text:
 |
 52011PC0445
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY kterým se zavádí evropský příkaz k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech /* KOM/2011/0445 v konečném znění - 2011/0204 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 1.1 Obecné souvislosti
 Ve Stockholmském programu z roku 2009, který
 má občanům zajistit prostor spravedlnosti, svobody a bezpečnosti[1], se
 zdůrazňuje, že evropský soudní prostor by měl sloužit k
 podpoře hospodářské činnosti na jednotném trhu, a Komise v
 něm vyzývá k předložení vhodných návrhů, jež by v EU mimo jiné
 zlepšily účinnost výkonu soudních rozhodnutí týkajících se bankovních
 účtů a aktiv dlužníků. V akčním plánu provádění
 Stockholmského programu[2]
 je tento politický mandát potvrzen, neboť do plánu je zahrnuto
 nařízení o zlepšení účinnosti výkonu soudních rozhodnutí v Evropské
 unii: obstavení bankovních účtů.
 Potíže s přeshraničním vymáháním
 pohledávek popsala Komise již ve svém sdělení z roku 1998 „K
 účinnějšímu vynášení a vynucování rozsudků v Evropské unii“[3], v
 němž poukázala na potřebu zlepšit výkon rozhodnutí a zavést na úrovni
 EU zajišťovací opatření týkající se majetku dlužníků. Rada tento
 postoj schválila v roce 2000 ve svém programu pro uznávání[4].
 Přestože od té doby došlo ve vytváření skutečného evropského
 prostoru občanského práva k výraznému pokroku, evropský zákonodárce
 tyto otázky dosud neřešil. Stávající nástroje v oblasti
 občanského práva, např. nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze
 dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu
 soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen
 „nařízení Brusel I“)[5],
 pouze zajišťují, že rozhodnutí vynesené v jednom členském státě
 je uznáváno a je vykonatelné v jiném členském státě,
 neobsahují však žádná ustanovení, která by upravovala způsob, jakým jsou
 rozhodnutí vykonávána v praxi. Procesní modality řízení o výkonu
 rozhodnutí nebo jiného exekučního titulu se k dnešnímu dni řídí
 výhradně vnitrostátním právem. Tento přístup se nemění
 navrhovanou revizí nařízení Brusel I[6].
 Na potřebu zlepšit přeshraniční
 vymáhání pohledávek naposledy poukázal Evropský parlament, když v květnu
 2011 přijal zprávu z vlastního podnětu, v níž vyzval Komisi k předložení
 návrhu na předběžná opatření pro zmrazování a zveřejňování
 aktiv dlužníků v přeshraničních případech[7].
 1.2 Odůvodnění a cíle
 návrhu
 Věřitelé
 vymáhající dluhy v jiném členském státě se v současné době
 potýkají s významnými obtížemi. Je pro ně totiž složité, zdlouhavé a
 finančně náročné domoci se předběžných opatření,
 jež by obstavila majetek jejich dlužníků nacházející se v zahraničí.
 Jde o problém, neboť rychlý a snadný přístup k takovýmto
 předběžným opatřením je často klíčový pro
 zajištění toho, aby dlužník svůj majetek nepřevedl nebo
 nepromrhal dříve, než věřitel získá a vykoná rozhodnutí
 týkající se jeho nároků. Tato opatření jsou obzvlášť
 důležitá, jde-li o majetek na bankovních účtech. V současné
 době mohou dlužníci před opatřeními k výkonu rozhodnutí uniknout
 tak, že své prostředky urychleně převedou z bankovního účtu
 v jednom členském státě na účet v jiném členském
 státě, zatímco věřitel, který chce zajistit splacení své
 pohledávky, má jen malou šanci dlužníkovy bankovní účty zablokovat. Z
 tohoto důvodu nemůže mnoho věřitelů úspěšně
 získat své pohledávky ze zahraničí, nebo se o to ani nepokusí a pohledávky
 odepíše.
 V současné situaci lze v zásadě
 vypozorovat čtyři hlavní nedostatky:
 ·
 Podmínky pro vydávání příkazů k obstavení
 majetku na bankovních účtech se v právních předpisech
 členských států EU značně liší. Tato situace
 věřitelům v některých členských státech
 ztěžuje získání příkazu k obstavení účtů (nebo jeho získání
 bez předchozího výslechu dlužníka) ve srovnání s jinými a podporuje
 vyhledávání nejvýhodnější jurisdikce (tzv. forum-shopping). Za současného
 stavu v evropském právu navíc vzniká i dodatečný problém pramenící z
 toho, že podle judikatury Soudního dvora Evropské unie[8] nejsou ve
 smyslu nařízení Brusel I předběžná opatření vydaná bez
 předchozího vyslechnutí dlužníka uznávána v jiném členském státě
 a nejsou v něm vykonatelná. Tímto problémem se však již zabýval návrh
 Komise na revizi zmíněného nařízení.
 ·
 Druhý problém souvisí se skutečností, že v
 mnoha členských státech je pro věřitele obtížné, ne-li nemožné,
 získat informace o tom, kde se bankovní účet jeho dlužníka nachází, aniž
 by za tímto účelem museli využít služeb soukromých zpravodajských agentur.
 Tato nedostatečná transparentnost může věřitelům
 často zabránit v přístupu k tomuto typu předběžného
 opatření.
 ·
 Výdaje na získání a vykonání příkazu k
 obstavení účtů bývají v přeshraničních případech vyšší
 než v případech domácích, což věřitele od vymáhání
 zahraničních pohledávek pomocí soudního systému odrazuje.
 ·
 Posledním pozorovaným nedostatkem, který je pro
 věřitele usilující o výkon soudního rozhodnutí závažným problémem,
 jsou rozdíly ve vnitrostátních systémech výkonu a v době, která je k
 výkonu rozhodnutí zapotřebí. Tento nedostatek ohrožuje účinnost
 předběžných opatření, jakými jsou příkazy k obstavení účtů,
 neboť ta svou povahou závisejí na rychlém provedení.
 Podrobný rozbor problémů současného
 systému i dopadů, které mají rozličné varianty zvažované pro jejich
 řešení, lze najít v posouzení dopadů, jež doprovází tento návrh.
 Zastřešujícím cílem tohoto návrhu je
 přispět k rozvoji vnitřního trhu EU, jak je nastíněno ve
 strategii pro růst „Evropa 2020“[9],
 a k vytvoření skutečného evropského prostoru občanského práva v
 oblasti výkonu rozhodnutí. Obecným cílem tohoto návrhu je pak usnadnit
 občanům a podnikům (zejména malým a středním
 podnikům) vymáhání přeshraničních pohledávek a zlepšit
 účinnost výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech,
 jejichž předmětem jsou přeshraniční spory. Omezila by se
 tak rizika spojená s přeshraničním obchodem, zvýšila by se
 důvěra obchodníků, zlepšila by se platební morálka dlužníků
 v přeshraničních situacích a podpořila by se větší
 přeshraniční obchodní aktivita.
 Konkrétněji patří mezi cíle návrhu:
 ·
 umožnit věřitelům získávání
 příkazů k obstavení účtů za stejných podmínek bez ohledu na
 zemi, kde se nachází příslušný soud,
 ·
 umožnit věřitelům získávání
 informací o místě, kde se nacházejí bankovní účty dlužníků, a
 ·
 snížit věřitelům náklady na získání
 a výkon příkazu k obstavení účtů v přeshraničních
 případech a omezit související prodlení.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ ZÚČASTNĚNÝCH
 STRAN A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Tomuto návrhu předcházela rozsáhlá
 konzultace zúčastněné veřejnosti, členských států,
 dalších orgánů a odborníků o problémech pozorovaných v současném
 systému a o možných způsobech jejich řešení. Dne 24. října
 2006 přijala Komise „Zelenou knihu o zlepšení účinnosti výkonu
 soudních rozhodnutí v Evropské unii: obstavení bankovních účtů“[10], v níž
 bylo navrženo zavedení předběžného opatření na evropské úrovni
 upravujícího obstavení bankovních účtů a k níž Komise obdržela celkem
 68 odpovědí. Při přípravě navrhovaných kroků
 zohlednila Komise výsledky srovnávací právní studie, kterou vypracoval prof. Burkhard
 Hess z Univerzity v Heidelbergu v únoru 2004 (a která pokrývala tehdejších
 patnáct členských států)[11].
 Empirické údaje o dopadu různých variant tohoto návrhu byly
 shromážděny v rámci další externí studie[12], dokončené v lednu 2011, a rovněž
 v rámci průzkumu, jenž proběhl mezi evropskými podniky na Evropském
 podnikatelském konzultačním panelu a jehož výsledky byly
 zveřejněny v srpnu 2010[13].
 V červnu 2010 proběhlo veřejné projednávání. Na pomoc Komisi s
 přípravou tohoto návrhu byla také ustavena skupina soukromých
 odborníků, která se mezi únorem a dubnem 2011 sešla celkem
 čtyřikrát. S odborníky z členských států byla
 předběžná předloha návrhu konzultována na schůzce v
 březnu 2011.
 Z konzultací vyplývá, že zúčastněné
 strany i členské státy jsou vytvoření samostatného evropského
 řízení pro obstavení bankovních účtů ve velké míře
 nakloněny. Několik málo zúčastěných stran, jež nutnost této
 iniciativy zpochybnily, obecně argumentovalo dobrým fungováním řízení
 v jejich vlastních členských státech. Jiní dotázaní nicméně uznali,
 že nové evropské řízení sice možná není ke zlepšení řízení v jejich
 členských státech potřeba, ale bylo by přínosné v
 případě návrhů zasílaných do jiných zemí, protože v
 některých státech jsou řízení pro příkazy k obstavení
 účtů vnímána jako velmi neúčinná. Co se týče klíčových
 rysů plánovaného návrhu, velká většina zúčastněných stran a
 Evropský parlament se přiklánějí k tomu, aby byl
 předpokládaný evropský příkaz k obstavení bankovních účtů
 pouze prozatímní povahy. Se širokou podporou se setkává rovněž vydávání
 příkazů bez předchozího vyslechnutí dlužníků za účelem
 zachování účinku „překvapení“. Nejspornějšími aspekty iniciativy
 jsou ochrana dlužníků, zejména otázka soudu příslušného pro napadení
 příkazu, a způsoby přeshraničního výkonu.
 Náklady a výhody hlavních aspektů
 navrhované reformy analyzovala Komise v posouzení dopadů, jež doprovází
 tento návrh.
 3. PRÁVNÍ PRVKY NÁVRHU
 3.1. Shrnutí navrhované akce
 Navrhované nařízení zavede nové
 samostatné evropské řízení pro obstavení bankovních účtů, které
 věřitelům umožní zabránit převodu nebo výběru
 dlužníkových aktiv na jakémkoli bankovním účtu vedeném v Evropské unii.
 Pro občany a podniky bude evropské řízení alternativou k
 řízením stanoveným právními předpisy jejich členského státu.
 Navrhované nařízení upraví řízení pro vydávání evropského
 příkazu k obstavení účtů a také jeho provádění bankami, u
 nichž jsou předmětné účty vedeny. Evropský příkaz k
 obstavení účtů by měl jen zajišťovací povahu, což znamená,
 že by pouze blokoval účty dlužníků, ale nedovoloval by vyplacení
 prostředků věřitelům. V souladu s právní tradicí velké
 většiny členských států bude mít evropský příkaz věcný
 účinek, resp. bude zaměřen na konkrétní účty, nikoli na
 osobu dlužníka.
 Hlavní rysy návrhu je možné shrnout takto:
 3.1.1. Oblast působnosti
 (články 2 a 3)
 Navrhované nařízení se vztahuje na
 občanské a obchodní věci. Výjimky z jeho působnosti se
 převážně shodují s výjimkami z nařízení Brusel I. Z jeho
 působnosti jsou stejně jako v nařízení Brusel I
 vyloučeny insolvence a sociální zabezpečení. Z působnosti je
 rovněž vyloučeno rozhodčí řízení. Přestože se
 může vyskytnout případ, kdy se budou moci strany rozhodčího
 řízení k evropskému řízení uchýlit, zahrnutí rozhodčího
 řízení do působnosti nařízení by bylo spojeno s komplexními
 otázkami, jež nebyly evropským právem dosud řešeny (např. s
 okolnostmi, za kterých je možné rozhodčí nálezy považovat za rovnocenné
 soudním rozhodnutím), a tyto otázky se nezdálo příhodné řešit poprvé
 právě v tomto nástroji.
 Navrhované nařízení bude na rozdíl od
 nařízení Brusel I použitelné ve věcech majetkových vztahů mezi
 manželi a také ve věcech důsledků registrovaných partnerství a
 dědictví, jakmile budou přijaty a nabudou účinnosti právní
 nástroje, které v těchto dvou oblastech navrhuje Komise.
 Nástroj se omezuje na případy s
 přeshraničními rozměry. Definice těchto situací
 „negativním“ způsobem se inspirovala článkem 1 Úmluvy o dohodách o
 volbě soudu.
 3.1.2. Podmínky
 a postup vydávání
 ·
 Použitelnost (článek 5)
 Návrh plánuje, že evropské řízení by bylo
 použitelné ve dvou typech případů: před získáním titulu
 vykonatelného v členském státě, kde je účet veden, a po jeho
 získání. V praxi to znamená, že věřitel by mohl podat návrh na vydání
 příkazu 1) před soudním řízením o podstatě nároku nebo
 během něho, nebo po vydání exekučního titulu v členském
 státě původu, který ještě není v členském státě výkonu
 vykonatelný, a 2) po získání titulu vykonatelného v členském státě
 výkonu. Komise sice očekává, že nástroj bude mít největší
 důležitost v prvním případě, přínosný však může být i
 v případě druhém, neboť by zvyšoval účinnost výkonu na
 maximum. Vzhledem k tomu, že za této situace má již věřitel
 exekuční titul, podmínky vydání jsou méně přísné než v prvním
 případě.
 ·
 Příslušnost pro vydání příkazu
 (články 6 a 14)
 Obecně platí, že pro vydávání evropského
 příkazu k obstavení účtů jsou příslušné soudy
 členských států, které mají v této záležitosti příslušnost
 určenou podle evropských nástrojů a vnitrostátního práva.
 Alternativně mohou příkaz vydat soudy členského státu, v
 němž je účet veden. V tomto případě se však v zájmu
 zamezení volného určování soudní příslušnosti platnost příkazu
 omezuje na členský stát, v němž byl vydán, a příkaz nebude uznán
 ani vykonatelný v jiných členských státech. V případech, kdy již
 věřitel obdržel exekuční titul, může získat evropský
 příkaz k obstavení účtů buď od téhož soudu, který mu
 dříve vydal exekuční titul, nebo od orgánu členského státu
 příslušného pro výkon, v němž je veden bankovní účet.
 Pravidla tohoto nařízení týkající se
 soudní příslušnosti nezabraňují navrhovateli usilovat o zajišťovací
 opatření podle vnitrostátního práva na základě článku 31
 nařízení Brusel I.
 ·
 Podmínky vydání (články 7 a 12)
 V souladu s všeobecným postupem ve velké
 většině členských států vyžaduje navrhované nařízení,
 aby věřitel prokázal, že má na úspěch ve sporu dobré vyhlídky,
 resp. že jeho pohledávka je dobře odůvodněná, a že v případě
 nevydání příkazu hrozí zmaření výkonu budoucího rozhodnutí, protože
 dlužník může svůj majetek převést nebo promrhat. Soud může
 navíc věřitele požádat o poskytnutí jistoty, aby zajistil vyrovnání
 jakýchkoli škod vzniklých dlužníkovi v případě, že by byl příkaz
 dodatečně zrušen jako bezdůvodný, například jelikož
 pohledávka věřitele v dané věci by byla neoprávněná.
 ·
 Povaha řízení (články 10, 11 a 44)
 Evropský příkaz k obstavení
 účtů se bude vydávat v rámci řízení s jediným účastníkem,
 tj. bez předchozího vyslechnutí dlužníka, což umožní zachovat u
 opatření účinek „překvapení“. V případech, kdy není
 účinek „překvapení“ zapotřebí (např. protože účet je v
 dané chvíli zastaven pro jiného věřitele), však může navrhovatel
 vyžadovat, aby řízení proběhlo inter partes. Vzhledem k tomu,
 že v řízení o předběžných opatřeních má klíčový význam
 rychlost, ústní svědectví je podle nařízení povoleno jen za
 výjimečných okolností. Soudy mohou přijímat za důkazy písemná
 prohlášení svědků nebo odborníků. Nařízení také u evropského
 příkazu stanoví konkrétní lhůty pro vydávání a provádění. Pokud
 soud nebo orgán příslušný pro výkon není za výjimečných okolností
 schopen tyto lhůty dodržet, musí potřebu dalšího odkladu
 odůvodnit.
 ·
 Získávání informací o účtu či účtech
 dlužníka (článek 17)
 Protože se věřitel může potýkat
 s potížemi, chce-li získat informace o účtu či účtech dlužníka,
 navrhované nařízení ukládá členským státům povinnost zajistit
 mechanismus, jenž by získávání informací usnadnil. Nařízení přitom
 ponechává členským státům na výběr mezi dvěma různými
 mechanismy: a) v členských státech může existovat příkaz ke
 zpřístupnění údajů, na základě něhož musí všechny
 banky na území daných zemí poskytnout informace o tom, zda má u nich
 dlužník vedený účet, a b) členské státy mohou alternativně
 zajistit svým orgánům příslušným pro výkon přístup k údajům
 evidovaným orgány veřejné moci v registrech či údajům jim
 jinak dostupným. Druhý mechanismus je uveden i v článku 61 nařízení o
 vyživovací povinnosti. Úvahy o ochraně údajů si vyžadují, aby se
 výměna osobních údajů podle tohoto ustanovení omezovala na informace
 potřebné pro výkon a provedení příkazu.
 3.1.3. Vykonatelnost a výkon
 příkazu
 ·
 Zrušení doložky vykonatelnosti (článek 23)
 V souladu se stávajícími evropskými
 řízeními[14]
 se budou příkazy k obstavení účtů vydané podle navrhovaného
 řízení v jednom členském státě automaticky uznávat a vykonávat v
 jiném členském státě, aniž by k tomu bylo zapotřebí jakékoliv
 zvláštního řízení.
 ·
 Doručení příkazu bance a odpůrci
 (články 24 a 25)
 Ustanovení o samotném výkonu evropského
 příkazu vydávaného podle nového řízení jsou hlavní novinkou
 navrhovaného nařízení. Příkaz k obstavení účtů s
 věcným účinkem se vykonává doručením bance či bankám, u
 kterých jsou předmětné účty vedeny a které mají povinnost
 příkaz provést. Ustanovení, jež v navrhovaném nařízení upravují
 doručení příkazu bance, rozlišují dvě situace. Pokud se soud
 nachází v tomtéž členském státě jako daná bankovní instituce,
 doručení se řídí vnitrostátními právními předpisy. Pokud je
 třeba příkaz doručit přes hranice, musí tak být
 učiněno v souladu s nařízením (ES) č. 1393/2007 s významnou
 změnou metody doručení: písemnosti k doručení jsou předány
 soudem původu nebo navrhovatelem přímo příslušnému orgánu v
 členském státě výkonu, jenž je posléze doručí bance nebo
 odpůrci. Tato metoda doručení má v porovnání s jinými způsoby
 doručení nebo v porovnání se svobodným výběrem mezi různými
 způsoby tu významnou výhodu, že jsou do něho zapojeny příslušné
 orgány členského státu výkonu. To nejenže zajistí, že bankovní instituce
 obdrží příkaz známými kanály, ale umožní také příslušnému orgánu z úřední
 moci zohlednit částky, jež jsou vyloučené z exekuce, pokud je to
 podle vnitrostátního práva možné.
 Dlužníka je třeba informovat ihned po té,
 co opatření nabude účinnosti, aby si mohl připravit obhajobu.
 Navrhované nařízení zaručuje, že k doručení bude docházet co
 nejrychleji po provedení příkazů.
 ·
 Provedení bankou a bankovní prohlášení (články
 26 a 27)
 Banka je povinna příkaz okamžitě
 provést, a to zablokováním částky, jež odpovídá částce v příkazu.
 Případy účtů, které obsahují finanční nástroje, a
 účtů v měnách jiných, než je měna, v níž je příkaz
 vydán, jsou zohledněny ve zvláštních ustanoveních. Během osmi
 dnů musí banka vydat prohlášení o tom, zda příkaz obstavil prostředky
 v dostatečné výši. Pokud je plně vyhověno příkazu, v zájmu
 zaručení ochrany dlužníkových osobních údajů nemusí být podáno
 sdělení zůstatku na účtu.
 ·
 Obstavení několika účtů,
 společných a sběrných účtů (články 28 a 29)
 Pro případ příkazu k obstavení
 několika účtů, navrhované nařízení omezuje možnost
 nadměrného zajištění ze strany věřitele tím, že jej
 povinuje uvolnit každou částku přesahující jeho pohledávku, jakmile
 je o tom informován. Vzhledem k tomu, že existují značné rozdíly ve
 vnitrostátním právu v otázce podmínek, za kterých mohou být obstaveny
 společné a sběrné (svěřenské) účty, ponechává
 navrhované nařízení tuto otázku na platných vnitrostátních
 předpisech.
 ·
 Částky vyloučené z výkonu (článek
 32)
 Co se týče částek vyloučených z
 výkonu k zajištění živobytí dlužníka a jeho rodiny nebo k umožnění
 společnosti nadále vykonávat běžnou podnikatelskou činnost se
 vnitrostátní právo v EU zásadně liší. Jedná se především o otázku,
 zda k vyloučení částek dojde ze zákona, nebo na základě žádosti
 dlužníka. Navrhované nařízení umožňuje členským státům si
 ponechat vnitrostátní systém.
 ·
 Pořadí konkurujících si
 věřitelů (článek 33)
 Vnitrostátní právo v EU se také velmi liší ve
 vztahu k účinkům předběžného opatření na pořadí
 věřitelů. Tato otázka je velmi složitá a vnitřně
 propojená s vnitrostátním exekučním a insolvenčním právem. Se
 zřetelem k těmto odlišnostem navrhované nařízení stanoví, že
 evropský příkaz má pořadí dané rovnocenným opatřením podle
 vnitrostátního práva.
 3.1.4. Opravné prostředky proti
 evropskému příkazu k obstavení účtů (články 34, 35 a 36)
 Navrhované nařízení dlužníkovi
 přiznává právo na to, aby mohl příkaz k obstavení napadnout, a to jak
 z věcných, tak procesních důvodů. Pokud jde o soudy
 příslušné k rozhodování o dlužníkově návrhu na přezkum, v
 navrhovaném nařízení je zachován přístup zvolený v revizi
 nařízení Brusel I. Odpůrce v zásadě musí své námitky k
 příkazu vznést u soudu, který jej vydal (původnímu soudu). Tento
 přístup zaručuje, aby šlo principiálně o tentýž soud, který
 rozhoduje o příkazu a jeho přezkumu. Výjimkou jsou námitky týkající
 se určitých aspektů exekučního řízení (zejména částek
 vyloučených z exekuce) – ty musí být vzneseny u soudů členského
 státu výkonu, protože řízení má na starosti právě tento členský
 stát. Aby se dlužníkovi usnadnil návrh na přezkum příkazu u
 soudů jiného členského státu, nařízení zavádí standardní
 formuláře, které budou dostupné ve všech jazycích Unie a sníží náklady na
 překlad. Na určité kategorie dlužníků, které se obecně
 považují za „slabší stranu“ sporu (spotřebitelé, zaměstnanci a
 pojištěnci), se vztahuje jiné pravidlo týkající se soudní
 příslušnosti. Tito dlužníci mohou námitky proti příkazu vznést u
 soudů v členském státě svého bydliště. Toto pravidlo
 zaručuje, aby slabší strany mohly evropský příkaz zpochybnit v domácí
 jurisdikci, čímž zvyšuje potenciál ochranných pravidel soudní
 příslušnosti, která jsou v těchto případech stanovena v
 nařízení Brusel I.
 3.1.5. Ostatní ustanovení
 ·
 Právní zastupování (článek 41)
 V souladu s právními poměry ve většině
 členských států a v zájmu snížení procesních nákladů není podle
 navrhovaného nařízení pro získání evropského příkazu k obstavení
 účtů povinné právní zastoupení. To bude věřiteli
 umožňovat, aby podal návrh na evropský příkaz, aniž by za tímto
 účelem musel využít jakýchkoli právních služeb nebo služeb advokáta, který
 má povolení k výkonu činnosti v členském státě, na jehož území
 se soud nachází. Vnitrostátní právní předpisy však mohou vyžadovat, aby
 byly strany zastoupeny advokátem v případě, že dlužník příkaz
 napadne. Aby se věřitelům usnadnilo podávání návrhů na
 evropský příkaz, obsahuje navrhované nařízení standardní
 formulář návrhu s vhodnými pokyny k jeho vyplnění. Formulář bude
 k dispozici ve všech jazycích Unie, čímž se sníží potřeba
 překladu na několik málo položek volného textu.
 ·
 Problematika nákladů (články 30, 31 a 43)
 Problematika nákladů se řeší v
 několika ustanoveních navrhovaného nařízení. Banky si mohou za
 provedení evropského příkazu k obstavení účtů účtovat
 poplatek jen tehdy, mají-li k tomu oprávnění při provádění
 rovnocenných opatření podle vnitrostátních právních předpisů. V
 zájmu zvýšení transparentnosti musí členské státy, jichž se toto týká,
 určit jednotný a pevný poplatek, který se bude na jejich území vybírat.
 Jednotný pevný poplatek je třeba určit také pro náklady spojené se
 službami příslušného orgánu, např. exekutora. Článek 43 ukládá
 neúspěšné straně povinnost uhradit náklady evropského řízení.
 Přestože členské státy mají možnost za evropské řízení u soudu
 vybírat poplatky, předmětné částky nesmí převyšovat
 poplatky za získání rovnocenného opatření podle vnitrostátního práva, ani
 nesmí být neúměrné hodnotě pohledávky nebo být příliš vysoké, a
 odrazovat tak od využívání řízení.
 3.2. Právní základ
 Tento návrh se zakládá na čl. 81 odst. 2
 SFEU, podle něhož přijímají Evropský parlament a Rada
 opatření, která mají, zejména pokud je to nezbytné k řádnému
 fungování vnitřního trhu, za cíl zajistit mimo jiné vzájemné uznávání a
 výkon soudních a mimosoudních rozhodnutí mezi členskými státy (písm. a)),
 účinný přístup ke spravedlnosti (písm. e)) a odstraňování
 překážek řádného průběhu občanskoprávního řízení,
 v případě potřeby podporou slučitelnosti úpravy
 občanskoprávního řízení v členských státech (písm. f)).
 Hlava V části třetí Smlouvy o fungování
 Evropské unie není použitelná na Dánsko z důvodu Protokolu o postavení
 Dánska, připojeného ke Smlouvám. Použitelná není ani na Spojené království
 a Irsko, pokud tyto země nerozhodnou jinak v souladu s příslušnými
 pravidly protokolu o jejich postavení s ohledem na prostor svobody,
 bezpečnosti a práva.
 3.3. Subsidiarita a
 proporcionalita
 Tento návrh je v souladu se zásadami
 subsidiarity a proporcionality.
 Co se týče subsidiarity, výše popsané
 problémy mají jednoznačně přeshraniční rozměr a členské
 státy nemohou samy dosáhnout jejich náležitého řešení. Ačkoli je to
 teoreticky možné, je vysoce nepravděpodobné, že by členské státy
 společně podnikly kroky ke sjednocení svých právních
 předpisů o obstavení bankovních účtů, a potlačily tak
 potřebu zásahu ze strany EU. Otázka výkonu rozhodnutí nikdy nebyla
 předmětem mezinárodních dohod nebo vzorových právních
 předpisů předkládaných mezinárodními organizacemi a nic
 nenasvědčuje tomu, že by se v dohledné době nějaká mezinárodní
 iniciativa realizovala. Navíc i kdyby tomu tak bylo, kvůli rozdílům
 ve stávajících systémech výkonu v EU je vysoce nepravděpodobné, že by
 členské státy dosáhly dohody o společném přístupu v rozumné
 době, a to především proto, že jakákoli dohoda mimo evropský
 legislativní proces by si vyžadovala jednomyslnost.
 Posouzení dopadu doprovázející tento návrh
 prokazuje, že přínos jeho klíčových prvků převažuje nad
 náklady s nimi spojenými, a že navrhovaná opatření jsou tudíž
 proporcionální.
 3.4. Dopad na základní práva
 Jak je podrobně uvedeno v posouzení
 dopadu doprovázejícím tento návrh, všechny prvky návrhu dodržují v souladu s
 unijní strategií účinného uplatňování Listiny základních práv
 Evropské unie[15]
 práva stanovená touto listinou. Vytvořením rychlého a nákladově
 úsporného evropského řízení pro obstavení bankovních účtů
 posiluje návrh právo věřitelů na účinné prosazovaní jejich
 nároků, které je součástí práva na účinné prostředky
 nápravy, jak se stanoví v čl. 47 odst. 1 Listiny. Návrh zároveň
 zajišťuje, že jsou chráněna i práva dlužníků, a to plně v souladu
 s požadavky na právo na spravedlivý soud (ustanovení čl. 47 odst. 2
 Listiny) a na právo na respektování lidské důstojnosti a rodinného života
 (články 1 a 7 Listiny). Ochranu dlužníkových práv zajišťují zejména
 následující prvky návrhu:
 ·
 požadavek, aby byl dlužník informován okamžitě
 po té, co je příkaz proveden, a aby mu byly poskytnuty všechny dokumenty,
 které věřitel u soudu předložil,
 ·
 možnost dlužníka příkaz napadnout
 předložením návrhu na přezkum k původnímu soudu, soudu výkonu
 nebo, je-li dlužník spotřebitelem, zaměstnancem či
 pojištěncem, k soudu v místě jeho bydliště,
 ·
 skutečnost, že částky potřebné k
 zajištění živobytí dlužníka a jeho rodiny budou vyloučeny z exekuce.
 2011/0204 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY
 kterým se zavádí evropský příkaz k
 obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních
 pohledávek v občanských a obchodních věcech
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
 UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a),
 e) a f) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[16],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 po konzultaci s evropským inspektorem ochrany
 údajů,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Unie si stanovila za cíl zachovávat a rozvíjet
 prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zaručen volný
 pohyb osob. Pro postupné vytváření tohoto prostoru by měla Unie mimo
 jiné přijmout opatření v oblasti justiční spolupráce v
 občanských věcech s přeshraničním rozměrem, zejména
 pokud jsou nezbytná k řádnému fungování vnitřního trhu.
 (2)
 V souladu s čl. 81 odst. 2 Smlouvy o fungování
 Evropské unie (dále jen „Smlouvy o fungování EU“) mají tato opatření
 za cíl zajistit mimo jiné vzájemné uznávání a výkon soudních rozhodnutí
 mezi členskými státy, účinný přístup ke spravedlnosti a odstraňování
 překážek řádného průběhu občanskoprávního řízení
 podporou slučitelnosti úpravy občanskoprávního řízení v členských
 státech. Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října
 1999 přijala zásadu vzájemného uznávání soudních rozhodnutí jako základ
 justiční spolupráce v občanských věcech a konkrétně
 uvedla, že by se měla mimo jiné vztahovat na zajišťovací
 příkazy, jež příslušným orgánům umožňují zabavit snadno
 přemístitelný majetek.
 (3)
 V programu opatření pro provádění zásady
 vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech,
 který je společný pro Komisi a Radu a byl přijat dne 30. listopadu
 2000[17],
 je plánováno zavedení zajišťovacích opatření na evropské úrovni a
 posílení opatření k obstavení ve vztahu k bankám, např. zavedení
 evropského systému pro obstavení bankovních účtů.
 (4)
 Dne 24. října 2006 přijala Komise zelenou
 knihu o zlepšení účinnosti výkonu soudních rozhodnutí v Evropské unii:
 obstavení bankovních účtů[18].
 V souvislosti se zelenou knihou byla zahájena konzultace o potřebě
 jednotného evropského řízení pro obstavení bankovních účtů a o
 jeho možných prvcích.
 (5)
 Ve Stockholmském programu z prosince 2009[19], jenž
 vytyčil priority v oblasti spravedlnosti, svobody a bezpečnosti na
 roky 2010–2014, byla Komise vyzvána, aby předložila vhodné návrhy na
 zlepšení účinnosti výkonu rozhodnutí v Unii, pokud jde o bankovní
 účty a majetek dlužníků.
 (6)
 Věřitelé by měli mít možnost získat
 zajišťovací příkaz, jenž by zabránil výběru nebo převodu
 finančních prostředků, které mají jejich dlužníci uložené na
 bankovních účtech vedených v Unii, pokud hrozí, že by dlužníci svůj
 majetek promrhali, a znemožnili tak následný výkon rozhodnutí v dané
 věci, nebo jej podstatně ztížili.
 (7)
 Vnitrostátní řízení pro získání
 zajišťovacích opatření, jakými jsou např. příkazy k obstavení
 účtů, existují ve všech členských státech, výrazně se však
 liší podmínky pro použití těchto opatření i účinnost jejich
 provádění. Navíc přístup k vnitrostátním zajišťovacím
 opatřením v případech s přeshraničním rozměrem je
 složitý, zdlouhavý a finančně náročný, především pokud
 věřitel usiluje o obstavení několika účtů vedených v
 různých členských státech. Nedostatky současné situace by
 mělo napravit evropské řízení, které by věřitelům
 umožňovalo obstavit v přeshraničních případech bankovní
 účty jejich dlužníků snadno, rychle a bez příliš vysokých
 nákladů.
 (8)
 Řízení stanovené tímto nařízením by
 mělo pro navrhovatele představovat volitelný prostředek k
 prosazování jeho práv, který mu bude k dispozici jako alternativa ke stávajícím
 řízením pro získání zajišťovacích opatření podle vnitrostátních
 právních předpisů.
 (9)
 Oblast působnosti tohoto nařízení by
 měla zahrnovat všechny věci spadající do oblasti občanského a
 obchodního práva kromě určitých přesně stanovených
 záležitostí. Toto nařízení by se především nemělo používat v
 kontextu rozhodčího nebo insolvenčního řízení.
 (10)
 Evropské řízení by mělo být k dispozici
 navrhovateli, který si přeje zajistit výkon budoucího rozhodnutí ve
 věci samé dříve, než v ní bude zahájeno vlastní soudní řízení,
 nebo v jakékoliv fázi tohoto řízení. Dostupné by mělo být i
 navrhovatelům, kteří již v dané věci rozhodnutí nebo jiný
 exekuční titul získali. V tomto druhém případě může být
 řízení přínosné tam, kde je výkon titulu pomalý, nebo tam, kde si
 věřitel přeje zjistit, ve kterém členském státě má
 dlužník dostatek prostředků, jenž by ospravedlňoval
 přistoupit k výkonu rozhodnutí.
 (11)
 Aby se zajistila těsná vazba mezi soudem a
 zajišťovacím opatřením, k vydání příkazu by měly být
 příslušné soudy, které jsou příslušné ve věci samé. Žadatel by
 měl mít navíc možnost podat návrh na vydání příkazu k obstavení
 účtů v místě, kde je předmětný účet veden. V
 tomto případě by se však měl účinek příkazu omezovat
 na území členského státu, kde byl příkaz vydán.
 (12)
 V podmínkách pro vydávání příkazu k obstavení
 účtů by se měla odrážet odpovídající rovnováha mezi zájmy
 věřitele, aby byl příkaz vydán, a zájmy dlužníka na tom, aby se
 předešlo jeho zneužití. Před vydáním rozhodnutí vykonatelného v
 členském státě, kde je účet veden, by tudíž měl být soud
 spokojen se zjevnou opodstatněností věřitelovy pohledávky
 vůči dlužníkovi a s ujištěním, že bez příkazu by následný výkon
 budoucího rozhodnutí mohl být zmařen, nebo podstatně ztížen.
 (13)
 Aby byl u příkazu k obstavení účtů
 zajištěn účinek „překvapení“, dlužník by neměl být o návrhu
 informován, být před vydáním příkazu vyslechnut nebo o příkazu
 vyrozuměn před jeho provedením bankou. Dlužníci by však měli mít
 možnost příkaz ihned po jeho provedení napadnout.
 (14)
 V řízení podle tohoto nařízení by žádná
 strana neměla mít povinnost být zastoupena advokátem nebo jiným právním
 zástupcem.
 (15)
 Toto nařízení by mělo stanovit
 dostatečné záruky proti zneužívání příkazů. Soud by měl od
 věřitele zejména požadovat, aby poskytl jistotu k vyrovnání
 jakýchkoli škod vzniklých dlužníkovi v důsledku bezdůvodného
 příkazu, přičemž výjimkou jsou případy, kdy již má
 věřitel rozhodnutí vykonatelné v členském státě výkonu.
 Podmínky, za nichž bude mít věřitel odpovědnosti vyrovnat
 dlužníkovi takové škody, by měly být upraveny vnitrostátním právem. V
 případě, že právo členského státu nestanoví zákonnou
 odpovědnost navrhovatele, toto nařízení by nemělo bránit uchýlit
 se k opatřením s rovnocenným účinkem, jako je povinnost navrhovatele
 poskytnout závazek ohledně škod.
 (16)
 Jelikož věřitelé se v současné
 době v přeshraničních případech potýkají s praktickými
 potížemi, chtějí-li z veřejných nebo soukromých zdrojů získat informace
 o dlužnících, nařízení by mělo zavést mechanismus, který by
 příslušnému orgánu v členském státě výkonu umožňoval získat
 informace o bankovních účtech dlužníka, ať už tím, že by bankám
 ukládal povinnost zpřístupnit údaje o umístění dlužníkových účtů
 vedených v daném členském státě, nebo tím, že by zajišťoval
 poskytnutí přístupu k informacím vedeným v registrech či údajům
 jinak dostupným ze strany orgánů veřejné moci a správních
 orgánů.
 (17)
 V zájmu rychlého výkonu příkazu k obstavení
 účtů by mělo nařízení stanovit, že předání
 příkazu mezi vydávajícím soudem a bankou proběhne přímým
 doručením, jak je stanoveno v nařízení (ES) č. 1393/2007 o
 doručování soudních a mimosoudních písemností v členských státech[20]. Toto
 nařízení by mělo rovněž stanovit vhodná pravidla pro
 provádění příkazů bankami a uložit bankám povinnost vydávat
 prohlášení o tom, zda příkaz úspěšně zajistil jakékoliv
 dlužníkovy prostředky.
 (18)
 V řízení o příkazu k obstavení
 účtů by se mělo plně zaručit právo dlužníka na
 spravedlivý soud. To si především vyžaduje, aby byly odpůrci ihned po
 provedení příkazu doručeny příkaz a veškeré dokumenty
 předložené navrhovatelem a aby odpůrce mohl proti příkazu podat
 návrh na přezkum. K přezkumu příkazu by měl být
 příslušný soud, který příkaz vydal, s výjimkou případů, kdy
 jsou zpochybněny aspekty výkonu. Pokud je však odpůrce
 spotřebitelem, zaměstnancem či pojištěncem, měl by mít
 možnost odvolat se proti příkazu u soudů v členském státě
 svého bydliště. Dlužník by měl mít rovněž možnost
 prostředky z účtu uvolnit, poskytne-li alternativní zajištění.
 (19)
 Aby se příkazy k obstavení účtů
 vydávaly a vykonávaly rychle a bez prodlení, mělo by nařízení
 stanovit maximální lhůty, v nichž musí být dokončeny jednotlivé kroky
 řízení. Toto nařízení by navíc mělo členským státům uložit
 povinnost provádět evropské řízení stejně rychle jako
 řízení pro získání rovnocenného opatření podle vnitrostátního práva.
 To konkrétně znamená, že kde vnitrostátní právní předpisy stanoví pro
 vydání opatření kratší lhůty, než jsou ty stanovené v tomto
 nařízení, kratší lhůty by se měly použít i u řízení
 evropského. Při počítání lhůt a termínů stanovených
 v tomto nařízení by se mělo použít nařízení Rady (EHS,
 Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se
 určují pravidla pro lhůty, data a termíny[21].
 (20)
 Toto nařízení ctí základní práva a dodržuje
 zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie. Toto nařízení
 zejména usiluje o zajištění plného respektování lidské důstojnosti a
 o podporu uplatňování článků 7, 8, 17 a 47, které se týkají
 soukromého a rodinného života, ochrany osobních údajů, práva na
 majetek a práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces.
 (21)
 Na zpracování osobních údajů v rámci tohoto
 nařízení se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES
 ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se
 zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů[22].
 (22)
 Aby byl zohledněn technický pokrok, měla
 by být Komise zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci
 v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o
 změny příloh tohoto nařízení. Je zejména důležité, aby
 Komise během svých příprav provedla řádné konzultace,
 včetně odborné úrovně. Při přípravě a
 vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit
 souběžné, včasné a vhodné předávání příslušných
 dokumentů Evropskému parlamentu a Radě.
 (23)
 V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení
 Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody,
 bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii
 a ke Smlouvě o fungování EU, [Spojené království a Irsko oznámily své
 přání podílet se na přijímání a používání tohoto nařízení]
 / [a aniž by byl dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se
 přijímání tohoto nařízení neúčastní Spojené království a Irsko
 a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné].
 (24)
 V souladu s články 1 a 2
 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě
 o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování EU, se
 přijímání tohoto nařízení neúčastní Dánsko, a toto nařízení
 pro ně proto není závazné ani použitelné,
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Kapitola 1
 Předmět, oblast působnosti a definice
 Článek 1
 Předmět
 1. Toto nařízení zavádí
 evropské řízení pro zajišťovací opatření, jež umožňuje
 věřitelům získat evropský příkaz k obstavení účtů
 (dále jen „příkaz“), a zabrání tak výběru nebo převodu
 finančních prostředků dlužníka uložených na bankovním účtu
 v rámci Unie.
 2. Příkaz je k dispozici
 věřiteli jako alternativa k stávajícím zajišťovacím
 opatřením v členských státech.
 Článek 2
 Oblast působnosti
 1. Toto nařízení se
 vztahuje na peněžité pohledávky v občanských a obchodních věcech
 s přeshraničním rozměrem, jak jsou vymezeny v článku 3, bez
 ohledu na povahu soudu či tribunálu. Nepoužije se zejména ve věcech
 daňových, celních a správních.
 2. Toto nařízení se
 nevztahuje na:
 a) úpadek, řízení týkajících se
 likvidace společností nebo jiných právnických osob v platební
 neschopnosti, soudní urovnání sporu, vyrovnání a obdobná řízení;
 b) sociální zabezpečení;
 c) rozhodčí řízení.
 3. Toto nařízení se
 nevztahuje na bankovní účty, které jsou podle právních předpisů
 členského státu, kde je účet veden, týkajících se imunity
 vůči výkonu soudního příkazu, vyloučeny ze zabavení, nebo
 na systémy vypořádání obchodů s cennými papíry určené
 členskými státy v souladu s článkem 10 směrnice 98/26/ES
 Evropského parlamentu a Rady[23].
 4. Toto nařízení se
 vztahuje na věci majetkových vztahů mezi manželi, majetkových
 důsledků registrovaných partnerství nebo dědictví, kde se v
 těchto věcech uplatňují právní předpisy Unie
 o příslušnosti, rozhodném právu a uznávání a výkonu rozhodnutí.
 Článek 3
 Věci s přeshraničním rozměrem
 Pro účely tohoto nařízení má
 věc přeshraniční rozměr, s výjimkou případů, kdy
 soud, u něhož je podán návrh na vydání příkazu k obstavení
 účtů, a všichni účastníci řízení mají sídlo či
 bydliště ve stejném členském státě a v tomto státě jsou
 rovněž vedeny všechny bankovní účty, jež mají být příkazem
 obstaveny.
 Článek 4
 Definice
 Pro účely tohoto nařízení se:
 1. „bankovním účtem“ rozumí
 každý účet obsahující hotovost nebo finanční nástroje uložené v bance
 na jméno odpůrce nebo na jméno třetí strany jménem odpůrce;
 2. „bankou“ rozumí podnik, jehož
 činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných
 peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování
 úvěrů na vlastní účet;
 3. „finančním nástrojem“
 rozumí finanční nástroj ve smyslu bodu 17 čl. 4 odst. 1 směrnice
 2004/39/ES Evropského parlamentu a Rady[24];
 4. „hotovostí“ rozumějí
 peníze připsané na účet v jakékoli měně nebo podobné
 peněžní pohledávky, jako jsou vklady na peněžním trhu;
 5. „finančními
 prostředky“ rozumějí hotovost nebo finanční nástroje;
 6. „členským státem, kde je
 účet veden“ rozumí:
 a) v případě bankovního účtu
 obsahujícího hotovost členský stát uvedený v čísle IBAN účtu;
 b) v případě bankovního účtu
 obsahujícího finanční nástroje členský stát, kde banka, u které je
 účet veden, má obvyklé bydliště podle článku 19 nařízení
 (ES) č. 593/2008 Evropského parlamentu a Rady[25];
 7. „pohledávkou“ rozumí
 stávající pohledávka na zaplacení konkrétní nebo stanovitelné peněžní
 částky;
 8. „rozhodnutím“ rozumí
 každé rozhodnutí vydané soudem členského státu bez ohledu na to, jak je
 označeno, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného
 soudním úředníkem;
 9. „soudem“ rozumí soud
 nebo jakýkoli orgán, kterému členský stát přiznává příslušnost
 ve věcech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení;
 10. „soudním smírem“ rozumí smír,
 který schválil soud nebo který byl uzavřen v průběhu
 řízení před soudem;
 11. „veřejnou listinou“
 rozumí písemnost, která byla vyhotovena nebo registrována jako veřejná
 listina v členském státě původu a jejíž pravost:
 a) se vztahuje na podpis i obsah listiny; a
 b) byla ověřena orgánem
 veřejné moci nebo jiným orgánem k tomu zmocněným;
 12. „členským státem
 původu“ rozumí členský stát, ve kterém byl vydán příkaz;
 13. „členským státem
 výkonu“ rozumí členský stát, ve kterém je veden bankovní účet, jenž
 má být obstaven;
 14. „příslušným orgánem“
 rozumí orgán, který členský stát výkonu určil jako příslušný pro
 získání potřebných informací o účtu odpůrce podle článku
 17, pro doručení příkazu podle článků 24 až 28 a pro
 stanovení částek vyloučených z exekuce podle článku 32;
 15. „bydlištěm“ rozumí
 bydliště určené v souladu s články 59 a 60 nařízení Rady
 (ES) č. 44/2001[26].
 Kapitola 2
 Řízení pro získání příkazu
 Článek 5
 Použitelnost
 1. Oddíl 1 se použije tam, kde:
 a) navrhovatel podá návrh na vydání
 příkazu před zahájením soudního řízení ve věci samé proti
 odpůrci nebo v jakékoli fázi takového řízení;
 b) navrhovatel získal rozhodnutí, soudní
 smír nebo veřejnou listinu proti odpůrci, jež jsou vykonatelné v
 členském státě původu, ale ještě nebyly prohlášeny za
 vykonatelné v členském státě výkonu, kde je takové prohlášení
 vyžadováno.
 2. Oddíl 2 se použije v
 případech, kdy navrhovatel podá návrh na vydání příkazu po vydání
 rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné listiny proti odpůrci, jež
 jsou ze zákona vykonatelné v členském státě výkonu nebo tam byly
 prohlášeny za vykonatelné.
 Oddíl 1
 Vydání příkazu před získáním exekučního titulu
 Článek 6
 Soudní příslušnost
 1. Příkaz vydává soud.
 2. Příslušnost pro vydání
 příkazu mají soudy členského státu, kde má být zahájeno soudní
 řízení ve věci samé v souladu s platnými předpisy o soudní
 příslušnosti. V případě, že příslušný ve věci
 samé je více než jeden soud, má příslušnost soud členského státu, kde
 navrhovatel zahájil řízení ve věci samé nebo zamýšlí tak učinit.
 3. Bez ohledu na odstavec 2 mají
 soudy členského státu, kde je veden bankovní účet, příslušnost k
 vydání příkazu, jenž má být vykonán v tomto členském státě.
 Článek 7
 Podmínky pro vydání příkazu
 1. Příkaz se vydává na
 domáhanou částku nebo na její část, jestliže navrhovatel
 předloží důležité skutečnosti odůvodněně
 podepřené důkazy a prokáže soudu obě následující
 skutečnost, že:
 a) pohledávka vůči odpůrci se
 jeví jako opodstatněná;
 b) je pravděpodobné, že by bez vydání
 příkazu byl pozdější výkon stávajícího nebo budoucího titulu
 zmařen nebo významně ztížen, včetně toho, že existuje
 nebezpečí, že odpůrce může majetek, uložený na jednom či
 více bankovních účtech, jež mají být obstaveny, převést, ukrýt nebo
 se jej zbavit.
 2. Podmínka stanovená v odst. 1
 písm. a) se považuje za splněnou, jestliže navrhovatel již obdržel
 rozhodnutí, soudní smír nebo veřejnou listinu na zaplacení peněžní
 částky proti odpůrci, jež jsou vykonatelné v členském státě
 původu a uznatelné v členském státě výkonu podle platných
 nástrojů práva Unie.
 Článek 8
 Návrh na vydání příkazu
 1. Návrh na vydání příkazu
 se podává na formuláři uvedeném v příloze I.
 2. Formulář návrhu vždy
 zahrnuje následující:
 a) jméno a adresu navrhovatele a
 případně jeho zástupců a název a adresu soudu, ke kterému se
 návrh podává;
 b) jméno a adresu odpůrce a
 případně jeho zástupce;
 c) informace o účtu(účtech) v
 souladu s článkem 16, pokud se nežádá o získání informací o účtu
 podle článku 17;
 d) výši pohledávky a výši úroku a
 poplatků v rozsahu, v jakém mohou být poplatky zajištěny podle
 článku 18;
 e) popis všech relevantních okolností
 uváděných jako základ pro pohledávku a případně pro
 nárokovaný úrok;
 f) popis všech relevantních okolností
 odůvodňujících vydání příkazu, jak požaduje čl. 7 odst. 1
 písm. b);
 g) popis všech relevantních aspektů
 podepírající příslušnost soudu, u něhož byl podán návrh;
 h) seznam důkazů poskytnutých nebo
 nabídnutých k poskytnutí navrhovatelem;
 i) v případě použití čl. 7
 odst. 2 vyhotovení rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné listiny, jež
 splňuje podmínky nezbytné pro ověření její pravosti;
 j) prohlášení o tom, zda navrhovatel podal
 u jiných soudů návrh na vydání evropského příkazu k obstavení
 účtů nebo příkazu s rovnocenným účinkem podle vnitrostátního
 práva, jak stanoví článek 19.
 3. K návrhu musí být
 přiloženy jakékoli relevantní podpůrné dokumenty.
 4. Návrh může být podán
 jakýmkoli komunikačním prostředkem, včetně elektronického.
 Článek 9
 Přezkoumání návrhu
 1. Soud, u něhož je podán
 návrh na vydání příkazu, přezkoumá, zda byly splněny požadavky
 uvedené v článcích 2, 6, 7 a 8.
 2. Nejsou-li naplněny
 požadavky stanovené v článku 8, poskytne soud navrhovateli
 příležitost návrh doplnit nebo opravit, není-li pohledávka zjevně
 neopodstatněná nebo návrh nepřípustný.
 Článek 10
 Řízení ex parte
 Odpůrce není vyrozuměn o návrhu nebo
 vyslechnut před vydáním příkazu, nežádá-li o to navrhovatel.
 Článek 11
 Důkazy
 1. V případě, že se
 příslušný soud domnívá, že nemůže bez dalších důkazů vydat
 příkaz, může takové důkazy připustit ve formě
 písemných prohlášení svědků nebo znalců.
 2. Soud připustí ústní
 svědectví pouze, považuje-li to za nutné. V případě, že
 navrhovatel, svědek nebo znalec nemá bydliště ve stejném místě
 jako příslušný soud, připustí soud důkazy ve formě
 videokonference nebo za použití jiné komunikační technologie, pokud je k
 dispozici.
 Článek 12
 Složení jistoty navrhovatelem
 Před vydáním příkazu může soud
 požadovat složení jistoty nebo rovnocenné záruky navrhovatelem, pro
 zajištění. že odpůrci je nahrazena jemu vzniklá škoda, a to v
 rozsahu, v jakém má navrhovatel odpovědnost nahradit takovou škodu
 podle vnitrostátního práva.
 Článek 13
 Zahájení řízení o věci samé
 V případě, že je podán návrh na
 vydání příkazu před zahájením řízení ve věci samé, zahájí
 navrhovatel řízení do 30 dnů ode dne vydání příkazu nebo v rámci
 kratší lhůty stanovené vydávajícím soudem, a pokud se tak nestane, stává
 se příkaz zrušitelný podle čl. 34 odst. 1 písm. b) nebo čl. 35
 odst. 2.
 Oddíl 2
 Vydání příkazu po získání exekučního titulu
 Článek 14
 Příslušnost pro vydání příkazu
 1. V případech, na než
 odkazuje čl. 5 odst. 2, jestliže navrhovatel získal rozhodnutí nebo soudní
 smír, může žádat soud, který je vydal, rovněž o vydání příkazu.
 2. V případě, že
 navrhovatel získal veřejnou listinu, může žádat, aby příslušný
 orgán v členském státě, kde byla veřejná listina sepsána,
 určený k tomuto účelu každým členským státem, rovněž vydal
 příkaz.
 3. Navrhovatel může
 adresovat návrh na vydání příkazu přímo orgánu v členském
 státě výkonu, který členský stát určil jako příslušný pro
 vydání příkazu a oznámil jej Komisi v souladu s článkem 48 (dále jen
 „vydávající orgán“).
 4. Na řízení pro vydání
 příkazu uvedené v tomto oddíle se vztahuje článek 10.
 Článek 15
 Návrh na vydání příkazu
 1. Návrh na vydání příkazu
 se podává na formuláři uvedeném v příloze I.
 2. Formulář návrhu vždy
 zahrnuje následující:
 a) jméno a adresu navrhovatele
 případně jeho zástupců a název a adresu soudu, ke kterému se
 návrh podává;
 b) jméno a adresu odpůrce a
 případně jeho zástupce;
 c) výši pohledávky uvedenou v rozhodnutí,
 soudním smíru nebo veřejné listině a výši úroku a poplatků
 v rozsahu, v jakém mohou být zajištěny v souladu s článkem 18;
 d) informace o účtu nebo účtech v
 souladu s článkem 16, pokud se nežádá o získání informací o účtu
 podle článku 17;
 e) vyhotovení rozhodnutí, soudního smíru
 nebo veřejné listiny, které splňuje podmínky nezbytné pro
 ověření jeho pravosti;
 f) prohlášení, že rozhodnutí ještě
 nebylo vykonáno;
 g) v případě, že v jiném
 členském státě bylo vydáno rozhodnutí, byl vydán soudní smír nebo
 byla vydána veřejná listina;
 i) v případě rozhodnutí,
 soudního smíru nebo veřejných listin, u nichž není požadováno prohlášení
 vykonatelnosti, příslušné potvrzení v souladu s použitelným nástrojem
 pro účely výkonu v jiném členském státě, případně s
 přiloženým přepisem či překladem podle čl. 47; nebo
 ii) v případě rozhodnutí,
 soudního smíru nebo veřejných listin, u nichž je požadováno prohlášení
 vykonatelnosti, prohlášení vykonatelnosti.
 h) prohlášení o tom, zda navrhovatel podal u
 jiných soudů návrh na vydání evropského příkazu k obstavení
 účtů nebo příkazu s rovnocenným účinkem podle
 vnitrostátního práva v souladu s článkem 19.
 3. Návrh může být podán
 jakýmkoli komunikačním prostředkem, včetně elektronického.
 Oddíl 3
 Společná ustanovení
 Článek 16
 Informace o účtu
 Pokud navrhovatel nepožádá, aby příslušný
 orgán získal informace o účtu podle článku 17, poskytne navrhovatel
 všechny informace ohledně odpůrce a jeho bankovního účtu nebo
 bankovních účtů nutné k tomu, aby banka či banky byly schopny
 určit tohoto odpůrce a jeho účet, případně účty,
 včetně následujících údajů:
 a) celé jméno odpůrce;
 b) název banky, u které má odpůrce
 vedený účet nebo vedeno více účtů k obstavení, stejně
 jako adresu sídla banky v členském státě, kde je účet veden; a
 c) jedno z následujícího:
 i) číslo účtu nebo čísla
 účtů;
 ii) úplná adresa odpůrce;
 iii) je-li odpůrce fyzickou osobou,
 jeho datum narození nebo číslo vnitrostátního identifikačního
 průkazu nebo cestovního pasu;
 iv) je-li odpůrce právnickou osobu,
 číslo této právnické osoby v obchodním rejstříku.
 Článek 17
 Žádost o získání informací o účtu
 1. V případě, že
 navrhovatel nedisponuje všemi informacemi o účtu stanovenými v článku
 16, může požádat příslušný orgán členského státu výkonu, aby
 získal potřebné informace. Tato žádost je učiněna v návrhu na
 vydání příkazu.
 2. Žádost obsahuje všechny
 informace o odpůrci a jeho bankovních účtech, jež má navrhovatel k
 dispozici.
 3. Soud nebo vydávající orgán
 vydá příkaz podle článku 21 a předá jej příslušnému orgánu
 podle článku 24.
 4. Příslušný orgán použije
 všech vhodných a přiměřených prostředků, jež jsou v členském
 státě výkonu k dispozici, za účelem získání informací uvedených v odstavci
 1. Jakmile jsou tyto informace získány, příslušný orgán doručí
 příkaz bance v souladu s článkem 24.
 5. Postup získávání informací
 podle vnitrostátního práva, jež má být oznámeni Komisi podle článku 48, je
 jeden z těchto:
 a) možnost uložit povinnost všem bankám na
 území daného státu sdělit, zda má odpůrce u nich vedený účet;
 b) přístup příslušného orgánu k
 informacím uvedeným v odstavci 1 v případě, že tyto informace mají v
 držení orgány veřejné moci nebo správní orgány v rejstřících
 nebo jinde.
 6. Informace uvedené v odstavci
 4 jsou adekvátní účelu určení účtu či účtů
 odpůrce, relevantní a nikoli nepřiměřené a omezují se na:
 a) adresu odpůrce;
 b) banku nebo banky, u nichž má odpůrce
 vedený účet či účty;
 c) číslo účtu nebo čísla
 účtů odpůrce.
 Článek 18
 Výše částky v příkazu
 1. V případě, že byl
 příkaz vydán na základě rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné
 listiny vykonatelných v členském státě původu, navrhovatel má
 mít možnost zajistit částku uvedenou v příkazu spolu s úrokem či
 náklady v něm uvedenými.
 2. Ve všech ostatních
 případech má mít navrhovatel možnost zajistit částku pohledávku a
 veškery vzniklý úrok, který z ní vznikl.
 Článek 19
 Informace o podaných návrzích u jiných soudů
 1. Při podání návrhu na
 vydání příkazu uvede navrhovatel, zda podal u jiného soudu návrh na vydání
 příkazu nebo rovnocenného zajišťovacího opatření podle
 vnitrostátního práva proti stejnému odpůrci s cílem zajistit stejnou
 pohledávku.
 2. Navrhovatel vyrozumí soud, u
 něhož je podán návrh na vydání příkazu, o každém dalším příkazu
 nebo zajišťovacím opatření podle vnitrostátního práva podle postupu
 uvedeného v odstavci 1. V tomto případě může soud nebo
 vydávající orgán upustit od vydání dalšího příkazu, pokud dojde k
 závěru, že již učiněná opatření dostatečně chrání
 zájmy navrhovatele.
 Článek 20
 Komunikace a spolupráce mezi soudy
 1. V případě, že je u
 soudů v jednom členském státě podán návrh na vydání příkazu
 a u soudů v jiném členském státě podán návrh na
 zahájení řízení ve věci samé, tyto dotyčné soudy mohou
 spolupracovat za účelem zajištění řádné koordinace mezi řízeními,
 pokud jde o řízení ve věci samé a řízení týkající se vydání
 příkazu.
 2. Soud, u něhož je podán
 návrh na vydání příkazu, se může obrátit na jiný soud uvedený v
 odstavci 1 za účelem získání informací o všech důležitých okolnostech
 případu nebo požádat navrhovatele, aby tyto informace získal,
 přičemž se jedná například o informace o nebezpečí, že by
 odpůrce prostředky promrhal, nebo o jakémkoli zamítnutí vydání
 podobného opatření ze strany soudu, u něhož byl podán návrh na
 zahájení řízení ve věci samé. Takových informací je možné se domoci
 přímo prostřednictvím kontaktních míst Evropské soudní sítě pro
 občanské a obchodní věci ustavené rozhodnutím 2001/470/ES[27].
 Článek 21
 Vydání, účinek a trvání příkazu
 1. V případě, že jsou
 splněny požadavky uvedené v této kapitole, soud nebo vydávající orgán vydá
 příkaz.
 2. V případě, že
 příkaz má být vykonán v jiném členském státě, je vydán na
 formuláři stanoveném v příloze II.
 3. V případech uvedených v
 čl. 5 odst. 1 soud vydá příkaz nejpozději do sedmi
 kalendářních dnů po podání návrhu.
 4. V případě, kdy je
 vzhledem k výjimečným okolnostem považováno za nutné ústní slyšení, svolá
 soud slyšení nejpozději do sedmi dalších kalendářních dnů a vydá
 příkaz nejpozději do sedmi kalendářních dnů po proběhnutí
 slyšení.
 5. V případech uvedených v
 čl. 5 odst. 2 vydávající orgán vydá příkaz nejpozději do
 tří kalendářních dnů od podání návrhu.
 6. Aniž je dotčeno
 ustanovení článku 32, příkaz zabraňuje tomu, aby byla
 částka v něm výslovně uvedená z určeného účtu nebo
 účtů převedena, vybrána nebo odstraněna odpůrcem nebo
 jeho věřiteli.
 7. Příkaz zůstává v
 platnosti
 a) do té doby, než je zrušen soudem podle
 článků 34, 35, 36 či 40; nebo
 b) v případě, že navrhovatel
 získal ve věci samé rozhodnutí, soudní smír nebo veřejnou listinu,
 jež jsou vykonatelné v členském státě původu nebo v případech
 uvedených v čl. 5 odst. 2, do té doby, než je účinek příkazu
 nahrazen rovnocenným účinkem opatření v rámci výkonu podle
 vnitrostátního práva, za předpokladu, že v prvním z obou případů
 navrhovatel zahájil řízení o výkonu rozhodnutí na základě rozhodnutí,
 veřejné listiny nebo soudního smíru do 30 dnů po jejich oznámení nebo
 po té, co se staly vykonatelnými, podle toho, co nastane později.
 Článek 22
 Odvolání proti odmítnutí vydat příkaz
 1. Navrhovatel může podat k
 soudu, který byl oznámen Komisi v souladu s článkem 48, odvolání proti
 rozhodnutí soudu nebo vydávajícího orgánu, kterým se zamítá návrh na vydání
 příkazu.
 2. Odvolání má být podáno do 30
 dnů po oznámení rozhodnutí uvedeného v odstavci 1.
 Kapitola 3
 Vykonatelnost a výkon příkazu
 Článek 23
 Zrušení prohlášení vykonatelnosti
 Příkaz vydaný v jednom členském
 státě podle čl. 6 odst. 2 a čl. 14 odst. 1 je uznán a je
 vykonatelný v jiném členském státě bez nutnosti prohlášení
 vykonatelnosti a bez možnosti rozporovat jeho uznání.
 Článek 24
 Doručení příkazu bance
 1. Příkaz se doručí
 bance nebo bankám v něm uvedeným v souladu s tímto článkem.
 2. V případě, že byl
 příkaz vydán soudem nebo vydávajícím orgánem v členském státě
 výkonu, příkaz se bance doručí v souladu s právními předpisy
 tohoto členského státu.
 3. V případě, že má
 soud vydávající příkaz sídlo v jiném členském státě, než je
 členský stát výkonu, příkaz se doručí v souladu s nařízením
 (ES) č. 1393/2007 Evropského parlamentu a Rady[28].
 Co se týče zasílání příkazu, použije se
 následující:
 a) osoba nebo orgán odpovědné za
 doručení příkazu v členském státě původu zašle
 příkaz přímo příslušnému orgánu členského státu výkonu;
 b) zašlou se tyto dokumenty:
 i) vyhotovení příkazu na
 formuláři stanoveném v příloze II, které splňuje podmínky
 nezbytné pro ověření jeho pravosti;
 ii) případně přepis či
 překlad formuláře v souladu s článkem 47;
 iii) formulář pro zasílání uvedený v
 příloze I nařízení (ES) č. 1393/2007 případně s
 přiloženým přepisem či překladem podle čl. 48;
 c) příslušný orgán doručí
 příkaz bance nebo bankám v něm uvedeným. Příslušný orgán
 učiní všechny nezbytné kroky k doručení příkazu nejpozději
 do tří pracovních dnů od obdržení;
 d) jakmile je příkaz bance
 doručen, příslušný orgán vyhotoví potvrzení o doručení v souladu
 s článkem 10 nařízení (ES) č. 1393/2007 a zašle je osobě
 nebo orgánu, které doručení žádaly.
 Článek 25
 Doručení příkazu odpůrci
 1. Odpůrci se doručí
 příkaz a všechny písemnosti předložené soudu nebo příslušnému
 orgánu s cílem získat příkaz bezodkladně po doručení
 příkazu bance podle článku 24 a po té, co banka vydala prohlášení
 podle článku 27.
 2. V případě, že má
 odpůrce bydliště v členském státě původu,
 doručení se uskuteční v souladu s pravidly vnitrostátního práva
 tohoto členského státu.
 3. V případě, že má
 odpůrce bydliště v členském státě výkonu, příslušný
 orgán tohoto členského státu, do kterého byl příkaz zaslán v souladu
 s článkem 24 odst. 3, odpůrci doručí příkaz a související
 písemnosti v souladu s nařízením (ES) č. 1393/2007.
 4. Pokud má odpůrce
 bydliště v jiném členském státě, než je členský stát
 původu nebo členský stát výkonu, příslušný orgán členského
 státu výkonu, do kterého byl příkaz zaslán v souladu s článkem 24
 odst. 3, jej zašle přímo příslušnému orgánu členského státu, kde
 má odpůrce bydliště. Tento orgán doručí příkaz odpůrci
 v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1393/2007.
 Článek 26
 Provádění příkazu
 1. Banka, jíž je doručen
 příkaz, jej ihned po jeho obdržení provede tím, že zajistí, aby
 částka uvedená v příkazu nebyla převedena, odstraněna nebo
 vybrána z účtu nebo účtů uvedených v příkazu nebo
 určených bankou jako náležící odpůrci. Veškeré prostředky
 přesahující částku uvedenou v příkazu musí zůstat
 odpůrci k dispozici.
 2. V případě, že je
 příkaz doručen mimo úřední hodiny, provede se ihned po
 začátku následující úřední doby.
 3. V případě, že
 prostředky na účtu uvedeném v příkazu podle odstavce 1 sestávají
 z finančních nástrojů, jejich hodnota se určí na
 základě relevantní tržní sazby platné v den provedení.
 4. V případě, že
 měna, v níž jsou vedeny prostředky na účtu, není stejná jako
 měna, na kterou byl vydán příkaz, konvertuje banka částku na
 základě oficiálního směnného kurzu v den provedení.
 5. Odpovědnost banky za
 každé nedodržení povinností stanovených v tomto článku se řídí
 vnitrostátním právem.
 Článek 27
 Prohlášení banky
 1. Do tří pracovních
 dnů po doručení příkazu banka informuje příslušný orgán a navrhovatele
 za použití formuláře uvedeného v příloze III, zda a do jaké míry byly
 zajištěny prostředky na účtu odpůrce. Příslušný orgán
 zašle ve lhůtě jednoho pracovního dne prohlášení osobě nebo
 orgánu, jež žádaly doručení podle čl. 24 odst. 3 písm. a).
 2. V případě, že
 zůstatek na účtu je dostatečný pro pokrytí částky uvedené v
 příkazu, banka zůstatek účtu odpůrce nezveřejní.
 3. Banka může zaslat své
 prohlášení prostřednictvím zabezpečeného prostředku elektronické
 komunikace.
 4. Odpovědnost banky za
 nedodržení této povinnosti se řídí vnitrostátním právem
 Článek 28
 Obstavení více účtů
 1. V případě, že se
 příkaz vztahuje na více účtů vedených na odpůrce u jedné a
 té samé banky, banka příkaz provede pouze do výše částky v něm
 uvedené.
 2. V případě, že byl
 vydán jeden nebo více příkazů nebo rovnocenných zajišťovacích
 příkazů podle vnitrostátního práva, jež se týkají více účtů
 u různých bank, buď v tom samé členském státě, nebo v
 různých členských státech, má navrhovatel povinnost uvolnit každou
 uvedenou částku, jež přesahuje výši částky uvedenou v
 příkazu. Toto uvolnění se uskuteční do 48 hodin po doručení
 prvního prohlášení banky podle článku 27 dokládající takové
 překročení. Uvolnění se uskuteční prostřednictvím
 příslušného orgánu daného členského státu výkonu.
 Článek 29
 Obstavení společných a sběrných účtů
 Účty, jež nejsou výhradně vedeny na
 odpůrce nebo účty vedené na třetí stranu jménem odpůrce
 nebo účty vedené na odpůrce jménem třetí strany, podle
 údajů banky, se mohou obstavit pouze v rozsahu, v jakém mohou být
 obstaveny podle pravidel vnitrostátního práva, která se na účet vztahují a
 jež mají být podle článku 48 oznámena Komisi.
 Článek 30
 Náklady, jež nesou banky
 1. Banka je oprávněna žádat
 platbu nebo náhradu nákladů spojených s provedením evropského příkazu
 nebo příkazu podle čl. 17 odst. 4 písm. a) pouze, pokud má na takovou
 platbu nebo takové proplacení nárok v případě příkazů s
 rovnocenným účinkem, jež jsou vydány podle vnitrostátního práva.
 2. Poplatky za provedení
 evropského příkazu nebo příkazu podle čl. 17 odst. 4 písm. a)
 odpovídají jednotným pevným poplatkům, jež jsou určeny předem
 členským státem, kde je účet veden, při dodržení zásady
 proporcionality a nediskriminace.
 3. Členský stát v souladu s
 článkem 48 sdělí Komisi, zda jsou banky oprávněné vymáhat
 zpět své náklady, a pokud ano, výši poplatku podle odstavce 2.
 Článek 31
 Náklady, jež nese příslušný orgán
 Jakékoli poplatky účtované
 příslušným orgánem v rámci výkonu příkazu nebo vyřizování
 žádosti o získání informací o účtu, jak uvádí čl. 17 odst. 4,
 odpovídají jednotným pevným poplatkům, jež jsou určeny předem příslušným
 členským státem, při dodržení zásad proporcionality a nediskriminace,
 a jež jsou oznámeny Komisi v souladu s článkem 48.
 Článek 32
 Částky vyloučené z výkonu
 1. V případě, že tak
 stanoví právní předpisy členského státu výkonu, částky nutné k zajištění
 živobytí odpůrce a jeho rodiny, pokud je odpůrce fyzickou osobou,
 nebo nutné k zajištění možnosti pokračovat v obchodní činnosti,
 pokud je odpůrce právnickou osobou, se vyloučí z výkonu příkazu.
 2. Členské státy informují
 Komisi o pravidlech, jež se v souladu s jejich vnitrostátním právem na tyto
 situace použijí, včetně informace o tom, které částky nebo typy
 pohledávek na bankovním účtu jsou vyloučeny.
 3. V rozsahu, v jakém může
 být výše částky uvedená v odstavci 1 určena bez poskytnutí
 dodatečných informací odpůrcem, určí tuto výši po obdržení
 příkazu příslušný orgán členského státu výkonu a vyrozumí banku,
 že tato částka musí po provedení příkazu zůstat k dispozici
 odpůrci.
 4. Pro účely určení
 výše částky uvedené v odstavci 1 uplatní příslušný orgán právní
 předpisy členského státu, jenž jej určil, i když by měl
 odpůrce bydliště v jiném členském státě.
 Článek 33
 Pořadí konkurujících si věřitelů
 Příkaz přiznává stejné pořadí
 jako nástroj s rovnocenným účinkem podle práva členského státu, kde
 je bankovní účet veden. Členské státy v souladu s článkem 48
 informují Komisi o rovnocenných nástrojích a pořadí těchto
 nástrojů.
 Kapitola 4
 Opravné prostředky proti příkazu
 Článek 34
 Opravné prostředky odpůrce v členském státě původu
 1. V případě, že byl
 vydán příkaz podle oddílu 1 kapitoly 2, odpůrce může navrhnout
 a) přezkum příkazu na základě
 toho, že nebyly splněny požadavky na jeho vydání stanovené v článcích
 2, 6 a 7;
 b) přezkum příkazu na základě
 toho, že navrhovatel nezahájil řízení ve věci samé ve lhůtě
 uvedené v článku 13.
 2. S výjimkou přezkumu
 podle odst. 1 písm. b) se návrh na přezkum podává bezodkladně, a to
 a nejpozději ve lhůtě 45 dnů ode dne, kdy se
 odpůrce skutečně seznámil se zněním příkazu
 a mohl na ně reagovat.
 3. Návrh na přezkum se
 podává soudu, který vydal příkaz. Návrh je podán za použití formuláře
 stanoveného v příloze IV, jakýmkoli komunikačním prostředkem,
 včetně elektronického.
 4. Návrh je doručen
 navrhovateli v souladu s platnými pravidly pro doručování písemností.
 5. V případě, že je
 přezkum důvodný na základě jednoho z důvodu uvedených v odstavci
 1, soud rozhodne o zrušení, popřípadě změně příkazu
 nejpozději do 30 kalendářních dnů od doručení návrhu
 navrhovateli.
 6. Rozhodnutí zrušit, nebo
 změnit příkaz je ihned vykonatelné nehledě na jakékoli odvolání
 podle článku 37, pokud soud za účelem ochrany zájmů navrhovatele
 nerozhodne, že jeho rozhodnutí je vykonatelné až po té, co se stane
 pravomocným.
 7. Rozhodnutí se
 bezprostředně doručí dotyčné bance nebo dotyčným
 bankám, které ihned po obdržení provedou rozhodnutí odblokováním částky,
 jež byla zcela nebo částečně obstavena. Návrh je
 bezprostředně doručen navrhovateli v souladu s platnými
 pravidly pro doručování písemností.
 Článek 35
 Opravné prostředky odpůrce v členském státě výkonu
 1. V případě, že byl
 vydán příkaz v souladu s oddíly 1 nebo 2 kapitoly 2, může
 odpůrce žádat
 a) omezení výkonu příkazu na
 základě toho, že jisté částky na účtu jsou vyloučeny z
 výkonu podle práva členského státu, kde je účet veden, a tyto
 částky nebyly nebo nebyly řádně zohledněny příslušným
 orgánem podle článku 32;
 b) ukončení výkonu příkazu na
 základě toho, že
 i) v členském státě výkonu bylo
 vydáno rozhodnutí, jež zamítá pohledávku, jejíhož zajištění se navrhovatel
 pomocí příkazu domáhá, nebo, že
 ii) obstavený bankovní účet je
 vyloučen z výkonu podle právních předpisů členského státu,
 kde je účet veden, týkajících se imunity vůči výkonu soudního
 příkazu.
 2. V případě, že byl
 příkaz vydán v souladu s oddílem 1 kapitoly 2, má odpůrce právo žádat
 zrušení příkazu na základě toho, že navrhovatel nezahájil řízení
 ve věci samé ve lhůtě uvedené v článku 13.
 3. V případě, že byl
 vydán příkaz v souladu s oddílem 2 kapitoly 2, může odpůrce
 žádat
 i) zrušení příkazu na základě
 toho, že v členském státě původu byly zrušeny rozhodnutí, soudní
 smír nebo veřejná listina;
 ii) pozastavení výkonu příkazu na
 základě toho, že v členském státě původu byla pozastavena
 vykonatelnost rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné listiny.
 4. S výjimkou přezkumu
 podle odstavce 2 se návrh na přezkum podává bezodkladně, a to
 a nejpozději ve lhůtě 45 dnů ode dne, kdy se
 odpůrce skutečně seznámil se zněním příkazu
 a mohl na ně reagovat.
 5. Návrh je adresován
 příslušným soudům členského státu výkonu oznámeným
 členskými státy v souladu s článkem 48. Návrh je podán v listinné
 podobě za použití formuláře stanoveného v příloze IV, jakýmkoli
 komunikačním prostředkem, včetně elektronického.
 6. Návrh je doručen
 navrhovateli v souladu s platnými pravidly pro doručování písemností.
 7. Pokud je přezkum
 důvodný, soud rozhodne o zrušení, popřípadě změně
 příkazu nejpozději do 30 kalendářních dnů od doručení
 návrhu navrhovateli.
 8. Rozhodnutí zrušit, nebo
 změnit příkaz je ihned vykonatelné nehledě na jakékoli odvolání
 podle článku 37, pokud soud za účelem ochrany zájmů navrhovatele
 nerozhodne, že jeho rozhodnutí je vykonatelné až po té, co se stane
 pravomocným.
 Článek 36
 Opravné prostředky odpůrce v členském státě jeho
 bydliště
 Pokud je odpůrce spotřebitelem,
 zaměstnancem či pojištěncem, může rovněž podat návrh
 na přezkum podle článků 34 a 35 příslušnému soudu v
 členském státě, kde má bydliště, oznámenému Komisi podle
 článku 48.
 Článek 37
 Právo na odvolání
 Právo na odvolání proti rozhodnutí vydaném
 podle článků 34, 35 nebo 36 se řídí vnitrostátním právem.
 Článek 38
 Právo poskytnou alternativní zajištění
 1. Příslušný orgán
 členského státu výkonu ukončí výkon příkazu, jestliže
 odpůrce poskytne tomuto příslušnému orgánu záruční vklad uvedené
 částky podle odstavce 2 nebo rovnocenné zajištění, včetně
 bankovní záruky, jako alternativní prostředek k ochraně práv
 navrhovatele.
 2. Příkaz výslovně
 uvádí výši částky jistoty nutné k ukončení jeho výkonu.
 Článek 39
 Právo třetích stran
 Třetí strany mají právo vznést námitky
 proti příkazu u soudů členského státu původu nebo výkonu,
 pokud příkaz nebo jeho výkon poškozuje jejich práva.
 Článek 40
 Změna nebo zrušení příkazu
 Aniž by byla dotčena práva odpůrce
 podle článků 34, 35 a 36, každá ze stran může kdykoli navrhnout
 soudu původu změnu nebo zrušení příkazu na základě toho, že
 se v mezidobí změnily okolnosti, za kterých byl příkaz vydán,
 včetně toho, že bylo vydáno rozhodnutí ve věci samé zamítající
 pohledávku, k jejímuž zajištění byl příkaz určen, nebo že
 odpůrce pohledávku zaplatil.
 Kapitola 5
 Obecná ustanovení
 Článek 41
 Zastupování stran
 V řízeních pro vydání evropského
 příkazu k obstavení účtů není zastoupení advokátem nebo jiným
 odborníkem v oboru práva povinné.
 Článek 42
 Náklady, které má nést neúspěšná strana
 1. Náklady řízení nese
 strana, která ve věci neměla úspěch. Soud však straně,
 která ve věci měla úspěch, nepřizná náhradu nákladů v
 rozsahu, v němž nebyly nutně vynaložené nebo nebyly
 přiměřené ve vztahu k pohledávce.
 2. Při vydání příkazu
 podle oddílu 1 kapitoly 2 přiznává náhradu nákladů soud, který
 rozhoduje ve věci samé, nebo soud, který příkaz ruší dle čl. 34
 odst. 1 písm. b) nebo čl. 35 odst. 2.
 3. Při vydání příkazu
 podle oddílu 2 kapitoly 2 určuje náklady příslušný orgán, který
 vykonává rozhodnutí, veřejnou listinu nebo soudní smír, na jejichž
 základě byl příkaz vydán.
 Článek 43
 Soudní poplatky
 1. Soudní poplatky za vydání
 příkazu nesmí převyšovat poplatky za vydání rovnocenného
 opatření podle vnitrostátního práva, ani nesmí být neúměrné
 hodnotě pohledávky a odrazovat od využívání řízení.
 2. Členské státy informují
 Komisi o příslušných soudních poplatcích v souladu s článkem 49.
 Článek 44
 Lhůty
 Pokud soud, vydávající orgán nebo
 příslušný orgán za výjimečných okolností nemůže dodržet
 lhůty stanovené v čl. 21 odst. 3 a 4, čl. 24 odst. 3 písm. c),
 čl. 27 odst. 1, čl. 34 odst. 5 a 7 a čl. 35 odst. 8, přijme
 soud nebo orgán co nejdříve opatření vyžadovaná těmito
 ustanoveními. Soud nebo orgán odůvodní tyto výjimečné okolnosti na
 žádost některé ze stran.
 Článek 45
 Vztah k vnitrostátnímu procesnímu právu
 Veškeré procesní otázky, jež nejsou
 konkrétně upraveny tímto nařízením, se řídí vnitrostátním
 právem.
 Článek 46
 Vztah k jiným nástrojům
 1. Aniž by byla dotčena
 ustanovení článků 24, 25 a 27, tímto nařízením není dotčeno
 použití nařízení (ES) č. 1393/2007.
 2. Tímto nařízením není dotčeno
 nařízení Rady (ES) č. 44/2001[29].
 3. Tímto nařízením není
 dotčeno použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES.
 Článek 47
 Požadavky na překlad či přepis
 1. V případě, že toto
 nařízení vyžaduje přepis či překlad, provádí se tento
 přepis či překlad do úředního jazyka dotyčného
 členského státu, nebo pokud má tento členský stát více úředních
 jazyků, do jednoho z úředních jazyků soudního řízení
 v místě výkonu, v souladu s právními předpisy tohoto
 členského státu.
 2. U formulářů
 uvedených v čl. 8 odst. 1, čl. 15 odst. 1, čl. 21 odst. 2,
 čl. 24 odst. 3 písm. b) bodě ii) a iii) a písm. d), čl. 27 odst.
 1 a čl. 34 odst. 3 nebo u jiných dokumentů, jež mají strany
 předložit dle čl. 8 odst. 2 nebo článků 34, 35 či 36,
 lze přepis nebo překlad provést do jakéhokoli jiného úředního
 jazyka či jazyků orgánů Unie, u nichž dotyčný členský
 uvedl, že je přijímá.
 3. Každý překlad podle
 tohoto nařízení musí být proveden osobou oprávněnou provádět
 překlady v jednom z členských států.
 Článek 48
 Informace poskytované členskými státy
 1. Do __________ [12
 měsíců po vstupu nařízení v platnost] členské státy
 sdělí Komisi
 a) orgán příslušný pro vydání
 příkazu v souladu s čl. 14 odst. 2;
 b) postupy získávání dostupných informací
 podle příslušného vnitrostátního práva souladu s čl. 17 odst. 4;
 c) soud, u kterého se podává opravný
 prostředek proti rozhodnutí nevydat příkaz, jak se uvádí v
 článku 22;
 d) orgán příslušný pro výkon
 příkazu v souladu s kapitolou 3;
 e) rozsah, v němž mohou být podle
 příslušného vnitrostátního práva obstaveny společné a sběrné
 účty, jak se uvádí v článku 29;
 f) pravidla, jimiž se řídí částky
 vyloučené z výkonu podle příslušného vnitrostátního práva, jak se
 uvádí v článku 32;
 g) jednotné pevné poplatky bank a
 příslušného orgánu, jak se uvádí v článcích 30 a 31;
 h) pořadí zajišťovacích
 opatření rovnocenných evropskému příkazu ve vnitrostátním právu, jak
 se uvádí v článku 33;
 i) příslušné soudy v členských
 státech výkonu, ke kterým lze podat návrh na přezkum podle
 čl. 34 odst. 3 nebo článku 36;
 j) soudní poplatky za vydání příkazu,
 jak se uvádí v článku 44;
 k) jazyky, které přijímají pro
 překlad dokumentů, v souladu s článkem 47.
 2. Členské státy
 bezodkladně sdělí Komisi jakoukoli změnu informací uvedených v
 odstavci 1.
 3. Komise informace, jež jí byly
 sděleny podle ustanovení tohoto článku, vhodným způsobem
 zpřístupní veřejnosti, zejména za pomoci Evropské soudní sítě
 pro občanské a obchodní věci vytvořené rozhodnutím 2001/470/ES.
 Článek 49
 Změna příloh
 Komise je zmocněna přijímat akty v
 přenesené pravomoci v souladu s článkem 50, pokud jde o změny
 příloh.
 Článek 50
 Akty v přenesené pravomoci
 1. Pravomoc přijímat akty v
 přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným
 v tomto článku.
 2. Přenesení pravomoci
 uvedené v článku 50 na Komisi platí na dobu neurčitou ode
 dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
 3. Evropský parlament nebo Rada
 mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 50 kdykoli zrušit.
 Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci
 v něm blíže určené. Nabývá účinnosti dnem následujícím po
 zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské
 unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm
 upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů
 v přenesené pravomoci.
 4. Přijetí aktu
 v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí
 současně Evropskému parlamentu a Radě.
 5. Akt v přenesené
 pravomoci přijatý v souladu s článkem 50 vstoupí
 v platnost, jen pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada
 nevyslovily námitky ve lhůtě 2 měsíců ode dne oznámení
 tohoto aktu Evropskému parlamentu a Radě, nebo před uplynutím
 uvedené lhůty, pokud Evropský parlament i Rada uvědomí Komisi
 o svém záměru námitky nevyslovit. Z podnětu Evropského
 parlamentu nebo Rady je tato lhůta prodloužena o 2 měsíce.
 Článek 51
 Monitorování a přezkum
 1. Do [pěti let ode dne použitelnosti]
 Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému
 hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění tohoto
 nařízení. Zpráva bude obsahovat hodnocení fungování tohoto řízení a
 výkonu příkazu v členských státech.
 2. V případě
 potřeby se ke zprávě přiloží návrhy na změny nařízení.
 3. Členské státy shromáždí
 a zpřístupní Komisi informace
 a) o počtu návrhů na vydání
 příkazu, počtu případů, kdy byl příkaz vydán, a o
 hodnotě uvedené v každém příkazu a
 b) o počtu návrhů na přezkum
 podle článků 34, 35 a 36 a o výsledcích těchto řízení.
 Kapitola 6
 Závěrečná ustanovení
 Článek 52
 Vstup v platnost
 Toto nařízení vstupuje v platnost
 dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
 Toto nařízení je závazné v celém
 rozsahu a přímo použitelné v členských státech
 v souladu se Smlouvami.
 Použije se ode dne [24 měsíců po
 vstupu v platnost], s výjimkou článku 48, který se použije ode dne [12
 měsíců po vstupu v platnost].
 V [...] dne [...].
 Za Evropský parlament Za
 Radu
 předseda
 / předsedkyně předseda /
 předsedkyně
 PŘÍLOHA I
 EVROPSKÝ
 PŘÍKAZ K OBSTAVENÍ ÚČTŮ
 FORMULÁŘ NÁVRHU
 (Čl. 8 odst. 1 a
 čl. 15 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
 XXX, kterým se zavádí evropský příkaz k obstavení účtů k
 usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v Evropské unii)
 Vyplní soud
 Spisová značka:
 Soud obdržel dne: ___/___/_____
 DŮLEŽITÉ UPOZORNĚNÍ
 PŘEČTĚTE SI PROSÍM POKYNY NA ZAČÁTKU KAŽDÉHO ODDÍLU –
 USNADNÍ VÁM VYPLŇOVÁNÍ FORMULÁŘE
 Jazyk
 Vyplňte formulář v jazyce soudu, jemuž svůj návrh
 zasíláte. Formulář je k dispozici na internetových stránkách Evropského
 soudního atlasu http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_cs.htm ve všech úředních jazycích orgánů Evropské unie. To Vám
 může pomoci při vyplňování formuláře v požadovaném
 jazyce.
 Podpůrné
 dokumenty
 K formuláři
 návrhu by měly být přiloženy relevantní podpůrné dokumenty nebo
 důkazy, jako smlouvy, faktury, korespondence mezi stranami atd.
 Kopie formuláře návrhu a případných
 podpůrných dokumentů bude doručena odpůrci poté, co
 bankovní instituce provede evropský příkaz k obstavení účtů.
 Odpůrce může podat návrh na vydání evropského příkazu.
 1. Soud
 V tomto oddíle uveďte údaje o soudu, u
 kterého podáváte návrh. V oddíle 5 naleznete úplný výčet možných
 důvodů soudní příslušnosti.
 1.1. Název:
 1.2. Ulice a číslo / PO box:
 1.3. Město a poštovní směrovací číslo:
 1.4. Členský stát:
 Rakousko (AT)□ Belgie (BE) □ Bulharsko (BU) □ Kypr
 (CY) □ Česká republika (CZ) □ Německo (DE) □
 Estonsko (EE) □ Řecko (EL) □ Španělsko (ES) □
 Finsko (FI) □ Francie (FR) □ Maďarsko (HU) □ Irsko (IE)
 □ Itálie (IT) □ Litva (LT) □ Lucembursko (LU) □
 Lotyšsko (LV) □ Malta (MT) □ Nizozemsko (NL) □ Polsko (PL)
 □ Portugalsko (PT) □ Rumunsko (RO) □ Švédsko (SE) □
 Slovinsko (SI) □ Slovensko (SK) □ Spojené království (UK) □
 2. Navrhovatel
 V tomto oddíle uveďte údaje o sobě jako navrhovateli a
 případně o svém zástupci. Vezměte prosím na vědomí, že
 zastupování advokátem nebo jiným odborníkem z oboru práva není povinné.
 V některých zemích nemusí uvedení poštovní přihrádky (PO box)
 jako adresy postačovat, a proto byste měl(a) uvést ulici,
 číslo a poštovní směrovací číslo. Pokud tak neučiníte, je
 možné, že dokument nebude doručen.
 V políčku „další údaje“ můžete uvést
 další informace umožňující Vaši identifikaci, např. datum narození,
 osobní identifikační číslo nebo identifikační číslo
 společnosti.
 2.1. Příjmení, jméno / název společnosti nebo organizace:
 2.2. Ulice a číslo / PO box:
 2.3. Město a poštovní směrovací číslo:
 2.4. Země (pokud je členským státem, uveďte kód země podle
 oddílu 1):
 2.5. Tel.[30]
 2.6. E-mail[31]
 2.7. Případný zástupce navrhovatele a jeho kontaktní údaje*:
 2.8. Další údaje*:
 3.
 Odpůrce
 V tomto oddíle uveďte údaje o odpůrci a
 jeho zástupci, je-li znám. Vezměte prosím na vědomí, že odpůrce
 není povinen nechat se zastupovat advokátem nebo jiným odborníkem v oboru
 práva.
 V některých zemích nemusí uvedení
 poštovní přihrádky (PO box) jako adresy postačovat, a proto byste
 měl(a) uvést ulici, číslo a poštovní směrovací číslo. Pokud
 tak neučiníte, je možné, že dokument nebude doručen.
 Pokud nemůžete uvést všechny informace,
 jež nejsou označeny jako nepovinné (*), uveďte další informace v
 oddíle 4.
 3.1. Příjmení, jméno (druhé jméno*) / název společnosti nebo
 organizace:
 3.2. Ulice a číslo / PO box:
 3.3. Město a poštovní směrovací číslo:
 3.4. Země (pokud je členským státem, uveďte kód země podle
 oddílu 1):
 3.5. Tel.*:
 3.6. E-mail*:
 3.7. Zástupce odpůrce, je-li znám, a jeho kontaktní údaje*:
 4. Údaje
 o bankovním účtu odpůrce
 Pro úsporu
 času a nákladů je důležité uvést co nejvíce informací o
 bankovním účtu odpůrce. Pokud nemůžete poskytnout více
 údajů než ty, které jsou uvedeny v bodě 4.1., může se
 příslušný orgán v členském státě, v němž je účet
 veden, pokusit o zjištění dalších informací od bank nebo z veřejných
 rejstříků. Tento postup však bude nějakou dobu trvat a za
 zjištění informací Vám může být naúčtován poplatek.
 V případě, že chcete obstavit
 více než jeden bankovní účet, použijte další listy.
 4.1. Členský stát, v němž je bankovní účet veden
 (uveďte kód země podle oddílu 1)
 4.2. Název banky
 4.3. Adresa sídla banky: ulice a číslo / PO box a poštovní
 směrovací číslo / země
 4.4. Číslo bankovního účtu
 4.5. Tel./fax banky*:
 4.6. Další údaje o druhu bankovního účtu*:
 Pokud nemůžete uvést více informací o bankovním účtu než
 zemi, v níž je veden (bod 4.1.), a pokud neznáte ani úplnou adresu odpůrce
 (body 3.2. a 3.3. výše), je nutné uvést jednu z těchto dalších informací:
 4.7. Je-li odpůrcem fyzická osoba,
 4.7.1. Datum narození odpůrce:
 4.7.2. Národní identifikační číslo odpůrce:
 4.7.3. Číslo pasu odpůrce:
 4.8. Je-li odpůrcem právnická osoba, její číslo v obchodním
 rejstříku:
 5. Soudní příslušnost
 Obdržel(a) jste již rozhodnutí, veřejnou
 listinu nebo soudní smír týkající se odpůrce?
 Ano || ̈
 Ne || ̈
 Pokud ano, pokračujte v oddíle 6.
 Pokud ne, uveďte informace požadované
 níže v tomto oddíle a pokračujte v oddíle 7.
 Váš návrh musí být podán u soudu, který je příslušný se jím zabývat.
 Soudní příslušnost pro vydávání evropského příkazu k obstavení
 účtů má soud, který má příslušnost ve věci samé, v souladu
 s pravidly příslušných nástrojů evropského práva. Informace o
 pravidlech týkajících se soudní příslušnosti naleznete v Evropském
 soudním atlasu na internetové stránce http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_cs.htm. O vydání evropského příkazu k obstavení účtů
 můžete také požádat přímo v členském státě, v němž je
 účet veden.
 Tento oddíl obsahuje neúplný výčet
 možných důvodů příslušnosti soudu podle výše uvedeného
 nařízení.
 Můžete také
 konzultovat internetovou stránku http://ec.europa.eu/civiljustice/glossary/glossary_cs.htm,
 kde jsou vysvětleny některé zde použité právní pojmy.
 5. Čím odůvodňujete příslušnost soudu? ||
 5.1. Bydliště odpůrce || ̈
 5.2. Místo provedení smlouvy || ̈
 5.3. Místo, kde došlo ke škodné události || ̈
 5.4. Dohoda stran o volbě soudu || ̈
 5.5. Místo, kde je veden bankovní účet, jenž má být obstaven || ̈
 5.6. Jiné (upřesněte)
 6.
 Stávající rozhodnutí, veřejná listina nebo soudní smír
 6.1. Název soudu / jiného orgánu: 6.2. Datum vydání rozhodnutí: 6.3. Měna: □ euro (EUR) □ bulharský lev (BGN) □ česká koruna (CZK) □ maďarský forint (HUF) □ litevský litas (LTL) □ lotyšský latas (LVL) □ polský zlotý (PLN) □ britská libra (GBP) □ rumunský leu (RON) □ švédská koruna (SEK) □ jiná (uveďte kód ISO): 6.4. Částka, kterou má odpůrce podle rozhodnutí zaplatit navrhovateli 6.4.1. Jistina: 6.4.2. Úrok přiznaný rozhodnutím: – Částka:_____ nebo – sazba ... %. Úrok by se měl počítat od ... (dd/mm/rrrr) do ... (dd/mm/rrrr). □ Úrok, který se počítá od data přijetí rozhodnutí: – sazba ... %. 6.4.3. Náklady, které má odpůrce nést □ Ne □ Ano. Uveďte, o jaké náklady se jedná, a výši částky (nárokované nebo vynaložené). □ Soudní poplatky: ... □ Náklady na právní zastoupení: ... □ Náklady na doručování písemností: ... □ Jiné: ... 6.5. Potvrzuji, že rozhodnutí, veřejná listina nebo soudní smír dosud nebyly vykonány □ Ano 6.6. Jsou rozhodnutí, soudní smír nebo úřední listina ze zákona vykonatelné v členském státě výkonu nebo byly prohlášeny v tomto státě za vykonatelné? □ Ne – pokračujte v oddíle 8. □ Ano – přiložte □ potvrzení pro účely výkonu rozhodnutí vydané soudem nebo příslušným orgánem v souladu s použitelným nástrojem Unie nebo □ prohlášení vykonatelnosti a pokračujte v oddíle 9. ||
 7. Výše
 a odůvodnění pohledávky (nevyplňujte,
 pokud jste vyplnil(a) oddíl 6)
 Evropský příkaz k obstavení
 účtů může být vydán, pokud předložíte důležité
 skutečnosti odůvodněně podepřené důkazy, jež soud
 přesvědčí o tom, že se Vaše pohledávka vůči odpůrci
 jeví jako opodstatněná co do výše nárokované v příkazu.
 7.1. Výše jistiny pohledávky:
 7.2. Výše úroků:
 7.2.1. Úroková sazba vypočtená do dne podání návrhu:
 7.2.2. Sazba ... %
 7.3. Odůvodnění pohledávky vůči odpůrci:
 7.4. Seznam důkazů (přiloženy písemné důkazy):
 8. Důvody, proč je třeba
 vydat evropský příkaz k obstavení účtů (nevyplňujte, pokud jste v bodě 6.5. odpověděl(a)
 „ano“):
 Evropský příkaz k obstavení
 účtů může být vydán pouze tehdy, pokud předložíte
 důležité skutečnosti svědčící o tom, že výkonu stávajícího
 nebo budoucího titulu vůči odpůrci hrozí zmaření nebo
 podstatné ztížení, zejména pokud existuje nebezpečí, že by odpůrce
 mohl majetek uložený na jednom či více bankovních účtech, jež mají
 být obstaveny, převést, ukrýt nebo se jej zbavit.
 8.1. Existuje nebezpečí, že by odpůrce mohl převést nebo
 ukrýt majetek uložený na bankovním účtu nebo se jej zbavit? Pokud ano,
 uveďte více informací o situaci:
 8.2. Existuje jiný druh nebezpečí zmíněného v textu nad tímto
 oddílem? Pokud ano, uveďte více informací:
 8.3. Seznam důkazů (přiloženy písemné důkazy):
 9. Jiné soudy, u nichž byl podán návrh na
 vydání zajišťovacích opatření
 Musíte poskytnout informace o tom, zda jste u jiného
 soudu podal(a) návrh na zajišťovací opatření vůči témuž
 odpůrci, zajišťující stejná práva. Soud, u něhož jste podal(a)
 návrh na vydání evropského příkazu k obstavení účtů, musíte
 informovat o jakémkoli jiném vydaném evropském příkazu k obstavení
 účtů nebo zajišťovacím opatření vydaném na základě
 vnitrostátních předpisů.
 9.1. Jiné návrhy na vydání evropského příkazu k obstavení
 účtů
 9.1.1. Název soudu:
 9.1.2. Adresa soudu:
 9.1.3. Číslo jednací návrhu:
 9.1.4. Je pohledávka ve stejné výši, o jakou se zde žádá?
 □ Ano. □ Ne. Pokud ne, uveďte údaje o částce
 požadované v jiném návrhu a o měně:
 9.2. Návrhy vnitrostátních zajišťovacích opatření
 9.2.1. Název soudu:
 9.2.2. Adresa soudu:
 9.2.3. Číslo jednací návrhu:
 9.1.4. Je pohledávka ve stejné výši, o jakou se zde žádá?
 □ Ano. □ Ne. Pokud ne, údaje o částce požadované v
 jiném návrhu a o měně:
 10.
 Datum a podpis
 Nezapomeňte
 na poslední straně formuláře uvést čitelně své jméno,
 podpis a datum.
 Žádám tímto
 soud, aby na základě mého návrhu vydal evropský příkaz k obstavení
 účtů odpůrce.
 Prohlašuji, že
 uvedené údaje jsou podle mého nejlepšího vědomí a svědomí pravdivé.
 V:
 Dne: ___/___/_____
 Jméno a
 podpis:
 Seznam
 dokumentů přiložených k této žádosti:
 PŘÍLOHA II
 EVROPSKÝ PŘÍKAZ K
 OBSTAVENÍ ÚČTŮ
 (Čl. 21 nařízení Evropského parlamentu a
 Rady (ES) č. XXX, kterým se zavádí evropský příkaz k obstavení
 účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v
 občanských a obchodních věcech)
 1. Soud
 původu
 1.1 Název:
 1.2 Adresa:
 1.3 Ulice a číslo / PO box:
 1.4 Místo a poštovní směrovací
 číslo:
 1.5 Členský stát
 AT □ BE □ BU □ CY □ CZ
 □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU
 □ IE □ IT □ LT □ LU □ LV □ MT □ NL
 □ PL □ PT □ RO □ SE □ SI □ SK □ UK
 □
 1.6 Tel./fax/e-mail:
 2. Navrhovatel
 2.1. Příjmení a jméno (jména) /
 název společnosti nebo organizace:
 2.2. Adresa:
 2.2.1. Ulice a číslo / PO box:
 2.2.2. Místo a poštovní směrovací
 číslo:
 2.2.3. Země (pokud je členským
 státem, uveďte kód země podle oddílu 1):
 3. Odpůrce
 3.1. Příjmení a jméno (jména) /
 název společnosti nebo organizace:
 3.2. Adresa:
 3.2.1. Ulice a číslo / PO box:
 3.2.2. Místo a poštovní směrovací
 číslo:
 3.2.3. Země (pokud je členským
 státem, uveďte kód země podle oddílu 1):
 4. Datum a číslo jednací
 evropského příkazu k obstavení účtů
 4.1. Datum
 4.2. Číslo jednací příkazu
 5. Bankovní účty, jež mají být
 obstaveny
 Soud ukládá, aby byl do výše částky
 uvedené v bodu 6.5. obstaven tento bankovní účet odpůrce:
 5.1. Informace o prvním bankovním
 účtu, jenž má být obstaven
 5.1.1. Členský stát, v němž je
 bankovní účet veden (uveďte kód země podle oddílu 1):
 5.1.2. Název a adresa banky:
 5.1.3. Číslo bankovního účtu:
 5.2. Informace o druhém bankovním
 účtu, jenž má být obstaven:
 5.2.1. Členský stát, kde je účet
 veden:
 5.2.2. Název a adresa banky:
 5.2.3. Číslo bankovního účtu:
 (pro další účty použijte zvláštní list)
 Pokud má být obstaven více než jeden účet, je
 navrhovatel povinen uvolnit jakoukoli obstavenou částku přesahující
 výši uvedenou v bodu 6.5. (čl. 28 odst. 2).
 UPOZORNĚNÍ: Pokud navrhovatel nemohl uvést
 více informací než jméno členského státu, v němž je bankovní
 účet veden, může být tento příkaz proveden pouze tehdy, pokud
 nezbytné informace získá příslušný orgán v členském státě
 výkonu.
 6. Obstavená částka
 6.1. Měna
 □ euro (EUR) □ bulharský lev (BGN)
 □ česká koruna (CZK) estonská koruna (EEK) □ maďarský
 forint (HUF) □ litevský litas (LTL) □ lotyšský latas (LVL) □
 polský zlotý (PLN) □ britská libra (GBP) □ rumunský leu (RON)
 □ švédská koruna (SEK) □ jiná
 (uveďte kód ISO):
 6.2. Jistina:
 6.3. Úroky:
 6.4. Náklady (přiznané rozhodnutím):
 6.5. Obstavená částka celkem:
 7. Jistota
 7.1. Musí navrhovatel složit jistotu?
 □ Ne
 □ Ano, ve výši
 Měna
 □ euro (EUR) □ bulharský lev (BGN)
 □ česká koruna (CZK) □ estonská koruna (EEK) □
 maďarský forint (HUF) □ litevský litas (LTL) □ lotyšský latas
 (LVL) □ polský zlotý (PLN) □ britská libra (GBP) □ rumunský
 leu (RON) □ švédská koruna (SEK) □ jiná (uveďte kód ISO):
 7.2 Obstavení se ukončí, pokud odpůrce
 složí záruku ve výši:
 8. Náklady
 8.1. Měna
 □ euro (EUR) □ bulharský lev (BGN)
 □ česká koruna (CZK) □ estonská koruna (EEK) □
 maďarský forint (HUF) □ litevský litas (LTL) □ lotyšský latas
 (LVL) □ polský zlotý (PLN) □ britská libra (GBP) □ rumunský leu
 (RON) □ švédská koruna (SEK) □ jiná (uveďte kód ISO):
 8.2. Má odpůrce nést v plném rozsahu
 nebo částečně náklady řízení?
 □ Ne
 □ Ano. Uveďte, o jaké náklady se
 jedná, a jejich výši (nárokovanou nebo vynaloženou).
 □ Soudní poplatky: ...
 □ Náklady na právní zastoupení: ....
 □ Náklady na doručování písemností:
 ...
 □ Jiné: ...
 9. Trvání
 příkazu
 Příkaz se stane zrušitelným, pokud
 navrhovatel nezahájí řízení ve věci do ..............(dne) [30 dnů ode
 dne vydání příkazu][32]
 V ................... Dne
 .............................
 ...................................
 Podpis a/nebo razítko ...
 PŘÍLOHA III
 Prohlášení banky
 Informace týkající se
 prostředků obstavených v důsledku vydání evropského příkazu
 k obstavení účtů, určené příslušnému orgánu a navrhovateli
 (Čl. 27 odst. 1 nařízení Evropského
 parlamentu a Rady (ES) č. XXX, kterým se zavádí evropský příkaz k
 obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních
 pohledávek v občanských a obchodních věcech)
 Tyto informace budou zaslány příslušnému
 orgánu a navrhovateli zabezpečenou elektronickou cestou nebo poštou.
 1.
 Soud původu
 1.1.
 Název:
 1.1.
 Adresa:
 1.1.1.
 Ulice a číslo / PO box:
 1.1.1.
 Místo a poštovní směrovací číslo:
 1.1.2.
 Členský stát
 AT □ BE □ BU □ CY □ CZ
 □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU
 □ IE □ IT □ LT □ LU □ LV □ MT □ NL
 □ PL □ PT □ RO □ SE □ SI □ SK □ UK
 □
 2. Evropský příkaz k obstavení
 vydaný soudem původu
 2.1. Číslo jednací evropského
 příkazu:
 2.2. Celková částka, jež má být
 obstavena:
 3. Navrhovatel
 3.1. Příjmení a jméno (jména) /
 název společnosti nebo organizace:
 3.2. Adresa:
 3.2.1. Ulice a
 číslo / PO box:
 3.2.2. Místo a
 poštovní směrovací číslo:
 3.2.3. Země (pokud je členským
 státem, uveďte kód země podle oddílu 1):
 3.3. E-mail:
 4. Odpůrce
 4.1. Příjmení a jméno (jména) /
 název společnosti nebo organizace:
 4.2. Adresa:
 4.2.1. Ulice a
 číslo / PO box:
 4.2.2. Místo a
 poštovní směrovací číslo:
 4.2.3. Země (pokud je členským
 státem, uveďte kód země podle oddílu 1):
 5. Obstavené prostředky
 5.1. Název banky:
 5.2. Adresa banky:
 5.3. Členský
 stát (uveďte kód země podle oddílu 1)
 5.4 Tel./fax/e-mail
 banky:
 5.5. Výše
 obstavené částky:
 V ................... Dne
 .............................
 ...................................
 Podpis a/nebo razítko
 PŘÍLOHA IV
 NÁVRH NA PŘEZKUM
 (Články 34, 35 a 36 nařízení Evropského
 parlamentu a Rady (ES) č. XXX, kterým se zavádí evropský příkaz k
 obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních
 pohledávek v občanských a obchodních věcech)
 DŮLEŽITÉ UPOZORNĚNÍ
 Jazyk
 Vyplňte formulář v jazyce soudu, jemuž
 svůj návrh zasíláte. Formulář je k dispozici na internetových
 stránkách Evropského soudního atlasu http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm
 ve všech úředních jazycích orgánů Evropské unie. To Vám může
 pomoci při vyplňování formuláře v požadovaném jazyce.
 2.
 navrhovatel
 2.1.
 Příjmení a jméno
 (jména) / název společnosti nebo organizace:
 2.1.
 Adresa:
 2.1.1.
 Ulice a číslo / PO box:
 2.1.1.
 Místo a poštovní směrovací číslo:
 2.1.2.
 Země (pokud je členským státem,
 uveďte kód země podle oddílu 2):
 3.
 Soud původu (soud, který vydal evropský příkaz k obstavení
 účtů)
 3.1.
 Název:
 3.1.
 Adresa:
 3.1.1.
 Ulice a číslo / PO box:
 3.1.1.
 Místo a poštovní směrovací číslo:
 3.1.2.
 Členský stát
 AT □ BE □ BU □ CY □ CZ
 □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU
 □ IE □ IT □ LT □ LU □ LV □ MT □ NL
 □ PL □ PT □ RO □ SE □ SI □ SK □ UK
 □
 4.
 Evropský příkaz k obstavení účtů:
 4.1.
 Datum a číslo
 jednací:
 3.2. Celková částka, jež má být obstavena:
 5.
 Členský stát výkonu
 Členský stát, v němž byl platební
 příkaz vykonán (uveďte kód země podle oddílu 2):
 6.
 Navrhovatel
 6.1.
 Příjmení a jméno
 (jména) / název společnosti nebo organizace:
 6.1.
 Adresa:
 6.1.1.
 Ulice a číslo / PO box:
 6.1.1.
 Místo a poštovní směrovací číslo:
 6.1.2.
 Země (pokud je členským státem,
 uveďte kód země podle oddílu 2):
 Žádost o
 přezkum
 Ve
 většině případů musí být návrh na přezkum evropského
 příkazu k obstavení účtů podán soudu původu. Je tomu tak v
 případě, chcete-li vznést některou z námitek uvedených níže v oddíle
 6, zejména námitky vůči existenci či výši pohledávky nebo
 vůči existenci nebezpečí promrhání majetku.
 Chcete-li
 vznést některou z námitek vůči řízení o výkonu uvedených
 níže v oddíle 7, zejména týkající se částek, jež jsou
 vyloučeny z exekuce, musíte svůj návrh podat soudu
 v členském státě výkonu.
 Pokud jste
 byl(a) žalován(a) jakožto spotřebitel, zaměstnanec nebo
 pojištěná osoba, můžete svůj návrh na přezkum podat
 příslušnému soudu v členském státě, kde máte obvyklé
 bydliště. V tomto případě zaškrtněte námitky, které chcete
 vznést, v oddíle 6 a/nebo 7 a zaškrtněte rámeček v oddíle 8.
 7.
 žádost o přezkum soudem původu
 Pozn.: Pokud byl evropský příkaz k
 obstavení účtů vydán na základě stávajícího rozhodnutí, soudního
 smíru nebo úřední listiny vůči Vám, máte právo vznést pouze
 námitky uvedené v bodech 6.1.1, 6.1.2 a 6.2.
 Tímto podávám návrh na přezkum evropského
 příkazu, protože (zaškrtněte příslušný rámeček)
 6.1. podmínky pro vydání evropského
 příkazu k obstavení účtů nebyly splněny, protože
 6.1.1. □ nařízení se nevztahuje na
 pohledávku/soudní rozhodnutí navrhovatele (článek 2)
 6.1.2. □ soud původu není
 příslušný (článek 6 nebo čl. 14 odst. 1)
 6.1.3. □ pohledávka navrhovatele není
 opodstatněná (čl. 7 odst. 1), prosím zdůvodněte:
 6.1.4. □ neexistuje nebezpečí, že
 prostředky uložené na bankovním účtu budou převedeny, ukryty
 nebo odstraněny (čl. 7 odst. 2), prosím zdůvodněte:
 6.2. □ 6.3. □ Navrhovatel měl
 být požádán o složení záruky nebo vyšší záruky, než nařídil soud (prosím
 zdůvodněte):
 6.4 □ Navrhovatel nezahájil řízení
 ve věci samé do 30 dnů ode dne vydání příkazu nebo v kratší
 lhůtě uložené vydávajícím soudem.
 8.
 návrh na přezkum v členském státě výkonu
 Pozn.: Pokud byl evropský příkaz k
 obstavení účtů vydán na základě stávajícího rozhodnutí, soudního
 smíru nebo úřední listiny vůči Vám, nemáte právo vznést námitky
 uvedené v bodě 7.4.
 Tímto podávám návrh na přezkum výkonu
 evropského příkazu, protože (zaškrtněte příslušný
 rámeček)
 7.1. Evropský příkaz byl vykonán v
 rozporu s právem členského státu výkonu, protože:
 7.1.1. □ Odpůrce má právo
 vyloučit určitou finanční částku z výkonu, ale nyní byla
 tato částka nebo její část rovněž obstavena
 7.1.2. □ Účet odpůrce je
 vyloučen z výkonu podle právních předpisů týkajících se imunity
 vůči výkonu příkazu
 7.2. □ Evropský příkaz se
 ukončuje, jelikož v členském státě výkonu bylo vydáno
 rozhodnutí, kterým se zamítá pohledávka navrhovatele.
 7.3. □ Evropský příkaz se ruší z
 důvodu, že soudní smír nebo úřední listina byly v členském
 státě původu zrušeny.
 7.4. □ Navrhovatel nezahájil řízení
 ve věci samé do 30 dnů ode dne vydání příkazu nebo v kratší
 lhůtě uložené vydávajícím soudem.
 7.5. □ Evropský příkaz musí být
 pozastaven z důvodu, že byla v členském státě původu
 pozastavena vykonatelnost soudního rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné
 listiny.
 9.
 návrh na přezkum v členském státě místa bydliště
 odpůrce
 Byl vydán evropský příkaz k obstavení
 účtů vůči mé osobě jakožto
 □ zákazníkovi
 □ zaměstnanci
 □ pojištěné osobě.
 V: ...
 Dne
 (dd/mm/rrrr):
 Jméno
 navrhovatele nebo pověřeného zástupce
 Prohlašuji, že uvedené údaje jsou podle mého
 nejlepšího vědomí a svědomí pravdivé.
 Podpis:
 [1] Přijatém
 na zasedání Evropské rady ve dnech 10. a 11. prosince 2009.
 [2] KOM(2010)
 171, 20.4.2010.
 [3] Úř.
 věst. C 33, 31.1.1998, s. 3.
 [4] Úř.
 věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.
 [5] Úř.
 věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [6] Návrh
 nařízení o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
 občanských a obchodních věcech (přepracované znění) –
 KOM(2010) 748, 14.12.2010.
 [7] Plenární
 zasedání EP, 10. květen 2011. Dokument JURI 2009/2169(INI) ze dne
 16.2.2011, zpravodaj Arlene McCarthy (S-D/UK).
 [8] Věc
 125/79 Denilauler ze dne 21. května 1980.
 [9] Na
 zasedání Evropské rady dne 26. března 2010 vytyčili vedoucí
 představitelé Evropské unie svůj plán pro „Evropu 2020“, což je
 strategie pro zvýšení konkurenceschopnosti EU, rychlejší růst a vyšší
 zaměstnanost. http://ec.europa.eu/europe2020/index_cs.htm
 [10] KOM(2006)
 618.
 [11] „Improving
 the enforcement of judicial decisions in the European Union: transparency of
 the debtor's assets, attachment of bank accounts; provisional enforcement and
 protective measures“, http://ec.europa.eu/civiljustice/publications/docs/enforcement_judicial_decisions_180204_en.pdf
 (Zlepšování výkonu soudních rozhodnutí v Evropské unii: transparentnost
 dlužníkových aktiv, obstavení bankovních účtů a zajišťovací
 opatření)
 [12] „Study for
 an Impact Assessment on a draft legislative proposal on the attachment of bank
 accounts“, Středisko pro strategické a hodnotící služby (CSES), Londýn (Studie
 pro posouzení dopadu předběžného legislativního návrhu o obstavení
 bankovních účtů)
 [13] Obchodní
 spory a přeshraniční vymáhání pohledávek, k dispozici na adrese
 http://ec.europa.eu/yourvoice/ebtp/consultations/2010/cross-border-debt-recovery/index_cs.htm
 [14] Evropské
 řízení o drobných nárocích zavedené nařízením (ES) č. 861/2007 a
 evropský platební rozkaz zavedený nařízením (ES) č. 1896/2006.
 [15] Sdělení
 Komise – KOM(2010) 573, 19.10.2010.
 [16] Úř.
 věst. C , , s. .
 [17] Úř.
 věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.
 [18] KOM(2006)
 618.
 [19] Úř.
 věst. C 115, 4.5.2010, s. 1.
 [20] Úř.
 věst. L 324, 10.12.2007, s. 79.
 [21] Úř.
 věst. L 124, 8.6.1971, s. 1.
 [22] Úř.
 věst. L 281, 23.11.1995, s. 319.
 [23] Úř.
 věst. L 166, 11.6.1998, s. 47.
 [24] Úř.
 věst. L 145, 30.4.2004, s. 1.
 [25] Úř.
 věst. L 177, 4.7.2008, s. 6.
 [26] Úř.
 věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [27] Úř.
 věst. L 174, 27.6.2001, s. 25.
 [28] Úř.
 věst. L 324, 10.12.2007, s. 79.
 [29] Úř.
 věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [30] Nepovinné
 [31] Nepovinné.
 [32] Použije se
 pouze tehdy, pokud je příkaz vydán před zahájením řízení ve
 věci.