type: legislation

text:
 |
 52013PC0550
 Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica /* COM/2013/0550 final - 2013/0265 (COD) */
 OBRAZLOŽENJE
 1. KONTEKST PRIJEDLOGA
 Razlozi za prijedlog i njegovi ciljevi
 Cilj je ovog prijedloga pridonijeti razvoju
 tržišta platnog prometa diljem EU-a kojim će se potrošačima,
 trgovcima na malo i drugim poduzetnicima omogućiti da iskoriste sve prednosti
 unutarnjeg tržišta EU-a, uključujući e-trgovinu, u skladu sa
 strategijom Europa 2020. i Digitalnom agendom.
 Kako bi se postigao taj cilj i promicale
 usluge diljem EU-a te učinkovitost i inovacije u području
 instrumenata kartičnog plaćanja i platnih transakcija na temelju
 kartica u sustavima plaćanja izvan interneta, na internetu i sustavima
 mobilnog plaćanja, potrebna je pravna jasnoća i ujednačeni
 uvjeti. Osim toga, trebalo bi zabraniti poslovna pravila i druge uvjete kojima
 se sprječava pristup potrošača i trgovaca na malo točnim
 informacijama o plaćenim naknadama u vezi s platnim transakcijama i time
 ometa stvaranje potpuno učinkovitog unutarnjeg tržišta.
 Opći kontekst
 Regulatorni i zakonodavni kontekst za platni
 promet u maloprodaji u EU-u razvija se tijekom posljednjih 12 godina, a razvoj
 je ubrzan uvođenjem eura. Uredbom 2560/2001 o istovrijednosti naknada za
 domaća i prekogranična plaćanja u eurima potaknute su daljnje
 inicijative u vezi s uspostavom unutarnjeg tržišta za plaćanja.
 Regulatorni i zakonodavni okvir dopunjuje se
 nizom ispitivanja i odluka koje je Komisija u skladu sa zakonodavstvom EU-a o
 tržišnom natjecanju provela tijekom proteklih pet godina u području
 platnog prometa u maloprodaji.
 Sigurna, učinkovita, konkurentna i
 inovativna elektronička plaćanja ključna su za unutarnje tržište
 svih proizvoda i usluga, što ima sve veći utjecaj s obzirom na svjetski
 trend napuštanja tradicionalnih oblika trgovanja u korist e-trgovine. U tom
 kontekstu, raširena primjena određenih restriktivnih poslovnih pravila i
 prakse ometa uspostavu učinkovitog i funkcionalnog unutarnjeg tržišta u
 području platnih kartica. Poslovna pravila i praksa takve vrste dovode i
 do neinformiranosti potrošača i trgovaca na malo o troškovima i određivanju
 cijena transakcija, što za posljedicu ima nezadovoljavajuće tržišne
 ishode, uključujući neučinkovite cijene.
 Jedan od ključnih postupaka koji ometa
 uspostavu cjelovitog tržišta raširena je upotreba takozvanih višestranih
 međubankovnih naknada u „četverostranim” sustavima,
 najčešćoj vrsti kartičnih sustava. To su zajednički
 dogovorene međubankovne naknade, koje obično dogovaraju pružatelji
 usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja i pružatelji usluga platnog
 prometa u ulozi izdavatelja, a koji pripadaju određenom sustavu. Takve
 međubankovne naknade koje plaćaju pružatelji usluga platnog prometa u
 ulozi prihvatitelja dio su naknada koje oni naplaćuju trgovcima (naknade
 koje se zaračunavaju trgovcima), a trgovci ih naplaćuju
 potrošačima. Stoga visoke međubankovne naknade koje plaćaju
 trgovci za posljedicu imaju više konačne cijene robe i usluga koje
 plaćaju svi potrošači. Čini se da je u praksi cilj tržišnog
 natjecanja među kartičnim sustavima uvjeriti što je više moguće
 pružatelja usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja da izdaju svoje kartice,
 što obično dovodi do viših, a ne nižih naknada, za razliku
 od uobičajenog disciplinirajućeg učinka tržišnog natjecanja na
 cijene u tržišnom gospodarstvu.
 Trenutačno u EU-u ne postoje propisi
 kojima se uređuju međubankovne naknade, osim, posredno, u
 slučaju naknada koje se zaračunavaju trgovcima za osobne transakcije
 u Danskoj. Međutim, mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje
 vode postupke za primjenu prava o tržišnom natjecanju, među ostalim u
 Ujedinjenoj Kraljevini, Njemačkoj i Italiji. Niz država članica,
 uključujući Poljsku, Mađarsku, Ujedinjenu Kraljevinu i Italiju,
 također je u postupku donošenja zakonodavstva.
 Učinci
 na potrošače
 Porast cijena uzrokovan međubankovnim
 naknadama štetan je za potrošače koji obično nisu upoznati s
 naknadama koje trgovci plaćaju za instrument plaćanja koji koriste. U
 isto vrijeme niz poticajnih postupaka koje primjenjuju pružatelji usluga
 platnog prometa u ulozi izdavatelja (poput putničkih vaučera, bonusa,
 popusta, povrata, besplatnog osiguranja itd.) potrošače usmjerava na
 upotrebu instrumenata plaćanja s visokim naknadama za pružatelje usluga
 platnog prometa u ulozi izdavatelja. Na temelju pravila koja se primjenjuju u
 sustavima platnih kartica i prakse koju primjenjuju pružatelji usluga platnog
 prometa, trgovcima i potrošačima obično se ne pružaju informacije o
 razlikama u naknadi te se time umanjuje transparentnost tržišta, na primjer
 „miješanjem” naknada, zabranom trgovcima da u slučaju kartica s udruženom
 kreditnom i trgovačkom markom (co-branded) koriste jeftiniju marku
 kartice ili da potrošače usmjere na upotrebu takvih jeftinijih kartica.
 Čak i kada su trgovci upoznati s različitim troškovima, pravila
 sustava često ih sprječavaju u poduzimanju mjera za smanjenje naknada.
 Od posebne su važnosti takozvana „pravila o prihvaćanju svih kartica”, na
 temelju kojih se od trgovaca traži da prihvate sve instrumente izdane pod istom
 markom, iako se trgovačke naknade za te kartice mogu razlikovati te unutar
 iste kategorije kartica (tj. kreditne/debitne) iznositi tri ili
 četiri puta više ili do 25 puta više kada je riječ o različitim
 kategorijama kartica, poput kreditnih kartica premium ili debitnih
 kartica s niskim troškovima. Banke se zbog zajednički dogovorenih naknada
 i mjera kojima se umanjuje transparentnost ne moraju natjecati u pogledu tog
 elementa svojih naknada, što dovodi do viših maloprodajnih cijena za
 potrošače, uključujući one koji ne plaćaju karticom ili
 plaćaju karticom s niskim naknadama. Navedeni potrošači zbog viših
 maloprodajnih cijena zapravo subvencioniraju skuplje načine plaćanja
 koje koriste drugi, često bogatiji potrošači. Osim ograničenog
 izbora pružatelja usluga platnog prometa, smanjenja inovacija i viših cijena za
 platni promet, međubankovnim naknadama dovodi se u i pitanje politika
 Komisije za promicanje i olakšavanje upotrebe elektroničkog plaćanja
 u korist potrošača.[1]
 Naposljetku, nedostatak izbora u pogledu pružatelja usluga platnog prometa, što
 uključuje i paneuropsku razinu, u stvarnosti sprječava potrošače
 u korištenju svih pogodnosti unutarnjeg tržišta, osobito kad je riječ o
 e-trgovini.
 Učinci na unutarnje tržište
 U domaćim i međunarodnim sustavima
 platnih kartica trenutačno se primjenjuje čitav niz
 međubankovnih naknada, što dovodi do fragmentacije tržišta i
 sprječava trgovce na malo i potrošače u korištenju pogodnosti
 unutarnjeg tržišta robe i usluga. Čak i ako u obzir uzmemo samo
 međunarodne sustave platnih kartica, međubankovne naknade razlikuju
 se i do 10 puta, što uzrokuje znatne razlike u troškovima među trgovcima
 na malo u dotičnim državama. Zbog velike razlike u naknadama među
 državama članicama, trgovci na malo imaju i poteškoće u formuliranju
 strategije određivanja cijena diljem EU-a za svoje proizvode i usluge na internetu
 i izvan interneta, na štetu potrošača. Trgovci na malo ne mogu premostiti
 razlike u naknadama upotrebom usluga za prihvaćanje kartica koje nude
 banke u drugim državama članicama; posebnim pravilima koja se primjenjuju
 u sustavima plaćanja propisuje se primjena međubankovne naknade za
 „prodajno mjesto” (država trgovca na malo) pri svakoj platnoj transakciji. Time
 se bankama prihvatiteljicama onemogućuje uspješna ponuda usluga preko
 granica, dok se trgovcima na malo onemogućuje smanjivanje troškova
 plaćanja u korist potrošača.
 Učinci na ulazak na tržište
 Međubankovne naknade ograničavaju i
 ulazak na tržište jer prihodi koje pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
 izdavatelja od njih ostvaruju služe kao minimalni prag kojim bi se pružatelji
 usluga platnog prometa naveli na izdavanje platne kartice ili drugih platnih
 instrumenata, poput rješenja za internetsko i mobilno plaćanje, koje nude
 novi sudionici. Ulazak na tržište i dalje je otežan za paneuropske sudionike
 jer domaće međubankovne naknade u državama članicama EU-a
 uvelike variraju i novi bi sudionici trebali ponuditi međubankovne naknade
 koje su barem usporedive s onima koje prevladavaju na svakom od tržišta na koje
 žele ući. To utječe na održivost njihova poslovnog modela, među
 ostalim i utjecajem na potencijalnu ekonomiju razmjera i ekonomiju opsega, a
 objašnjava i nestanak domaćih (obično jeftinijih) kartičnih
 sustava u većem broju država. Zapreke pristupu koje su međubankovne
 naknade na taj način stvorile u slučaju rješenja za internetsko i
 mobilno plaćanje dovode i do niže razine inovacija.
 Kako je navedeno, u EU-u trenutačno ne
 postoje propisi kojima se uređuju međubankovne naknade, osim,
 posredno, u Danskoj. Međutim, mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno
 natjecanje vode postupke za primjenu prava o tržišnom natjecanju. Niz država
 članica također je u postupku donošenja zakonodavstva. Postoji
 opasnost od još veće fragmentacije tržišta zbog različitih vremenskih
 okvira za nacionalne postupke i planirano zakonodavstvo.
 Stoga se ovom Uredbom predlaže donošenje
 zajedničkih pravila za međubankovne naknade u Europskoj uniji
 uvođenjem maksimalnih razina naknada za transakcije platnim karticama koje
 su u širokoj upotrebi među potrošačima, što trgovcima otežava
 odbijanje tih kartica ili uvođenje dodatne naknade. Time će se stvoriti
 ujednačeni uvjeti i ukloniti fragmentacija tržišta koja trenutačno
 postoji kao posljedica razlika u naknadama. Omogućit će se i uspješan
 ulazak na tržište za nove paneuropske sudionike te inovacije utemeljene na
 infrastrukturi koja postoji u „ujednačenim uvjetima”. Potrošačima i
 trgovcima na malo stoga će koristiti širi izbor pružatelja usluga platnog
 prometa (novih i postojećih), uključujući one na paneuropskoj
 razini. Uredbom se osim toga predlažu mjere namijenjene transparentnosti, kako
 bi se trgovcima na malo i potrošačima omogućilo donošenje odluka o
 platnom instrumentu na temelju boljih informacija.
 Postojeće odredbe u području
 prijedloga
 Ovom će se inicijativom dopuniti
 postojeći pravni okvir za usluge platnog prometa unutar EU-a, posebno u vezi
 s uspostavom unutarnjeg tržišta u području platnog prometa i prijelazom na
 paneuropske platne instrumente.
 Cilj je Direktive 2007/64/EZ Europskog
 parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o uslugama platnog prometa na
 unutarnjem tržištu (takozvana „Direktiva o uslugama platnog prometa”)[2] uspostaviti normirane uvjete i
 prava za usluge platnog prometa koje se nude na tržištu u korist potrošača
 i poduzetnika diljem Unije. Navedenom Direktivom, koja se u vrijeme pripreme
 ovog prijedloga nalazi u postupku revizije, uspostavlja se opći okvir za
 plaćanja u EU-u. Dopunjuje je nekoliko uredbi, poput Uredbe (EZ) br.
 924/2009 o prekograničnim plaćanjima u Zajednici ili Uredbe (EZ) br.
 260/2012 u kojoj se određuju migracijski rokovi za prijelaz svih kreditnih
 transfera i izravnih terećenja u eurima u EU-u s nacionalnih sustava na
 paneuropske sustave. Uredbom (EZ) br. 260/2012 također se objašnjava da se
 za pojedinačna izravna terećenja ne mogu naplatiti višestrane
 međubankovne naknade.
 Osim pravnog okvira, tijekom proteklih 20
 godina Europska komisija i nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje
 proveli su niz postupaka u vezi sa zlouporabom monopolskog položaja u cilju
 rješavanja problema protutržišnog djelovanja na tržištu plaćanja
 karticama. Presudom Općeg suda iz svibnja 2012.[3] u predmetu MasterCard iz
 prosinca 2007.[4]
 potvrđeno je mišljenje Komisije da se višestranim međubankovnim
 naknadama ograničava tržišno natjecanje jer one povećavaju trošak
 prihvaćanja kartica od strane trgovaca, a da pritom potrošačima ne
 donose pogodnosti. Sud je odbacio argument da su višestrane međubankovne
 naknade neophodne za funkcioniranje sustava plaćanja platnim karticama. U
 cilju rješavanja problema tržišnog natjecanja, Komisija je prihvatila obveze
 koje su preuzele Visa i MasterCard u pogledu naplaćivanja nižih iznosa
 međubankovnih naknada za prekogranične (i neke domaće)
 transakcije: obveze koje je 2009. preuzeo MasterCard (gornje granice za
 prekogranične međubankovne naknade za potrošače u iznosu od
 0,2 % za debitne kartice i 0,3 % za kreditne kartice te promjene
 pravila koja se nameću trgovcima na malo preko pružatelja usluga platnog
 prometa u ulozi prihvatitelja) i obveze koje je 2010. preuzeo Visa Europe (u
 skladu s obvezama koje je preuzeo MasterCard, s gornjim granicama ograničenima
 na debitne kartice, ali kojima su obuhvaćene i domaće
 međubankovne naknade kada ih utvrđuje sam Visa Europe, a ne
 nacionalne banke). Visa Europe ponudio je 2013. i preuzimanje obveza za
 prekogranične transakcije kreditnim karticama u slučaju određenih
 zemalja u kojima te naknade određuje Visa Europe i za pravila kojima se
 regulira prekogranično prihvaćanje. U nizu drugih država
 članica, uključujući Poljsku, Mađarsku, Italiju, Latviju,
 Ujedinjenu Kraljevinu, Njemačku i Francusku, u tijeku su postupci tržišnog
 natjecanja. Na primjer, francusko tijelo nadležno za tržišno natjecanje
 proglasilo je obvezujućima obveze smanjenja međubankovnih naknada
 koje je domaći kartični sustav Groupement des Cartes Bancaires preuzeo
 7. srpnja 2011. na razine jednake onima koje su za svoje prekogranične
 transakcije preuzeli MasterCard i Visa.
 Iako u EU-u ne postoje propisi o
 međubankovnim naknadama, osim posredno u Danskoj[5], više je država članica u
 postupku donošenja zakonodavstva, uključujući Poljsku, Mađarsku,
 Ujedinjenu Kraljevinu i Italiju. Poljski parlament razmatra zakonodavni akt
 kojim se reguliraju međubankovne naknade, s progresivnim padom gornjih
 granica za višestrane međubankovne naknade na 0,5 % do početka
 2016., ukidanjem pravila o prihvaćanju svih kartica i dopuštanjem
 zaračunavanja dodatne naknade (samo za kreditne kartice). U Mađarskoj
 se raspravlja o prijedlogu zakona kojim bi se međubankovne naknade za
 domaće kreditne i debitne kartice ograničile na odgovarajuće
 prekogranične razine, a Središnja banka Mađarske bila bi zadužena za
 izračun tih naknada. U prosincu 2012. Ministarstvo ekonomije i financija
 Italije objavilo je u svrhu savjetovanja nacrt uredbe kojim se predviđaju
 ograničenja za „miješanje”, usporedivost međubankovnih naknada i
 naknada koje se zaračunavaju trgovcima jer bi u naknadama koje se
 zaračunavaju trgovcima trebalo uzeti u obzir obujam transakcija te bi one
 za plaćanja niže vrijednosti trebale biti niže. U Ujedinjenoj Kraljevini
 vlada predlaže da se sustavi plaćanja obuhvate gospodarskim propisima uz
 uspostavljanje novog regulatora platnog prometa u maloprodaji utemeljenog na
 tržišnom natjecanju i po uzoru na javne službe[6].
 Usklađenost s drugim politikama i
 ciljevima Unije
 Ciljevi prijedloga u skladu su s politikama i
 ciljevima Unije. Njima će se prvenstveno poboljšati funkcioniranje
 unutarnjeg tržišta za usluge platnog prometa i, u širem smislu, za svu robu i
 sve usluge u korist europskih potrošača i poduzetnika. Osim toga, njima se
 u općem smislu podržavaju druge politike Unije, posebno politika tržišnog
 natjecanja (uspostavljanjem jednakih obveza, prava i mogućnosti za sve
 sudionike tržišnog natjecanja i olakšavanjem prekograničnog pružanja
 usluga platnog prometa, što dovodi do rasta razine tržišnog natjecanja). Zaključak
 je procjene utjecaja priložene ovom prijedlogu da bi se predloženim mjerama
 promicala tržišna integracija za potrošače i trgovce i dala prednost
 paneuropskom ulasku na tržište te bi one dovele do veće pravne sigurnosti
 poslovnih modela za postojeće kartične sustave i nove sudionike.
 Predložene mjere omogućile bi i uklanjanje opasnosti od „izvoza” modela
 utemeljenog na protutržišnom djelovanju u nove i inovativne usluge platnog
 prometa.
 Unatoč presudi Općeg suda kojom se
 potvrđuje procjena Komisije da se višestranim međubankovnim
 naknadama, kako se primjenjuju unutar sustava MasterCard, ograničava
 tržišno natjecanje te da njihova učinkovitost nije veća od štete koju
 nanose trgovcima i potrošačima, trenutačno se ne čini da
 međunarodni i domaći kartični sustavi koji posluju u EU-u
 namjeravaju proaktivno prilagoditi svoju praksu kako bi je uskladili s
 europskim i nacionalnim pravilima o tržišnom natjecanju. Iako nacionalna tijela
 nadležna za tržišno natjecanje rješavaju navedenu situaciju u bliskoj suradnji
 s Komisijom, primjena propisa o tržišnom natjecanju u skladu s različitim
 rasporedima i postupcima možda neće dovesti do dovoljno sveobuhvatnih i
 pravovremenih rezultata potrebnih kako bi se potaknula integracija tržišta i
 inovacije potrebni za konkurentnost europskog tržišta platnog prometa na
 globalnoj razini. S obzirom na pravila EU-a o tržišnom natjecanju i iskustvo
 Komisije u predmetima u području tržišnog natjecanja u vezi s platnim
 prometom, cilj je ovog prijedloga omogućiti pravnu jasnoću kako bi se
 osigurala učinkovita integracija i tržišno natjecanje, što će dovesti
 do poboljšanja gospodarske dobrobiti svih relevantnih dionika, a posebno
 potrošača. Olakšavanjem ekonomskih transakcija unutar Unije pridonijet
 će se i postizanju širih ciljeva strategije EU 2020.
 2. REZULTATI SAVJETOVANJA SA
 ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENE UTJECAJA
 Savjetovanje sa zainteresiranim stranama
 Metode savjetovanja, glavni ciljni
 sektori i opći profil ispitanika
 Europska komisija objavila je 11.
 siječnja 2012. Zelenu knjigu pod nazivom „Ususret integriranom
 europskom tržištu za kartična plaćanja te internetski i mobilni
 platni promet”[7],
 nakon koje je uslijedilo javno savjetovanje. U okviru javnog savjetovanja
 Komisija je zaprimila više od 300 odgovora. Opsežne povratne informacije
 dionika[8]
 omogućile su relevantne informacije o novim događanjima i
 mogućim zahtjevima za izmjene postojećeg okvira platnog prometa.
 Javna rasprava kojoj je prisustvovalo oko 350
 dionika održana je 4. svibnja 2012.
 Europski parlament donio je 20. studenoga
 2012. rezoluciju „Ususret integriranom europskom tržištu za kartična
 plaćanja te internetski i mobilni platni promet”[9], koja predstavlja izvješće
 o Zelenoj knjizi.
 Sažetak odgovora i njihovo uvažavanje
 Postupkom savjetovanja omogućeno je
 utvrđivanje nekih ključnih poruka povezanih s opsegom ove Uredbe.
 Dionici iz svih kategorija redovito se slažu da postoji potreba za većom
 pravnom jasnoćom u pogledu višestranih međubankovnih naknada.
 Pružatelji usluga platnog prometa smatraju to posebno važnim s obzirom na
 tekuće predmete povezane s tržišnim natjecanjem pokrenute na europskoj i
 nacionalnoj razini. Osim toga, trgovci, ali i dionici iz drugih kategorija
 naglasili su da je za stvaranje istinskog jedinstvenog tržišta usluga platnog
 prometa potrebno riješiti pitanje prepreka prekograničnom
 prihvaćanju. Velik interes iskazan je i za poslovna pravila, iako su
 mišljenja podijeljena među kategorijama dionika.
 Prema mišljenju pružatelja usluga platnog
 prometa i predstavnika kartičnih sustava, činjenica da se višestrane
 međubankovne naknade znatno razlikuju od države do države i u
 prekograničnim plaćanjima u istom kartičnom sustavu nije
 problematična te ne smatraju da to ometa integraciju tržišta. S druge
 strane, trgovci, udruge potrošača i neki pružatelji nebankarskih usluga
 platnog prometa smatraju da takve razlike nisu opravdane i da bi se za sve
 domaće i prekogranične transakcije te diljem država članica
 trebale primjenjivati jednake višestrane međubankovne naknade.
 Predstavnici tijela javne vlasti smatraju da je potrebno uskladiti višestrane
 međubankovne naknade radi stvaranja cjelovitog tržišta. Čini se da se
 pružatelji usluga platnog prometa protive regulatornoj inicijativi o
 međubankovnim naknadama, tvrdeći da bi to dovelo do viših naknada za
 vlasnike kartica, a trgovci na malo te pogodnosti ne bi prenijeli na
 potrošače. S druge strane, trgovci smatraju da višestrane
 međubankovne naknade dovode do obrnutog tržišnog natjecanja jer prednost
 daju najskupljem načinu plaćanja te stvaraju prepreke ulasku na
 tržište, dovodeći istovremeno do opasnosti od učinka prelijevanja s
 kartičnog na mobilni i internetski platni promet. Većina udruga
 potrošača podržava analizu trgovaca u vezi s negativnim učincima
 višestranih međubankovnih naknada na tržišno natjecanje i dobrobit
 potrošača, ali su izrazili zabrinutost u pogledu mogućnosti da
 smanjivanje višestranih međubankovnih naknada dovede do povećanja
 naknada za kartice i drugih naknada za potrošače. Tijela nadležna za
 tržišno natjecanje podržavaju potrebu za mjerama namijenjenima snižavanju
 višestranih međubankovnih naknada, osobito za razvijene četverostrane
 sustave. Ostala tijela javne vlasti podijeljenih su mišljenja.
 U kontekstu prekograničnog
 prihvaćanja, većina predstavnika sustava i pružatelja usluga platnog
 prometa smatra da postoji potreba za usklađivanjem lokalnih normi i
 pravila, dok se trgovci i potrošači slažu u pogledu postojanja brojnih
 lokalnih prepreka prekograničnom prihvaćanju. Za razliku od
 pružatelja usluga platnog prometa i predstavnika sustava, trgovci daju prednost
 regulatornim rješenjima u odnosu na normizaciju utemeljenu na samoregulaciji.
 Predstavnici sustava i pružatelji usluga platnog prometa zalažu se za primjenu
 višestrane međubankovne naknade države u kojoj je izvršena prodaja, dok
 većina trgovaca i nebankarskih pružatelja usluga platnog prometa daje
 prednost zajedničkim višestranim naknadama koje bi se primjenjivale diljem
 unutarnjeg tržišta. Samo pružatelji usluga platnog prometa i predstavnici
 postojećih kartičnih sustava podržavaju potrebu za obveznom prethodnom
 dozvolom za prekogranično prihvaćanje.
 U kontekstu poslovnih pravila nije postignut
 konsenzus o prednostima i potrebi reguliranja usmjeravanja i pravila o
 prihvaćanju svih kartica, koje trgovce obvezuje na prihvaćanje svih
 kartica unutar iste marke ako prihvaćaju jednu kategoriju kartice te
 marke. Većina predstavnika sustava i pružatelja usluga platnog prometa
 podržala je status quo, dok se trgovci, potrošači, tijela nadležna
 za tržišno natjecanje i većina tijela javne vlasti zalažu za to da se trgovcima
 na temelju propisa dopusti usmjeravanje potrošača na korištenje jeftinijih
 sredstava plaćanja, iako su potrošači protiv dodatnih naknada.
 Pružatelji usluga platnog prometa i predstavnici sustava odbacili su ukidanje
 pravila o prihvaćanju svih kartica, ali drugi dionici podržavaju njihovo
 reguliranje jer trgovcima omogućuju prihvaćanje samo jeftinijih
 sredstava plaćanja i imaju pozitivan utjecaj na tržišno natjecanje, dok su
 potrošači bili nešto oprezniji. Većina dionika podržala je zabranu
 „miješanja” naknada koje se zaračunavaju trgovcima na malo, a pružatelji
 usluga platnog prometa i predstavnici sustava smatraju da je razdvajanje
 već provedeno nakon što su MasterCard i Visa preuzeli obveze.
 Detaljan pregled stavova dionika i država
 članica o međubankovnim naknadama nalazi se u izvješću o javnom
 savjetovanju u vezi sa Zelenom knjigom[10].
 U svom izvješću na vlastitu inicijativu u
 vezi sa Zelenom knjigom, Europski parlament uvažio je ciljeve i prepreke
 integraciji utvrđene u Zelenoj knjizi i pozvao na zakonodavne mjere u nizu
 područja povezanih s plaćanjem karticama, preporučujući
 pažljiviji pristup u pogledu internetskog i mobilnog platnog prometa jer
 navedena tržišta još nisu sazrela. Nadalje, Parlament je dao čvrstu
 podršku postizanju jasnoće u pogledu međubankovnih naknada za
 sudionike na tržištu i izrazio svoju potporu postupnom pristupu u cilju zabrane
 međubankovnih naknada na temelju propisa.
 Procjena utjecaja
 Komisija je provela procjenu utjecaja navedenu
 u programu rada, pripremljenu u savjetovanju s ESB-om. Procjena se u isto
 vrijeme bavi mogućnostima revizije Direktive o uslugama platnog prometa i
 regulacije višestranih međubankovnih naknada.
 U procjeni utjecaja raspravlja se o
 neučinkovitom tržišnom natjecanju na tržištu plaćanja karticama i plaćanja
 na temelju kartica, što dovodi do nezadovoljavajućih tržišnih ishoda i
 razmjerno visokih naknada koje se prosljeđuju trgovcima, koji ih onda
 prosljeđuju potrošačima. U tom je kontekstu naglašena i
 ograničena integracija tržišta, smanjene mogućnosti za ulazak
 paneuropskih sudionika na tržište, nestajanje domaćih (i u načelu
 jeftinijih) kartičnih sustava i ograničene inovacije. Kao važan
 čimbenik koji objašnjava navedene pojave utvrđene su
 međubankovne naknade. Prepreka integraciji tržišta jesu i velike razlike
 među državama članicama u razinama međubankovnih naknada. Te
 učinke pojačava niz poslovnih pravila koja utječu na
 transparentnost, mogućnosti trgovaca na malo da odaberu prihvatitelja u
 drugoj državi članici („prekogranično prihvaćanje”) i mogućnosti
 trgovaca na malo da svoje potrošače usmjere na učinkovitije
 načine plaćanja ili odbiju skupe kartice (pravilo o prihvaćanju
 svih kartica).
 U procjeni utjecaja razmatra se šest
 mogućnosti u pogledu međubankovnih naknada: i. bez djelovanja
 Komisije, ii. regulacija prekograničnog prihvaćanja i razine
 međubankovnih naknada za prekogranične transakcije, iii.
 određivanje obveze državama članicama da domaće
 međubankovne naknade odrede na temelju zajedničke metodologije, iv.
 regulacija zajedničke maksimalne razine međubankovnih naknada na
 razini EU-a, (a) pri čemu maksimalna gornja granica međubankovne
 naknade, s različitom razinom za debitne i kreditne kartice, obuhvaća
 debitne i kreditne kartice ili samo debitne kartice i (b) pri čemu
 međubankovne naknade za transakcije debitnim karticama treba potpuno
 zabraniti ili samo smanjiti na nižu razinu, v. izuzeće komercijalnih
 kartica (koje su obično skuplje) iz regulacije međubankovnih naknada
 i kartica koje izdaju tročlani sustavi i vi. regulacija naknada koje se zaračunavaju
 trgovcima, tj. regulacija naknada koje trgovac na malo plaća banci
 prihvatiteljici.
 Gornje granice od 0,2 % i 0 3 %
 ispitane na temelju mogućnosti ii. i iv. za debitne, odnosno kreditne
 kartice. Te su razine utemeljene na takozvanom „testu neutralnosti trgovca”
 koji se razvio u ekonomskoj literaturi, a na temelju kojeg se utvrđuje
 razina naknade koju bi trgovac bio voljan platiti kada bi trošak koji nastaje u
 slučaju da potrošač koristi platnu karticu usporedio s troškom za nekartična
 (gotovinska) plaćanja (uzimajući u obzir naknadu za uslugu koja se
 plaća bankama prihvatiteljicama, odnosno naknadu koja se zaračunava
 trgovcima). Stoga se time potiče upotreba učinkovitih platnih
 instrumenata poticanjem onih kartica koje pružaju veće pogodnosti pri
 transakcijama, sprječavajući u isto vrijeme nerazmjerne
 trgovačke naknade kojima bi se drugim potrošačima nametnuli skriveni
 troškovi. Do pretjeranih trgovačkih naknada može doći i zbog
 kolektivnih ugovora o međubankovnim naknadama jer trgovci nerado odbijaju
 skupe platne instrumente zbog straha od gubitka prometa. U obzir se uzimaju i
 razine predložene u okviru sustava u postupcima tržišnog natjecanja (Visa
 Europe, MasterCard, Groupement Cartes Bancaires), za koje su tijela
 nadležna za tržišno natjecanje utvrdila da nisu potrebne daljnje mjere.
 Zaključak je procjene da bi najpovoljnija
 opcija bila kombinacija sljedećeg:
 ·
 niza mjera namijenjenih poboljšanju
 učinkovitog funkcioniranja tržišta, uključujući ograničenje
 pravila o prihvaćanju svih kartica i omogućivanje trgovcima da
 odaberu marku kartice na prodajnom mjestu za sve kartice i transakcije na
 temelju kartica na osnovi četverostranog modela i
 ·
 određivanja gornje granice međubankovnih
 naknada za prekogranične transakcije s potrošačkim debitnim i kreditnim
 karticama (u prvoj fazi) i, u drugoj fazi, određivanja gornje granice
 međubankovnih naknada i za domaće transakcije s potrošačkim
 kreditnim karticama i potrošačkim debitnim karticama.
 U procjeni utjecaja i njezinu prilogu navedeno
 je i detaljno objašnjenje drugih mjera predloženih u Uredbi u cilju
 osiguravanja transparentnosti i učinkovitog funkcioniranja tržišta,
 uključujući ukidanje mjera kojima se sprječava usmjeravanje
 potrošača (no-steering measures), omogućivanje identifikacije
 kartica, povezivanje marki (co-badging), obvezu pružatelja usluga
 platnog prometa da primateljima plaćanja izdaju račun te razdvajanje
 naknada.
 Navedene opće mjere transparentnosti
 predložene u Uredbi trebale bi dovesti do učinkovitijeg tržišta za sve
 platne kartice i transakcije na temelju kartica na osnovi
 četverostranih (kartičnih) modela.
 Međutim, upotreba određenih
 kategorija kartica postala je toliko raširena među potrošačima da
 trgovci u načelu nisu u mogućnosti odbiti takve kartice ili
 potrošače odvratiti od njihove upotrebe bez straha od „gubitka prometa”,
 pa su potrebne daljnje mjere kako bi se osiguralo cjelovito tržište,
 učinkovito funkcioniranje tržišta i uklanjanje antitržišne poslovne prakse
 u tim područjima. To se odnosi na potrošačke debitne i kreditne kartice.
 Važno je napomenuti da bi se u prvoj fazi
 pravna jasnoća postigla pružanjem mogućnosti trgovcima da odaberu
 prihvatitelja izvan vlastite države članice („prekogranično
 prihvaćanje”) i regulacijom razine prekograničnih međubankovnih
 naknada. Iako bi utjecaj mogao biti ograničen na velike trgovce, to bi
 moglo povoljno utjecati na integraciju tržišta i, poput istovjetnih odredaba u
 Uredbi o krajnjem roku za prijelaz na SEPA-u, dovesti do discipliniranja i
 usklađivanja razine međubankovnih naknada koje se primjenjuju u
 isključivo domaćem kontekstu.
 Međutim, dugoročno bi i manji
 trgovci na malo trebali imati mogućnost izravnih pogodnosti od mjera koje
 dovode do učinkovitijih međubankovnih naknada i ujednačenih
 uvjeta za pružatelje usluga platnog prometa. Stoga bi nakon prijelaznog
 razdoblja uredbu o međubankovnim naknadama za potrošačke kartice
 trebalo proširiti kako bi obuhvatila i domaće međubankovne naknade.
 Trenutačno se u osam država članica EU-a na transakcije debitnim
 karticama ne primjenjuju međubankovne naknade ili se primjenjuju vrlo male
 naknade, bez osjetnog negativnog utjecaja na izdavanje i upotrebu kartica; s
 druge strane, to su obično države članice s najvišom razinom
 izdavanja i upotrebe kartica. U skladu s trendovima tijekom proteklih deset godina
 može se očekivati nastavak rasta u izdavanju i upotrebi debitnih kartica
 sljedećih godina, tako da se nakon prijelaznog razdoblja propisanog
 Uredbom debitne kartice mogu smatrati „sveprisutnima” u EU-u, pa više neće
 postojati opravdanje za poticanje izdavanja i upotrebe kartica naknadama koje
 trgovci na malo prosljeđuju pružateljima usluga platnog prometa u ulozi
 izdavatelja. Već je sada vrlo neuobičajeno otvoriti račun za
 obavljanje platnog prometa, a da nemate karticu, što već samo po sebi
 predstavlja znatnu uštedu za pružatelje usluga platnog prometa. Osim toga, u
 prijedlogu Direktive[11]
 o, među ostalim, pristupu računu za obavljanje platnog prometa
 s osnovnim značajkama, predlaže se da države članice trebaju
 osigurati da račun za obavljanje platnog prometa s osnovnim
 značajkama uključuje platne transakcije (uključujući
 internetsko plaćanje) platnim karticama. Da bi manji trgovci na malo mogli
 imati izravne koristi od mjera koje dovode do učinkovitijih
 međubankovnih naknada i ujednačenih uvjeta za pružatelje usluga
 platnog prometa, bilo bi nužno regulirati i naknade za domaće
 potrošačke kartice. U cilju izbjegavanja diskriminacije među malim i
 velikim trgovcima na malo, koji mogu imati najviše koristi od
 prekograničnog prihvaćanja, predlaže se da se gornja granica koja se
 predlaže za prekogranične transakcije tijekom prve faze proširi i
 na domaće transakcije kreditnim karticama u drugoj fazi.
 Međutim, Komisija smatra da je potrebno detaljnije proučiti zrelost
 tržišta u EGP-u, osobito u pogledu izdavanja i upotrebe debitnih kartica, kao i
 potvrditi da za njihovo poticanje nije potrebno naplaćivati
 međubankovne naknade. Kako je prethodno objašnjeno, u međuvremenu bi
 se primjenjivale gornje granice od 0,2 % i 0,3 % za transakcije debitnim
 odnosno kreditnim karticama.
 Sve u svemu, u okviru određivanja gornjih
 granica za međubankovne naknade trgovci na malo imali bi koristi od nižih
 naknada koje bi dovele do uštede, čiji bi se jedan dio prenio na
 potrošače. Potrošači već snose troškove jer se međubankovne
 naknade (preko naknada koje se zaračunavaju trgovcima) uključuju u
 maloprodajne cijene, i manje je vjerojatno da će banke prenijeti
 pogodnosti međubankovnih naknada na svoje imatelje računa nego da
 će ih trgovci prenijeti na svoje klijente, s obzirom na nisku razinu
 tržišnog natjecanja u bankarskom sektoru i postojeći nedostatak mobilnosti
 potrošača u području bankarskog poslovanja s građanima. Stoga bi
 korist koju imaju trgovci u svakom slučaju trebala biti veća od
 koristi banaka. Prema procjenama, u Australiji je nakon intervencije ostvareno
 smanjenje od 0,67 AUD po kupnji i smanjenje od 77,19 AUD po računu
 godišnje. Međutim, utjecaj može varirati ovisno o maloprodajnom sektoru,
 veličini trgovca, njegovoj upotrebi platnih instrumenata i „kupovnoj
 košarici”. Uvijek će biti teško povezati varijaciju određenog
 ekonomskog faktora s varijacijom određene cijene za proizvod ili uslugu u
 određenoj maloprodajnoj prodavaonici.
 No to ne znači da bi troškove koje
 trenutačno imaju trgovci na malo njihove banke automatski prenijele na
 potrošače. Sustavi platnog prometa u svojoj su naravi složeni: banka
 vlasnika kartice komunicira s vlasnikom kartice, banka trgovca komunicira s
 trgovcem, a obje su u načelu suočene s konkurencijom drugih banaka i
 različitim tržišnim uvjetima u pogledu svojih potrošača. Stoga se
 očekuje da bi određivanje gornje granice za međubankovne naknade
 moglo imati pozitivan učinak na prihvaćanje kartica, što na temelju
 učinaka ekonomije razmjera pozitivno utječe i na izdavanje kartica.
 Čini se da je smanjenje visokih međubankovnih naknada u većini
 država općenito povezano s većom prihvaćenošću kartica te
 se čini da je upotreba veća u državama s karticama koje imaju niske
 međubankovne naknade. Danski sustav debitnih kartica ne uključuje
 međubankovne naknade, a stopa upotrebe kartica u toj zemlji među
 najvišima je u Europi s 216 transakcija po stanovniku. To je slučaj i s
 međunarodnim sustavima: u Švicarskoj Maestro, glavni sustav debitnih
 kartica, ne uključuje međubankovnu naknadu. U Nizozemskoj postoji
 visoka stopa upotrebe i prihvaćanja kartica, koje sve više zamjenjuju
 gotovinu. Za Dansku i Nizozemsku značajne su niske naknade za bankovne
 račune u usporedbi s državama s visokim međubankovnim naknadama (npr.
 Francuska, čak i nakon jačanja tržišnog natjecanja, Španjolska). U
 Španjolskoj se nakon intervencije upotreba kartica povećala, dok se
 prosječna vrijednost transakcije za plaćanja karticama smanjila za
 15 % od 2005. do 2010. Usporedno s time povećao se opseg transakcija
 karticama, u skladu sa službenim podacima Banke Španjolske[12].
 Kako se vidi iz prikazanog, domaći
 sustavi bez međubankovnih naknada ujedno imaju i najviše razine upotrebe
 kartica (podaci ESB-a), dok Ujedinjena Kraljevina i Švedska imaju i razmjerno
 niske međubankovne naknade.
 Teško je procijeniti opći utjecaj
 smanjenja međubankovnih naknada na pružatelje usluga platnog prometa u
 ulozi prihvatitelja i pružatelje usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja jer
 bi se povećanjem opsega transakcija karticama (na temelju većeg
 prihvaćanja) i ušteda za pružatelje usluga platnog prometa pri upravljanju
 gotovinom barem djelomično nadoknadili gubitci nastali uslijed
 određivanja gornje granice međubankovnih naknada. Zbog rjeđeg
 podizanja gotovine s bankomata i ograničenijih iznosa međubankovnih
 naknada koji se obično moraju platiti bankama prihvatiteljicama ATM-a može
 doći do dodatnih ušteda troškova. Stoga smanjivanje prihoda banaka
 izdavateljica nije nužna posljedica. U pogledu održivosti, sustav debitnih
 kartica bez međubankovne naknade čini se potpuno održivim s
 komercijalnog stajališta, pri čemu ne moraju rasti troškovi tekućih
 računa potrošača. Na primjer, u Danskom domaćem sustavu debitnih
 kartica ne postoji međubankovna naknada, a prosječni imatelj
 računa plaća naknade za tekući račun koje su znatno ispod
 prosjeka EU-a. Slično tomu, u Švicarskoj je glavna mreža debitnih kartica
 Maestro (dio MasterCarda), koji nema višestrane međubankovne naknade.
 Zapravo ne postoji automatska poveznica
 između smanjivanja međubankovnih naknada i povećanja godišnjih
 naknada za kartice. Čini se da su naknade za kartice više povezane s, na
 primjer, razinom tržišnog natjecanja u području bankarskog poslovanja s
 građanima. U Sjedinjenim Američkim Državama banke su pokušale
 povećati naknade za vlasnike kartica nakon reguliranja međubankovnih
 naknada, ali su zbog otpora potrošača morale odustati. U Švicarskoj je
 usporedno sa smanjenjem međubankovnih naknada došlo do smanjivanja naknada
 za vlasnike kartica. U Australiji su se naknade za kartice brzo povećavale
 prije uvođenja gornjih granica na međubankovne naknade, dok se rast
 naknada za vlasnike kartica usporio poslije reformi (između 1997. i 2002.:
 kreditne kartice +218 %, a između 2003. i 2008.: +122 %). U
 Španjolskoj su se nakon intervencije prosječne godišnje naknade svake
 godine povećavale za 6,18 EUR za debitne kartice i 11,45 EUR za kreditne
 kartice. Međutim, unatoč gospodarskoj krizi portfelj kartica banaka
 znatno je više porastao u slučaju kreditnih kartica u odnosu na debitne.
 Drugi trendovi možda upućuju na to da je tržišno natjecanje u španjolskom
 bankarskom sektoru razmjerno ograničeno: na primjer, naknade za
 vođenje tekućih računa udvostručile su se od 2007. do
 2012., a povećale su se naknade za prekoračenje. Čini se da su u
 Španjolskoj povećanja naknada u bankarskom poslovanju s građanima
 vrlo raširena i da nisu povezana s međubankovnim naknadama.
 Postoje nepotkrijepljeni dokazi o smanjenju
 cijena u Sjedinjenim Američkim Državama godinu dana nakon reguliranja
 višestranih međubankovnih naknada. Osim toga, na temelju dokaza iz
 Australije čini se da bi trgovci na malo imali cjelovite koristi (100 %)
 od nižih međubankovnih naknada jer su tržišta za prihvaćanje
 obično konkurentnija od tržišta za izdavanje, a potencijalno
 povećanje naknada za vlasnike kartica ograničeno je na 30 – 40 %
 iznosa smanjenja međubankovne naknade. Osim toga, nakon uvođenja
 gornje granice za međubankovne naknade i mjera namijenjenih
 transparentnosti, potrošači koji koriste jeftinije načine
 plaćanja više neće „subvencionirati” one (često bogatije) koji
 se koriste skupljim načinima plaćanja jer trgovci ne mogu usmjeravati
 potrošače, osobito kada je riječ o karticama koje se „moraju
 koristiti”.
 Budući da bi tržišno natjecanje opet
 imalo utjecaja, potrošači i trgovci na malo imali bi koristi od novih
 ulazaka na tržište platnog prometa. Čak i da se povećaju naknade za
 imatelje računa, što nije nužan ishod jer će utjecaj određivanja
 gornjih granica za međubankovne naknade u bankarskim prihodima vjerojatno
 biti mješovit, potrošači će vjerojatno ipak imati koristi od nižih
 međubankovnih naknada na temelju nižih maloprodajnih cijena, čak i da
 trgovci na malo ne proslijede 100 % uštede, i od novih subjekata na
 tržištu platnog prometa. Također se smatra da će potrošači vrlo
 vjerojatno imati koristi od usluga koje nude novi sudionici na tržištu. Stvaran
 primjer međubankovnih naknada ispod 0,2 % jest Nizozemska, gdje je
 rješenje za jeftino internetsko plaćanje (Ideal) uvedeno uglavnom zbog
 toga što su tamošnje niske međubankovne naknade potakle banke na inovacije.
 U skladu s time, nizozemski potrošači ne moraju plaćati visoke
 naknade za kreditne kartice kako bi kupovali na internetu.
 Unatoč tome što su često skuplje,
 komercijalne kartice i kartice koje izdaju trostrani sustavi ne bi bile
 obuhvaćene raznim gornjim granicama predloženima za potrošačke
 kartice u okviru opcije v. jer imaju ograničene tržišne udjele u EU-u i
 različite strukture naknada te se ne očekuje da će se to u
 budućnosti promijeniti. Međutim, mjere koje se predlažu za
 transakcije potrošačkim karticama primijenile bi se na takve sustave u
 onoj mjeri u kojoj oni izdaju takve kartice i koriste se ovlaštenim
 pružateljima usluga platnog prometa na način koji njihovu sustavu
 omogućuje učinkovito funkcioniranje na način sličan onome
 četverostranog sustava. Osim toga, na te bi se sustave pod svim uvjetima
 primjenjivale mjere za povećanje transparentnosti.
 Reguliranjem naknada koje se zaračunavaju
 trgovcima kao u opciji vi. pokrile bi se ne samo međubankovne naknade,
 već i druge naknade nametnute trgovcima. To bi dovelo do de facto
 kontroliranja cijena za trgovce i reguliranja maloprodajnih cijena. Suprotno
 tomu, određivanje gornjih granica za međubankovne naknade
 značilo bi reguliranje veleprodajnih cijena kako bi se one uskladile s
 analizom u predmetima povezanima s tržišnim natjecanjem u cilju postizanja
 unutarnjeg tržišta jer međubankovne naknade nisu konačne cijene za
 trgovce na malo, a još manje za potrošače.
 Mjere namijenjene transparentnosti i
 usmjeravanju i dalje bi bile ključne za sprječavanje znatnog
 promicanja kartica s nereguliranim međubankovnim naknadama. Također
 će biti potrebno uključiti mjere za sprječavanje izbjegavanja
 mjera.
 3. PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA
 Sažetak predloženog djelovanja
 Prijedlog je podijeljen u dva glavna dijela.
 U prvom se dijelu uvode pravila o
 međubankovnim naknadama. U pogledu tih naknada prijedlogom se
 određuje „regulirano” i „neregulirano” područje. Regulirano
 područje obuhvaća sve transakcije karticama u raširenoj upotrebi
 među potrošačima koje trgovci na malo stoga nerado odbijaju, odnosno
 potrošačke debitne i kreditne kartice te platne transakcije na temelju
 kartica. Neregulirano područje obuhvaća sve transakcije platnim
 karticama i platne transakcije na temelju kartica izvan reguliranog
 područja, uključujući takozvane komercijalne kartice ili kartice
 koje su izdali trostrani sustavi.
 U „reguliranom području” tijekom
 prijelaznog razdoblja od dvije godine nakon objave Uredbe određuju se
 maksimalne razine međubankovnih naknada samo za prekogranične
 transakcije (kada vlasnik kartice koristi karticu u drugoj državi članici)
 ili prekogranične transakcije prihvaćanja (kada trgovac koristi
 pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja iz druge države
 članice).
 Iako je u procjeni utjecaja zabrana
 međubankovnih naknada za debitne kartice utvrđena kao dio
 najpovoljnije opcije, Komisija smatra da je potrebno dodatno istražiti zrelost
 tržišta u EGP-u, posebno u pogledu izdavanja i upotrebe debitnih kartica te je
 prije nego što se međubankovne naknade u potpunosti ukinu također
 potrebno utvrditi da za njihovo poticanje nije potrebno naplaćivati
 međubankovne naknade. Stoga se predlaže da se nakon prijelazne faze, u
 kojoj se samo liberalizira i regulira prekogranično prihvaćanje, iste
 maksimalne naknade koje se odnose na prekogranične transakcije
 prihvaćanja primijene i na domaće transakcije. Dvije godine nakon
 potpunog stupanja na snagu zakonodavstva, Komisija će Europskom parlamentu
 i Vijeću podnijeti izvještaj o njegovoj primjeni, pri čemu će
 prije svega ocijeniti prikladnost razine međubankovne naknade, s obzirom
 na upotrebu i trošak različitih načina plaćanja i razinu ulaska
 na tržište novih subjekata i novih tehnologija.
 Nakon prijelaznog razdoblja sve (prekogranične
 i domaće) „potrošačke” transakcije debitnim karticama i
 platne transakcije na temelju kartica utemeljene na takvoj transakciji
 imat će maksimalne međubankovne naknade od 0,20 %, a sve (prekogranične
 i domaće) potrošačke transakcije kreditnim karticama i
 platne transakcije na temelju kartica utemeljene na njima imat će
 maksimalnu međubankovnu naknadu od 0,30 %. Te gornje granice, koje su
 nadležnim tijelima prihvatljive i bez dodatnih mjera, čine se
 prihvatljivim referentnim vrijednostima koje su već primijenjene, a koje
 ne dovode u pitanje funkcioniranje međunarodnih kartičnih sustava i
 dobrobit usluga platnog prometa, trgovaca na malo i potrošača, i istodobno
 omogućuju pravnu sigurnost.
 Drugi dio Uredbe povezan je s poslovnim
 pravilima koja će se primjenjivati na sve kategorije transakcija
 karticama i platnih transakcija na temelju kartica utemeljenih na njima.
 Na primjer, od stupanja na snagu Uredbe:
 ·
 ograničit će se primjena pravila o
 „poštovanju svih kartica”. Nije dopuštena diskriminacija na temelju banke
 izdavateljice ili podrijetla vlasnika kartice kao ni među karticama s
 istom razinom međubankovne naknade;
 ·
 zabranit će se primjena svih pravila kojima se
 trgovci sprječavaju ili ograničavaju u usmjeravanju potrošača na
 učinkovitije platne instrumente („pravilo o neusmjeravanju”);
 ·
 pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
 prihvatitelja trgovcima će biti dužni dostavljati barem mjesečne
 izvještaje o naknadama, u kojima su navedene naknade koje trgovci plaćaju
 tijekom relevantnog mjeseca za svaku kategoriju kartica i svaku
 pojedinačnu marku u slučaju kada prihvatitelj pruža usluge
 prihvaćanja;
 ·
 zabranjuje se primjena svih pravila koja trgovce
 sprječava u otkrivanju svojim potrošačima naknada koje plaćaju
 pružateljima usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja;
 Procjena utjecaja izmijenjena je nakon
 sastanka odbora za procjenu utjecaja održanog 20. ožujka 2013. Promjene od
 značaja uključuju pružanje dodatnih informacija o kartičnom
 tržištu, njegovu funkcioniranju i o sudskoj praksi EU-a povezanoj s
 međubankovnim naknadama, zajedno sa sažetkom ekonomske literature o
 međubankovnim naknadama. Opširnije je predstavljen mogući utjecaj
 uvođenja maksimalnih međubankovnih naknada na naknade za vlasnike
 kartica, opću dobrobit potrošača i prihode banaka u cilju
 pojednostavnjenog prikaza utjecaja najvažnijih opcija u glavnom tekstu. Bolje
 je objašnjena međuovisnost različitih opcija i paketa,
 uključujući obrazloženje sveobuhvatnog paketa koji obuhvaća
 međubankovne naknade, pri čemu su navedeni razlozi za zakonodavnu
 regulaciju međubankovnih naknada.
 Pravna osnova
 Članak 114. stavak 1. Ugovora o
 funkcioniranju Europske unije.
 Načelo supsidijarnosti
 Načelo supsidijarnosti primjenjuje se u
 onoj mjeri u kojoj prijedlog nije u isključivoj nadležnosti Unije.
 Države članice ne mogu samostalno
 postići ciljeve prijedloga u odgovarajućoj mjeri iz sljedećih
 razloga:
 Zbog njegove je prirode cjelovitom tržištu
 platnog prometa, utemeljenom na mrežama koje nadilaze nacionalne granice,
 potreban pristup koji obuhvaća čitavu Uniju jer načela, pravila,
 postupci i norme u primjeni moraju biti dosljedni u svim državama
 članicama kako bi se postigla pravna sigurnost i ujednačeni uvjeti za
 sve sudionike na tržištu. Alternativa pristupu koji obuhvaća čitavu
 Uniju bio bi sustav nacionalnih regulatornih mjera te mjera za provedbu pravila
 o tržišnom natjecanju, što bi bilo manje učinkovito od mjera na razini
 EU-a i složenije i troškovno neučinkovitije u odnosu na zakonodavstvo na
 europskoj razini. Stoga je moguća intervencija na razini EU-a u skladu s
 načelom supsidijarnosti. Takvim se pristupom podržava jedinstveno
 područje platnog prometa u eurima (SEPA) te je on u skladu s digitalnom
 agendom, a posebno s osnivanjem jedinstvenog digitalnog tržišta. Njime se
 promiču tehnološke inovacije i pridonosi rastu i zapošljavanju, osobito u
 području e-trgovine i m-trgovine.
 Osim toga, s obzirom na prekograničnu
 prirodu tržišta platnog prometa, bilo koje mjere koje donose tijela javne
 vlasti namijenjene smanjenju ili izmjeni razine veleprodajnih naknada
 (međubankovne naknade) u samo jednoj državi članici narušile bi
 neometano funkcioniranje tržišta platnog prometa diljem Zajednice i ne bi bile
 povoljne za integraciju tržišta jer ne bi dovele do ujednačenih uvjeta
 diljem EU-a. Na primjer, do toga bi došlo u slučaju različitih
 nacionalnih mjera namijenjenih regulaciji međubankovnih naknada ili
 uvođenju gornjih granica, kako je trenutačno predviđeno u
 nekoliko država članica.
 Stoga je prijedlog u skladu s načelom
 supsidijarnosti.
 Načelo proporcionalnosti
 Prijedlog je u skladu s načelom
 proporcionalnosti iz sljedećih razloga:
 Prijedlog ne izlazi iz strogog okvira mjera
 koje su potrebne za postizanje njegovih rezultata, a to je pomoć u
 stvaranju tržišta platnog prometa diljem EU-a, čime se potrošačima,
 trgovcima na malo i drugim poduzetnicima pružaju sve pogodnosti unutarnjeg
 tržišta EU-a, uključujući e-trgovinu. Te poboljšane mogućnosti
 ulaska paneuropskih sudionika, više inovacija i veće mogućnosti
 nacionalnih (obično jeftinijih) kartičnih sustava, zajedno s
 ograničenijom upotrebom gotovine, otvaraju mogućnosti trgovcima na
 malo i pružateljima usluga platnog prometa, bez obzira na to je li riječ o
 bankama ili novim sudionicima na tržištu. Učinkovito tržišno natjecanje na
 tržištima plaćanja karticama i plaćanja na temelju kartica dovest
 će do učinkovitih tržišnih ishoda, većeg izbora pružatelja
 usluga platnog prometa, uključujući paneuropske i inovativne
 sudionike, i nižih troškova za trgovce na malo i potrošače. S druge
 strane, trgovci te uštede troškova trebaju prenijeti na potrošače putem
 nižih maloprodajnih cijena.
 Međubankovne naknade kao takve te njihove
 vrlo različite razine prepreka su integraciji tržišta i učinkovitom
 tržišnom natjecanju, a ti su učinci pojačani brojem poslovnih pravila
 kojima se trgovcima na malo i potrošačima smanjuje transparentnost, a
 trgovcima na malo ograničava mogućnost odabira prihvatitelja u drugoj
 državi članici i usmjeravanja potrošača prema učinkovitijem
 načinu plaćanja.
 Na temelju savjetovanja sudionika, kako je
 ukratko navedeno u procjeni utjecaja, Komisija predlaže kombinaciju mjera za
 poboljšanje učinkovitog funkcioniranja tržišta, određivanje gornjih
 granica međubankovnih naknada za prekogranične transakcije
 potrošačkim debitnim i kreditnim karticama (u prvoj fazi) te
 određivanje gornjih granica međubankovnih naknada i za domaće
 transakcije potrošačkim kreditnim karticama i potrošačkim debitnim
 karticama (u drugoj fazi).
 Bez reguliranja ostavili bi se netaknuti
 problemi sve većeg oslanjanja na dva međunarodna sudionika na tržištu
 uz postupno nestajanje domaćih kartičnih sustava (koji su obično
 jeftiniji). Ekonomije razmjera i opsega za potencijalne nove paneuropske i
 inovativne sudionike i dalje su ograničene, a trgovci i potrošači
 nastavit će snositi troškove fragmentiranog i skupog tržišta platnog
 prometa EU-a (više od 1 % BDP-a ili 130 milijardi EUR godišnje, prema
 izvorima ESB-a). Ako se ta pitanja i dalje budu rješavala mjerama za
 jačanje tržišnog natjecanja, a posebno na temelju presude u predmetu
 MasterCard, to će vjerojatno trajati mnogo godina i uvijek će se
 temeljiti na pojedinačnim slučajevima te se stoga na taj način
 ne mogu omogućiti ujednačeni uvjeti.
 Potrebno je i razmjerno obuhvatiti domaće
 transakcije, a ne samo prekogranične transakcije koje će uglavnom
 pogodovati velikim trgovcima na malo. Prekogranične transakcije mogu se
 rješavati brzo, otvaranjem mogućnosti trgovcima na malo da preko granice
 potraže jeftinije usluge prihvaćanja i poticanjem domaće bankarske
 zajednice ili sustava na snižavanje naknada za prihvaćanje. Nedavno je
 proveden sličan postupak u području izravnog terećenja. Uredbom
 o krajnjem roku za prijelaz na SEPA-u ograničavaju se međubankovne
 naknade za izravna terećenja te se ukidaju prekogranične
 međubankovne naknade u slučaju izravnog terećenja, dok se istovremeno
 omogućuje da domaće međubankovne naknade ostanu na snazi do
 2017. Kao rezultat toga i suočene s nizom trgovaca koji nalaze
 prihvatitelje u susjednoj državi, banke su se obvezale da će ukinuti
 međubankovne naknade za izravna terećenja već od 1. rujna 2013[13][14].
 Kao posljedica jednostranih obveza
 prihvaćenih u okviru postupaka tržišnog natjecanja, velik broj
 prekograničnih platnih transakcija karticama u Uniji već se provodi
 uz poštovanje maksimalnih međubankovnih naknada primjenjivih u prvoj fazi
 ove Uredbe. Stoga se navedeni elementi mogu brzo uvesti. Međutim, bilo bi
 potrebno izmijeniti domaće međubankovne naknade. Stoga je nužno
 omogućiti prijelazno razdoblje za domaće platne transakcije. Osim
 toga, navedeni prijedlog ne sprječava države članice u održavanju ili
 uvođenju nižih gornjih granica ili mjera s jednakim ciljem ili
 učinkom u nacionalnom zakonodavstvu.
 Nadalje, određivanje gornjih granica
 međubankovnih naknada koristilo bi trgovcima na malo, za koje je
 vjerojatnije da će te pogodnosti prenijeti na svoje potrošače nego
 što bi to učinile banke, s obzirom na sadašnje niske razine tržišnog
 natjecanja i mobilnosti klijenata u bankarskom sektoru.
 U isto vrijeme potrošači već
 neizravno plaćaju međubankovne naknade u maloprodajnim cijenama, a
 potrošači koji se služe gotovinom ili debitnim karticama subvencioniraju
 upotrebu skupljih kartica drugih potrošača. Moglo bi se tvrditi da bi se
 smanjivanjem međubankovnih naknada banke potaknule na povećanje
 naknada za vlasnike kartica. Međutim, nema dokaza o takvoj povezanosti. Čini
 se da naknade za kartice prije svega određuje razina tržišnog natjecanja u
 području bankarskog poslovanja s građanima.
 Iako se u navedenom pristupu prednost daje
 integraciji tržišta, ulasku na tržište i dobrobiti potrošača i trgovaca na
 malo, malo je vjerojatan negativan utjecaj na postojeće pružatelje usluga
 platnog prometa i banke. Očekuje se da će određivanje gornjih
 granica za međubankovne naknade na tim razinama imati pozitivan
 učinak na prihvaćanje kartica od strane trgovaca, čime bi se
 potrošači potaknuli na širu upotrebu kartica. Povećanje obujma
 transakcija karticama (većim prihvaćanjem) i ušteda u području
 upravljanja gotovinom bankama bi moglo barem djelomično nadoknaditi
 potencijalne gubitke zbog gornje granice međubankovnih naknada. Druge bi
 uštede mogle uslijediti zbog manjeg podizanja novca s bankomata.
 Predviđene gornje granice od 0,2 % i
 0,3 % utemeljene su na takozvanom „testu neutralnosti trgovca” na temelju
 kojeg se utvrđuje razina naknade koju bi trgovac bio voljan platiti kada
 bi trošak koji nastaje u slučaju da potrošač koristi platnu karticu
 usporedio s troškom za nekartična (gotovinska) plaćanja . Brojke su
 izračunane na temelju navedenog testa, upotrebom podataka koje su
 prikupile četiri nacionalne središnje banke. Te su brojke prihvatili Visa,
 MasterCard i francuski domaći kartični sustav Groupement Cartes
 Bancaires. Stoga je prijedlog razmjeran prethodno navedenim ciljevima. Sva
 su predložena pravila bila podvrgnuta testu proporcionalnosti kako bi se
 osiguralo prikladno i proporcionalno reguliranje.
 Izbor instrumenata
 Predloženi instrumenti: Uredba.
 Druga sredstva ne bi bila primjerena zbog
 sljedećih razloga:
 Razine međubankovnih naknada i
 restriktivna poslovna pravila zahtijevaju normizaciju na tehničkoj razini
 i najpotpunije moguće usklađivanje. Zbog toga je Uredba primjerenija
 od Direktive. Nadalje, zbog mrežne prirode sektora platnog prometa, većina
 pogodnosti ostvarit će se samo kada se domaći prijelaz na platne
 instrumente na razini Unije završi u svim državama članicama EU-a.
 Direktiva s potencijalno različitim nacionalnim mjerama provedbe izložena
 je opasnosti od ponavljanja postojeće fragmentacije tržišta platnog
 prometa. Naposljetku, time bi se odgodila migracija zbog vremena potrebnog za
 nacionalno prenošenje. Stoga se za regulaciju međubankovnih naknada i
 restriktivnih poslovnih pravila na tržištu plaćanja karticama i tržištima
 mobilnog i internetskog poslovanja karticama preporučuje upotreba pravnog
 instrumenta uredbe.
 Uredba je u skladu s temeljnim pravima i
 načelima koja su osobito prepoznata u Povelji Europske unije o temeljnim
 pravima, a prije svega s pravom na slobodu poduzetništva, učinkovito
 pravno sredstvo i pravično suđenje te se mora primjenjivati u skladu
 s tim pravima i načelima.
 4. Posljedice za proračun
 Prijedlog nema utjecaja na proračun EU-a.
 5. NEOBVEZNI ELEMENTI
 Klauzula o
 preispitivanju/reviziji/vremenskom ograničenju valjanosti
 Prijedlog uključuje klauzulu o pregledu.
 Europski gospodarski prostor
 Predloženi se akt odnosi na pitanje
 značajno za EGP te bi ga stoga trebalo proširiti na Europski gospodarski
 prostor.
 Detaljno objašnjenje prijedloga
 Cilj je sažetka u nastavku olakšati postupak
 donošenja odluke predstavljanjem glavnih dijelova sadržaja Uredbe.
 U članku 1. – predmet, definicije i
 područje primjene – navodi se da se Uredba odnosi na pravila za
 međubankovne naknade u pogledu transakcija platnim karticama i platnih
 transakcija na temelju kartica unutar EU-a u slučaju da se primatelj
 plaćanja i njegov pružatelj usluga platnog prometa nalaze u EU-u i poslovna
 pravila koja se odnose na ta plaćanja.
 Članak 2. – definicije – usklađene u
 najvećoj mogućoj mjeri s definicijama iz Direktive 2007/64/EZ.
 Međutim, s obzirom na ograničen opseg Uredbe u usporedbi s Direktivom
 o uslugama platnog prometa, neke od definicija prilagođene su potrebama
 ovog prijedloga.
 Člankom 3. – (maksimalne
 međubankovne naknade za prekogranične transakcije potrošačkim
 debitnim i kreditnim karticama) utvrđuju se gornje granice
 međubankovnih naknada za pružatelje usluga platnog prometa u iznosu od 0,2 %
 i 0,3 % za prekogranične transakcije potrošačkim debitnim i
 kreditnim karticama, sa stupanjem na snagu 2 mjeseca nakon objave.
 Člankom 4. – (maksimalne
 međubankovne naknade za sve transakcije potrošačkim debitnim i
 kreditnim karticama) utvrđuju se gornje granice međubankovnih naknada
 za pružatelje usluga platnog prometa u iznosu od 0,2 % i 0,3 %
 vrijednosti transakcije za sve transakcije potrošačkim debitnim i
 kreditnim karticama, sa stupanjem na snagu 2 mjeseca nakon objave.
 Člankom 5. – (zabrana izbjegavanja mjera)
 utvrđuje se da su, za potrebe provedbe gornjih granica iz članka 3. i
 4., neto odšteta za naknade primljene i plaćene između izdavatelja i
 sustava, obuhvaćene izračunom plaćenih i primljenih
 međubankovnih naknada u cilju procjene mogućeg izbjegavanja mjera.
 U članku 6. – (izdavanje dozvola)
 utvrđuje se da se dozvole koje sustavi izdaju za potrebe izdavanja ili
 prihvaćanja ne bi trebalo ograničiti na određeno područje,
 već bi one trebale obuhvatiti područje cijele Unije.
 Člankom 7. – (razdvajanje sustava i
 obrade) utvrđuje se da bi između sustava i subjekata koji
 obrađuju transakcije trebalo postojati organizacijsko odvajanje te se
 zabranjuje teritorijalna diskriminacija u pravilima obrade i određuje
 obveza tehničke interoperabilnosti sustava navedenih subjekata.
 Članak 8. – (povezivanje marki i odabir
 aplikacija). U ovom se članku navodi da izdavatelj platnog instrumenta
 odlučuje hoće li se aplikacija za plaćanje nalaziti na istoj
 kartici ili istom digitalnom platnom instrumentu. Potrošač ima izbor
 instrumenta za plaćanje te ga izdavatelj ne može unaprijed propisati
 automatskim mehanizmima na instrumentu ili opremi na prodajnom mjestu.
 Članak 9. – (razdvajanje). U ovom se
 članku navodi da banke prihvatiteljice primateljima plaćanja nude i
 naplaćuju pojedinačne naknade za različite kategorije i
 različite marke platnih kartica, odnosno ne određuju jedinstvenu
 cijenu te pružaju odgovarajuće informacije o iznosima koji se odnose na
 različite kategorije i marke.
 Članak 10. – (pravilo o prihvaćanju
 svih kartica). U ovom se članku navodi da sustavi platnog prometa i
 pružatelji usluga platnog prometa ne mogu trgovcu na malo nametnuti
 prihvaćanje određene kategorije ili marke ako on prihvaća drugu
 kategoriju ili marku, osim ako je marka ili kategorija podložna istoj
 reguliranoj međubankovnoj naknadi kao prethodna. Na primjer, trgovce koji
 prihvaćaju potrošačke debitne kartice ne može se prisiliti da
 prihvate potrošačke kreditne kartice, ali im se može odrediti
 prihvaćanje drugih potrošačkih debitnih kartica.
 Članak 11. – (pravila o usmjeravanju). U
 ovom se članku navodi da sustavi platnog prometa i pružatelji usluga
 platnog prometa ne mogu spriječiti trgovce na malo da potrošače
 usmjeravaju na upotrebu određenih platnih instrumenata kojima trgovac na
 malo daje prednost. Time se ne dovode u pitanje pravila o popustima i dodatnim
 naknadama utvrđena Direktivom o uslugama platnog prometa i člankom
 19. Direktive o pravima potrošača. Sustavi platnog prometa i pružatelji
 usluga platnog prometa ne mogu spriječiti trgovce na malo u informiranju
 potrošača o međubankovnim naknadama i naknadama koje se
 zaračunavaju trgovcima.
 U članku 12. – (informacije za primatelja
 plaćanja o pojedinačnim platnim transakcijama) navode se informacije
 koje pružatelj usluga platnog prometa pruža trgovcu nakon izvršenja
 pojedinačne platne transakcije te se omogućuje periodično
 pružanje tih informacija.
 Člankom 13. – Nadležna tijela,
 uređuje se postupak određivanja nacionalnih tijela odgovornih za
 primjenu odredaba Uredbe.
 Člankom 14. – Kazne, od država
 članica traži se da odrede pravila o sankcijama za povrede odredaba Uredbe
 te da o njima obavijeste Komisiju.
 Članak 15. – (Postupci izvansudske žalbe
 i izvanredni pravni lijekovi) obvezuje države članice na utvrđivanje
 posebnih zahtjeva za rješavanje sporova između primatelja plaćanja i
 pružatelja usluga platnog prometa.
 Članak 16. – (klauzula o preispitivanju)
 četiri godine nakon stupanja na snagu, osobito u vezi s međubankovnom
 naknadom. U ovom se članku navode mehanizmi za procjenu učinkovite
 primjene odredaba Direktive i, prema potrebi, predlažu njezine promjene.
 U članku 17. – (stupanje na snagu)
 utvrđuje se datum na koji Uredba stupa na snagu.
 2013/0265 (COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o međubankovnim naknadama za platne
 transakcije na temelju kartica
 (Tekst značajan za EGP)
 EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE
 EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju
 Europske unije, a posebno njegov članak 114. stavak 1.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske
 komisije,
 nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog
 akta nacionalnim parlamentima,
 uzimajući u obzir mišljenje Europskoga
 gospodarskog i socijalnog odbora[15],
 uzimajući u obzir mišljenje Europske
 središnje banke[16],
 djelujući u skladu s redovnim
 zakonodavnim postupkom,
 budući da:
 (1) Fragmentacija unutarnjeg
 tržišta narušava tržišno natjecanje, rast i stvaranje radnih mjesta unutar
 Unije. Uklanjanje izravnih i neizravnih prepreka pravilnom funkcioniranju i
 uspostavi cjelovitog tržišta za elektronička plaćanja, bez razlike između
 nacionalnih i prekograničnih plaćanja, nužno je za pravilno
 funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
 (2) Direktivom 2007/64/EZ
 Europskog parlamenta i Vijeća[17]
 utvrđena je pravna osnova za stvaranje unutarnjeg tržišta za platni promet
 na razini Unije jer se njome znatno olakšavaju aktivnosti pružatelja usluga
 platnog prometa utvrđivanjem ujednačenih pravila u pogledu pružanja
 usluga platnog prometa.
 (3) Uredbom (EZ) br. 924/2009
 Europskog parlamenta i Vijeća[18]
 uspostavljeno je načelo prema kojem su naknade koje korisnici plaćaju
 za prekogranična plaćanja u eurima jednake onima za odgovarajuća
 plaćanja unutar države članice, uključujući plaćanja
 karticama obuhvaćena ovom Uredbom.
 (4) Uredbom (EZ) br. 260/2012
 Europskog parlamenta i Vijeća[19]
 predviđena su pravila za funkcioniranje kreditnih transfera i izravnih
 terećenja u eurima na unutarnjem tržištu, ali su iz njezina područja
 primjene isključena plaćanja na temelju kartica.
 (5) Direktivom 2011/83/EU
 Europskog parlamenta i Vijeća [20] usklađuju se određena pravila o ugovorima koje
 sklapaju potrošači i trgovci, uključujući pravila o naknadama za
 upotrebu sredstava plaćanja na temelju kojih države članice u pogledu
 upotrebe navedenog instrumenta plaćanja trgovcima zabranjuju da potrošačima
 naplaćuju naknade koje prelaze trošak koji trgovac ima za upotrebu takvog
 instrumenta.
 (6) U vremenu u kojem svijet sve
 više prelazi na e-trgovinu sve su važnija sigurna, učinkovita, konkurentna
 i inovativna elektronička plaćanja, kako bi potrošači, trgovci
 na malo i poduzetnici u cijelosti iskoristili unutarnje tržište.
 (7) U nekoliko država
 članica u tijeku je priprema zakonodavstva[21] namijenjenog reguliranju
 međubankovnih naknada kojim je obuhvaćen niz pitanja, poput gornjih
 granica za međubankovne naknade na različitim razinama, trgovačkih
 naknada, pravila o prihvaćanju svih kartica ili mjera za usmjeravanje.
 Postojeće administrativne odluke znatno se razlikuju u nekim državama
 članicama. S obzirom na štetu koju međubankovne naknade uzrokuju
 trgovcima na malo i potrošačima, očekuje se daljnje uvođenje
 regulatornih mjera na nacionalnoj razini u cilju rješavanja razina
 neusklađenosti tih naknada. Te bi nacionalne mjere vjerojatno dovele do
 znatnih prepreka uspostavi unutarnjeg tržišta u području kartičnog,
 internetskog i mobilnog plaćanja utemeljenog na karticama,
 sprječavajući slobodu pružanja usluga.
 (8) Platne kartice
 elektronički su platni instrument koji se najčešće koristi u
 maloprodaji. Međutim, integracija tržišta kartičnog platnog prometa
 Unije nije još ni približno privedena kraju jer se mnoga rješenja za
 plaćanje ne mogu razvijati izvan nacionalnih granica ili se novim
 paneuropskim pružateljima usluga sprječava ulazak na tržište. Nedostatak
 tržišne integracije trenutačno dovodi do viših cijena i manjeg izbora u području
 usluga platnog prometa za potrošače i trgovce na malo te do
 ograničenijih mogućnosti za iskorištavanje unutarnjeg tržišta. Stoga
 je potrebno ukloniti prepreke učinkovitom funkcioniranju kartičnog
 tržišta, uključujući mobilna i internetska plaćanja utemeljena
 na kartičnim transakcijama, što je i dalje prepreka uvođenju potpuno
 cjelovitog tržišta.
 (9) Kako bi se omogućilo
 učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta, potrebno je upotrebu
 elektroničkog plaćanja unaprijediti i olakšati u korist trgovaca na
 malo i potrošača. Plaćanja karticama i druga elektronska
 plaćanja mogu se koristiti na raznovrsniji način,
 uključujući mogućnosti internetskog plaćanja kako bi se
 iskoristilo unutarnje tržište i e-trgovina, dok elektronska plaćanja
 trgovcima na malo omogućuju i potencijalno sigurna plaćanja. Stoga bi
 plaćanja karticama i plaćanja na temelju kartica umjesto gotovine
 mogli biti od koristi za trgovce na malo i potrošače, pod uvjetom da su
 naknade za upotrebu sustava platnog prometa utvrđene na gospodarski
 učinkovitoj razini, pridonoseći u isto vrijeme inovacijama i ulasku
 novih operatora na tržište.
 (10) Jedan od ključnih
 čimbenika koji ometaju funkcioniranje unutarnjeg tržišta u plaćanju
 karticama i plaćanju na temelju kartica raširena je upotreba
 međubankovnih naknada koje u većini država članica ne podliježu
 nikakvim propisima. Međubankovne naknade su naknade među bankama, a
 primjenjuju ih obično pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
 prihvatitelja i pružatelji usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja koji
 pripadaju određenom kartičnom sustavu. Međubankovne naknade
 glavni su dio naknada koje pružatelji usluga platnog prometa u ulozi
 prihvatitelja naplaćuju trgovcima za svaku kartičnu transakciju. S
 druge strane, trgovci te troškove uključuju u opće cijene robe i usluga.
 Čini se da je u praksi cilj natjecanja među kartičnim sustavima
 uvjeriti što je više moguće pružatelja usluga platnog prometa u ulozi
 izdavatelja (npr. banke) da izdaju svoje kartice, što obično dovodi do većih,
 a ne manjih naknada, za razliku od obično disciplinirajućeg
 učinka na cijene koje natjecanje ima u tržišnom gospodarstvu. Reguliranjem
 međubankovnih naknada poboljšalo bi se funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
 (11) Trenutačna raznolikost
 međubankovnih naknada i njihova razina sprječavaju pojavu „novih”
 paneuropskih sudionika na temelju poslovnih modela s nižim međubankovnim
 naknadama, na štetu potencijalne ekonomije razmjera i ekonomije opsega i
 učinkovitosti koja iz njih proizlazi. To ima negativan utjecaj na trgovce
 na malo i potrošače te sprječava inovacije. Budući da bi
 paneuropski sudionici ako žele ući na tržište bankama izdavateljicama
 morali ponuditi barem najvišu razinu međubankovne naknade koja prevladava
 na tržištu, to također dovodi do neprekidne fragmentacije tržišta.
 Postojeći domaći sustavi s nižim međubankovnim naknadama ili bez
 međubankovnih naknada mogli bi također biti prisiljeni napustiti
 tržište zbog pritiska banaka da dobiju više prihode od međubankovnih
 naknada. Uslijed toga su potrošači i trgovci suočeni s
 ograničenim izborom, višim cijenama i nižom kvalitetom usluga platnog
 prometa, uz ograničenu mogućnost upotrebe paneuropskih rješenja za
 plaćanje. Osim toga, trgovci na malo ne mogu prevladati razlike u
 naknadama upotrebom usluga prihvaćanja kartica koje nude banke u drugim
 državama članicama. Posebnim pravilima koja se primjenjuju u sustavima
 plaćanja propisuje se primjena međubankovne naknade za „prodajno
 mjesto” (država trgovca na malo) pri svakoj platnoj transakciji. Time se banke
 prihvatiteljice sprječavaju u uspješnom nuđenju svojih usluga na
 prekograničnoj osnovi. Trgovce na malo također se sprječava u
 smanjivanju troškova plaćanja u korist potrošača.
 (12) Komisija i nacionalna tijela
 nadležna za tržišno natjecanje nisu bili u mogućnosti popraviti navedenu
 situaciju primjenom postojećeg zakonodavstva.
 (13) Stoga, kako bi se izbjegla
 fragmentacija unutarnjeg tržišta i znatno narušavanje tržišnog natjecanja zbog
 razlika u zakonima i administrativnim odlukama, postoji potreba, u skladu s
 člankom 114. UFEU-a, za poduzimanjem mjera namijenjenih rješavanju
 problema visokih i različitih međubankovnih naknada kako bi se
 pružateljima usluga platnog prometa omogućilo da svoje usluge pružaju na
 prekograničnoj osnovi, a potrošačima i trgovcima omogućilo
 korištenje prekograničnih usluga.
 (14) Primjenom ove Uredbe ne dovodi
 se u pitanje primjena pravila o tržišnom natjecanju Unije i nacionalnih pravila
 o tržišnom natjecanju. Njome se države članice ne bi trebalo
 spriječiti u održavanju ili uvođenju nižih gornjih granica ili mjera
 s jednakim ciljem ili učinkom u nacionalnom zakonodavstvu.
 (15) U ovoj se Uredbi slijedi
 postupan pristup. Kao prvi korak potrebno je poduzeti mjere za olakšavanje
 prekograničnog izdavanja i prihvaćanja transakcija platnim karticama.
 Potrebna pravna jasnoća omogućila bi se dopuštanjem trgovcima da
 odaberu prihvatitelja izvan vlastite države članice („prekogranično
 prihvaćanje”) i uvođenjem maksimalne razine prekograničnih
 međubankovnih naknada za prekogranične transakcije prihvaćanja.
 Osim toga, dozvole za izdavanje ili prihvaćanje platnih instrumenata
 trebale bi vrijediti bez geografskih ograničenja unutar Unije. Tim bi se
 mjerama olakšalo neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta u području
 kartičnog, internetskog i mobilnog plaćanja u korist potrošača i
 trgovaca na malo.
 (16) Kao posljedica jednostranih
 obveza prihvaćenih u okviru postupaka tržišnog natjecanja, mnoge
 prekogranične platne transakcije karticama u Uniji već se provode uz
 uvažavanje maksimalnih međubankovnih naknada primjenjivih u prvoj fazi ove
 Uredbe. Stoga odredbe koje se odnose na navedene transakcije moraju brzo
 stupiti na snagu, omogućujući trgovcima na malo da preko granice
 potraže jeftinije usluge prihvaćanja i potičući domaće
 bankarske zajednice ili sustave na snižavanje naknada za prihvaćanje.
 (17) Za domaće transakcije
 nužno je prijelazno razdoblje kako bi se pružateljima usluga i sustavima
 platnog prometa pružilo dovoljno vremena za prilagodbu na nove zahtjeve. Stoga
 nakon razdoblja od dvije godine nakon stupanja na snagu ove Uredbe i kako bi se
 omogućila provedba unutarnjeg tržišta za plaćanja na temelju kartica,
 gornje granice međubankovnih naknada za transakcije potrošačkim
 karticama treba proširiti kako bi se obuhvatila sva prekogranična i
 domaća plaćanja.
 (18) Kako bi se olakšalo
 prekogranično prihvaćanje, sve (prekogranične i domaće)
 „potrošačke” transakcije debitnim karticama i platne transakcije
 na temelju kartica trebaju imati maksimalne međubankovne naknade od
 0,20 %, a sve (prekogranične i domaće) potrošačke
 transakcije kreditnim karticama i platne transakcije na temelju kartica utemeljene
 na njima trebaju imati maksimalnu međubankovnu naknadu od 0,30 %.
 (19) Te su razine utemeljene na
 takozvanom „testu neutralnosti trgovca” koji se razvio u ekonomskoj literaturi,
 na temelju kojeg se utvrđuje razina naknade koju bi trgovac bio voljan
 platiti kada bi trošak koji nastaje u slučaju da potrošač koristi
 platnu karticu usporedio s troškom za nekartična (gotovinska)
 plaćanja (uzimajući u obzir naknadu za uslugu koja se plaća
 bankama prihvatiteljicama, tj. naknadu koja se zaračunava
 trgovcima, a koja se dodaje međubankovnoj naknadi). Stoga se time
 potiče upotreba učinkovitih platnih instrumenata poticanjem onih
 kartica koje pružaju veće pogodnosti kod transakcija, sprječavajući
 u isto vrijeme nerazmjerne trgovačke naknade kojima bi se ostalim
 potrošačima nametnuli skriveni troškovi. Do pretjeranih trgovačkih
 naknada može doći i zbog kolektivnih ugovora o međubankovnim
 naknadama jer trgovci nerado odbijaju skupe platne instrumente zbog straha od
 gubitka prometa. Iskustvo pokazuje da su te razine razmjerne jer ne dovode u
 pitanje funkcioniranje međunarodnih kartičnih sustava i pružatelja
 usluga platnog prometa. Također omogućuju pogodnosti za trgovce na
 malo i potrošače te pružaju pravnu sigurnost.
 (20) Ovom bi Uredbom trebalo
 obuhvatiti sve transakcije u kojima pružatelj usluga platnog prometa platitelja
 i pružatelj usluga platnog prometa primatelja plaćanja imaju poslovni
 nastan u Uniji.
 (21) U skladu s načelom
 tehnološke neutralnosti utvrđenim u Digitalnoj agendi za Europu, ova bi se
 Uredba trebala primjenjivati na platne transakcije na temelju kartica neovisno
 od okoline u kojoj se dotični platni promet odvija, uključujući
 platne instrumente i usluge maloprodaje koji mogu biti izvan interneta,
 internetski ili mobilni.
 (22) Transakcije platnim karticama
 obično se provode na temelju dvaju glavnih poslovnih modela, takozvanih
 trostranih sustava platnih kartica (vlasnik kartice – sustav koji prihvaća
 i izdaje – trgovac) i četverostranih sustava platnih kartica (vlasnik
 kartice – banka izdavateljica – banka prihvatiteljica – trgovac). Mnogi
 četverostrani sustavi platnih kartica koriste se određenom
 međubankovnom naknadom, uglavnom višestranom. Međubankovne naknade
 (naknade koje plaćaju banke prihvatiteljice za poticanje izdavanja i
 upotrebe kartica) implicitne su u trostranim sustavima platnih kartica. Kako bi
 se uvažilo postojanje implicitnih međubankovnih naknada i pridonijelo
 stvaranju ujednačenih uvjeta, trostrani sustavi platnih kartica u kojima
 se pružatelji usluga platnog prometa koriste kao izdavatelji ili prihvatitelji
 trebalo bi promatrati na isti način kao četverostrane platnih kartica
 te bi se oni trebali pridržavati istih pravila, dok bi se istovremeno
 transparentnost i druge mjere koje se odnose na poslovna pravila trebali
 primjenjivati na sve pružatelje.
 (23) Važno je osigurati da se
 odredbe koje se odnose na međubankovne naknade koje plaćaju ili
 primaju pružatelji usluga platnog prometa ne zaobiđu alternativnim
 protokom naknada pružateljima usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. Kako
 bi se to izbjeglo, „neto naknadu” koju je pružatelj usluga platnog prometa u
 ulozi izdavatelja platio i primio u okviru sustava platnih kartica treba
 smatrati međubankovnom naknadom. Pri izračunavanju međubankovne
 naknade, kako bi se provjerilo postoji li zaobilaženje, u obzir treba uzeti
 ukupan iznos plaćanja ili poticaja koje je pružatelj usluga platnog
 prometa u ulozi izdavatelja primio iz sustava platnih kartica u pogledu
 reguliranih transakcija, umanjen za naknade koje je sustavu platio pružatelj
 usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. Plaćanja, poticaji i naknade
 koji se razmatraju mogu biti izravni (odnosno utemeljeni na obujmu ili povezani
 s određenom transakcijom) ili neizravni (uključujući poticaje za
 stavljanje na tržište, bonuse, popuste za određeni obujam transakcija).
 (24) Potrošači često nisu
 upoznati s naknadama koje trgovci plaćaju za platni instrument kojim se
 koriste. U isto vrijeme niz poticajnih postupaka koje primjenjuju pružatelji
 usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja (poput putničkih vaučera,
 bonusa, popusta, povrata, besplatnog osiguranja itd.) potrošače bi mogao
 usmjeriti na upotrebu platnih instrumenata koji dovode do visokih naknada za
 pružatelje usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja. U cilju rješavanja
 navedenog, mjere kojima se uvode ograničenja međubankovnih naknada
 trebale bi se primjenjivati samo na platne kartice koje su postale masovni
 proizvod, pa ih trgovci obično nerado odbijaju zbog njihovog raširenog
 izdavanja i upotrebe (npr. potrošačke debitne i kreditne kartice). Kako bi
 se poboljšalo učinkovito funkcioniranje tržišta u nereguliranim dijelovima
 tog sektora i ograničio transfer poslovanja iz reguliranih u neregulirane
 dijelove sektora, nužno je donijeti niz mjera, uključujući
 razdvajanje sustava i infrastrukture i usmjeravanje platitelja od strane
 primatelja plaćanja te je primatelju plaćanja potrebno omogućiti
 selektivno prihvaćanje platnog instrumenta.
 (25) Razdvajanjem sustava i
 infrastrukture svim bi se izvršiteljima obrade trebalo omogućiti
 natjecanje za potrošače sustavâ. Budući da trošak obrade čini
 znatan dio ukupnog troška prihvaćanja kartica, važno je ovaj dio
 vrijednosnog lanca otvoriti za učinkovito tržišno natjecanje. Na temelju
 razdvajanja sustava i infrastrukture, kartični sustavi i izvršitelji
 obrade trebali bi biti neovisni u pogledu pravnog oblika, ustroja i postupka
 odlučivanja. Ne bi trebali diskriminirati, npr. međusobnim
 omogućivanjem povlaštenog postupanja ili povlaštenih informacija koje nisu
 dostupne konkurentima u odgovarajućem segmentu tržišta, uvođenjem
 pretjeranih zahtjeva informiranja za konkurente u svom segmentu tržišta,
 unakrsnim subvencioniranjem svojih aktivnosti ili dijeljenjem sustavâ
 upravljanja. Takva diskriminirajuća praksa pridonosi fragmentaciji
 tržišta, negativno utječe na ulazak novih sudionika na tržište i
 sprječava ulazak paneuropskih sudionika, ometajući na taj način
 uspostavu unutarnjeg tržišta u području kartičnog, internetskog i
 mobilnog plaćanja, na štetu trgovaca na malo, poduzetnika i
 potrošača.
 (26) Na temelju pravila koja se
 primjenjuju u sustavima platnih kartica i prakse koju primjenjuju pružatelji
 usluga platnog prometa, trgovcima i potrošačima obično se ne pružaju
 informacije o razlikama u naknadi te se time umanjuje transparentnost tržišta,
 na primjer „miješanjem” naknada, zabranom trgovcima da upotrijebe jeftiniju
 marku kartice u slučaju kartica s udruženom kreditnom i trgovačkom
 markom (co-branded) ili da potrošače usmjere na upotrebu takvih
 jeftinijih kartica. Čak i kada su trgovci upoznati s različitim
 troškovima, pravila sustava često ih sprječavaju u poduzimanju mjera
 za smanjenje naknada.
 (27) Platni instrumenti
 obuhvaćaju različite troškove za primatelja plaćanja, a neki su
 instrumenti skuplji od drugih. Osim kada je platni instrument određen
 propisima za određene kategorije plaćanja ili se ne može odbiti zbog
 svojeg statusa zakonskog sredstva plaćanja, primatelj plaćanja trebao
 bi imati slobodu da platitelje usmjeri na upotrebu određenog instrumenta
 plaćanja. Kartični sustavi i pružatelji usluga platnog prometa u tom
 pogledu uvode niz ograničenja za primatelje plaćanja, a primjeri
 uključuju ograničenje mogućnosti primatelja plaćanja da
 odbiju određene platne instrumente za niske iznose, ograničenje
 pružanja informacija platitelju o naknadama koje plaća primatelj
 plaćanja za određene instrumente plaćanja ili ograničenja
 koja se nameću primatelju plaćanja u pogledu broja blagajni u
 njegovoj prodavaonici na kojima se prihvaćaju određeni instrumenti
 plaćanja. Ta je ograničenja potrebno ukinuti.
 (28) U skladu s člankom 55.
 prijedloga COM (2013)547 primatelj plaćanja platitelja može usmjeriti na
 upotrebu određenog platnog instrumenta. Međutim, primatelj
 plaćanja ne bi trebao tražiti naknadu za upotrebu instrumenata
 plaćanja kod kojih su međubankovne naknade regulirane u okviru ove
 Uredbe jer u takvim situacijama prednosti naplaćivanja dodatne naknade
 postaju ograničene te istovremeno dolazi do složenosti tržišta.
 (29) Pravilo o prihvaćanju
 svih kartica dvostrana je obveza koju primateljima plaćanja nameću
 pružatelji usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja i sustavi platnih kartica
 kako bi prihvaćali sve kartice iste marke (element „prihvaćanja svih proizvoda”),
 s jedne strane neovisno o različitim troškovima tih kartica, a s druge
 strane neovisno i od banke izdavateljice koja je izdala karticu (element
 „prihvaćanja svih izdavatelja”). U interesu je potrošača da za
 istu kategoriju kartica primatelj plaćanja ne može diskriminirati
 između izdavateljâ ili vlasnikâ kartice, a platni sustavi i pružatelji
 usluga platnog prometa mogu im izreći takvu obvezu. Stoga, iako je element
 „prihvaćanja svih izdavatelja” u okviru pravila o prihvaćanju
 svih kartica opravdano pravilo sustava kartičnog plaćanja jer sprječava
 diskriminaciju od strane primatelja plaćanja među pojedinim bankama
 koje su izdale karticu, element „prihvaćanja svih proizvoda” u
 načelu je praksa s učinkom povezivanja prihvaćanja kartica s
 niskim naknadama i prihvaćanja kartica s visokim naknadama. Ukidanjem
 elementa „prihvaćanja svih proizvoda” iz pravila o prihvaćanju
 svih kartica trgovcima bi se omogućilo da izbor platnih kartica koje nude
 suze na platne kartice niskih (nižih) troškova, što bi pogodovalo i
 potrošačima zbog nižih troškova trgovaca. U tom slučaju trgovci koji
 prihvaćaju debitne kartice ne bi bili prisiljeni prihvaćati kreditne
 kartice, a oni koji prihvaćaju kreditne kartice ne bi bili prisiljeni
 prihvaćati komercijalne kartice. Ipak, kako bi se zaštitili potrošači
 i njihova mogućnost što češće upotrebe platnih kartica, trgovci
 bi bili obvezni prihvatiti sve kartice koje podliježu istoj reguliranoj
 međubankovnoj naknadi. Takvo bi ograničenje dovelo i do
 konkurentnijeg okruženja za kartice s međubankovnim naknadama koje nisu
 regulirane u skladu s ovom Uredbom jer bi trgovci stekli veću
 pregovaračku snagu u pogledu uvjeta uz koje prihvaćaju takve kartice.
 (30) Neke su informacije neophodne
 u cilju djelotvornog ograničavanja pravila o prihvaćanju svih
 kartica. Primatelji plaćanja prvenstveno moraju imati na raspolaganju
 sredstva za identifikaciju različitih kategorija kartica. Stoga mora biti
 moguće na uređaju prepoznati različite kategorije kartica na
 vidljiv i elektronički način. Osim toga, i platitelja se na prodajnom
 mjestu treba obavijestiti o prihvaćanju njegova platnog instrumenta
 (njegovih platnih instrumenata). Nužno je da primatelj plaćanja platitelju
 najavi sva ograničenja upotrebe određene marke, u isto vrijeme i pod
 istim uvjetima kao i informacije da je određena marka prihvaćena.
 (31) Kako bi se omogućio
 pravni lijek u slučaju nepropisne primjene ove Uredbe ili spora
 između korisnika i pružatelja usluga platnog prometa, države članice
 trebaju uspostaviti odgovarajući i učinkovit izvansudski žalbeni
 postupak i izvansudsko rješavanje sporova. Države članice trebaju donijeti
 pravila o kaznama koje će se primijeniti u slučaju povrede ove Uredbe
 te osigurati da te kazne budu učinkovite, razmjerne i
 odvraćajuće te da se primjenjuju.
 (32) Budući da države
 članice ne mogu u dostatnoj mjeri ostvariti ciljeve ove Uredbe, a to su
 ujednačeni zahtjevi za transakcije platnim karticama te internetske i
 mobilne transakcije utemeljene na plaćanju karticama, te da se oni stoga
 zbog opsega djelovanja mogu uspješnije ostvariti na razini Unije, Unija može
 donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kao što je utvrđeno
 člankom 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom
 proporcionalnosti, kako je utvrđeno u tom članku, ovom Uredbom ne
 prelazi se ono što je potrebno za postizanje tih ciljeva.
 (33) Ova je Uredba u skladu s
 temeljnim pravima i načelima koja su osobito prepoznata u Povelji Europske
 unije o temeljnim pravima, a osobito pravom na učinkovito pravno sredstvo
 i pravično suđenje, slobodu poduzetništva, zaštitu potrošača i
 mora se primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima.
 DONIJELI SU OVU UREDBU:
 POGLAVLJE I
 OPĆE ODREDBE
 Članak 1.
 Područje primjene
 1. Ovom se Uredbom utvrđuju
 ujednačeni tehnički i poslovni uvjeti za transakcije platnim
 karticama provedene unutar Unije u kojoj i pružatelj usluga platnog prometa
 platitelja i pružatelj usluga platnog prometa primatelja plaćanja imaju
 poslovni nastan.
 2. Ova se Uredba ne odnosi na
 platne instrumente koji se mogu koristiti samo unutar ograničene mreže
 namijenjene rješavanju konkretnih potreba instrumentima plaćanja koji se
 koriste samo na ograničen način jer omogućuju određenom
 vlasniku instrumenta stjecanje robe ili usluga samo u prostorijama izdavatelja,
 u okviru ograničene mreže pružateljâ usluga na temelju izravnog
 trgovačkog ugovora s profesionalnim izdavateljem ili zato što se mogu
 koristiti samo za stjecanje ograničenog izbora robe ili usluga.
 3. Poglavlje II. ne primjenjuje
 se na sljedeće:
 (a)
 transakcije komercijalnim karticama;
 (b)
 podizanje novca s bankomatâ i
 (c)
 transakcije karticama koje su izdali trostrani
 sustavi platnih kartica.
 4. Članak 7. ne odnosi se
 na trostrane sustave platnih kartica.
 Članak 2.
 Definicije
 Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se
 sljedeće definicije:
 (1)
 „prihvatitelj” znači pružatelj usluga platnog
 prometa koji s primateljem plaćanja izravno ili neizravno ugovara obradu
 platne transakcije primatelja plaćanja;
 (2)
 „izdavatelj” znači pružatelj usluga platnog
 prometa koji izravno ili neizravno ugovara s platiteljem pokretanje, obradu i
 pokrivanje platnih transakcija platitelja;
 (3)
 „potrošač” znači fizička osoba koja
 u ugovorima o obavljanju usluga platnog prometa obuhvaćenima ovom Uredbom
 djeluje u svrhe koje nisu trgovinske, poslovne ili profesionalne;
 (4)
 „transakcija debitnom karticom” znači platna
 transakcija karticom, uključujući pretplaćene (prepaid)
 kartice povezane s tekućim ili depozitnim računom na kojem se
 transakcija tereti nakon manje od 48 sati ili 48 sati od odobrenja/pokretanja
 transakcije.
 (5)
 „transakcija kreditnom karticom” znači platna
 transakcija karticom pri kojoj se transakcija tereti poslije više od 48 sati
 nakon odobrenja/pokretanja transakcije.
 (6)
 „komercijalna kartica” znači svaka platna
 kartica izdana poduzetnicima ili subjektima javnog sektora čija je
 upotreba ograničena na poslovne troškove zaposlenika ili državnih
 službenika ili kartica koja se izdaje samozaposlenim fizičkim osobama koje
 se bave poslovnom djelatnošću, čija je upotreba ograničena na
 poslovne troškove navedenih samozaposlenih fizičkih osoba ili njihovih
 zaposlenika;
 (7)
 „platna transakcija na temelju kartica” znači
 usluga koja se koristi za provedbu platne transakcije bilo kojom karticom,
 telekomunikacijskim, digitalnim ili IT uređajem ili softverom ako to
 čini transakciju platnom karticom. Platne transakcije na temelju kartica
 isključuju transakcije utemeljene na drugim vrstama platnih usluga;
 (8)
 „prekogranična platna transakcija” znači
 plaćanje karticama ili platna transakcija na temelju kartica koje
 pokreće platitelj ili primatelj plaćanja, a pružatelj usluge platnog
 prometa platitelja i pružatelj usluge platnog prometa primatelja plaćanja
 imaju poslovni nastan u različitim državama članicama ili platnu
 karticu izdaje pružatelj usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja koji ima
 poslovni nastan u državi članici različitoj od one prodajnog mjesta;
 (9)
 „međubankovna naknada” znači naknada koja
 se izravno ili neizravno (tj. putem treće osobe) plaća za svaku
 transakciju između pružatelja usluga platnog prometa platitelja i
 primatelja plaćanja koji su uključeni u transakciju platnom karticom
 ili platnu transakciju na temelju kartice;
 (10)
 „naknada koja se zaračunava trgovcima”
 znači naknada koju platitelj plaća prihvatitelju za svaku
 transakciju, a koja obuhvaća međubankovnu naknadu, naknadu sustava
 plaćanja i obrade i maržu prihvatitelja;
 (11)
 „primatelj plaćanja” znači fizička
 ili pravna osoba koja je predviđeni primatelj sredstava koja su predmet
 platne transakcije;
 (12)
 „platitelj” znači fizička ili pravna
 osoba koja ima račun za obavljanje platnog prometa te odobrava nalog za
 plaćanje s tog računa ili, ako nema račun za obavljanje platnog
 prometa, fizička ili pravna osoba koja izdaje nalog za plaćanje;
 (13)
 „sustav platnih kartica” znači jedinstveni
 skup pravila, prakse, normi i/ili provedbenih smjernica za provođenje
 platnih transakcija diljem Unije i unutar država članica, koji je
 razdvojen od sve infrastrukture ili platnog sustava koji podržavaju njegovo
 funkcioniranje;
 (14)
 „četverostrani sustav platnih kartica”
 znači sustav platnih kartica u kojem se plaćanja vrše s računa
 za obavljanje platnog prometa vlasnika računa na račun za obavljanje
 platnog prometa primatelja plaćanja uz posredovanje sustava, pružatelja
 usluga platnog prometa koji je izdao platnu karticu (na strani vlasnika
 kartice) i pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja (na strani
 primatelja plaćanja) i transakcije na temelju kartica utemeljene
 na jednakoj strukturi.
 (15)
 „trostrani sustav platnih kartica” znači
 sustav platnih kartica u kojem se plaćanja vrše s računa za
 obavljanje platnog prometa koji sustav drži u ime vlasnika kartice na račun
 za obavljanje platnog prometa koji sustav drži u ime primatelja plaćanja i
 transakcije na temelju kartica utemeljene na jednakoj strukturi.
 Kada trostrani sustav platnih kartica ovlasti druge pružatelje usluga platnog
 prometa za izdavanje i/ili prihvaćanje platnih kartica, to se smatra
 četverostranim sustavom platnih kartica;
 (16)
 „platni instrument” znači svi personalizirani
 uređaji i/ili skup postupaka dogovorenih između korisnika usluga
 platnog prometa i pružatelja usluga platnog prometa koje korisnik usluga
 platnog prometa koristi da bi izdao nalog za plaćanje, ili se on koristi u
 njegovo ime;
 (17)
 „platni instrument na temelju kartica” znači
 svaki platni instrument, uključujući karticu, mobilni telefon,
 računalo ili bilo koji drugi tehnološki uređaj s odgovarajućom
 aplikacijom, koji platitelj koristi za pokretanje naloga za plaćanje, a
 koji nije kreditni transfer ili izravno terećenje iz članka 2. Uredbe
 (EU) br. 260/2012;
 (18)
 „aplikacija za plaćanje” znači
 računalni program ili drugi odgovarajući instrument učitan na
 uređaj kojim se omogućuje pokretanje platne transakcije na temelju
 kartica i platitelju omogućuje izdavanje naloga za plaćanje;
 (19)
 „nalog za plaćanje” znači uputa
 platitelja svojem pružatelju usluga platnog prometa putem koje nalaže
 obavljanje platne transakcije;
 (20)
 „transakcija platnom karticom” znači platna
 transakcija provedena platnom karticom ili na temelju infrastrukture
 transakcije platnom kraticom te utemeljena na poslovnim pravilima transakcije
 platnom karticom;
 (21)
 „pružatelj usluga platnog prometa” znači
 fizička ili pravna osoba ovlaštena za pružatelja usluga platnog prometa,
 navedena u Prilogu Direktivi 2007/64/EC. Pružatelj usluga platnog prometa može
 biti izdavatelj ili prihvatitelj ili oboje;
 (22)
 „korisnik usluga platnog prometa” znači
 fizička ili pravna osoba koja koristi uslugu platnog prometa u svojstvu
 platitelja ili primatelja plaćanja, ili jednog i drugog;
 (23)
 „platna transakcija” znači čin prijenosa
 sredstava koji započinje platitelj ili se on započinje u njegovo ime,
 ili ga započinje primatelj prenesenih sredstava, bez obzira na osnovne
 obveze između platitelja ili primatelja plaćanja;
 (24)
 „obrada” znači provedba usluga obrade platnih
 transakcija u smislu postupaka potrebnih za postupanje s nalogom za
 plaćanje između prihvatitelja i izdavatelja;
 (25)
 „izvršitelj obrade” znači svaka fizička
 ili pravna osoba koja pruža usluge obrade platne transakcije.
 Poglavlje II.
 međubankovne naknade
 Članak 3.
 Međubankovne naknade za prekogranične transakcije potrošačkim
 debitnim ili kreditnim karticama
 1. S učinkom nakon dva
 mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa za
 prekogranične transakcije debitnim karticama ne smiju nuditi niti
 zahtijevati međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu
 dogovorenu naknadu s odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi
 0,2 % vrijednosti transakcije.
 2. S učinkom nakon dva
 mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa za
 prekogranične transakcije kreditnim karticama ne smiju nuditi niti
 zahtijevati međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu
 dogovorenu naknadu s odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi
 0,3 % vrijednosti transakcije.
 Članak 4.
 Međubankovne naknade za sve transakcije potrošačkim debitnim ili
 kreditnim karticama
 1. S učinkom nakon dvije godine
 od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa ni za koje
 transakcije na temelju debitnih kartica ne smiju nuditi niti zahtijevati
 međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu dogovorenu naknadu s
 odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi 0,2 %
 vrijednosti transakcije.
 2. S učinkom nakon dvije
 godine od stupanja na snagu ove Uredbe, pružatelji usluga platnog prometa ni za
 koje transakcije na temelju kreditnih kartica ne smiju nuditi niti zahtijevati
 međubankovnu naknadu po transakciji ili drugu dogovorenu naknadu s
 odgovarajućim predmetom ili učinkom koji prelazi 0,3 %
 vrijednosti transakcije.
 Članak 5.
 Zabrana zaobilaženja
 Za potrebe primjene gornjih granica iz
 članka 3. i članka 4., sve neto naknade koje banka izdavateljica
 primi od sustava platnih kartica u vezi s platnim transakcijama ili povezanim
 aktivnostima, smatraju se dijelom međubankovne naknade.
 Poglavlje III.
 Poslovna pravila
 Članak 6.
 Dozvole
 1. Zabranjuju se sva
 teritorijalna ograničenja unutar Unije ili pravila s jednakim učinkom
 u području ugovora o licenciji za izdavanje platnih kartica ili
 transakcije prihvaćanja platnih kartica.
 2. Zabranjuju se sva
 teritorijalna ograničenja unutar Unije ili pravila s jednakim učinkom
 u području pravila za četverostrane sustave platnih kartica.
 3. Zabranjuju se svi uvjeti ili
 obveze stjecanja posebne dozvole u određenoj zemlji ili odobrenje za rad
 na prekograničnoj osnovi ili pravila s jednakim učinkom u
 području ugovora o licenciji za izdavanje platnih kartica ili transakcije
 prihvaćanja platnih kartica.
 4. Zabranjuju se svi uvjeti ili
 obveze za stjecanje posebne dozvole u određenoj zemlji ili odobrenja za
 rad na prekograničnoj osnovi ili pravila s jednakim učinkom u
 području četverostranih sustava platnih kartica.
 Članak 7.
 Razdvajanje sustava platnih kartica i izvršitelja obrade
 1. Sustavi platnih kartica i
 izvršitelji obrade neovisni su u smislu pravnog oblika, ustroja i
 odlučivanja. Oni ne smiju ni na koji način vršiti diskriminaciju
 među svojim društvima kćerima ili imateljima udjela s jedne strane te
 korisnicima navedenih sustava i drugim ugovornim partnerima s druge strane, a
 osobito ne uvjetuju pružanje bilo koje usluge koju nude prihvaćanjem
 ugovorne strane bilo koje druge usluge koju nude.
 2. Sustavi platnih kartica
 omogućuju razdvajanje odobrenja i poruka o obračunu pojedinačnih
 kartičnih transakcija i njihovu obradu od strane različitih
 izvršitelja obrade.
 3. Zabranjuje se svaka
 teritorijalna diskriminacija u pravilima o obradi sustava platnih kartica.
 4. Izvršitelji obrade unutar
 Unije osiguravaju tehničku interoperabilnost svojeg sustava s ostalim
 sustavima izvršitelja obrade unutar Unije upotrebom normi koje donose europska
 tijela za normizaciju. Osim toga, izvršitelji obrade ne smiju donositi niti primjenjivati
 poslovna pravila kojima se ograničava interoperabilnost s drugim
 izvršiteljima obrade unutar Unije.
 Članak 8.
 Povezivanje marki i odabir aplikacije
 1. Zabranjuju se sva pravila
 sustava i pravila ugovora o licenciji kojima se izdavatelj ometa ili
 sprječava u povezivanju dviju različitih marki ili više
 različitih marki platnih instrumenata na kartici, telekomunikacijskom,
 digitalnom ili IT uređaju.
 2. Sve razlike u postupanju
 prema izdavateljima ili prihvatiteljima u pravilima sustava i pravilima ugovora
 o licenciji u vezi s povezivanjem marki na kartici, telekomunikacijskom,
 digitalnom ili IT uređaju moraju biti objektivno opravdane i
 nediskriminirajuće.
 3. Sustavi platnih kartica
 pružateljima usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja kartice i ulozi prihvatitelja
 kartice ne smiju nametati obveze izvješćivanja, obveze plaćanja
 naknada ili druge obveze s istim ciljem ili učinkom za transakcije
 provedene bilo kojim uređajem na kojem postoji njihova marka u pogledu
 transakcija za koje se njihov sustav ne koristi.
 4. Sva načela usmjeravanja
 namijenjena usmjeravanju transakcija posebnim kanalom ili postupkom i druge
 tehničke i sigurnosne norme i uvjeti u pogledu postupanja s više marki
 platnih kartica koje se nalaze na jednoj kartici, telekomunikacijskom, digitalnom
 ili IT uređaju moraju biti nediskriminirajući i primjenjivati se na
 nediskriminirajući način.
 5. Ako uređaj za
 plaćanje nudi izbor među različitim markama platnih
 instrumenata, marku koja se primjenjuje na dotičnu platnu transakciju
 određuje platitelj na prodajnom mjestu.
 6. Sustavi platnih kartica,
 izdavatelji, prihvatitelji i pružatelji infrastrukture za postupanje s platnim
 karticama u platni instrument ili opremu koja se primjenjuje na prodajnom
 mjestu ne smiju ugrađivati automatske mehanizme, softver ili uređaje
 koji ograničavaju platiteljev izbor aplikacije pri upotrebi platnog
 instrumenta s povezanim markama.
 Članak 9.
 Razdvajanje
 1. Prihvatitelji primateljima
 plaćanja nude i naplaćuju pojedinačno određene naknade koje
 se zaračunavaju trgovcima za različite kategorije i različite
 marke platnih kartica, osim ako trgovci od pružatelja usluga platnog prometa u
 ulozi prihvatitelja pisanim putem zatraže naplatu „miješanih” naknada koje se
 zaračunavaju trgovcima.
 2. Sporazumi između
 pružatelja usluga platnog prometa u ulozi prihvatitelja i primatelja
 plaćanja uključuju pojedinačno određene informacije o
 iznosu naknada koje se zaračunavaju trgovcima, međubankovnih naknada
 i naknada sustava primjenjivih za svaku kategoriju i marku platnih kartica.
 Članak 10.
 Pravila o prihvaćanju svih kartica
 1. Platni sustavi i pružatelji
 usluga platnog prometa ne smiju primjenjivati ni jedno pravilo na temelju kojeg
 bi primatelji plaćanja koji prihvaćaju kartice i druge platne
 instrumente koje izdaje jedan pružatelj usluga platnog prometa u ulozi
 izdavatelja u okviru sustava platnih instrumenata bili dužni prihvatiti i druge
 platne instrumente iste marke i/ili kategorije koje izdaju drugi pružatelji
 usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja u okviru istog sustava, osim ako
 podliježu istoj reguliranoj međubankovnoj naknadi.
 2. Ograničenjem pravila o
 prihvaćanju svih kartica iz stavka 1. ne dovodi se u pitanje
 mogućnost da platni sustavi i pružatelji usluga platnog prometa
 odluče da se određene kartice ne mogu odbiti na temelju identiteta
 pružatelja usluga platnog prometa u ulozi izdavatelja ili identiteta vlasnika
 kartice.
 3. Trgovci koji odluče ne
 prihvaćati sve kartice ili druge platne instrumente sustava platnih
 kartica o tome na jasan i nedvosmislen način obavještavaju potrošače
 u isto vrijeme kada potrošače obavijeste o prihvaćanju drugih kartica
 i platnih instrumenata navedenog sustava. Te se informacije vidljivo
 ističu na ulazu u prodavaonicu, na blagajni ili na web-mjestu ili
 drugom primjenjivom elektroničkom ili mobilnom uređaju te se
 platitelju pružaju na vrijeme i prije sklapanja kupoprodajnog ugovora s
 primateljem plaćanja.
 4. Pružatelji usluga platnog
 prometa u ulozi izdavatelja osiguravaju vidljivost i elektroničku
 prepoznatljivost svojih platnih instrumenata, čime se primateljima
 plaćanja omogućuje da nedvosmisleno utvrde koje je marke i kategorije
 pretplaćenih, debitnih, kreditnih ili komercijalnih kartica ili
 plaćanja na temelju kartica odabrao platitelj.
 Članak 11.
 Pravila o usmjeravanju
 1. Zabranjuju se sva pravila u
 ugovorima o licenciji, pravila sustava koja primjenjuju sustavi platnih kartica
 i koja se primjenjuju u ugovorima koje sklapaju pružatelji usluga platnog
 prometa u ulozi prihvatitelja kartice i primatelji plaćanja, a kojima se
 primatelji plaćanja sprječavaju u usmjeravanju potrošača na
 upotrebu bilo kojeg platnog instrumenta kojem primatelj plaćanja daje
 prednost. Navedena zabrana obuhvaća i sva pravila kojima se primateljima
 plaćanja zabranjuje da prema uređajima za plaćanje
 određenog sustava postupaju na povoljniji ili nepovoljniji način nego
 prema drugima.
 2. Zabranjuju se sva pravila u
 ugovorima o licenciji, pravila sustava koja primjenjuju sustavi platnih kartica
 i koja se primjenjuju u ugovorima koje sklapaju pružatelji usluga platnog
 prometa u ulozi prihvatitelja kartice i primatelji plaćanja, a kojima se
 primatelji plaćanja sprječavaju da platitelja obavijeste o
 međubankovnim naknadama i naknadama koje se zaračunavaju trgovcima.
 3. Stavcima 1. i 2. ne dovode se
 u pitanja pravila o naknadama, popustima ili drugim načinima usmjeravanja
 iz članka 55. prijedloga COM (2013)547 i članka 19. Direktive
 2011/83/EU[22].
 Članak 12.
 Pružanje informacija primatelju plaćanja o pojedinim platnim transakcijama
 1. Nakon provedbe
 pojedinačne platne transakcije, pružatelj usluga platnog prometa
 primatelja plaćanja pruža sljedeće informacije primatelju
 plaćanja:
 (a)
 referencu koja platitelju omogućuje
 identificiranje platne transakcije;
 (b)
 iznos platne transakcije u valuti u kojoj je
 izvršeno plaćanje u korist računa primatelja plaćanja;
 (c)
 iznos naknade za platnu transakciju, s posebno
 navedenim iznosom međubankovne naknade.
 Uz prethodni izričit pristanak primatelja
 plaćanja, informacijama iz prvog podstavka može se dodati marka,
 aplikacija, kategorije platnih instrumenata i stope međubankovnih naknada
 koje se primjenjuju na transakciju.
 2. Ugovori između
 prihvatitelja i primatelja plaćanja mogu uključivati uvjet prema
 kojem se informacije iz prvog podstavka stavka 1. periodično pružaju ili
 stavljaju na raspolaganje barem jednom mjesečno i na dogovoreni način
 koji primatelju plaćanja omogućuje pohranu i reprodukciju
 nepromijenjenih informacija.
 Poglavlje IV.
 Završne odredbe
 Članak 13.
 Nadležna tijela
 1. Države članice
 određuju nadležna tijela koja su ovlaštena za provedbu ove Uredbe te su im
 dodijeljene ovlasti za istragu i provedbu.
 2. Države članice mogu
 imenovati postojeća tijela da djeluju kao nadležna tijela.
 3. Države članice mogu
 imenovati različita nadležna tijela.
 4. Države članice
 obavješćuju Komisiju o tim nadležnim tijelima u roku od dva mjeseca nakon
 stupanja na snagu ove Uredbe. Bez odgađanja obavješćuju Komisiju o
 svim naknadnim promjenama u pogledu navedenih tijela.
 5. Imenovana nadležna tijela iz
 stavka 1. imaju na raspolaganju odgovarajuća sredstva za obavljanje svojih
 dužnosti.
 6. Države članice od
 nadležnih tijela zahtijevaju da učinkovito prate pridržavanje ove Uredbe i
 poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurali navedeno pridržavanje.
 7. Države članice
 osiguravaju pravo žalbe u pogledu imenovanja iz stavka 1.
 Članak 14.
 Sankcije
 1. Države članice propisuju
 kazne za kršenje odredaba ove Uredbe i poduzimaju mjere potrebne za osiguranje
 njihove provedbe. Te sankcije trebaju biti učinkovite, proporcionalne i
 odvraćajuće.
 2. Države članice o tim odredbama
 obavješćuju Komisiju najkasnije dva mjeseca nakon stupanja na snagu ove
 Uredbe, a o svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu obavješćuju
 je odmah.
 Članak 15.
 Nagodba, izvansudski žalbeni postupak i izvansudski pravni lijekovi
 1. Države članice
 utvrđuju odgovarajući i učinkovit izvansudski žalbeni postupak i
 izvansudske pravne lijekove za rješavanje sporova koji proizlaze iz ove Uredbe
 između primatelja plaćanja i njihovih pružatelja usluga platnog
 prometa. U tu svrhu države članice prema potrebi imenuju postojeća
 tijela ili osnivaju nova tijela.
 2. Države članice
 obavješćuju Komisiju o tim tijelima u roku od dvije godine nakon stupanja
 na snagu ove Uredbe. Bez odgađanja obavješćuju Komisiju o svim
 naknadnim promjenama u pogledu navedenih tijela.
 Članak 16.
 Klauzula o preispitivanju
 Četiri godine nakon datuma stupanja na
 snagu ove Uredbe, Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i
 Vijeću o primjeni ove Uredbe. Izvješće Komisije bit će posebno
 usredotočeno na prikladnost razina međubankovnih naknada i mehanizme
 usmjeravanja kao što su naknade, uzimajući u obzir upotrebu
 različitih načina plaćanja i njihov trošak te razinu ulaska na
 tržište novih sudionika i nove tehnologije.
 Članak 17.
 Stupanje na snagu
 Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od
 dana objave u Službenom listu Europske unije.
 Ova je Uredba u
 cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama
 članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Europski parlament Za
 Vijeće
 Predsjednik Predsjednik
 [1] Vidjeti npr. nedavni prijedlog o pristupu računima
 za plaćanje s osnovnim svojstvima (COM(2013) 266 završna verzija od 8.
 svibnja 2013.).
 [2] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:319:0001:01:EN:HTML
 [3] Opći sud, 24. svibnja 2012., predmet T 111/08,
 MasterCard i drugi protiv Komisije, još nije objavljeno.
 [4] Predmet
 COMP/34.579, MasterCard, Odluka Komisije od 19. prosinca 2007.
 http://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/34579/34579_1889_2.pdf
 [5] Članak 80. danskog zakona o platnom prometu i
 elektroničkom novcu, konsolidirani akt br. 365. od 26. travnja 2011., http://www.finanstilsynet.dk/en/Regler-og-praksis/Translated-regulations/~/media/Regler-og-praksis/2012/C_Act365_2011_new.ashx. Ovime su
 regulirane naknade koje se
 zaračunavaju trgovcima za osobne transakcije i predviđa se da
 trgovci, podijeljeni u 8 različitih kategorija troškova, plaćaju
 godišnju naknadu, a o iznosima odlučuje Ministarstvo ekonomije.
 [6] https://www.gov.uk/government/consultations/opening-up-uk-payments
 [7] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52011DC0941:EN:NOT
 [8] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
 [9] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0426+0+DOC+XML+V0//EN
 [10] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
 [11] COM(2013) 266 završna verzija
 [12] usp. s Procjenom utjecaja, str. 208.
 [13] http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
 [14] http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
 [15] SL C, , str. .
 [16] SL C, , str. .
 [17] Direktiva 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od
 13. studenoga 2007. o uslugama platnog prometa na unutarnjem tržištu i o
 izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju
 izvan snage Direktive 97/5/EZ(SL L 319, 5.12.2007., str. 1.).
 [18] Uredba (EZ) br. 924/2009 Europskog parlamenta i
 Vijeća od 16. rujna 2001. o prekograničnome platnom prometu u
 Zajednici i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 2560/2001 (SL L 266, 9.10.2009., str.
 11.).
 [19] Uredba (EZ) br. 260/2012 Europskog parlamenta i
 Vijeća od 14. ožujka 2012. o utvrđivanju tehničkih i poslovnih
 zahtjeva za kreditne transfere i izravna terećenja u eurima kojom se
 izmjenjuje Uredba (EZ) br. 924/2009.(SL L 94, 30.3.2012., str. 22.)
 [20] Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća
 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o
 stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ
 Europskog parlamenta i Vijeća ( SL L 304, 22.11.2011., str. 64.).
 [21] Italija, Mađarska, Poljska i Ujedinjena Kraljevina.
 [22] Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od
 25. listopada 2011. o pravima potrošača...