 Over Superior Court stod statens højesteret, Supreme Court. Højesteret havde dengang som nu hjemsted i statshovedstaden Raleigh. Hverken dengang eller i dag havde Højesteret en jury og tog ingen beslutninger om skyld eller strafudmåling. Der blev ikke hørt vidner, og der var ingen advokater til stede. Højesterets eneste opgave var (og er) at afgøre om der er begået proceduremæssige fejl under forudgående retssager, og om loven er blevet fortolket korrekt. Afgørelser truffet af Højesteret kunne og kan ikke ankes yderligere inden for delstatens retssystem. Sådan var det i 1860'erne og sådan er det i dag. Højesteret ledes af en højesteretspræsident, Chief Justice, som indtil sommeren 1868 blev bistået af to såkaldt associerede dommere. I 1868 blev antallet sat op til seks associerede dommere, og samtidigt blev det indført at højesteretsdommere ikke længere blev udpeget af guvernøren, men skulle vælges.
 Tom Dooleys sag blev appelleret to gange til North Carolinas Højesteret. Første gang efter at han blev fundet skyldig i Superior Court i oktober 1866 og anden gang efter han blev fundet skyldig endnu en gang ved en særdomstol i januar 1868. Begge appeller var før indførelsen af de seks associerede dommere og en valgt Chief Justice.
 Høring for Storjuryen i Wilkesboro
 Den første retshandling i sagen "Staten mod Thomas Dula" var en høring for en storjury. Denne høring fandt sted på den første retsdag i amtsretten i Wilkesboros efterårstermin, 1866, nemlig mandag den 1. oktober. 18 mænd ("gode og lovlydige" som det hed) fra Wilkes County blev udvalgt til storjuryen og dommer Ralph P. Buxton præsiderede.
 Tyve vidner, alle fra området omkring Elkville, blev afhørt af Storjuryen. Listen over vidner omtaler nogle personer, som alle senere også vidnede under selve retssagen. De fleste af dem er nemme at identificere, men nogle er ikke, mest fordi deres forklaringer fra høringen ikke eksisterer længere. Dem, vi kender, er Dr. Carter, James Melton, Wilson Foster, Pauline Foster, Lotty Foster, Celia Scott, Betsy Scott og Washington Anderson. Alle disse er nævnt i forskellige artikler under overskriften Personerne i historien.
 De andre vidner, hvis vidneudsagn kendes endnu (i det mindste delvist), var Carl Carlton og Hezekiah Kendall (ved denne lejlighed stavet Kindall), de to personer Tom mødte den morgen, hvor Laura forsvandt. Thomas Foster, Ann Meltons lillebror, Martha Gilbert, der vidnede om Toms gravearbejde på stien om torsdagen og George Washington Anderson, Tom ven og krigskammerat, vidnede også for storjuryen.
 Det "gamle" Domhus i Wilkesboro er nu museum. Domhuset er bygget i 1903 og det domhus, hvor Tom Dooleys høring for Storjuryen fandt sted, lå på samme sted. Bag domhuset ligger fængslet fra 1859, hvor Ann og Tom sad fængslet inden de blev overført til Statesville.
 De resterende vidner, hvis vidneudsagn ikke eksisterer længere var John "Jack" Atkins og Bennet "Ben" Ferguson, de to vicesheriffer, der arresterede Tom og til hvem Pauline pralede af at have dræbt Laura Foster sammen med Tom Dooley. En meget lille del af John Atkins vidnesbyrd eksisterer fortsat. Her siger han kun, at han fulgte efter Tom ind i Tennessee cirka en måned efter Lauras forsvinden. James Foster var bror til Laura Foster og Carson Dula var den (Toms fætter), der skaffede Tom Dooley spiritus om torsdagen før mordet. Heller ikke vidneudsagnene fra Docia Witherspoon, Drewry Atkins eller C. C. Jones eksisterer i dag. Docia Witherspoon boede nær det sted, hvor stien til Dulas hus forlod floden, og i henhold til netavisen "The Recorder Online", havde hun set Laura den morgen hun forsvandt, så det var nok det, hun vidnede om. Drewry Atkins var bror til vicesheriffen John Atkins, men hvad han vidnede om vides ikke. Det samme gælder for C. C. Jones. Han var en af de velhavende bønder eller plantageejere fra dalen, og jeg ved simpelthen ikke, hvorfor han var vidne. Et vidne kaldes i listen over vidner Thomas M. Isbell, men det kan ikke være sandt. Den første Tomas Isbell, James Isbells bedstefar døde i 1819, og hans søn Thomas M. Isbell, James Isbells far, døde omkring 1860. Der kan selvfølgelig have været andre Thomas M. Isbells omkring, men jeg tror, det er en fejl af den slags, som der er mange af i sagens akter, og at den person, der rent faktisk vidnede var James M. Isbell. Hans navn nævnes ikke i forbindelse med Storjuryhøringen, men senere var han et at de vigtigste vidner under sagen, mens ingen Thomas Isbell omtales senere,
 På grundlag af vidneudsagnene fandt storjuryen, at der var grund til at retsforfølge Tom Dooley for mordet på Laura Foster og Ann Melton for at opfordre ham til det og bistå ved gennemførelsen. Anklageskriftet er skrevet i periodens højtravende juridiske kancellistil. Det starter med: "Statens nævninge erklærer under ed at Thomas Dula, senest bosat i Wilkes County, som ikke har haft gudsfrygt i øjnene, men er blevet ført og forført ved Djævelens mellemkomst...". Derefter følger noget mærkeligt: "... den 18. dag i juni 1866 med magt og våben i førnævnte amt angreb Laura Foster, i fred med Gud og staten, da og der forbryderisk, forsætligt og med ondt i sinde, overfaldt hende... " Det mærkelige er ikke den sproglige formulering, selv om det kan være nødvendigt at forklare at det var Laura, ikke Tom, der var i fred med Gud og staten. Det virkeligt mærkelige er dog datoen. Juryen fastslår at mordet blev begået den 18. juni, næsten tre uger efter at Laura forsvandt. Vidste de ved noget, vi ikke ved i dag, eller var det bare endnu en fejl? Jeg vender tilbage til datoproblemet i en senere artikel.
 Tilsyneladende vidste de noget, eller eller også havde de travlt med at opfinde detaljer "... omtalte Thomas Dula med en vis kniv til en værdi af fem cent, som han, omtalte Thomas Dula holdt i sin højre hånd, og der havde holdt den omtalte Laura Foster i og på omtalte Laura Fosters bryst , for derefter forbryderisk, forsætligt og med ondskab i sinde, slog, stødte og stak, den omtalte Laura Foster, og derefter med omtalte kniv i brystet gav førnævnte Laura Foster et dødeligt sår, en tomme bredt og seks tommer dybt, af hvilket omtalte dødelige sår omtalte Laura Foster, derefter øjeblikkeligt døde, og de tidligere omtalte nævning under den tidligere nævnte ed, udtaler at omtalte Thomas Dula, dræbte og myrdede omtalte Laura Foster på en måde og facon som tidligere omtalt, forbryderisk, bevidst, og med ondskab i sinde som tidligere omtalt, i modstrid med statens fred og værdighed. " Flot, ikke sandt, men det kunne have været skrevet enklere :-). Det krævede en masse ord og en masse gentagelser at sige, at storjuryen havde fundet, at Tom Dula kunne retsforfølges for mordet på Laura Foster. Udtalelsen rejser dog nogle spørgsmål. Hvorfor var værdien af kniven vigtig nok til at blive omtalt - ikke mindst fordi mordvåbnet aldrig blev fundet? Hvordan vidste juryen at Tom brugte sin højre hånd, når ingen vidner så ham begå forbrydelsen, og han selv nægtede at have noget med den at gøre? Under alle omstændigheder fandt juryen ligeledes at Ann kunne retsforfølges. Under høringen for storjuryen, droppede anklageren, W. P. Caldwell de oprindelige anklager mod Ann Melton for at være medskyldig i mordet, og opretholdt bare anklagen om at have opfordret til dette - hvilket i sig selv kunne medføre dødsstraf.
 Sheriff Hicks bragte derefter Tom og Ann til retslokalet og anklageskriftet blev læst op for dem. De nægtede sig begge skyldige og retssagen kunne begynde. Tom og Ann blev ført tilbage til deres celler, hvor de skulle blive indtil retssagen.
 Ændring af retskreds
 Torsdag 4 oktober 1866 begyndte retssagen. Hovedforsvarer Zebulon Vance anmodede om at sagen måtte blive overført til en anden retskreds. I den forbindelse sagde han: "Thomas Dula og Ann Melton erklærer under ed, ae de ikke tror, de kan få en retfærdig rettergang i Wilkes County, da sagen har været meget diskuteret i nævnte amt." Måske havde de ret. Sagen havde været "talk of the town" i Elkville, og Wilkes County i almindelighed, men at den skulle være mindre kendt i Iredell County, naboamt til Wilkes er usandsynligt. I dag anser nogle det mere sandsynligt, at Vance ønskede en ændring af retskredsen til Statesville, fordi befolkningen der var mere positiv stemt for ham der. I 1864 tabte han guvernørvalget i Wilkes County til William Holden, men vandt en jordskredssejr (1162 stemmer for Vance, 97 for Holden) i Iredell County. Senere var hans hus i Statesville hjemsted for North Carolinas regering i borgerkrigens sidste måned efter at Raleigh var faldet. Måske troede Vance, at han ville have den offentlige mening på sin side i Statesville. Hvis han overhovedet havde noget som helst at gøre med, hvor sagen blev overført til. Det kan lige så godt have været bestemt af dommeren selv, der vidste, at han skulle præsidere i Iredell så snart efterårsterminen i Wilkes var forbi.
 Retten beordrede retssagen overført til Iredell County og fastlagde datoen for sagen til fredag i Iredell Countys efterårstermin, 1866. Sheriff Hicks blev beordret til at overgive Ann Melton og Tom Dooley til sheriffen af Iredell County torsdagen før denne fredag. Tom og Ann blev overført til Statesville og Tom så aldrig sin hjemegn igen.
 En af de interessante ting i forbindelse med anmodningen om overførsel af retskreds var, at Tom underskrev sin erklæring med et mærke (x), som han også havde gjort et år tidligere, da han på samme måde havde underskrevet sin troskabsed til Unionen forbindelse med frigivelsen fra krigsfangenskab, med et mærke, i


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 18.6.2016
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 161/27
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2016/975 VAN DE COMMISSIE
 van 17 juni 2016
 tot vaststelling van de hoeveelheden die moeten worden toegevoegd aan voor de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2016 bepaalde hoeveelheden in het kader van de bij Verordening (EG) nr. 539/2007 voor de sector eieren en ovoalbumine geopende tariefcontingenten
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad van 17 december 2013 tot vaststelling van een gemeenschappelijke ordening van de markten voor landbouwproducten en tot intrekking van de Verordeningen (EEG) nr. 922/72, (EEG) nr. 234/79, (EG) nr. 1037/2001 en (EG) nr. 1234/2007 van de Raad (1), en met name artikel 188, leden 2 en 3,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Verordening (EG) nr. 539/2007 van de Commissie (2) zijn jaarlijkse tariefcontingenten geopend voor de invoer van producten van de sector eieren en ovoalbumine.
 (2)
 De hoeveelheden waarop de invoercertificaataanvragen betrekking hebben die van 1 tot en met 7 juni 2016 voor de deelperiode van 1 juli tot en met 30 september 2016 zijn ingediend, zijn kleiner dan de beschikbare hoeveelheden. Bijgevolg moeten de hoeveelheden waarvoor geen aanvragen zijn ingediend, worden vastgesteld en toegevoegd aan de voor de volgende deelperiode vastgestelde hoeveelheid.
 (3)
 Met het oog op de efficiëntie van de maatregel dient deze verordening in werking te treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De hoeveelheden waarvoor geen invoercertificaataanvragen zijn ingediend op grond van Verordening (EG) nr. 539/2007 en die aan de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2016 moeten worden toegevoegd, zijn vastgesteld in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 17 juni 2016.
 Voor de Commissie,
 namens de voorzitter,
 Jerzy PLEWA
 Directeur-generaal Landbouw en Plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 347 van 20.12.2013, blz. 671.
 (2) Verordening (EG) nr. 539/2007 van de Commissie van 15 mei 2007 houdende opening en vaststelling van de wijze van beheer van tariefcontingenten voor eieren en ovoalbumine (PB L 128 van 16.5.2007, blz. 19).
 BIJLAGE
 Volgnummer
 Niet-aangevraagde hoeveelheden die moeten worden toegevoegd aan de voor de deelperiode van 1 oktober tot en met 31 december 2016 beschikbare hoeveelheden
 (in kg, equivalent eieren in de schaal)
 09.4015
 27 000 000
 09.4401
 1 400 000
 09.4402
 3 875 000


text:
 IL-KUMMISSJONI EWROPEA
 Brussell, 13.5.2019
 COM(2019) 223 final
 2019/0108(COD)
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-PARLAMENT EWROPEW U TAL-KUNSILL
 tagħti s-setgħa lill-Italja biex tinnegozja u tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera bejn iż-żewġ pajjiżi
 MEMORANDUM TA’ SPJEGAZZJONI
 1.KUNTEST TAL-PROPOSTA
 •Ir-raġunijiet għall-proposta u l-objettivi tagħha
 Dwar is-suġġett
 Ir-reġjuni tal-fruntiera tal-Italja u l-Iżvizzera huma integrati mill-qrib. Ħafna Taljani jivvjaġġaw lejn xogħol fl-Iżvizzera u viċe versa u hemm traffiku ta’ passiġġieri transfruntier bit-triq vibranti. Hemm offruti għadd ta’ servizzi ta’ xarabanks u kowċis, li jaqsmu l-fruntiera u b’hekk jgħaqqdu r-reġjuni tal-fruntiera taż-żewġ pajjiżi.
 Il-ġarr miż-żewġ naħat ta’ passiġġieri u ta’ merkanzija bit-triq bejn l-Iżvizzera u l-UE huwa regolat mill-Ftehim dwar it-Trasport fuq l-Art bejn l-UE u l-Iżvizzera
 1
 (minn hawn ‘il quddiem imsejjaħ “il-Ftehim tal-UE”).
 Skont l-Artikolu 20(1) tal-Ftehim tal-UE, “[t]rasport bejn żewġ punti li jinsabu fit-territorju tal-istess Parti Kontraenti minn trasportaturi stabbiliti fit-territorju tal-Parti Kontraenti l-oħra mhumiex awtorizzati taħt dan il-Ftehim”. Dan ifisser li t-trasportaturi li joperaw is-servizzi tal-passiġġieri li jaqsmu l-fruntiera jistgħu jġorru biss passiġġieri minn naħa għall-oħra tal-fruntiera jew fit-territorju tal-Parti Kontraenti li huma stabbiliti fiha. L-operaturi ta’ xarabanks u kowċis stabbiliti fl-Iżvizzera ma jistgħux iġorru passiġġieri bejn żewġ punti fuq in-naħa Taljana tal-fruntiera u l-operaturi stabbiliti fl-UE ma jistgħux iġorru passiġġieri bejn żewġ punti fuq in-naħa Żvizzera tal-fruntiera.
 L-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE jippermetti li jkomplu jiġu eżerċitati drittijiet diġà eżistenti taħt ftehimiet bilaterali konklużi bejn Stati Membri individwali tal-UE u l-Iżvizzera li kienu fis-seħħ fil-mument tal-konklużjoni tal-Ftehim tal-UE, sakemm ma jkun hemm l-ebda diskriminazzjoni bejn trasportaturi tal-UE u l-ebda distorsjoni tal-kompetizzjoni. Il-kabotaġġ fit-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u xarabank jista’ għalhekk ikun possibbli fir-relazzjonijiet mal-Iżvizzera f’każ li ftehim bejn Stat Membru tal-UE u l-Iżvizzera fis-seħħ fil-21 ta’ Ġunju 1999 kien jipprevedi dan. Fil-prattika, l-ebda wieħed mill-ftehimiet bilaterali rilevanti bejn l-Istati Membri u l-Iżvizzera li kienu fis-seħħ dak iż-żmien ma kien jipprevedi drittijiet ta’ kabotaġġ għat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank.
 2
 Permezz ta’ ittra tas-7 ta’ Frar 2018, l-Italja infurmat lill-Kummissjoni li tixtieq tinnegozja u tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera bejn iż-żewġ pajjiżi. Fil-laqgħa ta’ Ġunju 2018 tal-Kumitat tat-Trasport Intern UE-Żvizzera, stabbilita mill-Ftehim tal-UE, l-Iżvizzera għarrfet lill-Kummissjoni li kienet ukoll interessata li tikkonkludi ftehim bħal dan.
 Il-kabotaġġ fit-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank jista’ jtejjeb l-effiċjenza tal-operazzjonijiet tat-trasport billi jippermetti li jiżdied il-fattur tat-tagħbija tal-vettura. Għalhekk l-UE hija ġeneralment favorevoli għall-ftuħ tas-suq tal-kabotaġġ, kif għamlet ġewwa l-UE f’konformità mar-Regolament (KE) Nru 1073/2009 dwar regoli komuni għall-aċċess għas-suq internazzjonali għas-servizzi tal-kowċ u x-xarabank
 3
 (minn hawn ‘il quddiem “Regolament (KE) Nru 1073/2009”). L-awtorizzazzjoni ta’ operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fil-kuntest tal-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera bejn l-Italja u l-Iżvizzera tippermetti lit-trasportaturi involuti jsiru aktar kompetittivi u effiċjenti.
 Dwar il-kompetenza tal-UE
 L-Artikolu 3(2) tat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea (TFUE) jistabbilixxi li “[l]-Unjoni għandha wkoll kompetenza esklużiva li tikkonkludi ftehim internazzjonali meta l-konklużjoni tiegħu tkun prevista f’att leġiżlattiv tal-Unjoni, jew tkun meħtieġa sabiex l-Unjoni tkun tista’ teżerċita l-kompetenza interna tagħha, jew sal-punt fejn il-konklużjoni tiegħu tista’ tolqot xi regoli komuni jew tbiddel il-kamp tal-applikazzjoni tagħhom”.
 Skont ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009, l-operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni jistgħu jitwettqu, taħt ċerti kundizzjonijiet, esklussivament minn trasportaturi li għandhom liċenzja Komunitarja. Impenji internazzjonali li jippermettu lil trasportaturi oħrajn, b’mod partikolari trasportaturi minn pajjiżi terzi, li jwettqu tali operazzjonijiet jaffettwaw ir-Regolament imsemmi hawn fuq, fit-tifsira tal-Artikolu 3(2) tat-TFUE.
 4
 Barra minn hekk, impenji internazzjonali bħal dawn jaffettwaw ukoll il-Ftehim tal-UE, b’mod partikolari l-Artikolu 20 tiegħu. Huma mhumiex awtorizzati mill-paragrafu 1 ta’ dak l-Artikolu, ħlief kif stabbilit fil-paragrafu 2 tiegħu.
 Konsegwentement, impenji bħal dawk maħsuba mill-Italja jaqgħu fil-kamp ta’ applikazzjoni tal-kompetenza esklużiva tal-Unjoni. Madankollu, skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE, l-Unjoni tista’ tagħti s-setgħa lill-Istati Membri biex jaġixxu f’oqsma fejn għandha kompetenza esklużiva.
 L-għan ta’ din il-proposta huwa li tagħti s-setgħa lill-Italja biex tinnegozja u tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fil-forniment ta’ servizzi transfruntiera ta’ trasport ta’ passiġġieri bit-triq bix-xarabank u l-kowċ fir-reġjuni rispettivi tal-fruntiera taż-żewġ pajjiżi.
 Dwar il-proċedura
 Operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni minn trasportaturi minn pajjiżi terzi, li m’għandhomx liċenzja Komunitarja skont ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009, jaffettwaw il-funzjonament tas-suq intern għas-servizzi bil-kowċis u x-xarabanks, kif stabbilit mil-leġiżlatur tal-Unjoni permezz tar-Regolament (KE) Nru 1073/2009. Għalhekk huwa neċessarju li kwalunkwe setgħa skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE tingħata mil-leġiżlatur tal-Unjoni, skont il-proċedura leġiżlattiva msemmija fl-Artikolu 91 tat-TFUE.
 •Konsistenza ma’ dispożizzjonijiet ta’ politika eżistenti fil-qasam tal-politika
 Bħalissa, il-Ftehim tal-UE ma jawtorizza l-ebda operazzjoni ta’ kabotaġġ fit-trasport tal-passiġġieri bit-triq bil-kowċ u x-xarabank. Madankollu, l-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE jippermetti speċifikament l-eżerċizzju kontinwu tad-drittijiet ta’ kabotaġġ eżistenti sakemm ma jkun hemm l-ebda diskriminazzjoni bejn it-trasportaturi tal-UE u ma jkun hemm l-ebda distorsjoni tal-kompetizzjoni. Ftehim bejn l-Italja u l-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank ma jbiddilx id-drittijiet tal-Iżvizzera skont il-Ftehim tal-UE. Barra minn hekk, il-konklużjoni ta’ ftehim bilaterali limitat għall-kabotaġġ fir-reġjuni rispettivi tal-fruntiera u, fir-rigward ta’ non-diskriminazzjoni u kompetizzjoni mhux distorta, soġġetta għal kondizzjonijiet identiċi għal dawk stabbiliti fl-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE, hija konformi mal-politika li fuqha hija bbażata l-eċċezzjoni stabbilita f’dik id-dispożizzjoni.
 Fl-UE, il-kabotaġġ fit-trasport bit-triq tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank huwa permess skont id-dispożizzjonijiet tar-Regolament (KE) Nru 1073/2009. L-Artikolu 15 ta’ dak ir-Regolament jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-UE (1) għal servizzi okkażjonali, (2) għal servizzi regolari speċjali sakemm ikunu koperti b’kuntratt konkluż bejn l-organizzatur u t-trasportatur, u (3) għal servizzi regolari waqt servizz internazzjonali regolari ħlief għal servizzi ta’ trasport li jissodisfaw il-ħtiġijet ta’ ċentru urban jew ħtiġijiet ta’ konurbazzjoni jew trasport bejnu u ż-żoni tal-madwar. L-operat ta’ dak ir-Regolament ikun affettwat mill-konklużjoni ta’ ftehim bilaterali dwar it-trasport bit-triq kif mitlub mill-Italja, iżda l-affezzjoni tkun limitata biżżejjed, f’każ li l-awtorizzazzjoni tingħata, soġġetta għall-kondizzjonijiet deskritti hawn fuq.
 •Konsistenza ma’ politiki oħrajn tal-Unjoni
 Ftehim bejn l-Italja u l-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ waqt il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni rispettivi tal-fruntiera taż-żewġ pajjiżi ma jkunx inkonsistenti ma’ kwalunkwe politika oħra tal-Unjoni.
 2.BAŻI ĠURIDIKA, SUSSIDJARJETÀ U PROPORZJONALITÀ
 •Bażi ġuridika
 Il-bażi ġuridika għal din il-proposta hija l-Artikolu 2(1) u l-Artikolu 91 tat-TFUE.
 •Sussidjarjetà (għal kompetenza mhux esklużiva)
 Il-proposta taqa’ fi ħdan il-kompetenza esklużiva tal-Unjoni.
 •Proporzjonalità
 L-għan tal-proposta huwa li tawtorizza, skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE, in-negozjar u l-konklużjoni ta’ ftehim bilaterali bejn l-Italja u l-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera bejn iż-żewġ pajjiżi. Konsegwentement, id-Deċiżjoni proposta tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill ma tmurx lil hinn minn dak li huwa meħtieġ biex jinkiseb dan l-għan.
 •L-għażla tal-istrument
 Operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni minn trasportaturi minn pajjiżi terzi, li m’għandhomx liċenzja Komunitarja skont ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009, jaffettwaw il-funzjonament tas-suq intern għas-servizzi bil-kowċis u x-xarabanks, kif stabbilit mil-leġiżlatur tal-Unjoni permezz tar-Regolament (KE) Nru 1073/2009. Għalhekk huwa neċessarju li kwalunkwe setgħa skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE tingħata mil-leġiżlatur tal-Unjoni, skont il-proċedura leġiżlattiva msemmija fl-Artikolu 91 tat-TFUE. L-att propost, fin-natura tiegħu ta’ setgħa individwali, għandu jiġi adottat, bħala tweġiba għal talba korrispondenti mill-Italja. Għalhekk għandu jieħu l-forma ta’ deċiżjoni, indirizzata lill-Italja. Konsegwentement, id-Deċiżjoni proposta tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tirrappreżenta strument adegwat biex l-Italja, skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE, tingħata s-setgħa biex taġixxi f’din il-kwistjoni.
 3.RIŻULTATI TAL-EVALWAZZJONIJIET EX POST, TAL-KONSULTAZZJONIJIET MAL-PARTIJIET IKKONĊERNATI U TAL-VALUTAZZJONI TAL-IMPATT
 •Konsultazzjonijiet ma’ partijiet ikkonċernati
 Din il-proposta hija bbażata fuq talba mill-Italja u tirrigwarda biss lil dan l-Istat Membru. Talba simili waslet mill-Ġermanja li hija soġġetta għal proċedura parallela.
 4.IMPLIKAZZJONIJIET BAĠITARJI
 Din il-proposta ma għandha l-ebda impatt fuq il-baġit tal-Unjoni.
 2019/0108 (COD)
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-PARLAMENT EWROPEW U TAL-KUNSILL
 tagħti s-setgħa lill-Italja biex tinnegozja u tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera bejn iż-żewġ pajjiżi
 IL-PARLAMENT EWROPEW U L-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
 Wara li kkunsidra t-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b’mod partikolari l-Artikolu 2(1) u 91 tiegħu,
 Wara li kkunsidraw il-proposta mill-Kummissjoni Ewropea,
 Wara t-trasmissjoni tal-abbozz tal-att leġiżlattiv lill-Parlamenti nazzjonali,
 Wara li kkunsidra l-opinjoni tal-Kumitat Ekonomiku u Soċjali Ewropew
 5
 ,
 Wara li kkunsidraw l-opinjoni tal-Kumitat tar-Reġjuni
 6
 ,
 Waqt li jaġixxu skont il-proċedura ordinarja leġiżlattiva,
 Billi:
 (1)Skont l-Artikolu 20(1) tal-Ftehim bejn il-Komunità Ewropea u l-Konfederazzjoni Żvizzera dwar it-Trasport ta’ Oġġetti u Passiġġieri bil-Ferrovija u bit-Triq
 7
 (minn hawn ‘il quddiem imsejjaħ “il-Ftehim tal-UE”), it-trasport ta’ passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank bejn żewġ punti li jinsabu fit-territorju tal-istess Parti Kontraenti minn trasportaturi stabbiliti fit-territorju tal-Parti Kontraenti l-oħra, magħruf bħala l-kabotaġġ, mhuwiex awtorizzat.
 (2)Skont l-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE, id-drittijiet eżistenti ta’ kabotaġġ taħt ftehimiet bilaterali konklużi bejn l-Istati Membri tal-Unjoni u l-Iżvizzera, li kienu fis-seħħ meta ġie konkluż il-Ftehim tal-UE, jiġifieri fil-21 ta’ Ġunju 1999, jistgħu jkomplu jiġu eżerċitati sakemm ma jkunx hemm l-ebda diskriminazzjoni bejn it-trasportaturi stabbiliti fl-Unjoni u l-ebda distorsjoni tal-kompetizzjoni. L-Italja m’għandha l-ebda ftehim bilaterali mal-Iżvizzera li tawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi ta’ trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank bejn iż-żewġ pajjiżi. Għalhekk, id-dritt li jitwettqu tali operazzjonijiet bħala riżultat tal-konklużjoni possibbli ta’ ftehim bħal dan mhuwiex fost id-drittijiet koperti mill-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE.
 (3)Impenji internazzjonali li jippermettu lit-trasportaturi mill-Iżvizzera jwettqu operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni jistgħu jaffettwaw l-Artikolu 20 tal-Ftehim tal-UE, sal-punt li din id-dispożizzjoni ma tawtorizzax tali operazzjonijiet.
 (4)Barra minn hekk, skont ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009
 8
 , operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni jistgħu jitwettqu, taħt ċerti kundizzjonijiet, esklużivament minn trasportaturi li għandhom liċenzja Komunitarja. Impenji internazzjonali li jippermettu lit-trasportaturi minn pajjiżi terzi, li ma jkollhomx tali liċenzja, li jwettqu operazzjonijiet ta’ dak it-tip jistgħu jaffettwaw dak ir-Regolament.
 (5)Konsegwentement, impenji bħal dawn jaqgħu taħt il-kompetenza esterna esklużiva tal-Unjoni. L-Istati Membri jistgħu jinnegozjaw jew jidħlu f’impenji bħal dawn biss jekk ikollhom is-setgħa li jagħmlu hekk mill-Unjoni f’konformità mal-Artikolu 2(1) tat-TFUE.
 (6)Operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fl-Unjoni minn trasportaturi minn pajjiżi terzi, li m’għandhomx liċenzja Komunitarja skont ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009, jaffettwaw il-funzjonament tas-suq intern għas-servizzi bil-kowċis u x-xarabanks, kif stabbilit mil-leġiżlatur tal-Unjoni permezz tar-Regolament (KE) Nru 1073/2009. Għalhekk huwa neċessarju li kwalunkwe setgħa skont l-Artikolu 2(1) tat-TFUE tingħata mil-leġiżlatur tal-Unjoni, skont il-proċedura leġiżlattiva msemmija fl-Artikolu 91 tat-TFUE.
 (7)Permezz ta’ ittra tas-7 ta’ Frar 2018, l-Italja talbet setgħa mill-Unjoni biex tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni rispettivi tal-fruntiera taż-żewġ pajjiżi.
 (8)L-operazzjonijiet ta’ kabotaġġ jippermettu li jiżdied il-fattur tat-tagħbija tal-vetturi, u min-naħa tiegħu dan iżid l-effiċjenza ekonomika tas-servizzi. Huwa għalhekk xieraq li dawn l-operazzjonijiet jiġu awtorizzati matul il-forniment ta’ servizzi internazzjonali tat-trasport tal-passiġġieri bil-kowċ u x-xarabank fir-reġjuni tal-fruntiera rispettivi tal-Iżvizzera u l-Italja. Dan jista’ jsaħħaħ aktar l-integrazzjoni mill-qrib ta’ dawn ir-reġjuni tal-fruntiera.
 (9)Sabiex jiġi żgurat li l-operazzjonijiet ta’ kabotaġġ ikkonċernati ma jbiddlux eċċessivament il-funzjonament tas-suq intern għas-servizzi bil-kowċ u x-xarabank, kif stabbilit bir-Regolament (KE) Nru 1073/2009, l-awtorizzazzjoni tagħhom għandha tkun soġġetta għall-kundizzjonijiet li ma jkun hemm l-ebda diskriminazzjoni bejn trasportaturi stabbiliti fl-Unjoni u l-ebda distorsjoni tal-kompetizzjoni.
 (10)Għall-istess raġuni, l-operazzjonijiet ta’ kabotaġġ għandhom ikunu awtorizzati biss fir-reġjuni tal-fruntiera tal-Italja waqt il-forniment ta’ servizzi bil-kowċ u x-xarabank bejn l-Italja u l-Iżvizzera. Għal dan il-għan, huwa meħtieġ li r-reġjuni tal-fruntiera tal-Italja jiġu definiti fit-tifsira ta’ din id-Deċiżjoni b’mod li jitqies kif xieraq il-funzjonament tar-Regolament (KE) Nru 1073/2009, filwaqt li jippermetti li tiżdied l-effiċjenza tal-operazzjonijiet ikkonċernati,
 ADOTTAW DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 L-Italja hija b’hekk mogħtija s-setgħa li tinnegozja u tikkonkludi ftehim mal-Iżvizzera li jawtorizza operazzjonijiet ta’ kabotaġġ fir-reġjuni rispettivi tal-fruntiera tal-Italja u l-Iżvizzera matul il-forniment ta’ servizzi bil-kowċ u x-xarabank bejn iż-żewġ pajjiżi, sakemm ma jkunx hemm l-ebda diskriminazzjoni bejn it-trasportaturi stabbiliti fl-Unjoni u l-ebda distorsjoni tal-kompetizzjoni.
 Bħala reġjuni tal-fruntiera tal-Italja fit-tifsira tal-ewwel paragrafu, għandhom jiġu kkunsidrati r-reġjuni Piemonte u Lombardija u r-reġjuni awtonomi Valle d’Aosta u Trentino-Alto Adige.
 Artikolu 2
 L-Italja għandha tinforma lill-Kummissjoni bil-konklużjoni ta’ ftehim skont l-Artikolu 1 ta’ din id-Deċiżjoni u għandha tinnotifika t-test tal-ftehim imsemmi. Il-Kummissjoni għandha tinforma lill-Kunsill u lill-Parlament Ewropew b’dan.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni hija indirizzata lir-Repubblika Taljana.
 Magħmul fi Brussell,
 Għall-Parlament Ewropew
 Għall-Kunsill
 Il-President
 Il-President
 (1)
 Ftehim bejn il-Komunità Ewropea u l-Konfederazzjoni Żvizzera dwar il-Ġarr ta’ Oġġetti u Passiġġieri bit-Tren jew bit-Triq, ĠU L 114, 30.4.2002, p. 91
 (2)
 Filwaqt li l-aħħar sentenza tal-Artikolu 20(2) tal-Ftehim tal-UE tindika li d-drittijiet korrispondenti huma elenkati fl-Anness 8 ta’ dak il-Ftehim, l-Anness 8 bħalissa jelenka biss id-drittijiet għat-trasport ta’ passiġġieri fi traffiku trijangolari (skont l-Artikolu 19(2) tal-Ftehim tal-UE), mhux id-drittijiet għal kabotaġġ.
 Fl-2007, Franza emendat il-ftehim bilaterali tagħha dwar it-trasport bit-triq mal-Iżvizzera tal-1951 biex tippermetti l-kabotaġġ fir-reġjuni tal-fruntiera taż-żewġ pajjiżi matul perjodu ta’ forniment ta’ servizzi transfruntiera regolari bejn iż-żewġ pajjiżi. Franza issa hija l-uniku pajjiż li għandu ftehim mal-Iżvizzera li jippermetti l-kabotaġġ fit-trasport tal-passiġġieri bit-triq bil-kowċ u x-xarabank.
 (3)
 Ir-Regolament (KE) Nru 1073/2009 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tal-21 ta’ Ottubru 2009 dwar regoli komuni għall-aċċess għas-suq internazzjonali tas-servizzi tal-kowċ u x-xarabank, u li jemenda r-Regolament (KE) Nru 561/2006, ĠU L 300, 14.11.2009, p. 88.
 (4)
 Għal sitwazzjoni simili, cf. Opinjoni 2/15 tal-Qorti tal-Ġustizzja tal-Unjoni Ewropea tas-16 ta’ Mejju 2017, UE:C:2017:376, paragrafi 189 u 190.
 (5)
 ĠU C , , p.
 (6)
 ĠU C , , p.
 (7)
 ĠU L 114, 30.4.2002, p. 91.
 (8)
 ĠU L 300, 14.11.2009, p. 88.


text:
 Avis juridique important
 |
 52003PC0078(02)
 Ehdotus: neuvoston asetus hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen (ETY) N:o 218/92 muuttamisesta matkapalvelujen suorituksia koskevien lisätoimenpiteiden osalta /* KOM/2003/0078 lopull. - CNS 2003/0040 */
 Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen (ETY) N:o 218/92 muuttamisesta matkapalvelujen suorituksia koskevien lisätoimenpiteiden osalta(komission esittämä)PERUSTELUT1. TAUSTAAKomissio julkaisi 8. helmikuuta 2002 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta [1].[1] Ehdotus julkaistu asiakirjassa KOM(2002) 64 lopullinen.Neuvosto puolestaan antoi 7. toukokuuta 2002 neuvoston direktiivin 2002/38/EY direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta radio- ja televisiolähetyspalveluihin ja tiettyihin sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojärjestelyjen osalta [2] sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 792/2002 hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen (ETY) N:o 218/92 väliaikaisesta muuttamisesta sähköistä kaupankäyntiä koskevien lisätoimenpiteiden osalta [3].[2] EYVL L 128, 15.5.2002, s. 41.[3] EYVL L 128, 15.5.2002, s. 1.Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 17. ja 18. heinäkuuta 2002 [4].[4] EYVL C 241, 7.10.2002, s. 83.Euroopan parlamentti antoi 24. syyskuuta 2002 tätä neuvoston direktiiviehdotusta koskevan mietinnön [5] ehdottaen kahta tarkistusta, joista toisen komissio saattoi hyväksyä ja jonka osalta se lupautui muuttamaan ehdotustaan.[5] Mietintö ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta, KOM(2002) 64 - C5-0112/2002 - 2002/0041 (CNS), PE 307.532, A5-0274/2002.Tämän vuoksi komissio tekee tämän muutetun ehdotuksen.2. MUUTOKSET SELITETTYINÄ2.1. "Yhden luukun" periaatteen käyttöönottoTämän muutoksen tarkoituksena on varmistaa, että ehdotettuja sääntöjä, jotka koskevat EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden matkatoimistojen EU:hun sijoittautuneille asiakkaille suorittamien matkapalvelujen suorituspaikkaa, on helppo soveltaa käytännössä. Esittäessään, että kolmansiin maihin sijoittautuneita palvelujen suorittajia verotettaisiin EU:ssa niiden EU:hun sijoittautuneille asiakkaille suorittamista palveluista, komissio ei ehdottanut yksinkertaistettuja toimenpiteitä tämän periaatteen toteuttamiseksi.Toisaalta direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta radio- ja televisiolähetyspalveluihin ja tiettyihin sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojärjestelyjen osalta annetussa neuvoston direktiivissä 2002/38/EY vahvistettiin yksinkertaistettu järjestelmä sellaisia tapauksia varten, joissa EU:hun sijoittautumaton palvelujen suorittaja suorittaa kyseisiä palveluja EU:ssa olevalle muulle kuin verovelvolliselle asiakkaalle. Tätä "yhden luukun" järjestelmää sovelletaan 3 vuotta kestävän kokeilujakson ajan 1. heinäkuuta 2003 alkaen.Euroopan parlamentti ehdottaa, että tämä sähköisen kaupankäynnin direktiivissä 2002/38/EY säädetty erityisjärjestelmä sekä hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen (ETY) N:o 218/92 väliaikaisesta muuttamisesta sähköistä kaupankäyntiä koskevien lisätoimenpiteiden osalta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 792/2002 III A osastossa säädetty veroviranomaisten kahdenvälinen selvitysjärjestelmä ulotettaisiin koskemaan EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden matkapalvelujen suorittajien EU:hun sijoittautuneille asiakkaille suorittamia palveluja.Komissio hyväksyi tämän tarkistuksen ja lupasi muuttaa ehdotustaan sitä vastaavasti.2.2. EU:n ulkopuolelle sijoittautuneille asiakkaille suoritettujen palvelujen vapauttaminen verostaKomissio ei voi hyväksyä tätä tarkistusta, koska se on vastoin sitä yhteisön alv-järjestelmän perusperiaatteisiin kuuluvaa periaatetta, joka mukaan tavaroiden luovutuksia ja palvelujen suorituksia verotetaan kulutuspaikassa. Tästä syystä yhteisössä kertynyttä voittomarginaalia olisi verotettava yhteisössä, eikä sitä pitäisi vapauttaa verosta, jos asiakas on sijoittautunut EU:n ulkopuolelle.3. MUUTOKSET KOMISSION EHDOTUKSEEN KOM(2002) 64 LOPULLINEN3.1. Uusi alakohta 26 artiklan 2 kohtaanEnsimmäinen muutos koskee sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavan erityisjärjestelmän ulottamista koskemaan EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden matkatoimistojen EU:hun sijoittautuneille asiakkaille suorittamia matkapalveluja siltä osin kuin matkapalvelu toteutetaan EU:ssa. Näistä suorituksista säädetään komission ehdotuksen KOM(2002) 64 lopullinen 26 artiklan 2 kohdassa. Kyseiseen kohtaan lisätään uusi alakohta, jonka mukaan kyseiset 26 artiklan 2 kohdan uudessa b alakohdassa mainitut EU:n ulkopuolisten maiden toimijat voivat soveltaa sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavan järjestelmän kaltaista erityisjärjestelmää arvonlisäverotukseen liittyvien velvollisuuksiensa täyttämiseksi EU:ssa.3.2. Uusi 26 artiklan 3 kohtaTämän uuden 26 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetään ensin erityisjärjestelmän soveltamisalan ja toiminnan rajaamisessa tarvittavia määritelmiä.Sen toisessa alakohdassa säädetään itse erityisjärjestelmästä, jota sovelletaan EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden matkatoimistojen matkapalvelujen suorituksiin, kun kyse on näiden EU:hun sijoittautuneille asiakkaille suorittamista, EU:ssa toteutettavista matkapalveluista.3.3. Ehdotuksen KOM(2002) 64 lopullinen 3 artiklan muuttaminenUudessa 26 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen suoritusten erityisjärjestelmä vastaa sähköisesti suoritettaviin palveluihin sovellettavaa erityisjärjestelmää, josta säädetään kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 c artiklan B jaksossa ja jota sovelletaan 3 vuoden kokeilujakson ajan 1. heinäkuuta 2003 alkaen. Tästä syystä on suotavaa muuttaa alkuperäistä tavoitepäivämäärää (1. tammikuuta 2003) siten, että se vastaa tätä päivämäärää.4. ASETUKSEN (ETY) N:O 218/92 MUUTOSEHDOTUKSEN TAVOITE JA SISÄLTÖKuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklassa säädettyyn matkatoimistoja koskevaan erityisjärjestelmään ehdotettujen muutosten tarkoituksena on varmistaa, että arvonlisävero maksetaan sille jäsenvaltiolle, jossa tosiasiallinen kulutus tapahtuu.Ehdotetussa uudessa järjestelmässä kulutusjäsenvaltio on se maa, joka on ensi sijassa vastuussa siitä, että palvelujen suorittajat noudattavat verovelvoitteitaan ja maksavat suorituksistaan asianmukaisen arvonlisäveron. Kun kyse on sellaisten toimijoiden yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille suorittamista matkapalveluista, jotka eivät ole sijoittautuneet yhteisöön ja joita ei ole rekisteröity siellä arvonlisäverovelvollisiksi, kulutusjäsenvaltion ja palvelujen suorittajan sijoittautumisjäsenvaltion on toimitettava toisilleen kaikki tiedot, joita tarvitaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin uuden 26 artiklan 3 kohdan mukaisen erityisjärjestelmän soveltamiseksi. Lisäksi on tarpeen varmistaa, että palveluista, joiden verotuspaikka on kulutusjäsenvaltion alueella, kertynyt arvonlisäveron määrä siirretään tosiasiallisesti kulutusjäsenvaltion talousarvioon.Vastaava järjestelmä on jo otettu käyttöön sähköisesti suoritettavien palvelujen osalta [6]. Asetukseen (ETY) N:o 218/92 ehdotettujen muutosten tarkoituksena on ulottaa tämä järjestelmä koskemaan myös matkatoimistojen kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erityisjärjestelmän mukaisesti suorittamia palveluja.[6] Neuvoston asetus (EY) N:o 792/2002, annettu 7. toukokuuta 2002.2003/0040 (CNS)Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen (ETY) N:o 218/92 muuttamisesta matkapalvelujen suorituksia koskevien lisätoimenpiteiden osaltaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen [7],[7] EYVL C [...], [...], s. [...].ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [8],[8] EYVL C [...], [...], s. [...].ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [9],[9] EYVL C [...], [...], s. [...].sekä katsoo seuraavaa:(1) Direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta [......................2003] annetussa neuvoston direktiivissä 2003/xxx/EY [10] vahvistetaan kehys sellaisten verovelvollisten yhteisössä suorittamien matkapalvelujen verottamiselle, jotka eivät ole sijoittautuneet yhteisöön ja joita ei vaadita rekisteröitymään siellä verovelvollisiksi.[10] EYVL L ...(2) Koska kulutusjäsenvaltio on pääasiallisesti vastuussa siitä, että sijoittautumattomat palvelujen suorittajat noudattavat velvoitteitaan, asianomaisille jäsenvaltioille olisi toimitettava jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun direktiivin 77/388/ETY [11] 26 artiklan 3 kohdassa säädetyn, yhteisöön sijoittautumattomien toimijoiden suorittamia matkapalveluja koskevan erityisjärjestelmän toiminnan edellyttämät tiedot.[11] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 3 päivänä joulukuuta 2002 annetulla neuvoston direktiivillä 2002/92/EY (EYVL L 331, 7.12.2002, s. 27).(3) On tarpeen säätää, että kyseisistä palveluista maksettava arvonlisävero siirretään kulutusjäsenvaltioiden nimeämille tileille.(4) Tämän vuoksi asetus (ETY) N:o 218/92 olisi muutettava tätä vastaavasti,ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:1 artiklaMuutetaan asetus (ETY) N:o 218/92 seuraavasti:1) Lisätään seuraava III B osasto: "III B osasto Direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan 3 kohdan mukaista erityisjärjestelmää koskevat säännökset 9 g artikla Seuraavia säännöksiä sovelletaan direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan 3 kohdassa säädettyyn erityisjärjestelmään. Määritelmiä, jotka annetaan kyseisessä 26 artiklan 3 kohdassa, sovelletaan myös tähän osastoon. 9 h artikla1. Direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan 3 kohdan b alakohdan 1 alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu sijoittautumattoman verovelvollisen ilmoitus tunnistamisjäsenvaltiolle toiminnan aloittamisesta on toimitettava sähköisesti. Tekniset yksityiskohdat, yhteinen sähköinen viesti mukaan lukien, määritellään 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.2. Tunnistamisjäsenvaltion on toimitettava 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sähköisesti muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille kymmenen päivän kuluessa sen kuukauden päättymisestä, jolloin tiedot saatiin sijoittautumattomalta verovelvolliselta. Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille on samalla tavalla toimitettava tieto annetusta tunnistenumerosta. Tekniset yksityiskohdat, tietojen toimittamisessa käytettävä yhteinen sähköinen viesti mukaan lukien, määritellään 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.3. Jos sijoittautumaton verovelvollinen poistetaan tunnistamisrekisteristä, tunnistamisjäsenvaltion on ilmoitettava asiasta viipymättä sähköisesti muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.9 i artikla1. Direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan 3 kohdan b alakohdan 4 alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut tiedot sisältävä veroilmoitus on toimitettava sähköisesti. Tekniset yksityiskohdat, yhteinen sähköinen viesti mukaan lukien, määritellään 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.2. Tunnistamisjäsenvaltion on toimitettava 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sähköisesti sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jota asia koskee, kymmenen päivän kuluessa sen kuukauden päättymisestä, jolloin veroilmoitus vastaanotettiin. Jäsenvaltioiden, jotka ovat edellyttäneet veroilmoituksen tekemistä muuna valuuttana kuin euroina, on muunnettava summat euromääräisiksi käyttäen valuuttakurssia, joka on voimassa ilmoituskauden viimeisenä päivänä. Muuntamisessa on käytettävä Euroopan keskuspankin kyseiselle päivälle julkaisemia valuuttakursseja tai jos kursseja ei ole julkaistu kyseisenä päivänä, seuraavan julkaisupäivän valuuttakursseja. Tekniset yksityiskohdat, joita tietojen toimittamisessa on sovellettava, määritellään 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.3. Tunnistamisjäsenvaltion on toimitettava sähköisesti kulutusjäsenvaltiolle tiedot, joita tarvitaan kunkin maksun yhdistämiseksi asiaankuuluvan neljännesvuoden veroilmoitukseen.9 j artikla Mitä 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, sovelletaan myös tietoihin, jotka tunnistamisjäsenvaltio on kerännyt direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan 3 kohdan b alakohdan 1 ja 4 alakohdan mukaisesti. 9 k artikla1. Tunnistamisjäsenvaltion on varmistettava, että sijoittautumattoman verovelvollisen maksama määrä siirretään sen kulutusjäsenvaltion nimeämälle euromääräiselle tilille, jolle maksu kuuluu. Jäsenvaltioiden, jotka ovat edellyttäneet maksujen suorittamista muuna valuuttana kuin euroina, on muunnettava summat euromääräisiksi käyttäen valuuttakurssia, joka on voimassa ilmoituskauden viimeisenä päivänä. Muuntamisessa on käytettävä Euroopan keskuspankin kyseiselle päivälle julkaisemia valuuttakursseja tai jos kursseja ei ole julkaistu kyseisenä päivänä, seuraavan julkaisupäivän valuuttakursseja. Siirto on tehtävä viimeistään kymmenen päivän kuluttua sen kuukauden päättymisestä, jolloin maksu vastaanotettiin.2. Jos sijoittautumaton verovelvollinen ei maksa kannettavaa veroa kokonaisuudessaan, tunnistamisjäsenvaltion on varmistettava, että maksu siirretään kulutusjäsenvaltioille suhteutettuna kussakin jäsenvaltiossa kannettavan veron määrään. Tunnistamisjäsenvaltion on ilmoitettava tästä sähköisesti kulutusjäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.9 l artikla1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava sähköisesti muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille asiaankuuluvat pankkitilien numerot maksujen vastaanottamiseksi 9 k artiklan mukaisesti.2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava viipymättä sähköisesti muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle yleiseen verokantaan tehdyistä muutoksista.".2) Korvataan 13 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke tekstillä seuraavasti: "Komission ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaiset nykyiset tai uudet viestintä- ja tiedonvaihtojärjestelmät, jotka ovat tarpeen 9 b ja 9 c artiklassa sekä 9 h ja 9 i artiklassa kuvatun tietojenvaihdon kannalta, toimivat direktiivin 2002/38/EY 3 artiklan 1 kohdassa sekä direktiivin 2003/xx/EY 3 artiklassa säädettyihin määräaikoihin mennessä.".2 artiklaTämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.Sitä sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2003.Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.Tehty Brysselissä [...].Neuvoston puolestaPuheenjohtaja[...]


text:
 11.3.2014
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 70/20
 RICHTLINIE 2014/38/EU DER KOMMISSION
 vom 10. März 2014
 zur Änderung von Anhang III der Richtlinie 2008/57/EG des Europäischen Parlaments und des Rates hinsichtlich der Lärmgrenzen
 (Text von Bedeutung für den EWR)
 DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION —
 gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 gestützt auf die Richtlinie 2008/57/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Juni 2008 über die Interoperabilität des Eisenbahnsystems in der Gemeinschaft (1), insbesondere auf Artikel 30 Absatz 3,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Strengere nationale Lärmschutzanforderungen für neue und umgerüstete Fahrzeuge würden die Interoperabilität des Eisenbahnsystems beeinträchtigen und sollten vermieden werden. Daher wurden mit den Beschlüssen 2008/232/EG (2) und 2011/229/EU (3) der Kommission, die gemäß der Richtlinie 2008/57/EG angenommen wurden, Lärmgrenzwerte für neue Hochgeschwindigkeits- und konventionelle Fahrzeuge festgesetzt.
 (2)
 Gemäß Abschnitt 1.4.4 des Anhangs III der Richtlinie 2008/57/EG müssen beim Betrieb des Eisenbahnsystems die Lärmgrenzen geltender Vorschriften eingehalten werden. Diese grundlegende Anforderung ist für eine Spezifikation der in den Abschnitten 4.2.1, 4.2.2 und 4.2.3 des Anhangs von Beschluss 2011/229/EU und in den Abschnitten 4.2.6.5.2, 4.2.6.5.3, 4.2.6.5.4 und 4.2.7.6 des Anhangs von Beschluss 2008/232/EG aufgeführten Eckwerte für den Lärmschutz erforderlich.
 (3)
 Abschnitt 1.4.4 des Anhangs III der Richtlinie 2008/57/EG bezieht sich auf geltende Rechtsvorschriften, die nicht näher bezeichnet werden. Um Unklarheiten zu vermeiden und das angestrebte allgemeine Lärmschutzziel klar festzulegen, sollte dieser Abschnitt geändert werden.
 (4)
 Die in dieser Richtlinie vorgesehenen Maßnahmen stehen mit der Stellungnahme des nach Artikel 29 Absatz 1 der Richtlinie 2008/57/EG eingesetzten Ausschusses im Einklang —
 HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
 Artikel 1
 Abschnitt 1.4.4 des Anhangs III der Richtlinie 2008/57/EG erhält folgende Fassung:
 „1.4.4.
 Bei Konzeption und Betrieb des Eisenbahnsystems ist eine Überschreitung der zulässigen Grenzwerte durch die davon ausgehenden Lärmemissionen
 —
 in den in der Nähe einer Eisenbahninfrastruktur gemäß Artikel 3 der Richtlinie 2012/34/EU gelegenen Gebieten und
 —
 im Führerstand zu vermeiden.“
 Artikel 2
 (1) Die Mitgliedstaaten setzen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften in Kraft, um dieser Richtlinie bis zum 1. Januar 2015 nachzukommen. Sie teilen der Kommission unverzüglich den Wortlaut dieser Rechtsvorschriften mit.
 Bei Erlass dieser Vorschriften nehmen die Mitgliedstaaten in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten dieser Bezugnahme.
 (2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der wichtigsten nationalen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
 (3) Die Republik Malta und die Republik Zypern sind von der Pflicht zur Umsetzung und Durchführung dieser Richtlinie ausgenommen, solange in ihrem jeweiligen Staatsgebiet kein Eisenbahnsystem besteht.
 Artikel 3
 Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
 Artikel 4
 Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
 Brüssel, den 10. März 2014
 Für die Kommission
 Der Präsident
 José Manuel BARROSO
 (1) ABl. L 191 vom 18.7.2008, S. 1.
 (2) Beschluss 2008/232/EG der Kommission vom 21. Februar 2008 über die technische Spezifikation für die Interoperabilität des Teilsystems Fahrzeuge des transeuropäischen Hochgeschwindigkeitsbahnsystems (ABl. L 84 vom 26.3.2008, S. 132).
 (3) Beschluss 2011/229/EU der Kommission vom 4. April 2011 über die Technische Spezifikation für die Interoperabilität (TSI) zum Teilsystem „Fahrzeuge — Lärm“ des konventionellen transeuropäischen Bahnsystems (ABl. L 99 vom 13.4.2011, S. 1).


type: caselaw

text:
 20.7.2013
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 207/52
 A Közszolgálati Törvényszék F-17/12. sz., Marcuccio kontra Bizottság ügyben 2013. március 11-én hozott ítélete ellen Luigi Marcuccio által 2013. május 22-én benyújtott fellebbezés
 (T-284/13. P. sz. ügy)
 2013/C 207/86
 Az eljárás nyelve: olasz
 Felek
 Fellebbező: Luigi Marcuccio (Tricase, Olaszország) (képviselők: G. Cipressa ügyvéd)
 A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság
 Kérelmek
 A fellebbező azt kéri, hogy a Törvényszék:
 —
 teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést;
 —
 utalja vissza a jelen ügyet a Közszolgálati Törvényszék elé.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 A jogalapok és főbb érvek megegyezek a T-203/13. P. sz., Marcuccio kontra Bizottság ügyben hivatkozottakkal.


text:
L’ordre de la Rose blanche de Finlande est l’un des trois ordres honorifiques finlandais. Cette distinction récompense les mérites militaires et civils.
 Historique
 L’ordre est établi par Carl Gustaf Emil Mannerheim, alors qu’il est régent, le . Le nom de « rose blanche » provient des neuf roses d’argent apparaissant sur les armoiries de la Finlande. La décoration originale est dessinée par Akseli Gallen-Kallela ; le collier est alors composé de neuf svatiskas et de neuf roses blanches.
 En 1963, le collier est modifié par Gustaf von Numers sur demande du président Urho Kekkonen, qui remplace les motifs de svatiskas par des croix fourchées.
 Grades
 Il y a 10 grades :
 Grand-croix de commandeur avec collier
 Grand-croix de commandeur
 Commandeur de
 Commandeur
 Chevalier de
 Chevalier
 Croix du Mérite
 Médaille de
 Médaille de
 Médaille de
 Insigne
 L’insigne est une étoile à cinq branches portant en son centre une rose blanche émaillée, et la devise « » (en français : Pour le bien de la patrie) en lettres dorées dans un cercle noir émaillé.
 Le président du pays, en tant que grand maître de l’ordre, porte la croix de l’ordre en collier ; les commandeurs et grand-croix portent une plaque de poitrine en plus de l’insigne.
 Récipiendaires
 Le grade de grand-croix avec collier est généralement décerné aux chefs d’états étrangers ; les premiers ministres de Finlande reçoivent le grade de grand-croix.
 Notes et références
 Voir aussi
 Lien externe
 Distinction fondée en 1919


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21984A0323(01)
 Συμφωνία μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και της Κυβέρνησης της Δημοκρατίας των Σεϋχελλών για την αλιεία στα ανοιχτά των Σεϋχελλών - Πρωτόκολλο μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και της κυβέρνησης της Δημοκρατίας των Σεϋχελλών
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 079 της 23/03/1984 σ. 0034 - 0037 Φινλανδική ειδική έκδοση: Κεφάλαιο 4 τόμος 2 σ. 0009 Σουηδική ειδική έκδοση: Κεφάλαιο 4 τόμος 2 σ. 0009 Ισπανική ειδική έκδοση: Κεφάλαιο 04 τόμος 3 σ. 0037 Πορτογαλική ειδική έκδοση : Κεφάλαιο 04 τόμος 3 σ. 0037 L 149 08/06/1985 P. 0002
 ***** ΣΥΜΦΩΝΙΑ μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και της Κυβέρνησης της Δημοκρατίας των Σεϋχελλών για την αλιεία στα ανοιχτά των Σεϋχελλών Η ΕΥΡΩΠΑΪΚΗ ΟΙΚΟΝΟΜΙΚΗ ΚΟΙΝΟΤΗΤΑ, αποκαλούμενη στο εξής « Κοινότητα», και Η ΚΥΒΕΡΝΗΣΗ ΤΗΣ ΔΗΜΟΚΡΑΤΙΑΣ ΤΩΝ ΣΕΫΧΕΛΛΩΝ, αποκαλούμενη στο εξής «Σεϋχέλλες», ΕΚΤΙΜΩΝΤΑΣ, αφενός, το πνεύμα συνεργασίας που απορρέει από τη σύμβαση της Λομέ και, αφετέρου, τις σχέσεις καλής συνεργασίας μεταξύ της Κοινότητας και των Σεϋχελλών, ΕΚΤΙΜΩΝΤΑΣ τη θέληση της κυβέρνησης των Σεϋχελλών να προωθήσει την ορθολογική εκμετάλλευση των αλιευτικών της πόρων με πιο έντονη συνεργασία, ΥΠΕΝΘΥΜΙΖΟΝΤΑΣ ότι οι Σεϋχέλλες έχουν υπό την κυριαρχία τους ή υπό τη δικαιοδοσία τους έκταση διακοσίων ναυτικών μιλίων στα ανοιχτά των ακτών τους, ιδίως όσον αφορά τη θαλάσσια αλιεία, ΛΑΜΒΑΝΟΝΤΑΣ ΥΠΟΨΗ τις εργασίες της τρίτης διάσκεψης των Ηνωμένων Εθνών για το δίκαιο της θάλασσας, ΑΠΟΦΑΣΙΣΜΕΝΕΣ να έχουν μεταξύ τους σχέσεις που να διέπονται από πνεύμα αμοιβαίας εμπιστοσύνης και σεβασμού των αμοιβαίων συμφερόντων τους στον τομέα της θαλάσσιας αλιείας, ΕΠΙΘΥΜΩΝΤΑΣ να καθορίσουν τις λεπτομέρειες και τους όρους άσκησης της αλιείας που παρουσιάζουν κοινό ενδιαφέρον για τα δύο μέρη, ΣΥΜΦΩΝΗΣΑΝ ΤΑ ΑΚΟΛΟΥΘΑ: Άρθρο 1 Η παρούσα συμφωνία αποσκοπεί στην καθιέρωση των αρχών και των κανόνων που θα διέπουν στο μέλλον το σύνολο των όρων άσκησης αλιευτικών δραστηριοτήτων από τα σκάφη που φέρουν σημαία κρατών μελών της Κοινότητας, αποκαλούμενα στο εξής «σκάφη της Κοινότητας», στα ύδατα που υπάγονται, όσον αφορά την άσκηση της αλιείας, στην κυριαρχία ή τη δικαιοδοσία των Σεϋχελλών, στο εξής καλούμενα «αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών». Άρθρο 2 Η κυβέρνηση των Σεϋχελλών επιτρέπει την άσκηση αλιείας στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών από τα σκάφη της Κοινότητας σύμφωνα με την παρούσα συμφωνία. Άρθρο 3 1. Η Κοινότητα αναλαμβάνει τη δέσμευση να λάβει όλα τα κατάλληλα μέτρα για να διασφαλίσει την τήρηση, από τα σκάφη της, των διατάξεων της παρούσας συμφωνίας καθώς και των ρυθμίσεων που διέπουν τις δραστηριότητες αλιείας στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών. 2. Οι αρχές των Σεϋχελλών κοινοποιούν στην Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων κάθε σχέδιο τροποποίησης των εν λόγω ρυθμίσεων. Άρθρο 4 1. Οι δραστηριότητες αλιείας στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών είναι δυνατό να ασκούνται από τα σκάφη της Κοινότητας μόνο μετά από άδεια που χορηγούν οι αρχές των Σεϋχελλών κατόπιν αιτήσεως της Κοινότητας. 2. Αυτή η άδεια προϋποθέτει την καταβολή ειδικών τελών από τους ενδιαφερόμενους εφοπλιστές. 3. Το ποσό των τελών καθώς και οι τρόποι πληρωμής αναφέρονται στο παράρτημα. Άρθρο 5 Τα συμβαλλόμενα μέρη αναλαμβάνουν τη δέσμευση να συντονίζουν τις ενέργειές τους, είτε άμεσα είτε στα πλαίσια διεθνών οργανισμών, προκειμένου να διασφαλίζουν τη διαχείριση και τη διατήρηση των βιολογικών πόρων στον Ινδικό Ωκεανό, και ιδίως για τα κατεξοχήν μεταναστευτικά είδη, καθώς και για να διευκολύνουν τις σχετικές επιστημονικές έρευνες. Άρθρο 6 Σε αντάλλαγμα των δυνατοτήτων αλιείας που παρέχονται δυνάμει του άρθρου 2, η Κοινότητα θα συμμετάσχει, υπό τους όρους και σύμφωνα με τις λεπτομέρειες που περιλαμβάνονται στο πρωτόκολλο που επισυνάπτεται στην παρούσα συμφωνία, στην πραγματοποίηση σχεδίων που έχουν σχέση με την ανάπτυξη του τομέα της αλιείας στις Σεϋχέλλες με την επιφύλαξη των χρηματοδοτήσεων τις οποίες δικαιούνται οι Σεϋχέλλες στα πλαίσια της σύμβασης της Λομέ. Άρθρο 7 Τα συμβαλλόμενα μέρη συμφωνούν να προβαίνουν σε αμοιβαίες διαβουλεύσεις σε περίπτωση διαφοράς σχετικά με την ερμηνεία ή την εφαρμογή της παρούσας συμφωνίας. Άρθρο 8 Δημιουργείται μεικτή επιτροπή επιφορτισμένη να μεριμνά για την καλή εφαρμογή της παρούσας συμφωνίας. Η επιτροπή αυτή συνεδριάζει, μετά από αίτηση ενός των συμβαλλόμενων μερών, εναλλακτικά, στις Σεϋχέλλες και στην Κοινότητα. Άρθρο 9 Οι διατάξεις της παρούσας συμφωνίας δεν θίγουν ούτε προδικάζουν, κατά κανένα τρόπο, τις απόψεις κάθε συμβαλλόμενου μέρους όσον αφορά οποιοδήποτε ζήτημα σχετικό με το δίκαιο της θάλασσας. Άρθρο 10 Η παρούσα συμφωνία εφαρμόζεται στα εδάφη όπου εφαρμόζεται η συνθήκη περί ιδρύσεως της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας, υπό τους όρους που προβλέπονται από την εν λόγω συνθήκη, και στο έδαφος της Δημοκρατίας των Σεϋχελλών. Άρθρο 11 Το παράρτημα και το πρωτόκολλο αποτελούν αναπόσπαστο μέρος της παρούσας συμφωνίας και, εκτός αντιθέτου διατάξεως, αναφορά στην παρούσα συμφωνία αποτελεί αναφορά και στο παράρτημα καθώς και στο πρωτόκολλο. Άρθρο 12 Στην περίπτωση που οι αρχές των Σεϋχελλών αποφασίσουν, σε συνάρτηση με την εξέλιξη των αποθεμάτων, να λάβουν μέτρα διατηρήσεως τα οποία θίγουν τις δραστηριότητες των σκαφών της Κοινότητας, θα διεξάγονται διαβουλεύσεις μεταξύ των συμβαλλομένων μερών με σκοπό την προσαρμογή του παραρτήματος που αναφέρεται στο άρθρο 4 και του πρωτοκόλλου που αναφέρεται στο άρθρο 6 της παρούσας συμφωνίας. Άρθρο 13 Η παρούσα συμφωνία συνάπτεται για μια πρώτη χρονική περίοδο τριών ετών από την ημερομηνία ενάρξεως ισχύος της. Εάν δεν τεθεί τέρμα στην ισχύ της συμφωνίας από ένα από τα συμβαλλόμενα μέρη με κοινοποίηση που γίνεται έξι μήνες πριν από την ημερομηνία λήξης της τριετούς αυτή περιόδου, η συμφωνία παραμένει σε ισχύ για συμπληρωματικές περιόδους δύο ετών, εφόσον δεν έχει κοινοποιηθεί καταγγελία της τρεις τουλάχιστον μήνες πριν από την ημερομηνία λήξης κάθε διετούς περιόδου. Στην τελευταία αυτή περίπτωση διεξάγονται διαπραγματεύσεις μεταξύ των συμβαλλομένων μερών για να καθοριστούν με κοινή συμφωνία οι τροποποιήσεις ή οι προσθήκες στο παράρτημα ή στο πρωτόκολλο. Άρθρο 14 Η παρούσα συμφωνία αρχίζει να ισχύει την ημερομηνία κατά την οποία τα συμβαλλόμενα μέρη κοινοποιούν αμοιβαία την ολοκλήρωση των αναγκαίων προς τούτο διαδικασιών. Άρθρο 15 Η παρούσα συμφωνία συντάσσεται σε δύο αντίτυπα στην αγγλική, γαλλική, γερμανική, δανική, ελληνική, ιταλική και ολλανδική γλώσσα και όλα τα κείμενα είναι εξίσου αυθεντικά. Η συμφωνία κατατίθεται στα αρχεία της Γενικής Γραμματείας του Συμβουλίου των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων, η οποία διαβιβάζει κυρωμένο αντίγραφο σε κάθε συμβαλλόμενο μέρος. ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ Όροι για την άσκηση της αλιείας στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών από τα σκάφη της Κοινότητας 1. Οι αρμόδιες αρχές της Κοινότητας ανακοινώνουν περιοδικά τον κατάλογο των σκαφών που θα ασκήσουν αλιευτικές δραστηριότητες δυνάμει της συμφωνίας. 2. Τα ειδικά τέλη, που προβλέπονται στο άρθρο 4 της συμφωνίας και επιβαρύνουν τους εφοπλιστές των σκαφών που αναφέρονται στο σημείο 1, καθορίζονται σε 20 ECU ανά αλιευόμενο τόνο στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών. 3. Μόλις η συμφωνία αρχίσει να ισχύει, οι εφοπλιστές καταβάλλουν ποσό 120 000 ECU στο Δημόσιο Ταμείο των Σεϋχελλών ως προκαταβολή για τα ειδικά τέλη. 4. Στο τέλος κάθε έτους καταρτίζεται προσωρινός λογαριασμός των ειδικών τελών που οφείλονται για κάθε ετήσια περίοδο αλιείας, με βάση τις δηλώσεις αλιευμάτων των εφοπλιστών που ανακοινώνονται ταυτόχρονα στις αρμόδιες αρχές των Σεϋχελλών και στις αρμόδιες αρχές της Επιτροπής των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων. Το αντίστοιχο ποσό καταβάλλεται στο Δημόσιο Ταμείο των Σεϋχελλών το αργότερο στις 31 Δεκεμβρίου του τρέχοντος έτους. Ο οριστικός λογαριασμός των ειδικών τελών που οφείλονται για κάθε ετήσια περίοδο αλιείας καταρτίζεται από τις αρμόδιες αρχές της Επιτροπής των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων με βάση τις επιστημονικές γνώμες που έχουν δοθεί, ιδίως από τους εμπειρογνώμονες του FAO και του ORSTOM που είναι εγκατεστημένοι στις Σεϋχέλλες, καθώς και όλα τα στατιστικά στοιχεία που μπορούν να συλλεγούν από ένα διεθνή οργανισμό αλιείας στον Ινδικό Ωκεανό. Ο λογαριασμός κοινοποιείται στους εφοπλιστές, οι οποίοι έχουν στη διάθεσή τους προθεσμία τριάντα ημερών για να τακτοποιήσουν τις οικονομικές τους υποχρεώσεις. 5. Κάθε πληρωμή των ειδικών τελών που προβλέπεται στο παρόν παράρτημα πραγματοποιείται μέσω των αρμοδίων αρχών της Κοινότητας. 6. Κατά τη λήξη της εφαρμογής της συμφωνίας, το ποσό που καταβάλλεται ως προκαταβολή αφαιρείται από την τελευταία πληρωμή · ωστόσο, εάν το ποσό που οφείλεται για τις αλιευτικές δραστηριότητες που πραγματοποιήθηκαν κατά το πρώτο έτος είναι μικρότερο από το ποσό της προκαταβολής, το υπόλοιπο δεν επιστρέφεται. 7. Οι αρμόδιες αρχές των Σεϋχελλών ανακοινώνουν, πριν από την έναρξη εφαρμογής της συμφωνίας, τις λεπτομέρειες πληρωμής των ειδικών τελών και ιδίως τους τραπεζικούς λογαριασμούς και τα νομίσματα που θα χρησιμοποιηθούν. 8. Κατά τη διάρκεια των αλιευτικών δραστηριοτήτων τους στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών, τα σκάφη ανακοινώνουν κάθε τρεις ημέρες στο ραδιοσταθμό της Βικτώρια τη θέση τους και τα αλιεύματά τους, μετά δε από κάθε ταξίδι αλιείας την κατάσταση των αλιευμάτων τους. Παρατηρητές επιβιβάζονται στα σκάφη, εάν το ζητήσουν οι αρχές των Σεϋχελλών. Οι παρατηρητές δεν πρέπει να παραμένουν στα σκάφη περισσότερο από το χρονικό διάστημα που χρειάζεται για να ελέγξουν τα αλιεύματα δειγματοληπτικά. Εξάλλου, αν το ζητήσουν οι αρχές των Σεϋχελλών, δύναται να επιβιβαστεί στα σκάφη αλιεύς από τις Σεϋχέλλες, ο οποίος εκτός από τα ναυτικά καθήκοντά του αναλαμβάνει και καθήκοντα παρατηρητή· κατά την άσκηση των καθηκόντων του ως παρατηρητή θα έχει πρόσβαση σε χώρους και σε έγγραφα που είναι αναγκαία για τους σκοπούς αυτούς. 9. Οι αρχές των Σεϋχελλών καθορίζουν, μαζί με αυτούς που θα κάνουν χρήση της συμφωνίας, τους όρους χρησιμοποίησης του λιμενικού εξοπλισμού. 10. Για να μην παρεμποδιστεί, στις Σεϋχέλλες, η τοπική μικρής κλίμακας αλιεία, η αλιεία με γρι-γρι δεν θα επιτρέπεται στη ζώνη της υφαλοκρηπίδας που καθορίζεται από την ισοβαθή 200 μέτρων καθώς και εντός των ορίων 3 ναυτικών μιλίων γύρω από τις σχεδίες που έχουν τοποθετήσει οι αρχές των Σεϋχελλών. ΠΡΩΤΟΚΟΛΛΟ μεταξύ της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας και της Κυβέρνησης της Δημοκρατίας των Σεϋχελλών Άρθρο 1 Δυνάμει του άρθρου 2 της συμφωνίας και κατά τη διάρκεια εφαρμογής του παρόντος πρωτοκόλλου, που περιορίζεται σε τρία έτη, οι άδειες αλιείας στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών χορηγούνται σε 27 θυνναλιευτικά ωκεανού εφοδιασμένα με ψυκτικά μηχανήματα, υπό την προϋπόθεση ότι αυτά τα σκάφη που ασκούν συγχρόνως τις δραστηριότητές τους δεν θα είναι περισσότερα από 18. Εξάλλου, μετά από αίτηση της Κοινότητας, μπορούν να χορηγηθούν κατάλληλες άδειες που αφορούν άλλες κατηγορίες αλιευτικών σκαφών με όρους που θα καθορίζονται στα πλαίσια της μεικτής επιτροπής για ποσότητες μέχρι 1 000 κόρους ολικής χωρητικότητας κατά ετήσιο μέσο όρο. Άρθρο 2 1. Η Κοινότητα θα συμμετάσχει στη χρηματοδότηση ενός επιστημονικού προγράμματος των Σεϋχελλών που προορίζεται να βελτιώσει τις αλιευτικές γνώσεις για την περιοχή του Ινδικού Ωκεανού όπου βρίσκονται οι νήσοι Σεϋχέλλες, και ιδίως τις γνώσεις για τα κατεξοχήν μεταναστευτικά είδη. Εάν το ζητήσει η κυβέρνηση των Σεϋχελλών, αυτή η συμμετοχή μπορεί να έχει τη μορφή συνεισφοράς για την κάλυψη των εξόδων των διεθνών συνεδριάσεων που αποσκοπούν να βελτιώσουν τις εν λόγω γνώσεις και τη διαχείριση των αλιευτικών πόρων. 2. Για την πρώτη περίοδο εφαρμογής της συμφωνίας, η εν λόγω συμμετοχή δεν μπορεί να υπερβεί τις 250 000 ECU. Άρθρο 3 Μέχρις ότου υπάρξουν περισσότερα στοιχεία για τους αλιευτικούς πόρους της ζώνης των Σεϋχελλών, η χρηματοδοτική συμμετοχή που αναφέρεται στο άρθρο 6 της συμφωνίας ρυθμίζεται σύμφωνα με τις ακόλουθες διατάξεις: Το ποσό της συμμετοχής που αναφέρεται στο άρθρο 6 της συμφωνίας ορίζεται κατ' αποκοπή σε 900 000 ECU κατ' ελάχιστο όριο για τη διάρκεια του πρωτοκόλλου και καταβάλλεται σε τρεις ίσες ετήσιες δόσεις. Το ποσό αυτό καλύπτει τις αλιευτικές δραστηριότητες που αναφέρονται στο άρθρο 1 μέχρι βάρους αλιευμάτων - όσον αφορά την αλιεία τόνου στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών - 6 000 τόνων τονοειδών ετησίως· αν τα αλιεύματα τονοειδών που αλιεύθηκαν από τα κοινοτικά σκάφη στην αλιευτική ζώνη των Σεϋχελλών υπερβαίνουν αυτή την ποσότητα, το παραπάνω ποσό αυξάνεται ανάλογα· ωστόσο, ανεξάρτητα από την ποσότητα που πράγματι αλιεύθηκε, το μέγιστο όριο του ποσού της χρηματοδοτικής αντιστάθμισης είναι 3 000 000 ECU για τη διάρκεια του πρωτοκόλλου και καταβάλλεται σε τρεις ετήσιες δόσεις.


text:
 1.5.2008
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 117/27
 RICHTLINIE 2008/53/EG DER KOMMISSION
 vom 30. April 2008
 zur Änderung von Anhang IV der Richtlinie 2006/88/EG des Rates in Bezug auf die Frühlingsvirämie des Karpfens (SVC)
 (Text von Bedeutung für den EWR)
 DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN —
 gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
 gestützt auf die Richtlinie 2006/88/EG des Rates vom 24. Oktober 2006 mit Gesundheits- und Hygienevorschriften für Tiere in Aquakultur und Aquakulturerzeugnisse und zur Verhütung und Bekämpfung bestimmter Wassertierkrankheiten (1), insbesondere auf Artikel 61 Absatz 2,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 In der Richtlinie 2006/88/EG sind bestimmte Gesundheits- und Hygienevorschriften für Tiere in Aquakultur und Aquakulturerzeugnisse festgelegt, die der Auflistung exotischer und nicht exotischer Krankheiten gemäß Anhang IV Teil II der genannten Richtlinie und den empfänglichen Arten Rechnung tragen.
 (2)
 Die Frühlingsvirämie des Karpfens (SVC) steht auf der Liste nicht exotischer Krankheiten gemäß Anhang IV Teil II der Richtlinie 2006/88/EG.
 (3)
 Im Rahmen der Debatten im Rat, die zur Verabschiedung der Richtlinie 2006/88/EG geführt haben, hat die Kommission eine Erklärung abgegeben, in der sie die Bedenken einiger Karpfen erzeugender Mitgliedstaaten hinsichtlich der Folgen einer Harmonisierung der Vorschriften für die Frühlingsvirämie des Karpfens auf Gemeinschaftsebene anerkennt. Die Kommission erklärte, dass sie nach dem Inkrafttreten der Richtlinie 2006/88/EG, jedoch noch vor Beginn ihrer Anwendung auf Antrag und auf Grundlage der vorgebrachten Argumente erneut prüfen werde, ob die Frühlingsvirämie des Karpfens weiterhin in der Liste gemäß Anhang IV Teil II der genannten Richtlinie geführt werden sollte. Der Kommission liegen Anträge auf eine erneute Prüfung aus mehreren Mitgliedstaaten vor.
 (4)
 In Anhang IV Teil I der Richtlinie 2006/88/EG ist festgelegt, nach welchen Kriterien Krankheiten als exotisch oder nicht exotisch eingestuft werden. Gemäß den Kriterien für die Auflistung nicht exotischer Krankheiten sollte geprüft werden, ob die Krankheit bei Einschleppung in einen seuchenfreien Mitgliedstaat bedeutende wirtschaftliche Auswirkungen in Form von Produktionsverlusten mit entsprechenden jährlichen Kosten, auch für die Seuchenbekämpfung, die über 5 % des Wertes der Produktion seuchenempfänglicher Arten aus Aquakultur in der Region hinausgehen, bedingen könnte.
 (5)
 Informationen aus den wichtigsten Karpfen erzeugenden Mitgliedstaaten zufolge ist die Frühlingsvirämie schon heute eine endemische Krankheit. In den vergangenen 20 bis 25 Jahren hat die Seuche der Industrie jedoch keine größeren Verluste verursacht.
 (6)
 Außerdem sollte geprüft werden, ob die Frühlingsvirämie des Karpfens auf Ebene der Mitgliedstaaten bekämpft werden kann und ob diese Bekämpfung kostenwirksam ist. Aufgrund der hydrografischen Lage und der Struktur der Karpfenaquakultur in den wichtigsten Karpfen erzeugenden Mitgliedstaaten stünden die Kosten der Maßnahmen zur Tilgung dieser Krankheit in keinem angemessenen Verhältnis zu den durch die Krankheit bedingten wirtschaftlichen Verlusten. Nach Prüfung der letzten eingegangenen Informationen scheint die Frühlingsvirämie des Karpfens nicht alle Kriterien für die Aufnahme in die Liste nicht exotischer Krankheiten gemäß Anhang IV Teil II der Richtlinie 2006/88/EG zu erfüllen.
 (7)
 Daher ist es angezeigt, die Frühlingsvirämie des Karpfens aus der Liste nicht exotischer Krankheiten gemäß Anhang IV Teil II der Richtlinie 2006/88/EG zu streichen.
 (8)
 Gemäß Artikel 43 der Richtlinie 2006/88/EG können die Mitgliedstaaten Maßnahmen treffen, um die Einschleppung von nicht in Anhang IV Teil II aufgelisteten Krankheiten zu verhüten oder diese Krankheiten zu bekämpfen, sofern diese Krankheiten für die Gesundheit des Tierbestands in Aquakulturanlagen oder von wildlebenden Wassertieren in den betreffenden Mitgliedstaaten ein erhebliches Risiko darstellen. Diese Maßnahmen dürfen nicht über das zur Verhütung der Einschleppung oder zur Bekämpfung dieser Krankheiten angemessene und notwendige Maß hinausgehen.
 (9)
 Gemäß Artikel 63 der Richtlinie 2006/88/EG findet die Entscheidung 2004/453/EG der Kommission vom 29. April 2004 mit Maßnahmen zur Durchführung der Richtlinie 91/67/EWG des Rates hinsichtlich bestimmter Zuchtfischseuchen (2) für die Zwecke der Richtlinie 2006/88/EG jedoch weiterhin Anwendung, bis die notwendigen Vorschriften nach Artikel 43 der genannten Richtlinie spätestens drei Jahre nach dem Inkrafttreten der Richtlinie erlassen sind.
 (10)
 Mit der Entscheidung 2004/453/EG der Kommission wurden die gesamten oder Teile der Hoheitsgebiete Dänemarks, Irlands, Finnlands, Schwedens und des Vereinigten Königreichs für SVC-frei erklärt bzw. es wurden Bekämpfungs- und Tilgungsprogramme für diese Seuche genehmigt. Die genannten Mitgliedstaaten können folglich bei der Einfuhr SVC-empfänglicher Arten in ihre Hoheitsgebiete zusätzliche Garantien verlangen.
 (11)
 Die Mitgliedstaaten können verlangen, dass gemäß der Entscheidung 2004/453/EG geltende zusätzliche Garantien weiterhin auch auf Maßnahmen im Sinne von Artikel 43 der Richtlinie 2006/88/EG, darunter auch Beschränkungen für das Inverkehrbringen und die Einfuhr, Anwendung finden können, um SVC unter Kontrolle zu bringen und ihren Seuchenfreiheitsstatus zu erhalten.
 (12)
 Anhang IV der Richtlinie 2006/88/EG sollte daher entsprechend geändert werden.
 (13)
 Gemäß der Richtlinie 2006/88/EG erlassen die Mitgliedstaaten bis spätestens 1. Mai 2008 die nationalen Vorschriften zur Umsetzung der Richtlinie und wenden diese Vorschriften ab 1. August 2008 an. Um den Mitgliedstaaten genügend Zeit einzuräumen, sollten die nationalen Umsetzungsvorschriften zur Richtlinie 2006/88/EG in der Fassung der vorliegenden Richtlinie bis 1. August 2008 festgelegt und ab dem 1. August 2008 angewendet werden.
 (14)
 Die in dieser Richtlinie vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für die Lebensmittelkette und Tiergesundheit —
 HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
 Artikel 1
 Anhang IV der Richtlinie 2006/88/EG wird gemäß dem Anhang der vorliegenden Richtlinie geändert.
 Artikel 2
 Die Mitgliedstaaten erlassen und veröffentlichen bis spätestens 1. August 2008 die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie nachzukommen. Sie teilen der Kommission den Wortlaut dieser Vorschriften sowie eine Entsprechungstabelle unverzüglich mit.
 Sie wenden diese Vorschriften ab 1. August 2008 an.
 Wenn die Mitgliedstaaten diese Vorschriften erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten dieser Bezugnahme.
 Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der wichtigsten einzelstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
 Artikel 3
 Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
 Artikel 4
 Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
 Brüssel, den 30. April 2008
 Für die Kommission
 Androulla VASSILIOU
 Mitglied der Kommission
 (1) ABl. L 328 vom 24.11.2006, S. 14.
 (2) ABl. L 156 vom 30.4.2004, S. 5. Berichtigte Fassung im ABl. L 202 vom 7.6.2004, S. 4. Entscheidung zuletzt geändert durch die Entscheidung 2006/272/EG (ABl. L 99 vom 7.4.2006, S. 31).
 ANHANG
 Anhang IV Teil II erhält folgende Fassung:
 „TEIL II
 Liste der Krankheiten
 EXOTISCHE KRANKHEITEN
 KRANKHEIT
 EMPFÄNGLICHE ARTEN
 FISCHE
 Epizotische hämatopoetische Nekrose
 Regenbogenforelle (Oncorhynchus mykiss) und Flussbarsch (Perca fluviatilis)
 Epizotisches ulzeratives Syndrom
 Genera: Catla, Channa, Labeo, Mastacembelus, Mugil, Puntius und Trichogaster
 WEICHTIERE
 Infektion mit Bonamia exitiosa
 Australische Flachauster (Ostrea angasi) und Chilenische Flachauster (O. chilensis)
 Infektion mit Perkinsus marinus
 Pazifische Auster (Crassostrea gigas) und Amerikanische Auster (C. virginica)
 Infektion mit Microcytos mackini
 Pazifische Auster (Crassostrea gigas), Amerikanische Auster (C. virginica), Westamerikanische Auster (Ostrea conchaphila) und Europäische Auster (O. edulis)
 KREBSTIERE
 Taurasyndrom
 Gulf white shrimp (Penaeus setiferus), Pacific blue shrimp (P. stylirostris) und Pacific white shrimp (P. vannamei)
 Yellowhead disease
 Gulf brown shrimp (Penaeus aztecus), Gulf pink shrimp (P. duorarum), Kuruma prawn (P. japonicus), black tiger shrimp (P. monodon), Gulf white shrimp (P. setiferus), Pacific blue shrimp (P. stylirostris) und Pacific white shrimp (P. vannamei)
 NICHT EXOTISCHE KRANKHEITEN
 KRANKHEITEN
 EMPFÄNGLCIHE ARTEN
 FISCHE
 Virale hämorrhagische Septikämie (VHS)
 Hering (Clupea spp.), Fellchen (Coregonussp.), Hecht (Esox lucius), Schellfisch (Gadusaeglefinus), Pazifischer Kabeljau (G. macrocephalus), Dorsch (G. morhua), Pazifischer Lachs (Oncorhynchus spp.), Regenbogenforelle (O. mykiss), Seequappe (Onos mustelus), Forelle (Salmo trutta), Steinbutt (Scophthalmus maximus), Sprotte (Sprattussprattus) und Äsche (Thymallus thymallus)
 Infektiöse hämatopoetische Nekrose (IHN)
 Keta-Lachs (Oncorhynchus keta), Silberlachs (O. kisutch), Japan-Lachs (O. masou), Regenbogenforelle (O. mykiss), Rotlachs (O. nerka), Biwa-Forelle (O. rhodurus), Königslachs (O. tshawytscha) und Atlantischer Lachs (Salmo salar)
 Koi-Herpes-Viruserkrankung (KHV)
 Karpfen (Cyprinus carpio)
 Infektiöse Anämie der Lachse (ISA)
 Regenbogenforelle (Oncorhynchus mykiss), Atlantischer Lachs (Salmo salar) und Forelle (S. trutta)
 WEICHTIERE
 Infektion mit Marteilia refringens
 Australische Flachauster (Ostrea angasi), Chilenische Flachauster (O. chilensis), Europäische Auster (O. edulis), Argentinische Auster (O. puelchana), Miesmuschel (Mytilus edulis) und Mittelmeermiesmuschel (M. galloprovincialis)
 Infektion mit Bonamia ostreae
 Australische Flachauster (Ostrea angasi), Chilenische Flachauster (O. chilensis), Westamerikanische Auster (O. conchaphila), Asiatische Auster (O. denselammellosa), Europäische Auster (O. edulis) und Argentinische Auster (O. puelchana)
 KREBSTIERE
 Weißpünktchenkrankheit
 Alle zehnfüßigen Krebstiere (Ordnung der Dekapoden)“