text:
archive-ee.com: kohus.ee - Viru Maakohus mõistis mehe süüdi mitme naise vägistamises | Eesti kohtud
 Viru Maakohus 50 aastase Sergei Eho kahe naise vägistamises süüdi Kohus arutas asja üldmenetluses ning kinniste uste taga Süüdistuse kohaselt vägistas Sergei Eho 2012 aasta suvel ja 2013 aasta alguses Rakveres kahte naist astudes korduvalt vägivalda kasutades ning mõlema naiste tahte vastaselt nendega suguühendusse Süüdimõistetut on varem korduvalt seksuaalkuriteo toimepanemise eest kriminaalkorras karistatud Viimati vabanes Sergei Eho vangistusest 2007 aasta suvel Kohus mõistis Sergei Ehole karistuseks 12 aastat vangistust Karistuse
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised/viru-maakohus-moistis-mehe-suudi-mitme-naise-vagistamises (2015-12-04)
 Riigikohus: riik ei ole loonud psüühikahäirega isikutega tegelemiseks sõltumatut ja efektiivset järelevalvesüsteemi | Eesti kohtud
 tsiviilkolleegium käsitleb tänases otsuses isiku kinnisesse asutusse paigutamise põhiseaduslikke aluseid ja juhib seadusandja tähelepanu tõsistele puudujääkidele nii tahtevastast ravi puudutavas seadusandluses kui ka selle rakendamisel Põhimõtteliseks probleemiks on kolleegiumi arvates asjaolu et riik ei ole loonud psüühiliste probleemidega isikutega tegelemiseks sõltumatut ja efektiivset järelevalvesüsteemi mis tagaks isiku õigeaegse tahtevastasele ravile paigutamise avalduste esitamise Sisuliselt on psühhiaatriahaiglatest kujunenud praktikas ka järelevalveasutused Psühhiaatrilise abi seadus annab õiguse esitada isiku ravile paigutamise avaldus ka arstidele kelle ülesanne on aga isikut ravida Arstide ülesanne ei peaks olema osaleda kohtumenetluses hospitaliseerimise algatajana ja seega järelevalve tegijana Riigikohus toob välja ka asjaolu et ehkki seadus näeb ette esialgse õiguskaitse menetluse isiku kinnisesse asutusse paigutamiseks ajutise meetmena enne põhiasja lahendamist on see praktikas muutunud sisuliselt iseseisvaks menetluseks millele põhimenetlust ei järgnegi See on aga vastuolus esialgse õiguskaitse olemusega mille ülesanne on lahendada olukord esialgu ja seejärel alustada põhimenetlusega hindamaks kõiki asjaolusid korrektselt Samuti näitab üldine praktika et sageli ei hinnata isiku kinnisesse asutusse paigutamise eeldusi mitte enne isiku tahtevastast hospitaliseerimist vaid alles pärast seda Riigikohus märgib et selgemat regulatsiooni vajab ka tahtevastane ravi mitte üksnes isiku kinnisesse asutusse paigutamine Isikule tahtevastane ravimite manustamine on tõsine põhiõiguste riive mis peab olema selgelt kontrollitav Lisaks märgib Riigikohus et seaduses
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised/riigikohus-riik-ei-ole-loonud-psuuhikahairega-isikutega-tegelemiseks (2015-12-04)
 tühistas täna maadevahetuse kohtuasjas otsuse osaliste õigeksmõistmises ja tegi süüdimõistva otsuse 19 06 2013 Tallinna Ringkonnakohus nõustus maakohtu otsusega mõista Andrus Sukles talle esitatud süüdistuses õigeks 18 06 2013 President nimetas ametisse viis kohtunikku 07 06 2013 Riigikohtu esimees parlamendis Esimese astme kohtud teevad head tööd 06 06 2013 Toimuvad konkursid neljale kohtuniku kohale 03 06 2013 Kohtunike foorumil kõneldakse õigusemõistmisest ja kultuurist 28 05 2013 Teise astme kohus mõistis
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised?date_filter[min]=&date_filter[max]=&page=12 (2015-12-04)
 karistust ühe kolmandiku võrra ning ärakandmisele kuulub seega neli aastat ja neli kuud vangistust Kohus arvestas karistuse mõistmisel sellega et Risto on avaldanud oma teo pärast puhtsüdamlikku kahetsust ta on nii enne kui pärast õnnetust käitunud seaduskuulekalt omab koolist väga positiivset iseloomustust pani süüteo toime alaealisena ning tema perekond on praeguseks juba hüvitanud kannatanute tsiviilhagid Karistust raskendavad asjaolud Risto suhtes puuduvad Mõistetud karistus jääb ilma ühe kolmandiku võrra vähendamiseta antud süüdistuskvalifikatsiooni puhul karistusseadustikust tulenevalt pisut alla keskmise karistusmäära Risto peab talle mõistetud vangistust kandma asuma 6 juunil Menetluskulude katteks tuleb Ristol või tema seaduslikul esindajal tasuda 1358 55 eurot Süüdistuse kohaselt kutsus Risto eelmise aasta 23 juuni õhtul enda juurde külla sõpru ja ühiselt tarvitati alkohoolseid jooke Noormeestel tekkis mõte sõita Tõrvast Valka Vaatamata juhtimisõiguse puudumisele ja alkoholijoobele võttis Risto vanemate väikebussi VW Caravelle ning istus rooli Temaga tuli kaasa veel kolm noormeest Rahamäe talu viida lähedal võeti peale veel kolm hääletanud noormeest Risto ületas ka lubatud sõidukiirust mis oli vahetult enne õnnetust ca 150 km h Risto juhitud sõiduk sattus 24 juuni hommikul kella 6 40 paiku Valgamaal Tõlliste vallas Valga Uulu maantee 4 7 kilomeetril külglibisemisse seejärel rullus ja paiskus vastu puud Õnnetuses hukkus kolm noormeest kellest kaks
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised/kohus-moistis-alaealisele-traagilise-liiklusonnetuse-pohjustajale-vangistuse (2015-12-04)
 A.-M. Galojani kriminaalasja istungid toimuvad plaanipäraselt | Eesti kohtud
 tõele A M Galojani Elu24 tsiteeritud väited et kriminaalasja menetlev kohtunik on puhkusel ja istungid venivad Kohtunik ei ole selle kriminaalasja menetluse ajal olnud puhkusel ning istungid toimuvad neile algselt plaanitud aja piires Käesolevas kriminaalasjas alustas Põhja Ringkonnaprokuratuur menetlust 26 oktoobril 2007 MTÜ Eesti Euroopa Liikumine kuriteokaebuse alusel selles et mittetulundusühingu juhatuse liige Anna Maria Galojan on teinud ajavahemikul 18 06 27 09 2007 mittetulundusühingu põhikirja eesmärkide ning mittetulundusühingu poolt
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised/m-galojani-kriminaalasja-istungid-toimuvad-plaaniparaselt (2015-12-04)
 Polištšuki ennetähtaegselt vanglast 10 05 2011 Kohus mõistis A M Galojanile osaliselt reaalse vangistuse 05 05 2011 Kohus tunnistas mehed süüdi Eestis ja Lätis aset leidnud tapmiste toimepanemises 02 05 2011 Kohus tunnistas viis leedulast süüdi organiseeritud autovarguste toimepanemises Eestis 29 04 2011 Kohus mõistis Alice Järvetile rahalise karistuse 28 04 2011 Kohus tunnistas Mati Eliste süüdi mõjuvõimuga kauplemises 28 04 2011 Kohus ei vabastanud Vadim Polištšukki ennetähtaegselt vanglast 25
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised?date_filter[min]=&date_filter[max]=&page=21 (2015-12-04)
 tunnistati süüdi mitmes kuriteos 05 02 2013 Kohus Ohtlikud ja võimatud elamistingimused annavad sundüürnikule aluse uue eluaseme saamiseks 28 01 2013 Kohus tunnistas endised haridusametnikud süüdi Tartu linna vara omastamises 14 01 2013 Kohus mõistis Andrus Suklese tapmisele kihutamise katses õigeks 07 01 2013 Kohus mõistis häirekeskuselt välja ligi 30 000 euro suuruse kahjutasu 14 12 2012 Halduskohus rahuldas Tallinna linna kaebuse Mustpeade maja vaidluses 13 12 2012 Kohus jättis
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised?date_filter[min]=&date_filter[max]=&page=14 (2015-12-04)
 12 2015 Kohus rahuldas Edgar Savisaare kaitsja väärteokaebuse 25 10 2012 Kohus jättis rahuldamata Narva Linnavalitsuse kaebuse Keeleinspektsiooni peale 10 10 2012 Kohus ei rahuldanud Margo Reiska kaebust teenistusest vabastamise tühistamiseks 28 09 2012 Kohus ei rahuldanud Kakumäe jahisadama detailplaneeringu kehtestamisele esitatud kaebust 31 08 2012 Kohus ei rahuldanud Tallinna ja Narva gümnaasiumide õppekeelt puudutavaid kaebuseid 06 07 2012 Kohus mõistis Aleksei Dresseni 16 aastaks vangi 03 07 2012 Täpsustus
 Original URL path: http://www.kohus.ee/et/ajakirjanikule/uudised?date_filter[min]=&date_filter[max]=&page=15 (2015-12-04)


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 18.12.2015
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 332/144
 BESCHLUSS (EU) 2015/2397 DES RATES
 vom 16. Dezember 2015
 zur Ernennung eines spanischen Mitglieds des Ausschusses der Regionen und eines spanischen Stellvertreters im Ausschuss der Regionen
 DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION —
 gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 305,
 auf Vorschlag der spanischen Regierung,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Der Rat hat am 26. Januar, am 5. Februar und am 23. Juni 2015 die Beschlüsse (EU) 2015/116 (1), (EU) 2015/190 (2) und (EU) 2015/994 (3) zur Ernennung der Mitglieder des Ausschusses der Regionen und ihrer Stellvertreter für den Zeitraum vom 26. Januar 2015 bis zum 25. Januar 2020 erlassen.
 (2)
 Infolge des Ablaufs der Amtszeit von Herrn Paulino RIVERO BAUTE ist der Sitz eines Mitglieds des Ausschusses der Regionen frei geworden.
 (3)
 Infolge des Ablaufs der Amtszeit von Herrn Javier GONZALEZ ORTIZ ist der Sitz eines Stellvertreters im Ausschuss der Regionen frei geworden —
 HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
 Artikel 1
 Ernannt werden jeweils für die verbleibende Amtszeit, d. h. bis zum 25. Januar 2020:
 a)
 zum Mitglied des Ausschusses der Regionen:
 —
 Herr Fernando CLAVIJO BATLLE, Presidente del Gobierno de Canarias,
 b)
 zum Stellvertreter im Ausschuss der Regionen:
 —
 Frau Maria Luisa de MIGUEL ANASAGASTI, Directora General de Asuntos Económicos con la Unión Europea del Gobierno de Canarias.
 Artikel 2
 Dieser Beschluss tritt am Tag seiner Annahme in Kraft.
 Geschehen zu Brüssel am 16. Dezember 2015.
 Im Namen des Rates
 Die Präsidentin
 C. DIESCHBOURG
 (1) ABl. L 20 vom 27.1.2015, S. 42.
 (2) ABl. L 31 vom 7.2.2015, S. 25.
 (3) ABl. L 159 vom 25.6.2015, S. 70.


type: caselaw

text:
 17.6.2006
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 143/1
 Sąrašai konkrečioms teismo sudėtims nustatyti
 (2006/C 143/04)
 2006 m. gegužės 16 d. susirinkime Teisingumo Teismas sudarė šį Procedūros reglamento 11b straipsnio 2 dalyje numatytą sąrašą didžiajai kolegijai sudaryti:
 J.-P. Puissochet
 L. Bay Larsen
 R. Schintgen
 A. Ó Caoimh
 N. Colneric
 E. Levits
 S. von Bahr
 U. Lõhmus
 A. Tizzano
 J. Klučka
 J. N. Cunha Rodrigues
 J. Malenovský
 R. Silva de Lapuerta
 M. Ilešič
 K. Lenaerts
 A. Borg Barthet
 K. Schiemann
 G. Arestis
 J. Makarczyk
 E. Juhász
 P. Kūris
 2006 m. gegužės 16 d. susirinkime Teisingumo Teismas sudarė šį Procedūros reglamento 11c straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatytą sąrašą trečiajai kolegijai sudaryti:
 J.-P. Puissochet
 A. Ó Caoimh
 S. von Bahr
 U. Lõhmus
 A. Tizzano
 J. Malenovský
 A. Borg Barthet
 2006 m. gegužės 16 d. susirinkime Teisingumo Teismas sudarė šį Procedūros reglamento 11c straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytą sąrašą šeštajai kolegijai sudaryti:
 J.-P. Puissochet
 S. von Bahr
 S. Tizzano
 A. Borg Barthet
 U. Lõhmus
 A. Ó Caoimh


text:
 18.7.2016
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 260/41
 2016. május 4-én benyújtott kereset – Caviro Distillerie és társai kontra Bizottság
 (T-211/16. sz. ügy)
 (2016/C 260/52)
 Az eljárás nyelve: angol
 Felek
 Felperesek: Caviro Distillerie Srl (Faenza, Olaszország), Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Olaszország), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerion, Olaszország), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Olaszország) (képviselők: R. MacLean Solicitor és A. Bochon ügyvéd)
 Alperes: Európai Bizottság
 Kérelmek
 A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
 —
 nyilvánítsa a keresetet elfogadhatónak;
 —
 semmisítse meg a Kínai Népköztársaságból származó és a Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd által gyártott borkősav behozatalára vonatkozó dömpingellenes eljárás megszüntetéséről szóló, 2016. február 9-i (EU) 2016/176 bizottsági végrehajtási határozat 1. cikkét az intézkedés jogellenességét kiváltó nyilvánvalóan téves ténybeli és jogi értékelés miatt és az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikke (2), (3) és (5) bekezdésének, valamint 17. cikke (1) bekezdésének a megsértése miatt;
 —
 az alperest kötelezze a felperesek eljárásban felmerült költségeinek a viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek két jogalapra hivatkoznak.
 1.
 Az első jogalap azon alapul, hogy a megtámadott határozatot azon oknál fogva kell megsemmisíteni, hogy az alperes nyilvánvaló értékelési hibát követett el és tévesen értékelte a tényeket akkor, amikor az uniós gyártók köréből nem reprezentatív mintát választott ki a kár értékelése céljából, és így megsértette az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének (2), (3) és (5) bekezdését, valamint 17. cikkének (1) bekezdését is azáltal, hogy tévesen vélte úgy, hogy a legmagasabb uniós értékesítési mennyiség kritériuma ahhoz vezet, hogy a minta kielégítően reprezentatív.
 2.
 A második jogalap azon alapul, hogy a megtámadott határozatot azon oknál fogva kell megsemmisíteni, hogy az alperes nyilvánvaló értékelési hibát követett el és tévesen értékelte a tényeket a dömpingelt behozatal uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatásának a vizsgálata során, és azáltal megsértette az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének (2), (3) és (5) bekezdését, valamint 17. cikkének (1) bekezdését is.


type: contracts

text:
 7.5.2013
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 125/34
 EIROPAS SAVIENĪBAS UN PALESTĪNIEŠU PAŠPĀRVALDES APVIENOTĀS KOMITEJAS IETEIKUMS
 (2013. gada 14. aprīlis)
 par Eiropas Savienības un Palestīniešu pašpārvaldes rīcības plāna Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros īstenošanu
 EIROPAS SAVIENĪBAS UN PALESTĪNIEŠU PAŠPĀRVALDES APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu asociācijas nolīgumu par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas joslas Palestīniešu pašpārvaldes vajadzībām, no otras puses (1), un jo īpaši tā 63. panta 2. punktu,
 tā kā:
 (1)
 Saskaņā ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu asociācijas nolīgumu par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas joslas Palestīniešu pašpārvaldes (PP) vajadzībām, no otras puses (turpmāk “nolīgums”), 70. pantu puses veic vispārīgus vai konkrētus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu saistības, kas izriet no nolīguma, un nodrošina nolīgumā izklāstīto mērķu sasniegšanu.
 (2)
 Nolīguma puses ir vienojušās par Eiropas Savienības un Palestīniešu pašpārvaldes rīcības plāna Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros (“ES un PP rīcības plāns Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros”) tekstu.
 (3)
 ES un PP rīcības plānam Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros būtu jāsekmē nolīguma īstenošana, pateicoties konkrētu nolīguma mērķa sasniegšanai paredzētu pasākumu izstrādei un pieņemšanai.
 (4)
 ES un PP rīcības plānam Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros ir divkāršs mērķis – ieviest konkrētus pasākumus, lai panāktu to, ka puses izpilda nolīgumā paredzētās saistības, un nodrošināt plašāku satvaru Savienības un Palestīniešu pašpārvaldes attiecību turpmākai nostiprināšanai,
 IESAKA Pusēm īstenot ES un PP rīcības plānu Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros (2), ciktāl tā īstenošana ir vērsta uz to mērķu sasniegšanu, kas noteikti Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu asociācijas nolīgumā par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas joslas Palestīniešu pašpārvaldes vajadzībām, no otras puses.
 Briselē, 2013. gada 14. aprīlī
 ES un Palestīniešu pašpārvaldes Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētāja
 C. ASHTON
 (1) OV L 187, 16.7.1997., 3. lpp.
 (2) http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st17/st17814.en12.pdf.


type: other

text:
Število zadetkov: 618cT11cHJhdm5pK29kZGVsZWsrcG9vYmxhJUM1JUExJUM0JThEZW5lYyZkYXRhYmFzZSU1QlNPVlMlNUQ9U09WUyZyb3dzUGVyUGFnZT0yMCZfc3VibWl0PWklQzUlQTElQzQlOERp
 Sklep I Up 46/99 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 11.07.2001 pooblaščenec Le fizična oseba je lahko pooblaščenec, saj je le ona poslovno sposobna za opravljanje procesnih dejanj.
 Sklep I Up 820/2001 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 21.11.2001 vročitev - pooblaščenec Če je bila sodba vročena pooblaščencu tožnika, se šteje, da je vročitev opravljena osebno stranki (6. odstavek 142. člena ZPP v zvezi s 16. členom ZUS).
 Sklep I Up 392/99 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 24.10.2001 pooblaščenec - družba Družba, ki ni odvetniška družba, ne more biti pooblaščenec tožeče stranke v upravnem sporu.
 Sklep I Up 971/2002 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 18.12.2002 nepopolna vloga - pooblastilno razmerje - pooblaščenec Ker so podatki o osebah, pooblaščenih za zastopanje gospodarskih družb, vpisani v sodnem registru in so javnega značaja, dejstvo, da v pooblastilu tožene stranke - pravne osebe ni navedena funkcija osebe, ki je sklenila pooblastilno razmerje s pooblaščencem, ne predstavlja pomanjkljivosti, zaradi katere zadeve ni mogoče obravnavati.
 Sklep I Up 457/2007 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 05.07.2007 pooblaščenec - pravna ali fizična oseba - odprava pomanjkljivosti - zavrženje tožbe Ker torej lahko pravno osebo zastopa v upravnem sporu v skladu s citirano določbo 3. odstavka 87. člena ZPP samo fizična oseba, je po presoji pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje tožečo stranko pravilno pozvalo, da svojo nepopolno tožbo dopolni v odmerjenem roku. Ker tožeča stranka nepopolne tožbe ni dopolnila, je odločitev sodišča prve stopnje o tem, da se njena tožba zavrže, pravilna.
 Sklep I Up 332/2007 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 22.03.2007 vrnitev v prejšnje stanje - pooblaščenec - izpolnjevanje pogojev za zastopanje strank Ker pooblaščenec tožnikov zaradi neizpolnjevanja pogoja iz tretjega odstavka 87. člena ZPP (v postopku pred okrožnim, višjim in vrhovnim sodiščem je pooblaščenec lahko samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit) ni smel zastopati tožnikov, tožniki pa glede na navedeno ob vložitvi pooblaščenčevega predloga za vrnitev v prejšnje stanje niso še sami navedli utemeljenih okoliščin, zakaj so zamudili zakonski rok za tožbo, čeprav bi to morali ob sami vložitvi pooblaščenčevega predloga za vrnitev v prejšnje stanje, je sodišče prve stopnje utemeljeno izdalo izpodbijani sklep o zavrnitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje.
 Sklep I Up 1508/2006 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 09.11.2006 razrešitev dekana - pooblaščenec - zakoniti zastopnik - stranka intervencija Pooblaščenec, ki je dobil pooblastilo od zastopnika, ki ni zakoniti zastopnik, ne more vložiti pritožbe. ZUS ne pozna stranske intervencije.
 Sodba U 805/94 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 24.11.1994 pooblaščenec - preklic pooblastila pooblastitelja - pogoji Preklic pooblastila v upravnem postopku mora biti izrecen in kot tak tudi sporočen organu, ki vodi postopek. Če v pooblastilu ni drugače določeno, je pravno nepomembno, ali je dal pooblaščenec, ki je odvetnik, izjavo o umiku predloga v soglasju s stranko ali ne.
 VSRS Sklep X Ips 449/2014 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 15.01.2015 revizija - pooblaščenec - ni pooblastila – novo pooblastilo Vrhovno sodišče tudi v revizijskem postopku v upravnem sporu pooblaščencu, ki reviziji ni priložil novega pooblastila za zastopanje, začasnega zastopanja ne dovoli, ampak tako revizijo kot nedovoljeno zavrže na podlagi četrtega odstavka 83. člena ZUS-1.
 Sklep I Up 1718/2006 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 21.02.2007 pravočasnost tožbe - pooblaščenec - vročanje - zamuda roka - akcesorni zahtevek Če ima stranka v upravnem postopku pooblaščenca, se vročajo odločbe, sklepi in drugi dokumenti pooblaščencu, od vročitve pooblaščencu teče zakonski rok za vložitev tožbe.
 Sklep X Ips 762/2008, Vrhovno sodišče Upravni oddelek 26.02.2009 zakoniti zastopnik - pooblastilo - pooblaščenec - prokurist - prenos pooblastila Prokurist ni zakoniti zastopnik, ampak pooblaščenec, katerega obseg pooblastila je določen v ZGD. To pooblastilo obsega le upravičenja na materialnem, ne pa tudi na procesnem področju. Zato prokurist brez posebnega pooblastila zakonitega zastopnika ne more sam zastopati pravne osebe v sodnem postopku in tudi ne pooblastiti druge osebe za zastopanje.
 VSRS sodba II Ips 184/2014 Vrhovno sodišče Civilni oddelek 14.01.2016 zastaranje - zastaranje odškodninske terjatve - subjektivni zastaralni rok - pooblaščenec - skrbnost dobrega strokovnjaka Obstoj pooblastilnega razmerja je vprašanje materialnega in ne procesnega prava, čeprav je tožnik nastopal kot pooblaščenec v upravnem postopku. Pooblastiteljeva skrbnost terja, da se seznani z dejanji in dosežki svojega pooblaščenca.
 VSRS Sklep I Up 38/2016 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 07.03.2016 pritožba - dovoljenost - zastopanje - pooblaščenec - tuj odvetnik - pravniški državni izpit - listina v tujem jeziku in tuji pisavi V skladu z 226. členom ZPP mora biti listini, sestavljeni v tujem jeziku, na katero se stranka sklicuje, priložen overjen prevod. Glede na navedeno, ker je priložena listina v tujem jeziku in ni priložen njen overjen prevod, obstoj pooblastilnega razmerja med odvetnikom, ki je vložil pritožbo, in tožnikom ni izkazan.Tožnikov pooblaščenec ni izkazal niti zatrjeval obstoja predpostavk, ki jih določa ZOdv za zastopanje tujih odvetnikov pred sodišči v Republiki Sloveniji, niti ni zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit po Zakonu o pravniškem državnem izpitu.Ker pa tudi tožnik sam ne izpolnjuje pogojev za vložitev pritožbe (četrti odstavek 86. člena ZPP), saj niti v postopku pred sodiščem prve stopnje niti v pritožbi ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit, je Vrhovno sodišče zaključilo, da je pritožbo vložila oseba, ki te pravice ni imela.
 Sodba U 500/92 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 10.06.1993 pravica pooblaščenca za vročitve - izdaja potrdila o državljanstvu Pooblaščenec za vročitve ni upravičena oseba za vložitev pritožbe. Prvostopni organ lahko tako pritožbo zavrže, če pooblaščenec, v določenem roku ne predloži pooblastila stranke za vložitev pritožbe.
 Sklep I Up 813/2002 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 04.12.2002 postopek pred sodiščem prve stopnje - nepopolna tožba zastopanje stranke - predložitev pooblastila Tožba je nepopolna, ker pooblaščenec tožeče stranke sodišču ni predložil pooblastila za zastopanje.
 Sklep I Up 128/2014 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 10.04.2014 postulacijska sposobnost - tuj odvetnik - vpis v imenik odvetnikov - zavrženje pritožbe Pritožnikov pooblaščenec, odvetnik iz Skopja, Republika Makedonija, ni vpisan v nobenega izmed imenikov, ki jih skladno z Zakonom o odvetništvu vodi Odvetniška zbornica Slovenije, zato pritožnikov pooblaščenec nima pravice opravljati odvetniškega poklica v Republiki Sloveniji.
 VSRS Sklep X Ips 253/2016 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 07.09.2016 zavrženje revizije - novo pooblastilo za revizijo - prenos pooblastila - strankino novo pooblastilo Če pooblastilo odvetniku za vložitev revizije daje strankin pooblaščenec, se pooblastilo odvetniku šteje za novo le, če se tudi pooblaščenec izkaže z novim (in posebnim) pooblastilom stranke za vložitev revizije, ki vključuje pooblastilo za prenos pooblastila na odvetnika.
 Sodba I Up 1081/2005 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 29.09.2005 denacionalizacija - pooblaščenec denacionalizacijskega upravičenca, ki na območju RS nima stalnega prebivališča - učinek dejanj, ki jih opravi pooblaščenec Dejanja, ki jih v postopku denacionalizacije opravi pooblaščenec v mejah pooblastila, imajo enak učinek, kot bi jih opravil tožnik sam.
 Sklep I Up 6/2003 Vrhovno sodišče Upravni oddelek 25.08.2004 prisilna izterjava davka - pravočasnost tožbe - vročanje po pooblaščencu Kadar stranko v postopku zastopa pooblaščenec, se vsi spisi vročajo pooblaščencu, in se kot datum vročitve šteje dan vročitve pooblaščencu.


text:
N° C 330/10 Diario Oficial de las Comunidades Europeas 23. 12. 88
 II
 (Actos jurídicos preparatorios)
 COMISIÓN
 Propuesta reexaminada de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva
 80/1107/CEE sobre la protección de los trabajadores contra los riesgos relacionados con la
 exposición a agentes químicos, físicos y biológicos durante el trabajo (')
 COM(88) 735 final — SYN 58
 (Presentada por la Comisión con arreglo a la letra d) del apartado 2 del artículo 149 del Tratado
 CEE el 5 de diciembre de 1988)
 (88/C 330/11)
 (') DO n° C 326 de 5. 12. 1987, p. 5.
 EXTO ORIGINAL TEXTO MODIFICADO
 El p r e á m b u l o y los t r e s p r i m e r o s c o n s i d e r a n d o s p e r m a n e c e n i n a l t e r a d o s
 Cuarto considerando
 Considerando que, para ciertos agentes, los valores-lí- Considerando que, para ciertos agentes, los límites obli-
 mite de carácter obligatorio y / o las demás exigencias gatorios de exposición profesional y en su caso las demás
 particulares se establecerán mediante Directivas específi- exigencias particulares se establecerán mediante Directi-
 caS; vas específicas;
 Los c o n s i d e r a n d o s c i n c o a siete p e r m a n e c e n i n a l t e r a d o s
 El a p a r t a d o 1 y la l e t r a a) del a p a r t a d o 2 del a r t í c u l o p r i m e r o permanencen
 inalterados
 Punto b) del apartado 2 del artículo primero
 b) El punto 9 queda sustituido por el texto siguiente: b) El punto 9 queda sustituido por el texto siguiente:
 «9. a) información de los empresarios a los trabaja- «9. La adopción por el empresario de las medidas ade-
 dores y / o sus representantes en la empresa o cuadas para que los trabajadores y sus represen-
 establecimiento sobre los riesgos potenciales tantes en la empresa o establecimiento reciban to-
 vinculados a su exposición, sobre las medidas das las informaciones necesarias y una formación
 técnicas de prevención que deben ser respeta- completa sobre
 das por los trabajadores, y sobre las precaucio-
 nes que haya tomado el empresario y que de- a) los riesgos potenciales vinculados a su exposi-
 ben tomar los trabajadores; ción, las medidas técnicas de prevención que
 deben ser respetadas por los trabajadores y las
 precauciones que haya tomado el empresario y
 que deban tomar los trabajadores;
 ---pagebreak--- 23. 12. 88 Diario Oficial de las Comunidades Europeas N° C 330/11
 TEXTO ORIGINAL TEXTO MODIFICADO
 b) Información por los empresarios a los traba- b) los procedimientos de evaluación del riesgo
 dores y / o sus representantes en la empresa o utilizados, sobre la existencia de un valor lí-
 establecimiento sobre los métodos utilizados mite a que se refiere el punto 4. b) y sobre la
 para la apreciación del riesgo, sobre la existen- necesidad de llevar a cabo mediciones así
 cia de un valor límite a que se refiere el punto como sobre las consecuencias previstas en el
 4. b) y sobre la necesidad de llevar a cabo me- punto 4. c) en el caso de sobrepasamiento de
 diciones así como sobre las consecuencias pre- un valor límite».
 vistas en el punto 4. c) en el caso de sobrepa-
 samiento de un valor límite».
 Los a p a r t a d o s 3 y 4 del a r t í c u l o p r i m e r o p e r m a n e c e n i n a l t e r a d o s
 A p a r t a d o 5 del a r t í c u l o p r i m e r o
 5. El apartado 1 del artículo 9 queda sustituido por el 5. El apartado 1 del artículo 9 queda sustituido por el
 texto siguiente: texto siguiente:
 «1. Para la adaptación al progreso técnico a que se «1. Para la adaptación al progreso técnico a que se
 refiere el apartado 3 del artículo 8 y para la elabora- refiere el apartado 3 del artículo 8 y para la elabora-
 ción de los valor límite de carácter indicativo a que se ción de los valores límite de carácter indicativo a que
 refiere el apartado 4 del artículo 8, se crea un Comité se refiere el apartado 4 del artículo 8 se consultará al
 compuesto por representantes de los Estados miem- Comité Consultivo de seguridad, higiene y protección
 bros y presidido por un representante de la Comi- de la salud en el lugar de trabajo y se creará un Co-
 sión.» mité compuesto por representantes de los Estados
 miembros y presidido por un representante de la Co-
 misión.»
 Los a r t í c u l o s 2 y 3 y el a p a r t a d o 6 del a r t í c u l o p r i m e r o y el A n e x o II bis p e r m a -
 necen inalterados
 Enmiendas adoptadas por el Parlamento Europeo tras segunda lectura que no han sido tomadas
 en consideración por la Comisión en su propuesta reexaminada
 MOTIVOS
 N° 1. Nuevo considerando: La Comisión opina que evitar cualquier exposición a de-
 terminados agentes no es en absoluto factible. Por otra
 Considerando que la protección debería garanti- parte, el objetivo de esta propuesta de directiva es esta-
 zarse mediante medidas que impidan totalmente blecer valores límite de exposición.
 la exposición de los trabajadores a los agentes
 peligrosos o que la reduzcan al mínimo abso-
 luto;
 N° 5. Se añade un nuevo apartado 2 bis al artículo pri- La Comisión opina que los principios de protección de-
 mero: berían extenderse a todos los trabajadores y procura es-
 tablecer las mismas medidas para mujeres, hombres y jó-
 «2 bis. Las mujeres embarazadas, las madres venes. Se podrían tomar en consideración ciertas medi-
 lactantes y los jóvenes menores de 18 años no das en casos muy específicos y de manera generalizada.
 podrán trabajar en aquellos lugares en los que
 entren en contacto con cualquiera de los agentes
 químicos, físicos o biológicos enumerados en el
 Anexo TV de la presente Directiva.»
 ---pagebreak--- N° C 330/12 Diario Oficial de las Comunidades Europeas 23. 12. 88
 TF.XTO ORIGINAL TEXTO MODIFICADO
 N° 6. Artículo 1 bis nuevo La Comisión no' juzga oportuno introducir estas disposi-
 ciones en la propuesta; sin embargo, tomará nota de su
 1. Con el fin de adoptar una actuación espe- contenido de cara a otras futuras propuestas,
 cífica para evitar los posibles riesgos de la expo-
 sición de los trabajadores a los agentes peligro-
 sos, el empresario estará obligado a realizar un
 análisis preciso, del que quedará constancia por
 escrito, de los agentes peligrosos utilizados en el
 establecimiento y de sus riesgos asociados para
 la salud.
 En especial se recogerá información sobre:
 a) todos los agentes enumerados en el Anexo IV
 de la presente Directiva que puedan
 — utilizarse
 — producirse
 — tratarse o transformarse
 — almacenarse
 — transportarse
 — aparecer como desechos en la empresa o
 — liberarse en la utilización de otros agen-
 tes;
 b) la composición de los agentes
 — la cantidad de los agentes utilizados en el
 , establecimiento
 — los departamentos afectados,
 — el modo en que deban manipularse dichos
 agentes (trabajos realizados y procedi-
 mientos aplicados);
 c) — el número de trabajadores empleados en
 la utilización del agente
 — las medidas de seguridad aplicadas
 — el tipo de equipo de protección;
 d) El empresario estará obligado:
 — a informar a los trabajadores sobre el re-
 sultado de las investigaciones
 — a poner a disposición de los representan-
 tes de los trabajadores los expedientes re-
 lativos a las investigaciones
 — a tener disponible la información y pro-
 porcionársela a la autoridad competente
 cuando ésta lo solicite.
 ---pagebreak--- 23. 12. 88 Diario Oficial de las Comunidades Europeas N° C 330/13
 TEXTO ORIGINAL TEXTO MODIFICADO
 2. El empresario estará obligado a guardar los
 agentes peligrosos utilizados en el estableci-
 miento de tal manera que no representen nin-
 guna amenaza para la salud y la seguridad de los
 trabajadores o de terceras personas.
 3. El empresario estará obligado a garantizar
 que todos los agentes peligrosos estén provistos
 de un etiquetado inequívoco y claramente visi-
 ble.
 4. El empresario estará obligado a depositar
 sin demora en recipientes adecuados y herméti-
 cos las sustancias residuales y los desechos de
 agentes peligrosos y alejarlos inmediatamente del
 ámbito de trabajo.
 5. El empresario estará obligado a la presta-
 ción de una asistencia médica industrial ade-
 cuada. En particular se adoptarán las siguientes
 medidas:
 — deberá controlarse constantemente la salud
 de los trabajadores expuestos y éstos se so-
 meterán por lo menos una vez al año a un
 examen médico;
 — en el marco de esta asistencia médica y del
 control de la salud, se elaborarán expedientes
 médicos personales en los que conste el es-
 tado de salud de los trabajadores por lo que
 respecta a la exposición, así como las posi-
 bles medidas de protección y prevención que
 puedan adoptarse;
 — dichos expedientes deberán conservarse por
 lo menos durante 30 años y serán accesibles
 a la autoridad competente y a los represen-
 tantes de los trabajadores en el marco de sus
 competencias de control.
 N° 10. Apartado 2 del artículo 2 La Comisión opina que el plazo de un año para la adop-
 ción por parte de los Estados miembros de esta Directiva
 Los Estados miembros adoptarán las disposicio- es demasiado corto para ser factible.
 nes legales reglamentarias y administrativas ne-
 cesarias para observar la presente Directiva a
 más tardar un año después de su notificación.
 Informarán de ello inmediatamente a la Comi-
 sión.
 N° 11. Letra a) del apartado 1 de la parte B (Estrategia La Comisión es contraria a esta idea que puede imponer
 de medición) del Anexo II. cargas muy pesadas, en especial a las PYME.
 La exposición de los trabajadores deberá medirse
 por lo menos cada tres meses, y en todo caso
 siempre que se produzca, como consecuencia de
 alguna modificación técnica, un aumento de la
 exposición, así como a petición de los trabajado-
 res o de sus representantes.


type: wikipedia

text:
L'isola Renaud è la più estesa tra le isole dell'arcipelago delle Biscoe a ovest della Penisola Antartica.
 Geografia
 L'isola, la maggiore delle isole Biscoe, si trova vicina alla costa occidentale della Penisola Antartica, tra l'isola Pitt, l'isola Rabot e l'isola Lavoisier. La sua superficie è ricoperta di ghiaccio e si estende per circa 618 km2 con una lunghezza complessiva delle sue coste di circa 148 chilometri.
 Storia
 Fu scoperta dall'esploratore e baleniere britannico John Biscoe nel 1832 e venne mappata durante una spedizione antartica francese realizzata nel primo decennio del XX secolo.
 Rivendicazioni territoriali
 Per il Trattato Antartico le rivendicazioni di tre Stati sono sospese, ma il territorio sarebbe conteso tra Argentina, Cile e Regno Unito.
 Secondo l'Argentina appartiene al dipartimento dell'Antartide Argentina nella provincia della Terra del Fuoco.
 Secondo il Cile appartiene al comune antartico della provincia cilena antartica nella regione di Magallanes e dell'Antartico cileno.
 Secondo il Regno Unito fa parte del territorio antartico britannico.
 Luoghi d'interesse
 A circa due chilometri a sud ovest, sull'Armstrong Reef, esiste un'importante colonia di pinguini di Adelia e il BirdLife International l'ha definita Important Bird and Biodiversity Area.
 Note
 Bibliografia
 Voci correlate
 Isole antartiche e sub-antartiche
 Collegamenti esterni
 Renaud


text:
ECLI:SI:VSLJ:2014:V.CPG.839.2014
 VSL0063109
 ODŠKODNINSKO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE - USTAVNO PRAVO
 odškodninska odgovornost države - protipravnost - javnopravna pravica - pravice proizvajalcev fonogramov - odobritev tarife za uporabo avtorskih del
 Ravnanje Republike Slovenije je protipravno, če krši kakšno javnopravno pravico oškodovanca.
 Tožeča stranka kot kolektivna organizacija ni imela javnopravne pravice zahtevati (in prejeti) odobritev od tožene stranke. Tako je bilo vse dokler ni bila uveljavljena novela ZASP-C, torej v celotnem obdobju, za katerega zahteva tožeča stranka povrnitev škode.
 Tožeča stranka trdi, da ji je zaradi protipravnega ravnanja državnega organa nastala škoda in zahteva njeno povrnitev. Zahteva 3.212.211,96 EUR z zamudnimi obrestmi.
 Prvostopenjsko sodišče je tožbeni zahtevek zavrnilo.
 V pritožbi navaja tožeča stranka vrsto pritožbenih razlogov. Prvostopenjskemu sodišču očita, da ni obrazložilo, kakšen pomen pripisuje izjavi Urada RS za intelektualno lastnino (1) da tožeča stranka brez potrjene tarife v napovedanih postopkih zoper uporabnike ne bo uspešna oziroma bo izterjava problematična. Prvostopenjskemu sodišču očita tudi, da ni obrazložilo, kakšen pomen pripisuje neenakemu ravnanju UIL v zvezi s tarifo Združenja SAZAS in tarifo tožeče stranke. Tarifo Združenja SAZAS je namreč v letu 1998 odobrilo, po sistemu enako tarifo tožeče stranke pa ni. Prvostopenjsko sodišče naj bi tudi spregledalo uradni zaznamek UIL z dne 5. 4. 2001.
 Pritožba meni, da je nelogično, da je prvostopenjsko sodišče zavrnilo zahtevek tožeče stranke z utemeljitvijo, da bi lahko uveljavljala svoje zahtevke po sodni poti, saj je sodno uveljavljanje sporov zadnji način za reševanje spornih razmerij. Poleg tega tožeča stranka zaradi neodobrene tarife ni mogla poslovati, saj ni imela dohodkov. Brez dohodkov pa tudi ni mogla sodno uveljavljati svojih pravic. Stališče prvostopenjskega sodišče naj bi bilo nesprejemljivo tudi s stališča pravne varnosti, saj mora imeti uporabnik možnost, da vnaprej odloči, ali bo določeno dobrino uporabljal, ali pa ne. To pa lahko stori le, če je vnaprej poznana cena te dobrine.
 Pritožba ni utemeljena in jo je pritožbeno sodišče zavrnilo na temelju 353. člena ZPP.
 Tožeča stranka je od Republike Slovenije, ki je tožena stranka, zahtevala povrnitev škode. Ta naj bi ji bila nastala, ker je organ tožene stranke ravnal protipravno. Ni namreč izdal odobritve po 2. odstavku 153. člena ZASP, čeprav bi ga bil po mnenju tožeče stranke moral izdati.
 Prvostopenjsko sodišče je ugotovilo, da je UIL tožeči stranki izdal dovoljenje za kolektivno uveljavljanje pravic na že objavljenih fonogramih (priloga A28). Dovoljenje je bilo izdano 7. 11. 2000. Tožeča stranka je toženi stranki večkrat predložila predlog tarife, na temelju katere bi lahko uveljavljala pravice na objavljenih fonogramih. UIL tožeči stranki tarife ni odobril vse do uveljavitve novele ZASP-C. Tarifa torej ni bila odobrena vse do takrat, ko je bila z novelo odpravljena potreba po odobritvi tarife s strani UIL.
 Prvostopenjsko sodišče je ugotovilo to dejansko stanje v r. št. 14. Pritožba ga ne izpodbija, temveč očita prvostopenjski odločbi, da je spregledala nekatere listinske dokaze. Zakaj ti dokazi niso pomembni za odločitev v tej zadevi, bo pritožbeno sodišče pojasnilo v nadaljevanju te odločbe.
 II. Razlogi za odločitev v tej zadevi
 1. Pravna ureditev po ZASP in zahtevek tožeče stranke
 Z ZASP (2) je nastala nova pravna ureditev uveljavljanja avtorski sorodnih pravic, ki se v svojem temelju ni spremenila vse do ZASP-C (3), torej v celotnem obdobju, ki je pomembno za odločitev v tej zadevi. V nadaljevanju se bo obrazložitev te odločbe sklicevala izključno na prvotno besedilo ZASP, torej na tisto iz leta 1995, razen če ne bo posebej drugače označeno.
 Poleg same avtorske pravice je ZASP urejal tudi avtorski sorodne pravice. K sorodnim pravicam spadajo tudi pravice proizvajalcev fonogramov (2. točka 1. odstavka 1. člena ZASP). Pravice proizvajalcev fonogramov se uveljavljajo kolektivno, enako kot avtorska pravica (145. člena ZASP).
 Kolektivno uveljavlja sorodne pravice posebna organizacija, ki jo ZASP imenuje kolektivna organizacija (v nadaljevanju: KO; gl. 148. člen ZASP). KO je morala predhodno pridobiti odobritev UIL za uveljavljanje kolektivnih pravic; brez odobritve jih ni smela uveljavljati (151. člen ZASP). V tej zadevi je takšno dovoljenje nedvomno imela tožeča stranka, kar je bilo med strankama postopka celo nesporno.
 Zaradi lažjega uveljavljanja sorodnih pravic je ZASP določil, da lahko kar KO sprejme splošno tarifo za uporabo avtorskih del (1. odstavek 153. člena ZASP). Vendar pa je tudi določil, da mora KO predložiti predlog splošne tarife v odobritev UIL. Med strankama se pravzaprav vodi spor, ali je UIL ravnal pravno pravilno, ker predloženega predloga splošne tarife ni odobril.
 UIL je organ v sestavi Ministrstva za gospodarstvo in s tem sestavni del državne uprave Republike Slovenije.
 Pravni temelj za odškodninsko odgovornost države je v 1. odstavku 26. člena Ustave. Predpostavke za uveljavitev tega zahtevka so, da je do nastanka škode pripeljalo ravnanje državnega organa, ki je bilo v zvezi z njegovo dejavnostjo, in ki je moralo biti protipravno.
 Nedvomno je pri ravnanju UIL šlo za ravnanje državnega organa tožene stranke. To ravnanje je bilo celo izrecni sestavni del njegove dejavnost, ki jo je izvrševal na temelju izrecne zakonske določbe (2. odstavek 153. člena ZASP). Sporno je torej lahko kvečjemu, ali je bilo ravnanje UIL protipravno. Pritožbeno sodišče je mnenja, da ni bilo.
 2. Pravno pravilno ravnanje UIL
 Ravnanje tožene stranke je protipravno, če krši kakšno javnopravno pravico oškodovanca.
 Tožeča stranka je v bistvu očitala toženi stranki, da ni odobrila predloga splošne tarife, čeprav bi bila morala to storiti. Celoten zahtevek tožeče stranke torej sloni na podmeni, da je imela tožeča stranka od tožene stranke pravico zahtevati odobritev predloga splošne tarife. Če bi to res bilo tako, bi bilo ravnanje organa tožene stranke protipravno.
 Opisana podmena je napačna.
 Drugi odstavek 153. člena ZASP zgolj določa, da KO predloži splošne tarife v odobritev uradu. Izrecno ni določeno, da bi UIL moral odobriti predlog tarife. Prav tako v 2. odstavku 153. člena ZASP ni določeno, da bi smel predlog tarife preizkušati, in ga zavrniti.
 Ne glede na to je bil 2. odstavek 153. člena ZASP od samega začetka razumljen kot norma, ki naj varuje uporabnike fonogramov. Tako je to določbo razumelo Ustavno sodišče RS (odločba U-I-149/98). Njegova odločba se sicer ni nanašala na preizkus ustavnosti 2. odstavka 153. člena ZASP, se pa je vsekakor nanašala na kolektivno uveljavljanje pravic iz ZASP, in povsem konkretno na tarifo Združenja SAZAS, ki je tudi sama KO. V r. št. 22 je Ustavno sodišče zapisalo tole:
 „22. Ni dvoma, da se v temeljno razmerje med avtorjem in uporabnikom v primeru z zakonom predpisanega kolektivnega varstva avtorskih pravic vnesejo elementi državnega poseganja v to področje. Res je tudi, da bolj ali manj monopolni položaj kolektivne organizacije, kot ga predvideva in ureja ZASP, prinaša nevarnosti zlorabljanja, kar je zakonodajalca tudi vodilo k uzakonjenju nekaterih varnostnih določb, med drugim drugega odstavka 153. člena. Skladnosti teh določb z Ustavo pobudniki ne izpodbijajo, zato se Ustavno sodišče v njihovo presojo ne spušča.“
 V r. št. 42 je Ustavno sodišče ponovilo in še pojasnilo, kakšne nevarnosti obstajajo prav zaradi monopolnega položaja KO.
 „42. Tudi v zvezi z izpodbijanjem Pravilnika II je treba pritrditi opozorilom drugega pobudnika, da prinaša v bistvu monopolen položaj kolektivne organizacije nevarnosti zlorabe. S strani uporabnikov je najpomembnejša nevarnost ta, da si kolektivna organizacija ne prizadeva za sporazumevanje z njimi, oziroma se njihovim pobudam izogiba, in pa, da postavi previsoke splošne tarife. Zato je država, ki tak položaj kolektivne organizacije uzakoni, dolžna hkrati na enaki ravni poskrbeti za nadzor nad njihovim delom, kot pravilno opozarja drugi pobudnik. Tak nadzor je - s stališča interesov uporabnikov - v ZASP zagotovljen z uzakonitvijo dovoljenja kolektivne organizacije (prvi odstavek 148. člena), z obvezno neprofitno naravo njenega poslovanja (drugi odstavek 148. člena), z uzakonjenimi pogoji za dovoljenje (149. člen), z javnim razpisom za izdajo dovoljenj (151. člen), z institutom soglasja k splošnim tarifam, ki ga daje državni organ (drugi odstavek 153. člena) in tudi s samo dolžnostjo, da kolektivna organizacija sprejema splošne tarife in da jih objavi v Uradnem listu (prvi in drugi odstavek 153. člena), z dolžnostjo obveščanja in sklepanja pogodb (159. člen) in z nadzorom Urada (163. člen ZASP).“
 V resnici je 2. odstavek 153. člena ZASP pomenil določeno obliko varovanja uporabnikov. Ta oblika varovanja je bila z novelo ZASP-C v letu 2004 odpravljena. V spremenjeni obliki je bila spet uvedena z novelo ZASP-D v letu 2006 s 156. členom in naslednjimi ZASP (v novem besedilu), pri čemer je ta oblika varovanja bistveno obširnejša kot je bila prej.
 Tudi Oman je v Zakonu o avtorski in sorodnih pravicah s komentarjem (Ljubljana 1997) v komentarju k 153. členu (pod I) razumel določbo 2. odstavka 153. člena kot tisto, ki naj varuje uporabnike fonogramov. Razumel jo je zelo široko:
 „Obvezna odobritev splošne tarife s strani urada je ena izmed nadaljnjih oblik državnega nadzora nad kolektivnimi organizacijami. Po drugi strani uradova odobritev tarife pomeni njeno objektivizacijo oziroma potrditev njen primernosti. Zato bo urad, četudi ga zakon k temu izrecno ne zavezuje, pred odobritvijo pridobil tudi mnenje uporabnikov. Seveda bo svojo odobritev lahko pogojeval tudi z znižanjem posameznih tarifnih postavk. Tako bo uradova odobritev tarif nadomestila pogajanja med kolektivno organizacijo in uporabniki, kar je sicer uveljavljen način določanja tovrstnih tarif v večini držav, kjer kolektivno uveljavljanje pravic uspešno deluje. Ker takšna pogajanja navadno trajajo precej dolgo, hitro pa zaidejo tudi v slepo ulico, je za državo, kot je naša. ki šele postavlja na noge potrebno infrastrukturo za kolektivno uveljavljanje pravic, določanje tarife z odobritvijo državnega organa mnogo bolj primerno, a še vedno dovolj objektivno in legitimno.“
 Da sta takšni stališči pravilni, meni tudi pritožbeno sodišče, ki pa je do takšnega sklepa prišlo na temelju samih določb ZASP in položaja UIL.
 Tarifa ni nič drugega kot seznam različnih zneskov nadomestil, ki jih mora plačati uporabnik komercialnega fonograma v primeru javne priobčitve. Nadomestila so urejena po določenem sistemu in so vezana na različne okoliščine dejanske narave (npr. na velikost prostora, vrsto dejavnosti in podobno). Tarifo bi bilo mogoče torej povsem na kratko opisati kot seznam nadomestil za uporabo fonogramov. Razlog za obstoj tarife kot takšne pa je v tem, da je za uporabo komercialnih fonogramov potrebno plačati nadomestilo – uporaba torej ni zastonj (1. odstavek 130. člena ZASP).
 ZASP pa ne dopušča, da bi bila višina nadomestila poljubna, temveč določa, da „je dolžan uporabnik vsakokrat plačati proizvajalcu fonogramov enkratno primerno nadomestilo“ (1. odstavek 130. člena ZASP). Primerno pa je nadomestilo, če je zahtevani znesek primeren glede na okoliščine uporabe.
 Tožeča stranka je sicer lahko predlagala seznam nadomestil (tarifo) v odobritev UIL. Naloga državnih organov je, da delujejo nepristransko in da upoštevajo koristi vseh udeležencev v postopku odločanja. Medtem ko so koristi imetnikov sorodnih pravic jasne – pridobiti čim več nadomestil – pa ni videti nobenega razloga, zakaj ne bi bilo treba upoštevati tudi koristi zavezancev k plačilu nadomestil. To toliko bolj, ker višina nadomestil lahko bistveno vpliva na stroške cele vrste dejavnosti, pač na tiste, pri katerih je predvajanja fonogramov bistven sestavni del same dejavnosti. Kot primer se lahko navede dejavnost plesnih šol. Poleg tega je zastopanje koristi povsem različno po svoji moči: na strani proizvajalcev fonogramov je centralizirano v KO in torej razmeroma močno. Na strani uporabnikov fonogramov ni takšnega zastopstva, temveč je zastopanje koristi bistveno bolj razpršeno, in torej šibkejše.
 Nezdružljivo z nalogo državnega organa, poskrbeti za razumno upoštevanje koristi obeh strani bi bilo, če bi bil državni organ v vsakem primeru dolžan odobriti predloženo splošno tarifo, ne glede na to, ali bi bila v njej določena nadomestila primerna. Pravico do presojanja pa je imel na temelju 1. odstavka 130. člena ZIL-1. UIL je torej lahko presojal, ali je predlagana tarifa primerna, in predlog zavrnil, če je presodil, da je neprimerna.
 Tožeča stranka se pravzaprav zavzema za takšno razlago, po kateri bi bil UIL zavezan k odobritvi, in bi torej ne smel presojati, ali je predloženi predlog splošne tarife primeren, ali ne. To pa, kot je dovolj jasno že bilo izraženo v tej obrazložitvi, v nasprotju tako z nalogo UIL kot državnega organa, kot tudi – in predvsem s 1. odstavkom 130. člena ZIL-1. Tožeča stranka kot KO torej ni imela javnopravne pravice zahtevati (in prejeti) odobritev od tožene stranke. Tako je bilo vse dokler ni bila uveljavljena novela ZASP-C, torej v celotnem obdobju, za katerega zahteva tožeča stranka povrnitev škode.
 Ker ravnanje UIL ni bilo protipravno, tožena stranka ni odškodninsko odgovorna. Manjka ena od predpostavk za odgovornost tožene stranke, ki jih sicer določa 1. odstavek 26. člena Ustave.
 Ker ni utemeljen glavnični zahtevek, ni niti obrestni kot stranski in od glavničnega odvisni zahtevek (1. odstavek 378. člena OZ).
 Tožeča stranka je v pritožbi menila, da je odločitev prvostopenjskega sodišča napačna zato, ker prvostopenjsko sodišče ni odgovorilo na navedbe tožeče stranke, da je UIL sam izrecno opozoril predstavnike tožeče stranke, da brez potrjene tarife v napovedanih postopkih zoper uporabnike fonogramov ne bodo uspešni oziroma bo izterjava problematična (zaznamek z dne 14. 5. 2002). Glede na materialnopravno izhodišče drugostopenjske sodbe, takšno stališče UIL za odločitev ni pomembno. Prvostopenjsko sodbo je bilo ne glede na morebitno pomanjkljivo utemeljitev prvostopenjskega sodišča mogoče preizkusiti.
 Neutemeljena je tudi nadaljnja pritožbena graja, da prvostopenjsko sodišče ni odgovorilo na argument tožeče stranke, da je bilo ravnanje UIL neenako. Tarifo Združenja SAZAS je potrdilo, „sistemsko enake“ tarife tožeče stranke pa ni potrdilo. Katera tarifa naj bi bila sistemsko enaka, sicer ni prav jasno. Jasno pa je tudi, da to za odločitev pritožbenega sodišča ni odločilno. Enako je treba obravnavati enako, neenakega pa ni mogoče obravnavati tako. UIL predlagane tarife namreč ni potrdil, ker sem mu je zdela previsoka – in o tem obstaja celo dokument, na katerega se sklicuje tudi pritožba (uradni zaznamek z dne 5. 4. 2001). UIL je pač odločal o dveh različnih tarifah in tudi o različnih pravicah, ki se naj bi uveljavljale kolektivno. Takšno ravnanje pa ni bilo protipravno, kot je že bilo obrazloženo, in tudi ustavno načelo enakosti s tem ni bilo kršeno. Ne glede na to, da se s tem razlogom prvostopenjsko sodišče ni ukvarjalo, je bilo mogoče prvostopenjsko sodbo preizkusiti.
 Pritožba se sklicuje na to, da naj bi sama tožeča stranka ravnala protipravno, ker naj bi bila več let neaktivna. UIL bi ji bil torej moral odvzeti dovoljenje za kolektivno uveljavljanje pravic, vendar pa tega ni storil (pritožba, str. 7). Če bi tožeča stranka res ravnala protipravno, potem bi vsekakor ne mogla prejeti odškodnine za lastno protipravno ravnanje od tožene stranke in bi bil njen zahtevek v vsakem primeru neutemeljen. Da pa tožena stranka ni ravnala protipravno, je že bilo obrazloženo. Neutemeljen je zahtevek tožeče stranke iz tega razloga.
 Pritožbeno sodišče ne razume, v kakšni povezavi z odškodninskim zahtevkom omenja tožeča stranka v svoji pritožbi omejevanje konkurence (pritožba, str. 6). ZASP je že leta 1995 izrecno predpisal kolektivno uveljavljanje pravic (147. člen ZASP v besedilu iz leta 1995; prim. sedaj 147. člen ZASP z drugačnim besedilom). S tem je ustvaril upravičenje za nastanek monopola tožeče stranke na prav določenem področju (glej odločbo US RS, opr. št. U-I-149/98, r. št. 22 in 42). Izključil je, da bi smele druge osebe uveljavljati pravice iz fonogramov. Vse to je bilo zakonito, in glede na naravo pravic iz fonogramov, tudi nujno potrebno. Seveda je prišlo do omejevanja konkurence, vendar pa to samo po sebi ni bilo protipravno in ne more biti razlog za nastanek odgovornosti tožene stranke.
 Ker tožbeni zahtevek tožeče stranke že po temelju ni utemeljen, se pritožbenemu sodišču ni bilo treba ukvarjati z višino tožbenega zahtevka. Pripominja le še, da tudi trditev tožeče stranke, da brez odobrene tarife ne bi mogla uveljaviti svojih zahtevkov do uporabnikov, ne drži. Pri uveljavljanju zahtevkov do velikih uporabnikov, pri katerih bi bili tudi stroški uveljavljanja zahtevka razmeroma majhni v primerjavi s pričakovanim dohodkom, bi bilo to vsekakor mogoče. Vendar tudi to na samo odločitev ni imelo bistvenega vpliva.
 S tem je odgovorjeno na vse pritožbene razloge, ki bi lahko imeli odločilni pomen (1. odstavek 360. člena ZPP).
 Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 1. odstavku 165. in 1. odstavku 154. člena ZPP.
 (1) V nadaljevanju se bo ta urad označeval s kratico „UIL“.
 (2) Ur. l. RS, št. 21/1995.
 (3) Ur. l. RS, št. 43/2004.
 URS člen 26, 26/1. ZASP člen 130, 130/1, 145, 151, 153, 153/1, 153/2.
 Sodba III Ips 142/2005
 Sodba II Ips 413/2004
 P2RvYy0yMDEyMDMyMTEzMDcxNTM3


text:
 Svarbus teisinis pranešimas
 |
 52004PC0758
 Pasiūlymas Tarybos reglamentas pagal Reglamentą (EB) Nr. 104/2000 2005 žvejybos metams nustatantis orientacines kainas ir Bendrijos gamintojo kainas tam tikriems žuvininkystės produktams /* KOM/2004/0758 galutinis */
 Briuselis, 17.11.2004KOM(2004) 758 galutinisPasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASpagal Reglamentą (EB) Nr. 104/2000 2005 žvejybos metams nustatantis orientacines kainas ir Bendrijos gamintojo kainas tam tikriems žuvininkystės produktams(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASReglamento (EB) Nr. 104/2000 dėl bendro žuvininkystės ir akvakultūros produktų rinkų organizavimo 18 straipsnyje reikalaujama nustatyti jo I priede išvardytų produktų ir II priede išvardytų produktų bei produktų grupių orientacines kainas. Jas skaičiuojant remiamasi pakankamai didelės Bendrijos produkcijos dalies kainų, užfiksuotų didmeninėje rinkoje arba uostuose, vidurkiu per trejus ankstesnius žvejybos metus iki tų metų, kuriems nustatoma kaina.Nustatant tas kainas taip pat yra atsižvelgiama į gamybos bei paklausos tendencijas ir į kitus veiksnius, kaip antai poreikį užtikrinti pastovias rinkos kainas, remti gamintojų pajamas ir ginti vartotojų interesus.2002–2004 metais baltos žuvies vidutinės kainos, palyginti su 2001–2003 metais, sumažėjo, ir daugumai rūšių šis sumažėjimas sudarė nuo –2 % iki –10 %. 2004 metų pirmajame pusmetyje baltos žuvies vidutinės kainos apskritai buvo mažesnės nei tuo pačiu ankstesnių metų laikotarpiu. Susidarius tokiai nepalankiai padėčiai rinkoje, Komisija siūlo daugumai baltos žuvies rūšių sumažinti orientacines kainas nuo –0,5 % iki –3 %. Kita vertus, Komisija rekomenduoja truputį padidinti megrimų ir merlangų kainas nuo +0,5 % iki +1,5 %. Taip pat siūloma palikti dabartines dėmėtųjų amijų, jūrinių plekšnių, jūrų lydekų, paprastųjų limandų ir paprastųjų upinių plekšnių kainas.Pelaginių rūšių žuvų vidutinės kainos 2002–2004 metais, palyginti su 2001–2003 metais, daugumai produktų svyravo nuo –8 % iki +10 %. Tuo pačiu metu skumbrių ir ančiuvių kainos didėjo, o padėtis silkės, ispaniškos skumbrės ir ilgapelekio tuno rinkoje pablogėjo. Todėl Komisija siūlo padidinti kainas nuo +1,5 % iki +2 % (skumbrėms ir ančiuviams), o silkei, neišdarinėtam ilgapelekiui tunui ir ispaniškai skumbrei sumažinti nuo –1 % iki –3 %). Komisija taip pat siūlo palikti kainas sardinėms ir ilgapelekiui tunui be žarnų.Dabartinė padėtis kitų rūšių rinkoje, ypač vėžiagyvių, yra blogesnė. Todėl Komisija siūlo atitinkamas kainas mažinti.Tarptautinėse rinkose ryškėja šaldytų produktų, išskyrus jūros karosų ir Illex, kainų mažėjimo tendencija, ir Komisija siūlo šių produktų kainas didinti nuo +1 % iki +1,5 %. Komisija taip pat siūlo palikti dabartines juodųjų otų, jūrų lydekų filė, kardžuvių, kalmarų (Loligo) ir paprastųjų kalmarų kainas.Be to, Tarybos reglamento (EB) Nr. 104/2000 26 straipsnyje reikalaujama, kad Bendrijos gamintojo kaina būtų nustatoma tunui, kurį numatoma tiekti konservavimo pramonei. Ją skaičiuojant remiamasi pakankamai didelės Bendrijos produkcijos dalies kainų, užfiksuotų didmeninėje rinkoje arba uostuose, vidurkiu per trejus ankstesnius žvejybos metus iki tų metų, kuriems nustatoma kaina.2002–2004 metais vidutinė kaina Bendrijoje, palyginti su 2001–2003 metais, krito. Ši tendencija per pirmuosius šešis 2004 metų mėnesius išliko. Susidarius rinkoje tokiai padėčiai, Komisija siūlo 2005 metais dabartines Bendrijos gamintojo kainas sumažinti 2 %.PasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASpagal Reglamentą (EB) Nr. 104/2000 2005 žvejybos metams nustatantis orientacines kainas ir Bendrijos gamintojo kainas tam tikriems žuvininkystės produktamsEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1999 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 104/2000 dėl bendro žuvininkystės ir akvakultūros produktų rinkų organizavimo[1], ypač į 18 straipsnio 3 dalį ir 26 straipsnio 1 dalį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,kadangi:Tarybos reglamento (EB) Nr. 104/2000 18 straipsnio 1 dalyje ir 26 straipsnio 1 dalyje numatoma kiekvieniems žvejybos metams nustatyti orientacinę kainą ir Bendrijos gamintojo kainą, kad būtų galima nustatyti intervencines kainas kai kuriems žuvininkystės produktams.Reglamento (EB) Nr. 104/2000 18 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad orientacinės kainos būtų nustatomos visiems šio reglamento I ir II prieduose išvardytiems produktams ir jų grupėms.Remiantis dabartinėmis turimomis atitinkamų produktų kainomis ir Reglamento (EB) Nr. 104/2000 18 straipsnio 2 dalyje nurodytais kriterijais, 2005 metams orientacines kainas reikėtų padidinti, palikti galiojančias arba sumažinti, nelygu kokia yra biologinė rūšis.Reglamente (EB) Nr. 104/2000 reikalaujama, kad visiems to reglamento III priede išvardytiems produktams būtų nustatytos Bendrijos gamintojo kainos. Tačiau iš tikrųjų užtenka Bendrijos gamintojo kainą nustatyti tik vienam produktui iš Reglamento (EEB) Nr. 104/2000 III priedo, nes kainos kitiems produktams gali būti apskaičiuotos taikant Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3510/82[2] nustatytus perskaičiavimo koeficientus.Pagal kriterijus, išdėstytus Reglamento (EB) Nr. 104/2000 18 straipsnio 2 dalies pirmojoje ir antrojoje įtraukose ir 26 straipsnio 1 dalyje, Bendrijos gamintojo kaina 2005 žvejybos metais turėtų būti sumažinta,,PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:1 straipsnisOrientacinės kainos žvejybos metams nuo 2005 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. pagal Reglamento (EB) Nr. 104/2000 18 straipsnio 1 dalį nustatomos taip, kaip pateikta šio reglamento I priede.2 straipsnisBendrijos gamintojo kainos žvejybos metams nuo 2005 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. pagal Reglamento (EB) Nr. 104/2000 26 straipsnio 1 dalį nustatomos taip, kaip pateikta šio reglamento II priede.3 straipsnisŠis reglamentas įsigalioja 2005 m. sausio 1 d.Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.Priimta Briuselyje, [...]Tarybos varduPirmininkasI PRIEDAS+++++ TABLE +++++II PRIEDAS+++++ TABLE +++++Bendrijos gamintojo kaina kitiems produktams, įtrauktiems į Reglamento (EB) Nr. 104/2000 III priedą, nustatoma taikant Reglamente (EEB) Nr. 3510/82 nurodytus perskaičiavimo koeficientus.LEGISLATIVE FINANCIAL STATEMENTNAME OF THE PROPOSAL :Proposal for a Council Regulation fixing the guide prices for the 2005 fishing year for fishery products listed in Annexes I and II and the Community producer price for the fishery products listed in Annex III to Regulation (EC) No 104/2000 on the common organisation of the markets in fishery and aquaculture productsABM / ABB FRAMEWORKPolicy Area(s) concerned and associated Activity/Activities:Policy Area 11: FisheriesActivity ABB 11 02: Fisheries marketsBUDGET LINESBudget lines (operational lines and related technical and administrative assistance lines (ex- B.A lines)) including headings :11 02 01: Interventions in fishery products (18.200.000 € in the PDB 2005):Indicative breakdown:- Operational programmes: 6.800.000 € [3]- Community withdrawals: 3.000.000 €- Autonomous withdrawals and carry-overs: 2.200.000 €- Private storage aid: 350.000 €- Compensatory allowance for tuna: 1.700.000 €- Community carry-overs: 4.000.000 €- Technical assistance: 150.000 €Duration of the action and of the financial impact:Measures restricted to the 2005 fishing year (16.10.2004 – 16.10.2005)Since this is a price-fixing exercise, the impact on expenditure is indirect. The expenditure in question will largely depend on developments in the market situation and on quantities landed.Budgetary characteristics (add rows if necessary) :+++++ TABLE +++++SUMMARY OF RESOURCESFinancial ResourcesSummary of commitment appropriations (CA) and payment appropriations (PA)EUR million (to 3 decimal places)+++++ TABLE +++++Total indicative financial cost of intervention+++++ TABLE +++++Co-financing detailsIf the proposal involves co-financing by Member States, or other bodies (please specify which), an estimate of the level of this co-financing should be indicated in the table below (additional lines may be added if different bodies are foreseen for the provision of the co-financing):EUR million (to 3 decimal places)+++++ TABLE +++++Compatibility with Financial Programming( Proposal is compatible with existing financial programming.( Proposal will entail reprogramming of the relevant heading in the financial perspective.( Proposal may require application of the provisions of the Interinstitutional Agreement[10] (i.e. flexibility instrument or revision of the financial perspective).Financial impact on Revenue( Proposal has no financial implications on revenue( Proposal has financial impact – the effect on revenue is as follows:NB: All details and observations relating to the method of calculating the effect on revenue should be shown in a separate annex.EUR million (to one decimal place)+++++ TABLE +++++CHARACTERISTICS AND OBJECTIVESNeed to be met in the short or long termThe interventions concerning fishery products are carried out under the Common Fisheries Policy (CFP) in accordance with Article 34 of the Treaty. They aim at providing stability to the Community markets by preventing possible risks of crisis. In this context, appropriate price and supply policies are of utmost importance. The interest of the production and marketing chain and the need to strengthen the competitiveness of the sector in a context of globalisation must be taken into account. The objective of market stability together with the support to producers’ income can essentially be achieved through the different mechanisms of intervention on the markets, e.g. withdrawals, carry-over, compensatory allowance. The interest of the consumers must also be considered.Value-added of Community involvement and coherence of the proposal with other financial instruments and possible synergyThe question of subsidiarity is not relevant to this proposal since Community intervention falls within the exclusive competence of the Community. The added value of Community intervention is directly related to the underlying arguments of the existence of a common organisation of the markets in fishery and aquaculture products.Objectives, expected results and related indicators of the proposal in the context of the ABM frameworkThis proposal aims at the fixation of guide prices and Community producer price by the Council in accordance with Articles 18 and 26 of Council Regulation (EC) No 104/2000. The guide prices provide the basis for the subsequent fixing, by way of Commission Regulations, of the different parameters needed for the operation of the intervention mechanisms for the fishing year concerned. Similarly, the Community producer price forms the basis of the granting of the compensatory allowance for tuna which might be triggered depending on the development of prices on the world markets.In order to ensure the proper functioning of the common organisation of the markets in 2005, all regulations should be adopted before the end of 2004.Method of Implementation (indicative)Show below the method(s)[12] chosen for the implementation of the action.ٱ Centralised Management( Directly by the Commissionٱ Indirectly by delegation to:ٱ Executive Agenciesٱ Bodies set up by the Communities as referred to in art. 185 of the Financial Regulationٱ National public-sector bodies/bodies with public-service missionٱ Shared or decentralised management( With Member statesٱ With Third countriesٱ Joint management with international organisations (please specify)Relevant comments:Most measures financed under the budget heading 11.02.01 are implemented in shared management with the EU Member States. However, the management of data notified by the Member States in accordance with Commission Regulation (EC) No 80/2001 is the sole responsibility of the Commission.MONITORING AND EVALUATIONMonitoring systemThe monitoring of the envisaged measures is ensured through the collection and the analysis of data notified by the Member States by way of the FIDES system in accordance with Commission Regulation (EC) No 80/2001.EvaluationEx-ante evaluationConsidering the specific nature of the proposal, namely the annual fixation of certain Community prices within the framework of the current common organisation of the markets for fishery and aquaculture products, an ex-ante evaluation as defined in Article 21 (1) of Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 laying down detailed rules for the implementation of the Financial Regulation is not required. Nevertheless, the Commission proposal is based on regular monitoring of interventions in previous fishing years and thorough analysis of the market situation for the relevant products.Measures taken following an intermediate/ex-post evaluation (lessons learned from similar experiences in the past)Not relevant since the intervention measures for fishery products have not yet been subject to intermediary or ex-post evaluation.Terms and frequency of future evaluationIn accordance with Article 41 of Council Regulation (EC) No 104/2000, the Commission shall submit by 31 December 2005 to the Council and to the Parliament an evaluation report on the implementation of this Regulation.ANTI-FRAUD MEASURESThe anti-fraud measures are in conformity with the provisions laid down in Regulation (CE) No 104/2000 and, in particular, with the provisions laid down in Regulation (EEC) No 595/91 concerning irregularities and the recovery of sums wrongly paid.DETAILS OF RESOURCESObjectives of the proposal in terms of their financial costCommitment appropriations in EUR million (to 3 decimal places)Description of tasks deriving from the actionSources of human resources (statutory)(When more than one source is stated, please indicate the number of posts originating from each of the sources)( Posts currently allocated to the management of the programme to be replaced or extended( Posts pre-allocated within the APS/PDB exercise for year n( Posts to be requested in the next APS/PDB procedure( Posts to be redeployed using existing resources within the managing service (internal redeployment)( Posts required for year n although not foreseen in the APS/PDB exercise of the year in questionOther Administrative expenditure included in reference amount (XX 01 04/05 – Expenditure on administrative management)EUR million (to 3 decimal places)+++++ TABLE +++++Financial cost of human resources and associated costs not included in the reference amountEUR million (to 3 decimal places)+++++ TABLE +++++Calculation– Officials and Temporary agentsReference should be made to Point 8.2.1, if applicableCalculation– Staff financed under art. XX 01 02Reference should be made to Point 8.2.1, if applicable+++++ TABLE +++++Calculation - Other administrative expenditure not included in reference amount[1] OL L 17, 2000 1 21, p. 22.[2] OL L 368, 1982 12 28, p. 27. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 3899/92 (OL L 392, 1992 12 31, p. 24).[3] Aid not affected by the fixation of the guide prices[4] Differentiated appropriations[5] Non-differentiated appropriations hereafter referred to as NDA[6] Expenditure that does not fall under Chapter xx 01 of the Title xx concerned[7] Expenditure within article xx 01 04 of Title xx.[8] Expenditure within chapter xx 01 other than articles xx 01 04 or xx 01 05.[9] Does not affect tasks distribution and does not require additional posts[10] See points 19 and 24 of the Inter-institutional agreement.[11] Additional columns should be added if necessary i.e. if the duration of the action exceeds 6 years[12] If more than one method is indicated please provide additional details in the "Relevant comments" section of this point[13] As described under Section 5.3[14] Cost of which is NOT covered by the reference amount[15] Does not affect administrative cost or staffing[16] Cost of which is NOT covered by the reference amount[17] Cost of which is included within the reference amount[18] Reference should be made to the specific legislative financial statement for the Executive Agency(ies) concerned.[19] Specify the type of committee and the group to which it belongs.


text:
§ 7 Isiku, kelle eest maksab sotsiaalmaksu riik, kindlustuskaitse kestus
 § 64 Sõidukuluhüvitis
 § 66 Täiskasvanute hambaraviteenuse hüvitise ja sõidukuluhüvitise seotus ajavahemikuga
 20.04.2004 RT I 2004, 37, 253 01.05.2004 , osaliselt 1. 08. 2004
 28.06.2004 RT I 2004, 56, 400 01.08.2004 , osaliselt 1. 01. 2005 ja 1. 04. 2005
 (1) Kindlustatud isik käesoleva seaduse tähenduses on Eesti alaline elanik või tähtajalise elamisloa alusel Eestis elav isik, kelle eest sotsiaalmaksu maksja on kohustatud maksma sotsiaalmaksu või kes iseenda eest maksab sotsiaalmaksu sotsiaalmaksuseaduses (RT I 2000, 102, 675; 2001, 50, 285; 59, 359; 79, 480; 91, 544; 95, 587; 2002, 44, 284) sätestatud korras, suuruses ja tähtaegadel, samuti nende isikutega käesoleva seaduse alusel või § 22 lõikes 1 nimetatud lepingu alusel võrdsustatud isik.
 3) isik, kelle eest on kohustatud maksma sotsiaalmaksu riik sotsiaalmaksuseaduse § 6 alusel;
 5) üle kolmekuuse tähtajaga või tähtajatu töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel töö- või teenustasusid saav isik, sealhulgas spordiseaduse (RT I 1998, 61, 982) § 13 lõikes 2 sätestatud lepingu alusel tasusid saav isik, kes ei ole kantud äriregistrisse või registreeritud elukohajärgses Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses füüsilisest isikust ettevõtjana ja kelle eest on kohustatud maksma iga kuu sotsiaalmaksu lepingu teine pool sotsiaalmaksuseaduse § 9 lõike 1 punkti 2 alusel vähemalt eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt arvutatuna;
 (3) Kindlustatud isik, kes iseenda eest maksab sotsiaalmaksu, on füüsilisest isikust ettevõtjana äriregistrisse kantud või elukohajärgses Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses registreeritud isik, kes maksab sotsiaalmaksu ettevõtlusest saadavalt tulult vastavalt sotsiaalmaksuseadusele.
 5) õigusaktide alusel asutatud ja tegutsevas Eesti õppeasutuses või välisriigi samaväärses õppeasutuses põhiharidust omandav õpilane kuni 21 aasta vanuseni, üldkeskharidust või põhihariduse baasil kutsekeskharidust omandav õpilane kuni 24 aasta vanuseni, keskhariduse baasil kutsekeskharidust omandav õpilane ning Eesti alalisest elanikust üliõpilane.
 (1) Käesoleva seaduse § 5 lõike 2 punktides 1 ja 2 nimetatud isikute kindlustuskaitse tekib tööle või teenistusse asumisest arvestatava neljateistkümnepäevase ooteaja möödumisel, kui tööandja esitab isiku ravikindlustuse andmekogusse kindlustuskaitse algamise kande tegemiseks vajalikud dokumendid haigekassale seitsme kalendripäeva jooksul, alates isiku tööle või teenistusse asumisest. Kui tööandja esitab vajalikud dokumendid pärast eelnimetatud seitsmepäevase tähtaja möödumist, tekib kindlustuskaitse kümne kalendripäeva möödumisel ravikindlustuse andmekogusse kindlustuskaitse algamise kande tegemisest.
 § 7. Isiku, kelle eest maksab sotsiaalmaksu riik, kindlustuskaitse kestus
 (1) Käesoleva seaduse § 5 lõike 2 punktis 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse tekib ravikindlustuse andmekogusse kindlustuskaitse algamise kande tegemisest. Isiku ravikindlustuse andmekogusse kandmiseks vajalikud dokumendid on kohustatud esitama haigekassale asutus, mille kaudu riik maksab isiku eest sotsiaalmaksu.
 (2) Käesoleva seaduse § 5 lõike 2 punktis 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse lõpeb ühe kuu möödumisel riigi poolt sotsiaalmaksu maksmise kohustuse lõppemisest. Asutus, mille kaudu riik maksis isiku eest sotsiaalmaksu, on kohustatud teatama haigekassale sotsiaalmaksu maksmise kohustuse lõppemisest kümne kalendripäeva jooksul.
 (5) Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 2 punktis 5 nimetatud isik on pärast kindlustuskaitse lõppemist saanud ravikindlustushüvitisi, teeb haigekassa sotsiaalmaksu maksjale kirjaliku ettepaneku alusetult isikule makstud ravikindlustushüvitised haigekassale hüvitada. Haigekassa ettepaneku mittetäitmisel kohaldatakse Eesti Haigekassa seaduse (RT I 2000, 57, 374) § 4 lõiget 2 ning tehakse ettekirjutus koos hoiatusega.
 (6) Hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on haigekassal õigus rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
 (1) Käesoleva seaduse § 5 lõikes 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse tekib ravikindlustuse andmekogusse kindlustuskaitse algamise kande tegemisest arvestatava kolmekuuse ooteaja möödumisel. Isiku ravikindlustuse andmekogusse kandmiseks vajalikud dokumendid on kohustatud esitama haigekassale isik ise.
 (3) Käesoleva seaduse § 5 lõikes 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse lõpeb kahe kuu möödumisel Maksu- ja Tolliametile või äriregistrile ettevõtlusega tegelemise lõpetamise kohta teatise esitamisest. Isik on kohustatud esitama ettevõtlusega lõpetamise teatise samaaegselt ka haigekassale.
 (4) Käesoleva seaduse § 5 lõikes 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse lõpeb sotsiaalmaksu avansiliste maksete tähtpäevaks maksmata jätmise korral neljateistkümne kalendripäeva möödumisel maksetähtpäevast, kui sotsiaalmaksu avansilise makse maksmise kohustust ei ole selleks ajaks nõuetekohaselt ja täies ulatuses täidetud.
 (41) Kindlustuskaitse peatub kahe kuu möödumisel ettevõtluse peatamisest elu- või tegevuskohajärgsele Maksuameti kohalikule asutusele teatamisest. Isik on kohustatud esitama ettevõtluse peatamise teatise samaaegselt ka haigekassale.
 (42) Pärast peatamist ettevõtluse jätkamisest elu- või tegevuskohajärgsele Maksuameti kohalikule asutusele teatamisel on isik kohustatud sellest samaaegselt teatama ka haigekassale. Ettevõtluse peatamise lõpetamise teatise haigekassale esitamisel jätkub kindlustuskaitse ilma ooteajata.
 (43) Käesoleva paragrahvi lõike 41 sätteid ei kohaldata ettevõtluse peatamise korral ajaks, millal kindlustatud isikul oli õigus saada ajutise töövõimetuse hüvitist.
 (5) Kui käesoleva seaduse § 5 lõikes 3 nimetatud isik on pärast kindlustuskaitse lõppemist saanud ravikindlustushüvitisi, teeb haigekassa isikule kirjaliku ettepaneku alusetult saadud ravikindlustushüvitised haigekassale hüvitada. Haigekassa ettepaneku mittetäitmisel kohaldatakse Eesti Haigekassa seaduse § 4 lõiget 2 ning tehakse ettekirjutus koos hoiatusega.
 (6) Hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on haigekassal õigus rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
 (4) Käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktides 1–5 nimetatud isikute kindlustuskaitse lõpeb, kui isik ei vasta § 5 lõike 4 asjakohases punktis sätestatud tingimustele, arvestades käesoleva seaduse §-s 12 s��testatud erisusi.
 (2) Käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud isiku kindlustuskaitse lõpeb kolme kuu möödumisel õppeasutuse lõpetamisest. Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud üldkeskharidust omandav õpilane saab kolme järjestikuse õppeaasta jooksul pärast üldkeskhariduse omandamise alustamist 24-aastaseks, lõpeb tema kindlustuskaitse kolme kuu möödumisel õppeasutuse lõpetamisest. Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud põhihariduse baasil kutsekeskharidust omandav õpilane saab õppekava nominaalkestuse jooksul 24-aastaseks, lõpeb tema kindlustuskaitse kolme kuu möödumisel õppeasutuse lõpetamisest.
 (21) Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud üldkeskharidust omandav vähemalt 19-aastane õpilane on kolme järjestikuse õppeaasta jooksul pärast üldkeskhariduse omandamise alustamist õppeasutust lõpetamata õppeasutusest välja heidetud, lõpeb kindlustuskaitse sellest ühe kuu möödumisel. Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud põhihariduse baasil kutsekeskharidust omandav vähemalt 19-aastane õpilane ei ole lõpetanud õppeasutust õppekava nominaalkestuse jooksul (välja arvatud meditsiiniliste näidustuste tõttu) või on õppeasutust lõpetamata õppeasutusest välja heidetud või eksmatrikuleeritud, lõpeb kindlustuskaitse sellest ühe kuu möödumisel. Kui käesoleva seaduse § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud keskhariduse baasil kutsekeskharidust omandav õpilane ning üliõpilane ei ole lõpetanud õppeasutust aasta möödumisel õppekava nominaalkestuse lõppemisest (välja arvatud meditsiiniliste näidustuste tõttu) või on õppeasutust lõpetamata õppeasutusest välja heidetud või eksmatrikuleeritud, lõpeb kindlustuskaitse sellest ühe kuu möödumisel.
 (2) Kui kindlustuskaitse lõppemisest haigekassale teatamiseks kohustatud isik ei ole oma kohustust nõuetekohaselt täitnud, on haigekassal õigus teha ettekirjutus koos hoiatusega ja nõuda kohustuse rikkujalt sisse ravikindlustushüvitised, mida haigekassa on tasunud isiku eest või isikule, kelle kindlustuskaitse jäi õigeaegselt lõpetamata.
 (3) Hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on haigekassal õigus rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
 (3) Kindlustuskaitse lõppemise või peatamise kande võib haigekassa oma algatusel teha juhul, kui tal on piisavalt andmeid, etisikukindlustatuse tingimused ei ole täidetud ning ta on võimaluse korral eelnevalt välja selgitanud kindlustatud isiku seisukoha. Haigekassa on kohustatud kindlustatud isikule kande tegemisest samal päeval kirjalikult teatama. Kande tegemise peale on kindlustatud isikul õigus esitada vastuväiteid 10 päeva jooksul, arvates teate kättesaamisest.
 5) andmetega tutvumise ning nende väljastamise kord ja väljastamise tasu vastavalt isikuandmete kaitse seaduse (RT I 1996, 48, 944; 1998, 59, 941; 111, 1833; 2000, 50, 317; 92, 597; 104, 685; 2001, 50, 283) §-le 22 ja teistele õigusaktidele;
 (4) Kui isik on teadlik oma kindlustuskaitse peatumisest või lõppemisest, ei tohi ta Euroopa Liidu ravikindlustuskaarti või asendussertifikaati kasutada.
 (2) Käesoleva seaduse § 22 lõikes 1 nimetatud lepingule ei kohaldata võlaõigusseaduse (RT I 2001, 81, 487; 2002, 53, 336) sätteid, mis reguleerivad kindlustuslepingut, ja kindlustustegevuse seadust (RT I 2000, 53, 343; 2001, 43, 238; 48, 268; 59, 359; 87, 529; 93, 565; 2002, 35, 215).
 (5) Kindlustusmaksete tähtpäevaks maksmata jätmise korral on haigekassal õigus leping ühepoolselt ilma etteteatamiseta lõpetada neljateistkümne kalendripäeva möödumisel maksetähtpäevast, kui kindlustusmakse täitmise kohustust ei ole selleks ajaks nõuetekohaselt täies ulatuses täidetud.
 (6) Lepingu lõpetamisel kindlustusmaksete tähtpäevaks maksmata jätmise korral on lepingu sõlminud isik kohustatud haigekassale hüvitama lepingu ennetähtaegse lõpetamise tõttu saamata jäänud kindlustusmaksete summa.
 3) sõidukuluhüvitis;
 (4) Sõidukulu- ja täiskasvanute hambaravi hüvitis makstakse käesolevas seaduses sätestatud tingimustel välja sõltumata kulutuse toimumise kohast.
 [Lõike 1 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
 (1) Teenuse kandmisel tervishoiuteenuste loetellu ja loetelust kustutamisel ning tervishoiuteenuste loetelu muutmisel arvestatakse järgmisi kriteeriume:
 4) vastavus ravikindlustuse rahalistele võimalustele.[Lõike 1 sõnastus alates 1. 01. 2005]
 4) vastavus ravikindlustuse rahalistele võimalustele.[Lõige 11 jõustub 1. 01. 2005]
 [Lõige 12 jõustub 1. 01. 2005]
 (1) Haigekassa võtab noorema kui 19-aastase kindlustatud isiku poolt või tema kasuks sõlmitud hambaraviteenuse osutamise lepingust tuleneva tasu maksmise kohustuse üle tingimusel, etosutatudhambaraviteenus on kantud tervishoiuteenuste loetellu.
 2) kindlustatud isikule on näidustatud hambaraviteenuse osutamine ja see näidustus tuleneb vajadusest parandada talle enne 19-aastaseks saamist osutatud hambaraviteenuse tagajärgi või on tingitud sellest, etoodatudparanemist ei toimunud, ühe aasta jooksul pärast isiku 19-aastaseks saamist.
 10) ravikindlustust ja tervishoidu reguleerivate õigusaktide nõuetekohane täitmine tervishoiuteenuse osutaja või temale tööd andva isiku poolt.[Lõige 41 jõustub 1. 04. 2005]
 [Lõige 42 jõustub 1. 04. 2005]
 [Lõige 6 kehtetu alates 1. 04. 2005- RT I 2004, 56, 400 ]
 (6) Haigekassa sõlmib isikuga, kes peab Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud haiglavõrgu arengukavas nimetamata haiglat, kuni kolmeaastase tähtajaga lepingu selles haiglas osutatavate tervishoiuteenuste rahastamise üldiste tingimuste kohta.
 [RT I 2004, 56, 400 - jõust. 01.08.2004; 1. 04. 2005]
 (2) Ravijärjekorra pidamise nõuded kehtestab sotsiaalminister määrusega. Haigekassa v��ib ravi rahastamise lepingu sõlmida ainult nimetatud määruse kohaselt ravijärjekorda pidava tervishoiuteenuse osutajaga.
 (6) Kindlustatud isikul on õigus saada tervishoiuteenust väljaspool ravijärjekorda tingimusel, etseeei halvenda ravijärjekorras olevate kindlustatud isikute tervishoiuteenuse saamise võimalusi.
 (3) Haigekassa poolt kindlustatud isikult teisese arvamuse saamise eest tasu maksmise kohustuse ülevõtmise tingimused ja korra kehtestab sotsiaalminister määrusega.
 (1) Piirhind on soodustingimustel väljastatavate ravimite loetelusse kantud sama toimeainega ravimite hüvitamise aluseks olev hind.
 [Lõike 1 sõnastus alates 1. 01. 2005]
 [Lõige 11 jõustub 1. 01. 2005]
 [Lõike 2 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
 (2) Ravimite piirhinna kehtestab sotsiaalminister määrusega, võttes arvesse käesoleva seaduse § 25 lõikes 3 sätestatud põhimõtet.
 [Lõike 2 sõnastus alates 1. 01. 2005]
 [Lõige 21 jõustub 1. 01. 2005]
 [Lõike 3 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
 (3) Piirhinnast madalama hinnatasemega ravimitele ja juhul, kui Ravimiametis on registreeritud ainult üks sama toimeainega ravim, kehtestatakse hind hinnakokkuleppega.
 [Lõike 3 sõnastus alates 1. 01. 2005]
 [Lõike 4 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
 (4) Hinnakokkulepe on sotsiaalministri ja ravimitootja või väljastatud ravimi müügiluba omava isiku vahel sõlmitud üksikjuhtumit reguleeriv haldusleping piirhinnast odavama jaemüügihinnaga ravimite või piirhinnaga hõlmamata ravimite hulgimüügihinna kohta, mille soodustuse protsent on 100, 90 või 75.
 [Lõike 4 sõnastus alates 1. 01. 2005]
 (6) Vabariigi Valitsus lähtub käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud haiguste loetelu kehtestamisel lisaks lõikes 5 s��testatud kriteeriumidele eesmärgist tagada nende krooniliste haiguste ravimine või kergendamine, mis oluliselt halvendavad elukvaliteeti.
 (1) Haigekassa võtab õigusaktides sätestatud ulatuses ja korras üle tasu maksmise kohustuse kindlustatud isikule vajalike meditsiiniliste abivahendite eest, mis on kantud haigekassa meditsiiniliste abivahendite loetellu (edaspidi meditsiiniliste abivahendite loetelu).
 (2) Meditsiiniliste abivahendite loetelu kehtestab sotsiaalminister määrusega.
 1) meditsiiniliste abivahendite loetellu kantud abivahendi eest tasu maksmise kohustuse ülevõtmise tingimused ja korra;
 2) meditsiiniliste abivahendite loetelu koostamise ja muutmise tingimused ja korra.
 1) kindlustatud isiku haigus või vigastus, mille puhul raviv arst või hambaarst on määranud, etkindlustatudisik ei ole haiguse või vigastuse tõttu ajutiselt võimeline töötama oma töö- või ametikohal või jätkama oma ülesannete täitmist või majandus- või kutsetegevust;
 (7) Kui riiklikku töövõimetuspensioni saava kindlustatud isiku ajutise t��övõimetuse põhjuseks on haigus või vigastus, mis ei ole talle töövõimetuspensioni määramise põhjuseks, ei kohaldata talle haigushüvitise määramisel käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 6 sätestatut.
 (2) Kui raseda töö- või teenistuskohustusi on raseduse ajal kergendatud, on tal õigus saada sünnitushüvitist 140 kalendripäeva, mitmikute sünni või tüsistusega sünnituse korral 154 kalendripäeva, kui ta on jäänud rasedus- ja sünnituspuhkusele v��hemalt 70 kalendripäeva enne arsti määratud eeldatavat sünnitamiskuupäeva. Raseda õigus saada sünnitushüvitist väheneb nende päevade võrra, mille võrra ta jäi rasedus- ja sünnituspuhkusele käesolevas lõikes sätestatud tähtajast hiljem.
 6) käesoleva seaduse § 5 lõikes 3 nimetatud isikul on sotsiaalmaksu avansilise makse võlgnevus töövõimetuslehe haigekassale väljamaksmiseks esitamise kuupäeval.
 (1) Haigekassa võib otsusega pikendada ajutise töövõimetuse hüvitise väljamaksmise tähtaega kuni 30 kalendripäeva võrra, kui esineb põhjendatud kahtlus, etisikulpuudub õigus hüvitist saada. Kui kahtlus osutub põhjendamatuks, on haigekassa kohustatud tasuma viivist alates käesoleva seaduse § 53 lõikes 6 sätestatud tähtajast.
 (6) Käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 nimetatud hoiatustes märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on haigekassal õigus rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
 (1) Haigekassa hüvitab vähemalt 19-aastasele kindlustatud isikule ühe kalendriaasta jooksul hambaraviteenuste eest tasutud summa sotsiaalministri määrusega kehtestatud määras, tingimustel ja korras.
 (3) Haigekassa hüvitab isikule, kellele on riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel määratud vanaduspension ja üle 63-aastasele kindlustatud isikule üks kord kolme aasta jooksul hambaproteeside eest tasutud summa sotsiaalministri määrusega kehtestatud määras, tingimustel ja korras.
 § 64. Sõidukuluhüvitis
 (1) Haigekassa hüvitab kindlustatud isikule mitterahaliste ravikindlustushüvitiste saamisega seoses ühe kalendriaasta jooksul sõidukulude eest tasutud summa sotsiaalministri määrusega kehtestatud määras, tingimustel ja korras.
 (2) Haigekassa võib hüvitada kindlustatud isikule mitterahaliste ravikindlustushüvitiste saamisega seoses sõidukulude eest tasutud summa üle sotsiaalministri kehtestatud määra, kui tegemist on käesoleva seaduse § 27 lõikes 2 sätestatud juhtumiga.
 § 66. Täiskasvanute hambaraviteenuse hüvitise ja sõidukuluhüvitise seotus ajavahemikuga
 Kui kindlustatud isikul ei tekkinud kalendriaastas õigust saada täiskasvanute hambaraviteenuse või sõidukuluhüvitist osaliselt või täies ulatuses seetõttu, etkindlustatudisik ei kandnud hüvitatavaid kulusid või kandis neid hüvitatavast määrast vähem, siis saamata jäänud hüvitise või hüvitise saamata jäänud osa võrra järgmises kalendriaastas makstavat hüvitist ei suurendata.
 (5) Ambulatoorse eriarstiabi osutaja ei või visiiditasu nõuda rasedalt alates raseduse 12. nädalast ja alla kaheaastaselt kindlustatud isikult.
 (11) Kutsealuse kaitseväeteenistuseks kõlblikkuse hindamiseks vajaliku dokumendi väljastamise eest tervishoiuteenuse osutajale tasumise korra ja tasu piirmäära kehtestab Vabariigi Valitsus.
 §-d 74--87. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
 (5) Käesoleva seaduse § 64 jõustub 2005. aasta 1. jaanuaril.


text:
 14.7.2011
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 184/1
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 672/2011 VAN DE COMMISSIE
 van 13 juli 2011
 tot wijziging van Verordening (EG) nr. 968/2006 houdende uitvoeringsbepalingen voor Verordening (EG) nr. 320/2006 van de Raad tot instelling van een tijdelijke regeling voor de herstructurering van de suikerindustrie in de Europese Gemeenschap
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 320/2006 van de Raad van 20 februari 2006 tot instelling van een tijdelijke regeling voor de herstructurering van de suikerindustrie in de Europese Gemeenschap en tot wijziging van Verordening (EG) nr. 1290/2005 betreffende de financiering van het gemeenschappelijk landbouwbeleid (1), en met name artikel 12,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 In artikel 6 van Verordening (EG) nr. 968/2006 van de Commissie (2) is bepaald dat de periode waarbinnen de productie-installaties moeten worden ontmanteld en moet worden voldaan aan de sociale en de milieuverplichtingen zoals bedoeld in artikel 3, lid 3, onder c), en artikel 3, lid 4, onder c), van Verordening (EG) nr. 320/2006, niet later dan op 30 september 2011 mag aflopen.
 (2)
 Sommige suikerproducenten zullen hun productie-installaties niet tijdig volledig kunnen ontmantelen, tenzij de daarvoor vastgestelde termijn nogmaals wordt verlengd. Deze extra termijn mag evenwel niet langer zijn dan absoluut noodzakelijk is om de nog resterende ontmantelingswerkzaamheden te voltooien. Op grond van de informatie waarover de Commissie beschikt, moet de termijn bijgevolg worden verlengd tot en met 31 maart 2012.
 (3)
 Verordening (EG) nr. 968/2006 moet derhalve dienovereenkomstig worden gewijzigd.
 (4)
 De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Comité voor de landbouwfondsen,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 Artikel 6, lid 1, tweede alinea, van Verordening (EG) nr. 968/2006 wordt vervangen door:
 „In afwijking van het bepaalde in de eerste alinea, onder b), kunnen de lidstaten, op basis van een naar behoren gemotiveerd verzoek daartoe van de betrokken onderneming, een verlenging van de in dat punt vastgestelde termijn toestaan tot uiterlijk 31 maart 2012. In dergelijke gevallen dient de onderneming een gewijzigd herstructureringsplan in overeenkomstig artikel 11.”.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de zevende dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 13 juli 2011.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 José Manuel BARROSO
 (1) PB L 58 van 28.2.2006, blz. 42.
 (2) PB L 176 van 30.6.2006, blz. 32.