text:
Museo on laitos, joka kerää, säilyttää, tutkii ja pitää esillä historiallista, kulttuurihistoriallista tai luonnontiedettä koskevaa aineistoa. Näyttelyt ovat museotyön näkyvin osa, sillä niissä museot kohtaavat yleisönsä. Siksi monille näyttelyt edustavat museoiden perinteistä tehtävää.
 Kokoelmien perusteella museot jaetaan Suomessa taidemuseoihin, kulttuurihistoriallisiin museoihin ja luonnontieteellisiin museoihin. Taidemuseoiden keräysperiaatteet ovat yleensä esteettisiä, mutta muissa museoissa pyritään keräämään todisteita tavallisista esineistä tai ilmiöistä. Ulkomuseot ovat erikoistapauksia, sillä niissä myös museorakennukset ovat osa esineistöä.
 Vaikka museoiden päätehtävä on säilyttää kulttuuriperintöä, ne ovat usein myös suosittuja matkailukohteita. Useimmat kävijät tulevat museoihin oppimaan jotain uutta ja tätä päämäärää pyritään edistämään näyttelytekniikoilla. Näyttelyesineiden yhteydessä on usein taustatietoja kirjoitettuna, ja museot voivat käyttää esineiden tukena myös video- tai äänimateriaalia, pienoismalleja tai vuorovaikutteisia elementtejä.
 Museolaitos syntyi 1700-luvulla, mutta sen taustalla on ihmisen tarve kerätä. Varhaisimpia esikuvia on löytynyt Mesopotamiasta, ja ’museo’-sana tulee kreikan sanasta ’museion’. Monet kokoelmat avattiin yleisölle 1700-luvulla, jolloin museoihin liitettiin myös opetuksellinen tavoite. Louvren avaamisesta vuonna 1793 käynnistyi ajatus kansallismuseoista. Museot ovat sen jälkeen ottaneet muun muassa mallia maailmannäyttelyistä yleisön viihdyttämisessä ja Skansenin ulkomuseosta historian elävöittämisessä. Museoista on tullut 1900-luvulla myös arkkitehtuurin merkkipaaluja, joiden suunnittelusta on pidetty kansainvälisiä kilpailuja.
 Määritelmä
 Sana museo on kreikkalaista alkuperää; sen merkitys on kuitenkin muuttunut. Sana juontuu kreikkalaisesta sanasta museion, joka tarkoitti yhdeksälle muusalle omistettua paikkaa. Museion oli ensisijaisesti koulu tai tutkimuslaitos, ja tällaisia ”tieteellisiä keskuksia” perustettiin erityisesti helleenisellä ja hellenistisellä kaudella.
 Nykyaikainen museokäsite syntyi 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa, kun tiede alkoi erikoistua yhä suppeammille aloille ja postitivistinen tieteenfilosofia korostaa kokemuksin ja havainnoin kerättyä analyyttistä tietoa. Tämän seurauksena myös museoiden esinekokoelmat nostettiin tärkeiksi tieteellisen havainnoinnin kohteiksi.
 Kansainvälinen museoneuvosto ICOM päivittää nykyaikaisia museoita ja niiden toimintaa koskevaa yleismääritelmää, jota ICOM on ylläpitänyt sen perustamisvuodesta 1946 saakka. Nykyinen määritelmä on vuodelta 2007. ICOM:n mukaan ”Museo on pysyvä, taloudellista hyötyä tavoittelematon, yhteiskuntaa ja sen kehitystä palveleva laitos, joka on avoinna yleisölle ja joka tutkimusta ja opetusta edistääkseen ja mielihyvää tuottaakseen hankkii, säilyttää, tutkii, käyttää tiedonvälitykseen ja pitää näytteillä aineellisia ja aineettomia todisteita ihmisestä ja hänen ympäristöstään.”
 Museotyypit
 Jako keräyskohteen perusteella
 Museoita voidaan määritellä usein eri tavoin, mutta yleensä museot jaetaan niiden keräyskohteen ja kokoelmien perusteella. Suomessa museot jaetaan kolmeen kategoriaan: taidemuseoihin, kulttuurihistoriallisiin museoihin ja luonnontieteellisiin museoihin. Taidemuseot eroavat muista museoista siinä, että ne keräävät lähinnä esteettisiä, yksilöllisiä ja ainutlaatuisia taideteoksia, kun taas muiden museoiden kokoelmiin halutaan todisteita tavallisista esineistä tai luonnonilmiöistä. Anglosaksisissa maissa jako tehdään hieman toisin ja luonnontieteellisten museoiden sijaan puhutaan tiedemuseoista, jotka tulee erottaa museoiden kaltaisista tiedekeskuksista. Suomessa tieteen ja tekniikan museot kuuluvat kulttuurihistoriallisiin museoihin.
 Taidemuseot keräävät nimensä mukaan taidetta. Vaikka taidemuseotkin ovat tutkimus- ja opetusorganisaatioita, ne pyrkivät myös tarjoamaan esteettisiä kokemuksia. Suomessa taidemuseot ovat paljon rajatumpia kuin muualla maailmassa, sillä esimerkiksi kansantaide on perinteisesti kuulunut kulttuurihistoriallisiin museoihin, vaikka monissa muissa maissa sitä sijoitetaan myös taidemuseoihin. Taidemuseot ovat perinteisesti keränneet maalauksia, veistoksia ja koristetaidetta. Niiden kokoelmiin on kuitenkin alkanut 1900-luvun lopulla tulla entistä enemmän myös arkkitehtuuria, käyttögrafiikkaa, valokuvia ja taideteollisuuden tuotteita.
 Kulttuurihistoriallisen museon keräyskohde voi käytännössä olla mikä tahansa ihmisen tekemä esine. Näin laaja-alaisen kohteen takia monet kulttuurihistorialliset museot erikoistuvat tiettyyn aiheeseen, aikaan tai maantieteelliseen alueeseen. Erikoistunut kulttuurihistoriallinen museo voi olla esimerkiksi tiemuseo, taiteilijakoti, myllymuseo tai urheilumuseo. Tieteeseen ja tekniikkaan keskittyneet museot lasketaan Suomessa myös kulttuurihistoriallisiksi museoiksi.
 Luonnontieteelliset museot voivat olla eläintieteellisiä, kasvitieteellisiä tai geologisia. Isoimmilla luonnontieteellisillä museoilla, kuten Natural History Museumilla, National Museum of Natural Historyllä ja American Museum of Natural Historyllä, on laajat luonnontieteelliset kokoelmat. Tällaiset museot ovat myös merkittäviä taksonomisen työn ja luonnontieteellisen tutkimuksen kannalta.
 Kokoelmien perusteella määritellyn kolmen museotyypin rinnalla on myös yleismuseoita, joiden kokoelmat ovat monialaisia. Tällaisia museoita ovat erityisesti jotain aluetta tai paikkaa palvelevat museot, kuten kansallismuseot. Lisäksi jollekin tietylle kohderyhmälle kohdennetut museot, kuten lastenmuseot, voivat olla yleismuseoita.
 Muut jaottelut
 Museot voidaan jakaa kokoelmien lisäksi myös omistajan, palvelualueen, yleisön tai näyttelytavan mukaan. Museon omistajan mukaan luokiteltuna erilaisia museoita ovat muun muassa kunnalliset museot, yliopistomuseot, asevoimien museot, itsenäiset museot ja yksityismuseot.
 Alueellisesti museot voidaan jaotella kansallismuseoihin, alueellisiin museoihin, kaupunkien museoihin ja paikallismuseoihin. Esimerkiksi Suomen museot on luokiteltu alueellisiin vastuumuseoihin ja valtakunnallisiin vastuumuseoihin. Alueellisilla vastuumuseoilla on erilaisia tehtäviä niiden toimialueillaan, kuten edistää museotoimintaa ja toimia taiteen kulttuuriperinnön ja kulttuuriympäristön asiantuntijoina. Valtakunnalliset vastuumuseot toteuttavat valtakunnallista museotoimintaa niiden erikoisaloillaan, ylläpitää kansainvälisiä yhteyksiä ja toimivat kulttuuriperinnän asiantuntijoina.
 Museokokoelma on yleensä sijoitettuna museota varten rakennettuun tai korjattuun rakennukseen. Tällaisen ”perinteisen museon” lisäksi on kotimuseoita ja ulkomuseoita.
 Museokokoelmat
 Museo kerää aineistoa museokokoelmaan. Sen esineet muodostavat ryhmän, jota yhdistää jokin tai jotkin yhteiset tekijät. Museoiden tunnuspiirre on keräystoiminta, ja museokokoelman objektit valitaan yleensä tarkasti museon tehtävän mukaan. Esineillä on oltava jonkinlainen kulttuuriperinnöllinen arvo. Merkittävin kokoelmaa rajoittava tekijä on sattuma, jonka takia osa esineistä katoaa, tuhoutuu tai kuluu loppuun.
 Museoiden tulee varmistaa hankintansa laillisuus. Lainsäädäntö vaihtelee maittain, mutta museotyön taustalla on kansainvälisiä sopimuksia, joiden pohjalla ovat vuoden 1954 yleissopimus kulttuuriomaisuuden suojelemiseksi aseellisen selkkauksen sattuessa ja vuoden 1970 yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi.
 Museoesineitä pyritään hoitamaan ja konservoimaan niiden säilyttämiseksi. Hoito alkaa jo esineen vastaanotossa, jolloin siitä kerätään kaikki tarvittava tieto ja tutkitaan sen kunto. Museot hylkäävät usein esineitä, joista puuttuu olennaisia osia tai jotka ovat rikkinäisiä. Museokokoelmia säilytetään varastoissa, joihin ne siirretään puhdistamisen ja tarkistamisen jälkeen. Varastotilat ovat usein tarkoin säädeltyjä, ja niiden pitää täyttää olosuhteiltaan sinne varastoitujen esineiden tarpeet.
 Museokokoelmia voivat vahingoittaa muun muassa ihmilliset, ympäristölliset, ilmastolliset ja biologiset tekijät. Konservoinnilla pyritään estämään vahinkojen sattuminen. Konservointia tehdään myös varsinkin taidemuseoissa esteettisistä syistä, koska niissä esineen ulkonäkö on tärkeää. Konservoinnin suorittaa yleensä konservaattori apunaan tutkija, joka tuntee kunnostuksen kohteena olevan esineen.
 Museokokoelmien kasvu on pakottanut museot miettimään poistopolitiikkaa. Kokoelmista saatetaan joutua poistamaan rikkoontuneita ja vaarallisia esineitä, käyttökelvottomia näytteitä sekä esineitä, joista ei ole omistus- tai käyttötietoja. Museoesineitä pitää arvioida koko kokoelman kannalta, minkä takia poistettaviksi valitaan usein museoarvoltaan vähäisimmät esineet. Museoesine voidaan poistaa kokoelmasta siirtämällä se opetusesineeksi tai yleiseksi koristeeksi. Se voidaan myös lahjoittaa toiseen museoon tai muuhun julkiseen tai yksityiseen käyttöön, tai palauttaa alkuperäiselle omistajalle tai alkuperäiseen sijaintiinsa. Esine tuhotaan, jos sille ei löydy muuta poistotapaa tai se on huonokuntoinen tai vaarallinen.
 Museoarkkitehtuuri
 Museoarkkitehtuurissa on kaksi vastakkaista lähtökohtaa, jotka voivat joskus olla hankalasti yhteensovitettavissa. Pitää huomioida kokoelmia ja on otettava huomioon yleisöä ja työntekijöitä koskevat turvallisuusmääräykset. Esimerkiksi jotkin esineet vaativat säilyäkseen sellaista kosteutta ja lämpöä, joka on ihmiselle haitallista, ja joitakin esineitä joudutaan säilyttämään niin hämärässä, että se aiheuttaa ongelmia näyttelyn valaistukselle. Museoita pidetäänkin usein haastellisina ja kiinnostavina arkkitehtuurisuunnittelun kohteena, koska niissä yhdistyvät julkisen rakennuksen näyttävyys- ja kestävyysvaatimukset ja monimutkaiset toiminnalliset ja tekniset aspektit.
 Useat museorakennukset on sijoitettu puistoon, koska ne tarjoavat suurille näyttelyrakennuksille varsin vapaat mahdollisuudet. Lisäksi puistot ovat usein turvallisia ja saasteettomia, ja näyttelyitä voi siirtää myös ulkotiloihin.
 Kansainvälisen museoneuvoston selvityksen mukaan noin 80 prosenttia museoista sijaitsee johonkin muuhun käyttöön suunnitelussa rakennuksessa. Vanhojen rakennusten soveltaminen tai uudistaminen on vaikeaa, ja monet museorakennukset ovat itse suojeltuja, jolloin sisätilatkin joudutaan säilyttämään ja museon on sopeuduttava tiloihin.
 Tehtävät
 Näyttelytoiminta
 Näyttelytyypit
 Museoiden esineet ja näytteet asetetaan yleisön ulottuville näyttelyissä. Suurin osa ihmisistä käsittää ne museoiden ensisijaiseksi ja perinteiseksi tehtäväksi, sillä niissä museo kohtaa yleisönsä. Koska näyttelyt ovat museotyön näkyvin puoli, suurelle yleisölle, sanat ’museo’ ja ’näyttely’ esiintyvät toistensa synonyymeina. Museonäyttelylle on useita määrittelyitä. Niille kaikille yhteistä on yleisö tai julkisuus, tila ja esineet. Museologi G. Ellis Burcaw’n mukaan näyttely on ”taiteeseen, historiaan, tieteeseen tai teknologiaan liittyvien esineiden kokoelma, jossa kävijä liikkuu esteettisesti tai tiedollisesti järjestetyltä yksiköltä toiselle.” Suomalaiset museonjohtajat Jouko Heinonen ja Markku Lahti ovat puolestaan sanoneet näyttelyn olevan näytteillepanoa ja tulkintaa. Museo kommunikoi niissä katsojan kanssa esineiden ja muun materiaalin kautta.
 Museot olivat aiemmin sama kuin niiden kokoelmat, mutta kokoelmien kasvamisen myötä esineiden määrää ja esilläolon aikaa jaetaan perusnäyttelyiden ja erikoisnäyttelyiden välillä. Museonäyttelyt olivat oikeastaan 1960-luvulle asti perusnäyttelyitä. Perusnäyttelyllä tarkoitetaan pitkään pystyssä olevaa näyttelyä. Sen elinkaari voi olla jopa yli kymmenen vuotta. Kulttuurihistoriallisten museoiden perusnäyttelyssä pyritään yleensä kertomaan tarina, joka liittyy museon edustamaan alaan ja maantieteelliseen alueeseen. Taidemuseoissa perusnäyttelyt voidaan rakentaa museon parhaimpian teosten ympärille. Niissä perusnäyttelyt voivat keskittyä myös valitun opintokokonaisuuden tai paikallisen kuvataiteen mukaan. Luonnontieteellisissä museoissa perusnäyttelyt ovat usein erilaisten lajien tai ekologisten elinympäristöjen esittelyä.
 Useimmat museot järjestävät joka vuosi vaihtuvia näyttelyitä, joiden sesonkiaikaa ovat lomakaudet. Muutamista viikoista kuukausiin esilläolevaa näyttelyä voidaan kutsua vaihtuvaksi, tilapäiseksi tai erikoisnäyttelyksi. Vaihtuvat näyttelyt tehdään rajatuksi ajaksi ja tietystä aiheesta. Joskus tilapäisnäyttelyistä voi tulla puolipysyviä. Vaihtuvaa näyttelyä voidaan kutsua myös erikoisnäyttelyksi, kun siihen kootaan esille harvoin nähtävillä olevaa esineistöä. Tällaiset näyttelyt tavoittavat usein paljon yleisöä, ja niitä markkinoidaan voimakkaasti. Vaihtuvat näyttelyt voivat lisäksi muuttua kiertonäyttelyksi, joita voidaan vuokrata tai lainata muille museoille. Vaihtuvissa näyttelyissä käsitellään jotain erityistä aihetta, esimerkiksi jotain museon erikoisaluetta, tutkimustulosta, paikallista merkkivuotta tai vuotuista juhlaa. Aihe voi liittyä henkilöön, tapahtumaan tai johonkin muuhun teemaan.
 Museonäyttelyt ovat levinneet myös internetiin, ja museot ovat julkaisseet verkkonäyttelyitä. Virtuaalimuseoissa voidaan jopa luoda verkkoon virtuaalinen kopio museorakennuksesta ja sen näyttelyistä.
 Näyttelysuunnittelu ja -tekniikat
 Jokainen museonäyttely on itsenäinen produktio, mutta ne ovat myös osa museon toiminta- ja viestintästrategiaa. Näyttelyt tulisikin suunnitella siten, että ne ilmentävät museon toiminta-ajatusta ja tavoitteita, sekä niin, että niiden tyyli sopisi museon ilmeeseen. Näyttelysuunnittelussa aloitetaan kysymyksistä, joihin yritetään saada vastauksia. Ensimmäiseksi kysytään ”miksi?”, koska näyttely pitää toteuttaa toiminta-ajatuksen näkökulmasta. Sen jälkeen tutkitaan näyttelyn kohderyhmää, teemaa, paikkaa, esitystapaa ja aikataulua.
 Museoiden näyttelytekniikat voidaan jakaa staattisiin ja dynaamisiin. Staattisia elementtejä ovat yleensä itse esineet ja niihin liittyvät tekstit sekä pienoismallit, valokuvat, dioraamat, tiedotteet, opaskirjat ja tehtäväpaperit. Dynaamisia elementtejä ovat muun muassa draamat, opastetut kierrokset, luennot, videoesitykset, vuorovaikutteiset elementit ja kosketeltavat esineet. Yleisin, vanhin ja luonnollisin esitystekniikka on ihmisten välinen vuorovaikutus. Monet museot järjestävät opastettuja kierroksia. Museot voivat järjestää myös luentoja sekä tapahtumia, joissa pyritään historian elävöittämiseen.
 Jokainen museo tukee näyttelyjään jonkinlaisin graafisin tavoin. Museovierailija tulee yleensä museoon oppimaan uutta, jolloin näyttelyyn ja sen esineisiin liittyvät tekstit tukevat oppimista. Näyttelyesineisiin voi liittyä myös valokuvia, jotka esittävät esimerkiksi arkeologisen kohteen nykytilaa, vertailukohteita tai museoon liian isoa esinettä, ja erilaisia maalauksia, karttoja tai muuta grafiikkaa.
 Kotimuseoiden näyttelytekniikkaa ovat usein alkuperäinen huonejärjestys huonekaluineen tai nykyaikaisine jäljitelmineen. Dioraamat ovat erityisen suosittuja luonnontieteellisissä museoissa. Ne ovat eräänlaisia valokuvan ja mallin yhdistelmiä, joiden etualalla on esimerkiksi eläimiä ja taustalla elinympäristö maalauksena. Dioraama voi esittää myös esimerkiksi historiallista perhe-elämää tai historiallista taistelua. Erilaiset pienoismallit esittävät museoissa usein arkeologisten kohteiden tai historiallisten rakennusten kehitysvaiheita. Malleja voi olla myös esimerkiksi laivoista, koneista tai dinosauruksista.
 Audiovisuaaliset näyttelytekniikat ovat museoissa hyvin yleisiä. Niillä voi tukea museoesineiden tai näyttelyn esittelyä ja luoda tunnelmaa taidenäyttelyyn. Multimediateoksella voidaan täydentää museonäyttelyn muuta kerrontaa ja tuoda esiin elementtejä, joita muuten ei pysty tarjoamaan.
 Erilaiset osallistavat ja vuorovaikutteiset tekniikat ovat kehittyneet 1900-luvulla, jolloin tiedekeskusten ohella useat museot ovat ottaneet niitä käyttöönsä. Museot voivat osallistaa kävijoitään esimerkiksi peleillä, kosketettavilla esineillä tai kokeiltavilla historiallisilla vaatteilla.
 Opetus ja kasvatus
 Museoiden opetustoimintaa kutsutaan Suomessa yleisesti museopedagogiikaksi. Pedagogiikalla tarkoitetaan tässä yhteydessä sen väljempää merkitystä, johon kuuluvat myös museo-opetuksen taustalla olevat näkemykset ja siihen liittyvät käytännön toimet. Museon opetus voi olla passiivista, kun ulkopuolinen taho käyttää sen kokoelmia tai julkaisuja opetukseen. Varsinaisessa museopedagogiikassa museossa voidaan esimerkiksi järjestää näyttely opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella.
 Pedagogiikka on jossain määrin aina liittynyt museokäsitteeseen, mutta sen asema, menetelmät ja tavoitteet ovat vaihdelleet. Euroopassa 1800-luvulla kehittyneet käsitykset taiteellisesta luomisesta ja kansallistunteesta muotoilivat museot koululaitosta ja kirjastoa täydentäviksi opetuskeskuksi. Opetus ja kasvatus museoissa oli kuitenkin 1960-luvulle asti melko hajanaista, mutta sen jälkeen on alettu kiinnittää huomiota myös museoiden opetuksen teoriaan ja käytäntöihin. Museot tekivät varsinkin Englannissa yhteistyötä koulujen kanssa jo 1880-luvulla. Monet museot tarjoavat kouluille niitä varten suunniteltuja palveluita. Joillain museoilla on opetuskokoelmia. Vaativissa aiheissa, kuten arkeologiassa ja geologiassa, museokokoelman hyväksikäyttäminen on lähes korvaamatonta.
 Näyttelyt ovat museo-opetuksen keskeisin toiminto. Opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella museot painottavat näyttelyn saavutettavuutta. Näyttelyissä käytetään erilaisia menetelmiä sanoman kertomiseksi. Näyttelyissä on 1900-luvun loppupuolella alettu kiinnittää huomiota myös moniaistillisiin kokemuksiin, vaikka jo 1900-luvun alussa Berliinin Deutsches Museumin laajassa perusnäyttelyssä oli mahdollisuus tutustua erilaisiin tekniikan ja luonnon ilmiöihin.
 Museoiden opetustoiminnassa käytetään näyttelyiden lisäksi hyväksi internetiä ja erilaisia työpajoja, joissa yleisö pystyy toteuttamaan omia ideoitaan, sekä painotuotteita.
 Tutkimus
 Museot eroavat esimerkiksi kirjastoista ja arkistoista siinä, että ne tekevät tutkimusta. Ne tiedottavat tutkimustuloksistaan näyttelyissä ja julkaisuissa. Tutkimustehtävä on tärkeä, koska museoissa on paljon materiaalia, joka liittyy ihmisen toiminnan ja ympäristön kysymyksiin. Tutkimus museossa on monitieteistä, sillä esimerkiksi kulttuurihistoriallisissa museoissa perehtymisalana voi olla historia, kansatiede, arkeologia ja taidehistoria, sekä luonnontieteellisissä museoissa kasvi- ja eläintiede, geologia ja paleontologia.
 Museon tutkimustoiminta perustuu sen toiminta-ajatukseen ja päämäärään. Tutkimus voi keskittyä suoraan sen tehtäviin, kuten näyttelyiden järjestämiseen, luettelointiin tai julkaisujen tekemiseen. Se voi kuitenkin myös pyrkiä oman alansa tai alueensa parempaan ymmärtämiseen. Suurimmissa museoissa ja yliopistomuseoissa tehdään perustutkimusta ja soveltavaa tutkimusta, joilla voi olla myös kansainvälistä merkitystä.
 Museoissa näyttelytoiminta ja tutkimus yhdistyvät. Tutkimusprojektin tulokset on usein helpoimmin ja nopeimmin julkaistavissa näyttelyn yhteydessä. Näyttelyn suunnittelun aloittaminen on samalla usein myös tutkimuksen käynnistämistä. Museotutkimus liittyy myös kulttuuriympäristön suojeluun. Kiinteiden muinaisjäännösten, rakennusmuistomerkkien, kulttuurimaiseman tai luontokohteen suojelusuunnitelma vaatii tieteellistä asiantuntemusta.
 Museoiden perustutkimuksen lähtökohta on kokoelmien saattaminen tutkijoiden ulottuville. Siihen sisältyvä dokumentointi käsittää luetteloinnin, luokittelun, taustamateriaalin hankinnan ja arkistoviitteiden laadinnan. Perustutkimuksen päämäärä onkin usein museon kokoelman tieteellinen luettelointi, jossa on esineistön perustiedot. Soveltavassa tutkimuksessa taas pyritään luomaan uutta tietoa museon toimialalta.
 Oman tutkimuksen lisäksi museot tarjoavat tutkijoille tiloja kokoelmien tutkimiseen. Tällaisia ovat esimerkiksi työtilat ja tutkimusta tukevat kirjastot. Lisäksi museoissa voi olla laitteistoa kokoelmien tutkimisen helpottamiseksi. Museoiden aineistoa voivat hyödyntää ammattimaisten tutkijoiden lisäksi harrastajatutkijat sekä yritykset, viranomaiset ja muut organisaatiot. Yleisö ja tiedotusvälineet käyttävät museoita yksityiskohtaisen tiedon lähteinä. Koulut sekä muut kansansivistykselliset tahot voivat edistää tutkimuksen popularisoitujen tulosten saattamista opettajien ja virkamiesten käyttöön.
 Julkaisutoiminta
 Julkaisutoiminta on tullut ympäri maailmaa museoiden perustehtäväksi. Julkaisujen määrä on toisen maailmansodan jälkeen noussut hyvin nopeasti, ja vuonna 1982 tehdyssä luettelossa World Museum Publications on 22 000 julkaisua.
 Julkaisutoiminnan perustana ovat olleet perusnäyttelyitä esittelevät teokset. Peruskokoelmasta julkaistaan monenlaista aineistoa. Suppeimmillaan ne ovat 1–2 liuskan opaslehtisiä, mutta perusnäyttelyoppaat voivat olla laajoja, 300-sivuisia esittelyitä, joissa on yleiskatsauksen lisäksi yksityiskohtaisia selostuksia merkittävimmistä kohteista ja runsasta kuvitusta. Erikoisnäyttelyiden julkaisut esittelevät taiteilijaa, taiteilijaryhmää, aikakautta tai jotain tiettyä teemaa. Taidemuseoissa näyttelyluetteloiden rinnalla julkaistaan taiteilijaesittelyjä, jotka ovat parhaimmillaan laajoja monografioita. Kulttuurihistoriallisissa ja luonnontieteellisissä museoissa julkaistaan usein tutkimuksia näyttelyn teemasta tai aikakaudesta. Tällaiset teokset saattavat nousta jopa itse näyttelyä merkittävämmäksi, kuten esimerkiksi Helsingin kaupunginmuseon ”Venäläisyys Helsingissä” -näyttelyn yhteydessä tapahtui.
 Hallinto ja talous
 Hallinto ja henkilökunta
 Museot ovat yhteiskunnan palveluksessa olevia yleishyödyllisiä organisaatiota, mutta niiden laillinen asema vaihtelee paljon. Monissa maissa käytetään julkisen viranomaisen tai museoliiton hoitamaa rekisteriä, jolla erotetaan museot esimerkiksi kokoelmista ja kotiseututaloista. Suomessa tällaista järjestelmää ei ole.
 Museoilla ei maailmanlaajuisesti ole yhtenäistä hallintojärjestelmää. Jokaisella museolla on kuitenkin jonkinlainen hallintoelin, kuten hallitus, johtokunta tai lautakunta. Hallintoelin päättää museon toimintapolitiikasta, huolehtii määrärahoista ja muista resursseista ja valitsee museonjohtajan. Hallintoelin päättää museon tarkoituksen, päämäärät, tavoitteet ja tehtävät ja valvoo näiden toteutumista. Museot ovat kuitenkin usein päällikkövaltaisia, joten toimintapolitiikan lopullinen päätäntävalta on usein museonjohtajalla.
 Keskeinen museotyöntekijä on sitä ylläpitävä tutkija tai amanuenssi. Museon jokaisella amanuenssilla on oma vastuualueensa. Suuremmissa museoissa intendentit ja amanuenssit johtavat museoammattilaisten ryhmää, johon kuuluu esimerkiksi konservaattoreita, valokuvaajia sekä museo- ja näyttelymestareita.
 Vuonna 2015 Suomessa oli 150 ammatillista museosta, joilla on auki 331 museokohdetta. Näiden lisäksi on noin tuhat erilaista paikallismuseokohdetta ja kokoelmaa. Suomessa on useita satoja museoiksi nimettyjä kokoelmia, joita pitää yllä vapaaehtoiset. Yhdistysten ja keräilijöiden ylläpitämiä museoita on vaikea tilastoida, sillä monet niistä saattavat olla auki vain yhden kesän. Joku laittaa kokoelmansa esille ja kutsuu sitä museoksi.
 Talous
 Museot saavat rahoitusta joko julkisilta tai yksityisiltä tahoilta. Julkisissa museoissa rahoittaja on useimmiten paikallinen tai kansallinen hallitus. Näissä museoissa mahdollisuudet käyttää varoja eivät välttämättä ole joustavia, koska ne joutuvat ottamaan huomioon politiikan. Lisäksi julkiset museot joutuvat kilpailemaan rahoituksesta muun muassa koulutuksen, julkispalveluiden ja puolustusvoimien kanssa. Monia museoita rahoittaa yksityinen lahjoittaja, ja joidenkin taustalla on rahastoja.
 Museot ovat mukana myös varainhankintatoiminnassa. Varainhankintaa voi järjestää esimerkiksi itse museo tai sitä tukeva järjestö. Varainhankinta ja sponsorointi suuntautuvat usein suoraan johonkin tiettyyn projektiin tai kehityskohteeseen. Monissa maissa museot saavat suuren osan rahoituksestaan yritysten sponsoroimana, ja niissäkin maissa, joissa julkishallinnon osuus on ollut aiemmin lähes sataprosenttinen, yksityisten tahojen taloudellinen panos on kasvanut 1900-luvun lopulla.
 Monissa museoissa toimintaa rahoitetaan sisäänpääsymaksulla. Pääsymaksua saatetaan kerätä vain suurimpien näyttelyiden yhteydessä. Kaikkiin museoihin ei kuitenkaan tarvitse maksaa päästäkseen sisään, ja joissain museoissa on käytössä vain vapaaehtoinen kävijämaksu. Pääsymaksutulot ovat yleensä keskeisin osa museon omasta tulonhankinnasta, ja suurnäyttelyt voivat tuoda museoon huomattavia summia rahaa.
 Museoiden yhteydessä on myös monia kaupallisia palveluita, kuten ravintoloita ja museokauppoja, jotka tuovat lisätuloja museoille. Museokaupan tuotto voi parhaassa tapauksessa olla noin puolet pääsymaksutuloista. Yhdysvalloissa kaupan myynti on noin euron kävijää kohden, kun se Kanadassa on 1,2 euroa ja Suomessa 0,5–1 euroa. Yhdysvaltain ja Britannian suurimmat museot ovat perustaneet sivukauppoja ja julkaisevat postimyyntiluetteloita.
 Järjestöt ja kansainvälinen yhteistyö
 Museoiden järjestäytynyt kansainvälinen yhteistyö käynnistyi vuonna 1922, kun Kansainliiton International Committee on Intellectual Cooperation perusti Kansainvälisen museotoimiston. Se lakkautettiin vuonna 1946, jolloin perustettiin Kansainvälinen museoneuvosto ICOM. Se on hallituksista riippumaton järjestö, jonka keskeisinä tehtävinä on tarjota kaikille museoalan ammattilaisille mahdollisuuden osallistua luonnon- ja kulttuuriperinnön säilymistä koskevaan päätöksentekoon ja vahvistaa museoiden asemaa. ICOM:n yleiskokous kokoontuu joka kolmas vuosi päättämään järjestön toimintalinjoista ja valitsemaan hallintoelimet. Järjestön työskentelyn pohjalla on kolmisenkymmentä kansainvälistä komiteaa. ICOM:n aloitteesta on vuodesta 1978 vietetty 18. toukokuuta Kansainvälistä museopäivää.
 YK:n perustaman kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon kulttuurijaoston toimialaan kuuluvat muun muassa museot, monumentit ja kiinteät muinaisjäännökset. Vaikka museoita koskevat päätökset ovat vain pieni osa Unescon toiminnasta, järjestö on antanut neljä kulttuuriperintöä koskevaa yleissopimusta. Niistä eniten on saanut huomiota ja tuottanut merkitystä museoille maailmanperintösopimus, jonka tavoitteena on turvata keskeisen kulttuuri- ja luonnonperinnön säilyminen. Museoneuvosto ICOM on yksi Unescon tunnustetuista neuvonantajista museoita koskevissa kysymyksissä. Unescon perustama ICCROM puolestaan on hallitusten välinen kulttuuriperintöä edistävä koulutus- ja tutkimuslaitos.
 Maailmanlaajuisten järjestöjen lisäksi eräiden pienempien alueellisten kansainvälisten järjestöjen ohjelmistossa on museotyön edistäminen. Skandinaavinen museoliitto perustettiin Kööpenhaminassa jo vuonna 1915. Sen jäseniksi hyväksytään kaikki Pohjoismaissa työskentelevät tieteellisen koulutuksen saaneet henkilöt. Jokaisessa jäsenmaassa on oma kansallisen osastonsa. Pohjoismainen konservaattoriliitto puolestaan edistää Pohjoismaissa toimivien konservaattorien yhteistyötä. EU-maiden museoliittojen verkosto on NEMO, joka toimii museoiden edunvalvojana EU:ssa. Euroopan unioni on myös itsessään edistänyt museoiden välistä yhteistyötä.
 Suomessa museoiden valtakunnallinen etujärjestö on vuonna 1923 perustettu Suomen museoliitto. Se valvoo ja ajaa jäsentensä etuja, edistää museolaitoksen kehitystä, tekee alaa tunnetummaksi ja kehittää yhteistyötä alan sisällä.
 Museot ja matkailu
 Kulttuurimatkailun vaikutus
 Museoiden päätehtävä on tallettaa ja säilyttää kulttuuriperintöä, eikä niitä voida varsinaisesti pitää osana matkailuelinkeinoa, mutta monet museot ovat kuitenkin merkittäviä matkailukohteita. Museot ovat osa kulttuurimatkailua, ja monille ne ovat matkojen ensisijaisia tutustumiskohteita. Museot lisäävätkin itsessään matkailua ja vaikuttavat näin paikkakuntansa tai alueensa talouteen.
 Vaikka museot joutuvat kilpailemaan muiden vapaa-ajanviettoon liittyvien toimintojen kanssa, ne ovat silti pystyneet pitämään asemansa matkailukohteena. Kävijämäärät ovat monin paikoin jopa kasvaneet. Museoiden suosio on kasvanut 2010-luvulla muun muassa Pohjoismaissa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Saksassa, Ranskassa, Espanjassa, Venäjällä ja Kiinassa.
 Museomatkailu tuo moniin maihin runsaasti ulkomaisia kävijöitä. Monille museo on jopa tärkein tai vähintään tärkeä matkapäätökseen vaikuttanut tekijä. Ruotsissa tehdyn tutkimuksen mukaan museokävijöistä noin 16 prosenttia oli lähtenyt matkalle museon takia. Suomalaistutkimuksen mukaan jokainen museokävijä vaikuttaa alueensa talouteen 33–49 euron verran.
 Kävijätutkimus
 Museokävijä voidaan nimetä tarkemmin sen mukaan, miten hän museota käyttää. Museovieraan motiivi on museon normaaliin näyttelytoimintaan osallistuminen, asiakkaan motiivi esimerkiksi kuva-arkiston käyttäminen, kuluttaja on puolestaan museokaupan tai kahvilan asiakas, vieraan motiivi on viihtyminen, oppijan oppiminen, ja osallistuja osallistuu museon järjestämään toimintaan.
 Länsimaissa tehtyjen kävijätutkimusten perusteella keskivertokävijä on korkeakoulun käynyt. Eri maissa ja museoissa tehdyt tutkimukset ovat antaneet pitkälti samanlaisen profiilin. Suomessa vuosina 1982, 1992 ja 2003 tehtyjen tutkimusten mukaan tyypillinen kävijä on 25–44-vuotias, korkeakoulu- tai opistotasoisen tutkinnon suorittanut nainen. Yli 80 prosenttia kävijöistä tulee ystävien tai perheen kanssa. Miehet vierailevat useimmiten perheensä kanssa. Kävijäprofiili on hieman erilainen museotyypin mukaan: kotiseutumuseoissa käy iäkkäämpää väestöä ja erikoismuseoissa hieman enemmän miehiä.
 Suomalaisessa museossa käy keskimäärin noin 16 000 ihmistä vuodessa. Kävijämäärä vaihtelee paljon, sillä suurimmat museot vetävät 200 000 – 300 000 kävijää vuodessa, kun pienimmissä käy vain muutama sata ihmistä. Kävijämäärään vaikuttavat museotyyppi, näyttelyn ohjelmisto, sijainti, avoinnaoloaika ja hinta. Helsingin kaupunginmuseon kävijämäärä on kasvanut selvästi, kun se luopui pääsymaksusta. Samanlainen suuntaus on havaittu myös Englannissa ja Ruotsissa.
 Maailman 20 suosituinta museota
 Suomen suosituimmat museot
 Museologia
 Museot ovat osa museologiana tunnetun tieteenalan tutkimuskohteita. Museologia ei kuitenkaan suoranaisesti tutki museoita, vaan kulttuurisia prosesseja, joiden seurauksena museot ovat syntyneet ja joiden ansiosta esineistöä halutaan säilyttää. Siitä tuli oma tieteenalansa 1800-luvun lopulla, kun saksalainen Johann Georg Theodor Grässe perusti 1877 Zeitschrift für Museologie und Antiquitätenkunden -nimisen aikakauskirjan. Museologian ensimmäinen oppituoli perustettiin 1919 Brünnin yliopistoon nykyiseen Brnoohon.
 Itävaltalainen Friedrich Waidacher jakaa museologian neljään tutkimussuuntaukseen, metamuseologiaan, historialliseen museologiaan, teoreettiseen museologiaan ja sovellettuun museologiaan. Metamuseologia tutkii museologian yleistä luonnetta ja se on lähellä museologian tietoteoriaa. Historiallinen museologia puolestaan tutkii alan aatehistoriaa eli museaalisuuden historiaa. Teoreettisessa museologiassa käsitellään alan tieto- ja arvoteoreettisia kysymyksiä sekä museaalisuuden toteutumista. Se luo pohjaa erilaisille käytännön sovelluksille. Soveltava museologia puolestaan on käytännön museologiaa, joka selvittää toimintaperiaatteita, joilla erilaisia teorioita saadaan sovellettua.
 Historia
 Varhaishistoriasta keskiaikaan
 Museoiden taustalla on ihmisten taipumus kerätä ja tutkia. Ensimmäisiä todisteita museoiden ideasta on Mesopotamiasta, josta on löytnyt opetuskäyttöön tarkoitettuja kopioita vanhoista kirjoituksista.
 Museo-sana tulee antiikin kreikan sanasta Μουσεῖον (museion), jolla tarkoitettiin muusille pyhitettyä paikkaa, koulua tai tutkimuslaitosta. Vaikka sana onkin peräisin antiikin Kreikasta, niin museoita siellä ei ollut. Lähin vastine oli jumalille pyhitetty taidekokoelma, pinakoteekki. Museoajatuksen kannalta tärkeä oli silti Aleksandrian Museion, jossa oli muun muassa kuuluisa kirjasto, taidekokoelma, eläintarha ja kasvitieteellinen puutarha. Vaikka Museion vastaakin enemmän yliopistoa kuin museota, se on silti selvä esikuva myös nykyisille museoille, koska siellä yhdistyivät esinekokoelmat ja niiden opetuksellinen funktio.
 Monet roomalaiset ihailivat kreikkalaista kulttuuria, ja Kreikasta ryöstettiin paljon veistoksia aukioiden ja rakennusten koristeiksi.
 Keskiajalla suuria esinekokoelmia oli kuninkaallisilla ja kirkolla, joka oli keskiajan merkittävin kulttuurielämän kannattelija. Sen kokoelmiin kertyi erikoisia esineitä, luonnon kuriositeetteja ja pyhäinjäänöksiä, joista syntyi niin sanottuja ”keskiajan museoita” eli mirabilioita.
 Arabimaailma jatkoi antiikin perintöä, ja siellä käännettiin 900–1200-luvuilla monia kreikkalaisia tekstejä arabiaksi ja kerättiin laajoja taide-esinekokoelmia. Keräily liittyi myös kiinteästä waqf-periaatteeseen. Arabitieteijöiden tutkimuksia ja käännöstekstejä alettiin 1100-luvulla kääntää Euroopassa latinaksi, mikä oli puolestaan vaikuttamassa renessanssin syntymiseen.
 Nykymuseon juuret renessanssissa
 Renessanssin aikana eurooppalaisten kiinnostus palasi antiikin kulttuuriin. Sen aikana myös tapahtui selvää kehittymistä tieteessä ja taiteessa ja esinekokoelmia alettiin järjestää sisällöllisesti, esteettisesti ja systemaattisesti. Monet paavit lahjoittivat esineistöjään kokoelmiin, esimerkiksi Sixtus IV:n antiikin pronssiveistoskokoelmasta tuli 1571 Musei Capitolini. Näiden kokoelmien lisäksi syntyi taidegallerioita, jotka lainasivat nimensä pitkästä käytävämaisesta tilasta, galleriasta.
 Taidemuseoiden lisäksi renessanssiaikana kehittyivät myös historialliset ja luonnontieteelliset kokoelmat. Piispa Paolo Giovio loi Comossa ensimmäisen historiallisen kriteerein järjestetyn kokoelman, jossa oli kuuluisien henkilöiden muotokuvia ja henkilökohtaista esineistöä. Ennen Giovion Museum Jovianumia luonnontieteellisia kokoelmia oli kerätty vain lääketieteellisistä, maagisista ja kuriositeettiarvoon liittyvistä syistä.
 Valistus ja nykyaikaisen museon synty
 Valistuksen ajan airuina oli 1600-luvulla yliopistolaitoksen voimakas kasvu. Tieteellisen kehityksen myötä syntyivät myös yliopistojen museot ja kokoelmat. Moderni museo syntyi 1700-luvun aikana, kun monet kokoelmat siirtyivät yksityisistä omistuksista julkisiksi, ja niitä alettiin tämän jälkeen avata yleisölle entistä laajemmin. Ajatus museoiden opettavasta ja kasvattavasta asemasta levisi saman vuosisadan aikana, ja esimerkiksi British Museum avattiin yleisölle 1759.
 Museoajatus levisi Euroopasta siirtomaapolitiikan ja kaupankäynnin seurauksena myös muualle. Yhdysvaltain museolaitoksen perusta on 1770-luvulla vapaussodan henkisessä ja poliittisessa ilmapiirissä. Maan ensimmäinen museo oli luonnontieteellisen kokoelman ympärille vuonna 1773 perustettu Charlestonin museo. Sen mukana Yhdysvaltain museolaitoksissa on jo alusta alkaen korostettu opetus- ja kasvatustavotteita.
 1800-luku: kansallismuseoaate ja maailmannäyttelyiden vaikutus
 Valistusajan museokehityksen symboliksi nousi kuitenkin Louvren taidemuseon avaaminen Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen 1793. Louvre on perustellusti maailman ensimmäinen kansallismuseo. Monet pitävät sitä jopa nykymuseon alkuna. Vuodesta 1803 nimellä Musée Napoleon tunnettuun Louvreen tuotiin paljon taideaarteita kaikkialta Euroopasta ja Egyptistä. Napoleon tavoitteli Ranskaan eurooppalaisen kulttuurin keskusmuseota. Se herätti kuitenkin reaktion, jonka seurauksena muihinkin Euroopan maihin alettiin suunnitella kansallismuseoita.
 Ranskan suuren vallankumouksen jälkeistä muutamaa vuosikymmentä aikaa on pidetty museoiden kulta-aikana. Museoiden syntymiseen vaikutti ajatus museon asemasta kansakunnan yhteisenä omaisuuteena. Napeolonin kaatumisen jälkeen Berliinissä avattiin 1815 näyttely, jossa olivat esillä Pariisista palautetut taideaarteet. Tapahtuma johti Altes Museumin perustamiseen 1830. Baijerin kuningas Ludvig I halusi puolestaan luoda pääkaupungistaan Münchenistä uuden Ateenan, ja sinne perustettiin vuonna 1830 veistoskokoelmille Glyptothek ja vuonna 1833 maalauskokoelmille Pinakothek. Uudet saksalaiset museot vaikuttivat museoarkkitehtuuriin ympäri maailmaa.
 Teollistuminen, kaupungistuminen ja kaupallistuminen kiihtyivät 1800-luvun lopulla, mistä todistavat myös jättimäiset maailmannäyttelyt. Ne edistivät vahvasti museoiden demokratisoitumista sekä museorakennusten ja -näyttelyiden kehittymistä. Niiden herättämä mielenkiinto sai myös museot panostamaan enemmän näyttelyrakenteisiin ja -tekniikoihin sekä viihtymiseen. Maailmannäyttelyt ovat antaneet myös sysäyksen monien uusien museoiden perustamiselle. Niitä varten on kerätty esineistö ovat johtaneet muun muassa Victoria and Albert Museumin, Science Museumin ja Metropolitan Museum of Artin perustamiseen.
 Modernin museon kehitys 1800-luvun lopulta
 Nykyaikainen julkinen museo, jonka tehtävänä on kerätä, säilyttää ja pitää esillä kokoelmiaan sekä tieteellisin että kasvatuksillisin tavoittein, syntyi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Kehitykseen vaikuttivat museolaitoksen sisäiset muutokset ja tieteen virtaukset. Tiede erikoistui entistä suppeampiin aloihin, ja positivismi korosti kokemuksiin ja havainnointihin perustuvaa tietoa. Näin myös museokohteiden tutkimus- ja havainnointi korostui.
 Museot haluttiin sitoa 1800-luvun lopulla yhteiskunnan kehittymiseen ja tietoisesti pyrittiin säilyttämään kansakunnan lähihistoriaa. Ruotsalainen Artur Hazelius perusti 1870-luvulla Tukholmaan maailman ensimmäisen kansatieteellisen museon Nordiska museetin ja parikymmentä vuotta myöhemmin ensimmäisen ulkoilmamuseon, Skansenin. Kansatieteellisille museoille asetettiin aatteellisia, lähihistoriaan liittyviä ja kansan yhteistä perinnettä korostavia tarkoituksia. Skansenissa Hazeliuksella oli puolestaan päämääränä näyttää historialliset esineet aidossa yhteydessä kokonaisessa kulttuuriympäristössä. Hazeliuksen idea levisi nopeasti, ja ulkoilmamuseista tuli suosittuja. Niiden ansiosta historian elävöittäminen työnäytöksin ja tapahtumin levisi myös muihin museoihin.
 Tekniikan museot seurasivat myös kansatieteellisten ja ulkoilmamuseoiden kehitystä ja toivat kokoelmansa lähemmäksi nykyaikaa. Tieteen ja tekniikan uutuudet olivat olleet maailmannäyttelyiden vetonauloja, ja museotkin alkoivat keskittyä tieteen ja tekniikan popularisointiin. Tiedekeskusten esikuvaksi muodostui Münchenissä vuonna 1925 avattu Deutsches Museum, jonka pääpaino oli nykytekniikassa. Museo teki myös uraauurtavaa museopedagogista tutkimusta.
 Taidemuseoiden kehittymistä ovat 1900-luvulla ohjanneet niin museoiden yleinen kehittyminen kuin taiteen teoriassa 1800-luvun lopulla tapahtuneet muutokset. Taiteen tekeminen, esittäminen, myyminen ja siitä kirjoittaminen ovat muodostaneet taidemaailman, jossa on tiukasti määritellyt normit. Taidemuseoilla on ollut kehityksessä aktiivinen rooli, sillä ne ovat toteajien lisäksi olleet kehittämässä ja luomassa taidehistoriaa. Esimerkiksi New Yorkin Modernin taiteen museolla on ollut suuri vaikutus 1900-luvun kuvataiteeseen. Taidemuseoiden tilat ovat muuttuneet samalla hallimaisiksi, ja samalla monien taidemuseoiden toiminnassa vaihtuvat näyttelyt ovat saaneet tärkeämmän aseman.
 Ranskassa ja Kanadassa kehittynyt uusi museologinen ajattelu nosti museon keskeiseksi tehtäväksi yhteiskunnan identiteetin ylläpitämisen ja voimistamisen. Tehtävän keskeisin instrumentti on paikallismuseo, eli niin sanottu ekomuseo, jonka pyrkimyksenä on asettaa museo sosiokulttuuiseen yhteyteen, jossa tieteet, tekniikka, historia ja taide muodostavat oman kokonaisuutensa. Kokemukset Ranskasta ovat kuitenkin osoittaneet, että ekomuseoajattelu ei ole pitänyt yllä paikallisten kiinnostusta.
 Museorakennuksista on tullut 1900-luvun lopulla oman aikansa merkkipaaluja. Ne ovat olleet suuria rakennuskohteita, joiden rakentamiseen on järjestetty kansainvälisiä arkkitehtuurikilpailuja ja käytetty valtavia rahasummia. Kehitys on näkynyt erityisen vahvasti taidemuseoissa, ja esimerkiksi 1990-luvulla Bilbaoon rakennettu yli 500 miljoonaa euroa maksanut Guggenheim-museosta on tullut Baskimaan suurin nähtävyys. Varsinainen taidekokoelma on jäänyt Bilbaossa omaperäisen museoarkkitehtuurin varjoon.
 Katso myös
 Museoiden yö
 Museokortti
 Suomen museot
 Vuoden museo -palkinto
 Yleisötyö
 Lähteet
 Kostet, Juhani: Kokoelmien muodostuminen. Teoksessa:
 Kostet, Juhani: Mikä museo? Muutamia ajatuksia museokäsitteen sisällöstä ja sen ongelmista. Teoksessa:
 Malmisalo-Lensu, Anne-Maija & Mäkinen, Minna: Museo oppimisen paikkana. Teoksessa:
 Rönkko, Marja-Liisa: Museon idea ja historia. Teoksessa:
 Viitteet
 Kirjallisuus
 Pettersson, Susanna, (toim.): Tulevaisuuden taidemuseo (Kehys/Valtion taidemuseo, 2009)
 Aiheesta muualla
 International Council of Museums
 Museovirasto
 Suomen museoliitto
 Museot.fi
 Seulonnan keskeiset artikkelit


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 21.8.2008
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 223/54
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 56/2008
 z dnia 25 kwietnia 2008 r.
 zmieniająca załącznik XX (Środowisko) do Porozumienia EOG
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej „Porozumieniem”, w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Załącznik XX do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 35/2008 z dnia 14 marca 2008 r. (1).
 (2)
 W Porozumieniu należy uwzględnić rozporządzenie Komisji (WE) nr 916/2007 z dnia 31 lipca 2007 r. zmieniające rozporządzenie (WE) nr 2216/2004 w sprawie ujednoliconego i zabezpieczonego systemu rejestrów stosownie do dyrektywy 2003/87/WE Parlamentu Europejskiego i Rady oraz decyzji nr 280/2004/WE Parlamentu Europejskiego i Rady (2).
 (3)
 Decyzja nr 280/2004/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 11 lutego 2004 r. dotycząca mechanizmu monitorowania emisji gazów cieplarnianych we Wspólnocie oraz wykonania Protokołu z Kioto (3) nie została uwzględniona w Porozumieniu i w związku z tym wymogi dotyczące składania sprawozdań przewidziane w tej decyzji nie dotyczą państw EFTA,
 STANOWI, CO NASTĘPUJE:
 Artykuł 1
 W załączniku XX do Porozumienia pkt 21an (rozporządzenie Komisji (WE) nr 2216/2004) dodaje się, co następuje:
 „, zmienione:
 —
 32007 R 0916: rozporządzeniem Komisji (WE) nr 916/2007 z dnia 31 lipca 2007 r. (Dz.U. L 200 z 1.8.2007, s. 5).”.
 Artykuł 2
 Teksty rozporządzenia (WE) nr 916/2007 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 26 kwietnia 2008 r., pod warunkiem że Wspólny Komitet EOG otrzyma wszystkie notyfikacje przewidziane w art. 103 ust. 1 Porozumienia (4).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli, dnia 25 kwietnia 2008 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Alan SEATTER
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 182 z 10.7.2008, s. 34.
 (2) Dz.U. L 200 z 1.8.2007, s. 5.
 (3) Dz.U. L 49 z 19.2.2004, s. 1.
 (4) Wskazano wymogi konstytucyjne.


type: legislation

text:
 Svarbus teisinis pranešimas
 |
 52007PC0611
 Pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos sprendimas iš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB ir Direktyvas 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB siekiant suderinti jas su Reglamentu (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir iš dalies keičiantis Direktyvą 67/548/EEB ir Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 [SEK(2007) 1334] [SEK(2007) 1335] /* KOM/2007/0611 galutinis - COD 2007/0212 */
 [pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 16.10.2007KOM(2007) 611 galutinis2007/0212 (COD)PasiūlymasEUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMASiš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB ir Direktyvas 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB siekiant suderinti jas su Reglamentu (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir iš dalies keičiantis Direktyvą 67/548/EEB ir Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006(pateikta Komisijos)[SEK(2007) 1334][SEK(2007) 1335]TURINYSAIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 3Pasiūlymo aplinkybės 3Priežastys ir tikslai 3Derėjimas su kitomis politikos sritimis 3Viešųjų konsultacijų rezultatai ir poveikio vertinimai 4Viešosios konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis 4Konsultacijos internete 4Iškelti klausimai ir jų sprendimo būdai 4Poveikio vertinimai 4Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas 5Teisiniai pasiūlymo aspektai 5Teisinis pagrindas 5Subsidiarumas ir proporcingumas 5Subsidiarumas 5Proporcingumas 6Teisinių priemonių pasirinkimas 6Pasiūlymo įvadas 61. Priežastys ir tikslai 62. Išsamios nuostatos 7EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS iš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB ir Direktyvas 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB siekiant suderinti jas su Reglamentu (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir iš dalies keičiantis Direktyvą 67/548/EEB ir Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 8FINANSINĖ TEISĖS AKTO PAŽYMA 15AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASPasiūlymo aplinkybėsPriežastys ir tikslaiŠis pasiūlymas pridedamas prie Komisijos pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo[1]. Pastarasis pasiūlymas grindžiamas galiojančiais cheminių medžiagų teisės aktais, juo nustatoma nauja pavojingų medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo sistema Europos Sąjungoje įgyvendinant Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos (ECOSOC) tarptautinius pavojingų medžiagų ir mišinių klasifikavimo bei ženklinimo kriterijus, kurie vadinami Pasauline suderintąja cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistema (toliau – PSS).Medžiagų ir preparatų klasifikavimas pagal šiuo metu taikomas Direktyvas 67/548/EEB ir 1999/45/EB skatina nustatyti kitokius įsipareigojimus ES teisės aktuose, vadinamuose vėlesniais susijusiais teisės aktais.Komisijos tarnybos įvertino PSS kriterijų įgyvendinimo galimą poveikį vėlesniems susijusiems teisės aktams. Jų analizėje daroma išvada, kad poveikis yra arba minimalus, arba gali būti sumažintas iki tokio lygio, priėmus konkrečių vėlesnių susijusių teisės aktų tinkamus pakeitimus. Šiuo siūlomu sprendimu siekiama padaryti tokius vėlesnio susijusio teisės akto pakeitimus, kuriais būtų atsižvelgta į pasiūlymo dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo poveikį. Jis teikiamas kartu su siūlomu reglamentu, kuriuo siekiama atlikti pakeitimus, kad būtų atsižvelgta į pasiūlymo dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo poveikį galiojančiam reglamentui.Derėjimas su kitomis politikos sritimisAtlikus PSS kriterijų įgyvendinimo poveikio vėlesniems susijusiems teisės aktams analizę, prieita prie išvados, kad poveikis yra arba minimalus, arba gali būti sumažintas iki tokio lygio, priėmus konkrečių vėlesnių susijusių teisės aktų tinkamus pakeitimus. Šiuo sprendimo projektu siūlomi tokie Direktyvų 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB, 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB nuostatų pakeitimai.Konsultuojantis su suinteresuotosiomis šalimis dėl reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymo ir taip pat dėl galimo poveikio vėlesniems susijusiems teisės aktams, kai kurios šalys minėjo, kad trūksta nacionalinių teisės aktų, susijusių su ES klasifikavimo kriterijais, analizės. Tačiau poveikio nacionalinei teisei vertinimas priklauso valstybių narių kompetencijai. Komisija skatintų valstybes nares analizuoti nacionalinius vėlesnius susijusius teisės aktus, remiantis ES teisės aktų analize.Viešųjų konsultacijų rezultatai ir poveikio vertinimaiViešosios konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimisKonsultacijos interneteNuo 2006 m. rugpjūčio 21 d. iki spalio 21 d. Komisija vykdė konsultacijas su suinteresuotosiomis šalimis internete dėl reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymo. Visi gauti atsakymai buvo paskelbti internete. Iš viso gauta apie 370 atsiliepimų. 82 % atsakymų pateikė pramonės atstovai – bendrovės arba asociacijos; iš gautų 254 bendrovių atsakymų 45 % pateikė įmonės, kuriose dirbo mažiau nei 250 darbuotojų. Savo atsiliepimus pateikė 10 NVO. Atsakymas gautas ir iš vienos profesinės sąjungos.Savo pastabas atsiuntė 18 valstybių narių vyriausybės ir (arba) valstybinės valdžios institucijos. Atsiliepimus pateikė ir ne ES valstybių narių (Islandijos, Norvegijos, Šveicarijos ir Rumunijos) valstybinės valdžios institucijos. Pastabų neatsiuntė nė viena tarptautinė organizacija. 97 % gautų atsakymų pritariama PSS diegimui ES. Apskritai valstybių narių institucijos ir pramonė Komisijos tarnybų pasiūlymų projektus vertino palankiai.Iškelti klausimai ir jų sprendimo būdaiTaikymo sritis. Dauguma respondentų (59 %) nepritarė nei apsaugos lygio didinimui, nei jo mažinimui, palyginti su dabartine ES sistema, išskyrus atvejus, kai tai būtina dėl suderinamumo su krovinių vežimo teisės aktais arba su PSS. 5 % respondentų, įskaitant daugumą NVO, šiuo klausimu nuomonės neturėjo. 36 % laikėsi kitokio požiūrio. Iš šių respondentų viena grupė (Danijos, Švedijos, Norvegijos ir Islandijos vyriausybinės įstaigos) norėjo išplėsti dabartinės sistemos aprėptį; kita grupė (asociacijos ir bendrovės) siūlė įtraukti visas PSS kategorijas, tačiau neįtraukti „likučių“, kuris iki šiol nėra PSS dalis.Poveikio vertinimaiKomisijai atliekant siūlomo reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir būtinų susijusių vėlesnių susijusių teisės aktų pakeitimų bendro poveikio vertinimą, buvo remiamasi RPA ir „London Economics“ konsultantų parengtomis poveikio vertinimo ataskaitomis ir per konsultacijas internete gautais suinteresuotųjų šalių atsakymais. Tiksliau sakant, gavus bendrovių atsakymus dėl sąnaudų, buvo toliau siekiama įvertinti svarbius sąnaudų elementus. Bendroji analizė rodo, jog norint, kad PSS artimiausioje ateityje duotų grynojo pelno, būtina kontroliuoti diegimo sąnaudas.Šiame pasiūlyme išdėstytomis priemonėmis numatyta suderinti visas šiame siūlomame sprendime pateiktas nuorodas į minimus vėlesnius susijusius teisės aktus su klasifikavimo taisyklėmis ir terminija atsižvelgiant į reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymą. Remiantis siūlomu reglamentu dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo, galimas poveikis Direktyvoms 76/768/EEB, 88/378/EEB, 2000/53/EB ir 2002/96/EB maksimaliai sumažinamas į pavojingų medžiagų ir mišinių nuorodas įtraukiant tuos elementus, kurie jau pateikti pagal galiojančią ES klasifikavimo ir ženklinimo sistemą, ir nepapildant jų kitais elementais.Direktyvoje 1999/13/EB nedaromi jokie kiti nuorodos į klasifikavimo kriterijus pakeitimai, nes galimas poveikis laikomas nereikšmingu direktyvos taikymo sričiai. Direktyvoje 2004/42/EB nenustatoma jokia papildoma prievolė, susijusi su medžiagų ir mišinių klasifikavimu.Dėl to, atsižvelgiant į minėtame poveikio vertinime pateiktą analizę, tolesnė vėlesnių susijusių ES direktyvų, kurias siūloma iš dalies keisti šiuo siūlomu sprendimu, analizė nereikalinga.Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimasPSS parengė tarptautinės organizacijos, dalyvaujant įvairioms suinteresuotosioms šalims. Pastaraisiais metais ir ES vyko nuolatinės diskusijos techniniais klausimais su valstybėmis narėmis ir kitomis suinteresuotosiomis šalimis. Paskelbusi Baltąją knygą „Būsimos cheminių medžiagų politikos strategija“, Komisija išsamiai konsultavosi su ekspertais. Rengiant šio pasiūlymo projektą, buvo atsižvelgta į techninės darbo grupės dėl klasifikavimo ir ženklinimo, kurią Komisija subūrė rengdamasi REACH[2] įgyvendinimui, darbo rezultatus. Buvo atlikti tolesni tyrimai[3], ir 2005 m. lapkričio 18 d. įvyko neoficiali suinteresuotųjų šalių diskusija dėl PSS diegimo ES.Teisiniai pasiūlymo aspektaiTeisinis pagrindasŠis pasiūlymas grindžiamas dvigubu teisiniu pagrindu – ir EB sutarties 95 straipsniu, ir 175 straipsnio 1 dalimi. Šis dvigubas teisinis pagrindas yra tinkamas šiam siūlomam sprendimui, nes kiek įmanoma sumažina poveikį galiojančioms šešioms direktyvoms, kuris būtų padarytas reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymu. Trejos iš šių direktyvų grindžiamos EB sutarties 175 straipsnio 1 dalimi, trejos grindžiamos EB sutarties 95 straipsniu. Abeji teisiniai pagrindai paremti bendro sprendimo procedūra, nustatyta EB sutarties 251 straipsnyje, todėl, žvelgiant iš procedūrinės pusės, jie yra suderinti. Neseniai dvigubą teisinį pagrindą, apimantį abejus minėtus straipsnius, Europos Parlamentas ir Taryba taikė reglamentui dėl tam tikrų fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų[4].Subsidiarumas ir proporcingumasSubsidiarumasKosmetikos produktų, žaislų saugos, lakiųjų organinių junginių išmetamų kiekių, eksploatuoti netinkamų transporto priemonių ir elektros ir elektronikos įrangos atliekų srityse galiojančiose šešiose direktyvose jau pateiktos esminės teisinės nuostatos. Siūlomu sprendimu bus iš dalies pakeistos galiojančios direktyvos, siekiant jas suderinti su klasifikavimo taisyklėmis, išdėstytomis reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlyme. Tie pakeitimai turi būti visiškai vienodi visose valstybėse narėse, todėl jie turėtų būti reguliuojami Bendrijos lygmeniu.ProporcingumasMedžiagų ir mišinių klasifikavimo pagal pavojingumą kriterijai pateikiami reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlyme. Lyginant su dabartine ES sistema, į tą pasiūlymą įtraukiamos kai kurios pavojaus klasės ir kategorijos, todėl klasifikuojamos tos medžiagos ir mišiniai, kurie prieš tai nebuvo suklasifikuoti. Siekiant užtikrinti proporcingumą, vėlesnių susijusių teisės aktų taikymo apimtis neturėtų būti keičiama, kad neatsirastų naujų prievolių. Tai siekiama užtikrinti siūlomu sprendimu, įterpiant į šešias direktyvas nuorodą į sąvoką „pavojingas“, pateiktą reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo ir ženklinimo pasiūlyme ir suderintą su taikoma ES sistema.Todėl šis sprendimo pasiūlymas yra proporcingas.Teisinių priemonių pasirinkimasSprendimo pasirinkimas pagrįstas. Iš vienos pusės, šiuo pasiūlymu iš dalies keičiamos į valstybių narių teisės aktus perkeltos šešios galiojančios direktyvos, kurioms teisine prasme reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymu nedaromas joks poveikis. Šiuo sprendimu įvesti pakeitimai turės būti vėl perkelti į valstybių narių teisės aktus. Todėl tinkama pasirinkti priemonę, kuri yra ne tiesiogiai taikoma, o skirta valstybėms narėms. Iš kitos pusės, daugumą šiame pasiūlyme pateiktų pakeitimų numatoma taikyti praėjus keliems metams nuo keičiančio akto priėmimo, atitinkamai, būtent nuo 2010 m. gruodžio 1 d. iki 2015 m. birželio 1 d. Todėl arba prireiktų skirtingoms nuostatoms nustatyti skirtingus perkėlimo terminus, nelygu, kokia joms taikoma data, o tai teisiniu požiūriu būtų netradicinė formuluotė direktyvoje, arba vieną perkėlimo terminą, kuriuo remiantis valstybėms narėms reikėtų priimti nacionalinius teisės aktus, atidedant kai kurių nuostatų taikymą, o tai neįprasta direktyvai. Šiuo atžvilgiu sprendimu galima efektyviau nustatyti aiškias valstybių narių prievoles, todėl jam turėtų būti teikiama pirmenybė.Pasiūlymo įvadasŠiuo sprendimu iš dalies keičiamos šešios galiojančios direktyvos, siekiant suderinti jas su medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo kriterijais, nustatytais reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlyme.1. Priežastys ir tikslaiŠio sprendimo pagrindinis tikslas – užtikrinti, kad būtų užkirstas kelias nepageidaujamam taikymo apimties ir prievolių pasikeitimui dėl medžiagoms ir mišiniams taikomų naujų klasifikavimo kriterijų poveikio šešioms galiojančioms direktyvoms, susijusioms su medžiagų ir mišinių klasifikavimu. Prireikus, tų direktyvų nuostatos suderinamos su naująja terminija, įvesta pasiūlymu dėl klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo nustačius naujuosius kriterijus ir teiginius apie pavojų. Terminą „preparatas“ pakeičiantis „mišinys“ atitinka pasiūlymą dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo.Tais atvejais, kai direktyvose daroma bendro pobūdžio nuoroda į Direktyva 67/548/EEB nustatytus bandymo metodus, šiuo pasiūlymu ši nuoroda atnaujinama atsižvelgiant į nesenai priimtą Reglamentą Nr. 1907/2006 (REACH), numatantį Komisijos reglamentą, kuriame pateikiami šie metodai.Šiame pasiūlyme pateikiamas Direktyvos 1999/13/EB pakeitimas, būtinas dėl Direktyva 2001/59/EB nustatytos ankstesnės rizikos frazės R40 pakeitimo dvejomis naujomis rizikos frazėmis R40 ir R68. Iki šiol šis pakeitimas į Direktyvos 1999/13/EB formuluotes įtrauktas nebuvo. Dabar tikslinga padaryti šį pakeitimą, siekiant užtikrinti tinkamą perėjimą prie pasiūlyme dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo numatytų atitinkamų teiginių apie pavojų.2. Išsamios nuostatosAtsižvelgiant į reglamento dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo pasiūlymo galimo poveikio ES vėlesniems susijusiems teisės aktams analizės išvadas ir pirmesnėje dalyje aptartus tikslus, 1–6 straipsniuose pateikiami reikiami Direktyvų 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB, 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB pakeitimai.Pakeitimų įsigaliojimo datų išdėstymas atspindi minėto reglamento pasiūlymo įsigaliojimo etapus. Tai logiška, nes sprendimu nustatomi pakeitimai, kurie būtini siekiant priimti tą reglamentą.Atsižvelgiant į sprendimo teisinį pobūdį, 7 straipsnis – standartinis.2007/0212 (COD)PasiūlymasEUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMASiš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 76/768/EEB, 88/378/EEB, 1999/13/EB ir Direktyvas 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB siekiant suderinti jas su Reglamentu (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir iš dalies keičiantis Direktyvą 67/548/EEB ir Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006(tekstas svarbus EEE)EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį ir 175 straipsnio 1 dalį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą[5],atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[6],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos[7],kadangi:1. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo bei pakavimo ir iš dalies keičiančiu Direktyvą 67/548/EEB ir Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006[8] numatyta suderinti medžiagų ir mišinių klasifikavimą ir ženklinimą Bendrijoje. Minėtu reglamentu bus pakeista 1967 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 67/548/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis, suderinimo[9], o taip pat 1999 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/45/EB dėl pavojingų preparatų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą reglamentuojančių valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų derinimo[10].2. Reglamente (EB) Nr. ... remiamasi su Direktyvomis 67/548/EEB ir 1999/45/EB susijusia patirtimi ir į jį įtraukiami tarptautiniu mastu JT organizacijos priimtoje Pasaulinėje suderintoje cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemoje (toliau – PSS) numatyti medžiagų ir mišinių klasifikavimo ir ženklinimo kriterijai.3. Tam tikros Direktyvoje 67/548/EEB ir 1999/45/EB nustatytos klasifikavimo ir ženklinimo nuostatos taip pat naudojamos taikant kitus Bendrijos teisės aktus, tokius kaip 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kosmetikos gaminiais, suderinimo[11], 1988 m. gegužės 3 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su žaislų sauga, suderinimo[12], 1999 m. kovo 11 d. Tarybos Direktyva 1999/13/EB dėl tam tikrų veiklos rūšių ir tam tikrų įrenginių lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius, emisijų apribojimo[13], 2000 m. rugsėjo 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl eksploatuoti netinkamų transporto priemonių[14], 2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų[15] ir 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/42/EB dėl lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius tam tikruose dažuose, lakuose ir transporto priemonių pakartotinės apdailos produktuose, išmetamų kiekių ribojimo ir iš dalies keičianti Direktyvą 1999/13/EB[16].4. PSS kriterijų įtraukimas į Bendrijos teisės aktus reiškia naujų pavojaus klasių ir kategorijų, kurios tik iš dalies atitinka klasifikavimo ir ženklinimo nuostatas, numatytas Direktyvomis 67/548/EEB ir 1999/45/EB, nustatymą. Analizuojant galimą perėjimo nuo senosios klasifikavimo ir ženklinimo sistemos prie naujosios sistemos poveikį, prieita prie išvados, kad suderinus nuorodas į klasifikavimo kriterijus Direktyvose 76/768/EEB, 88/378/EEB, 2000/53/EB ir 2002/96/EB su Reglamentu (EB) Nr. ... įvesta naująja sistema, minėtų aktų taikymo apimtis turėtų likti tokia pati.5. Taip pat būtina suderinti Direktyvą 76/768/EEB, siekiant atsižvelgti į Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB[17], priėmimą.6. Tikslinga suderinti Direktyvą 1999/13/EB su rizikos frazės R40 pakeitimu dvejomis naujomis rizikos frazėmis R40 ir R68 pagal Direktyvą 67/548/EEB, siekiant užtikrinti tinkamą perėjimą prie Reglamente (EB) Nr. ... nustatytų teiginių apie pavojų.7. Perėjimas nuo Direktyvose 67/548/EEB ir 1999/45/EB pateiktų klasifikavimo kriterijų prie naujųjų kriterijų bus visiškai baigtas 2015 m. birželio 1 d. Kosmetikos, žaislų, dažų, lakų, transporto priemonių pakartotinės apdailos produktų ir elektros ir elektrinės įrangos gamintojais pagal Reglamentą (EB) Nr. ... laikomi gamintojai, importuotojai arba tolesnėje tiekimo grandinės dalyje esantys vartotojai, o taip pat operacijų vykdytojai, kurių veiklą reglamentuoja Tarybos direktyva 1999/13/EB. Pagal šį sprendimą jiems visiems turėtų būti suteikta galimybė parengti savo pereinamojo laikotarpio strategijas per laikotarpį, panašų į numatytą Reglamente (EB) Nr. ....8. Direktyvos 76/768/EEB, 88/178/EEB, 1999/13/EB, 2000/53/EB, 2002/96/EB ir 2004/42/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistos.PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnis Direktyvos 76/768/EEB pakeitimasDirektyva 76/768/EEB iš dalies keičiama taip:(1) žodžiai „preparatas“ arba „preparatai“ pagal 2006 m. gruodžio 30 d. redakcijos Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 3 straipsnio 2 dalį visame tekste pakeičiami atitinkamai žodžiais „mišinys“ arba „mišiniai“;(2) 4a straipsnio 1 dalies d punktas pakeičiamas taip:„d) jų teritorijoje bandyti su gyvūnais ingredientus arba ingredientų derinius siekiant, kad jie atitiktų šios direktyvos reikalavimus, vėliausiai nuo tos dienos, nuo kurios reikalaujama šiuos bandymus pakeisti vienu arba keliais įteisintais alternatyviais metodais, išvardytais Komisijos reglamente [...* dėl bandymų metodų]** arba šios direktyvos IX priede.____________________________________________________________________* OL L ...** OL L 396, 2006 12 30, p. 1.“(3) nuo 2010 m. gruodžio 1 d. Direktyvos 76/768/EEB 4b straipsnis pakeičiamas taip:„4b straipsnisKosmetikos gaminiuose draudžiama naudoti chemines medžiagas, kurios pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo ir ženklinimo*** VI priedo 3 dalį klasifikuojamos kaip 1A, 1B ir 2 kategorijos kancerogeninės, galinčios sukelti gemalo ląstelės mutaciją arba toksiškos reprodukcijai medžiagos. Dėl to Komisija priima visas būtinas priemones 10 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka. Cheminė medžiaga, priskirta 2 kategorijai, gali būti naudojama kosmetikoje, jei ją įvertinusi KGVSNPMK nustato, kad ji tinkama naudoti kosmetikos gaminiuose.*** OL L ...“(4) nuo 2010 m. gruodžio 1 d. 7a straipsnio 1 dalies h punkto antrosios dalies paskutinysis sakinys pakeičiamas taip:Viešai prieinama kiekybinė informacija, kurią reikia pateikti pagal a punktą, turi apsiriboti pavojingomis cheminėmis medžiagomis pagal Reglamento (EB) Nr. ... 3 straipsnio 2 dalį.“;(5) IX priedo pirmasis sakinys pakeičiamas taip:„Šiame priede išvardijami Jungtinių tyrimų centro alternatyvių metodų patvirtinimo Europos centro (ECVAM) patvirtinti alternatyvūs metodai, kurie gali atitikti šios direktyvos reikalavimus ir kurie nėra įtraukti į Reglamentą [...].“2 straipsnis Direktyvos 88/378/EEB pakeitimasDirektyva 88/378/EEB iš dalies keičiama taip:(1) žodžiai „preparatas“ arba „preparatai“ pagal 2006 m. gruodžio 30 d. redakcijos Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 3 straipsnio 2 dalį visame tekste pakeičiami atitinkamai žodžiais „mišinys“ arba „mišiniai“;(2) nuo 2015 m. birželio 1 d. II priedo II dalies 2 skirsnio b punktas pakeičiamas taip:„b) žaisluose, kuriuose dėl jų funkcionavimui svarbių priežasčių yra pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. ... dėl medžiagų ir mišinių klasifikavimo ir ženklinimo* 3 straipsnio 2 dalį pavojingų medžiagų ar preparatų, visų pirma, chemijos bandymams, modelių surinkimui, plastikinei ir keraminei lipdybai, emaliavimui, fotografijai ir panašioms veiklos rūšims skirtuose reikmenyse ir įrengimuose neturi būti medžiagų ar mišinių, kurie gali tapti degiais netekę nedegių lakiųjų komponentų.* OL L ...“(3) nuo 2015 m. birželio 1 d. II priedo II dalies 3 skirsnio 3 punkto pirmoji dalis pakeičiama taip:„3. Žaisluose neturi būti tokių pagal Reglamentą (EB) Nr. ... pavojingų medžiagų ar mišinių kiekių, kurie gali pakenkti juos vartojančių vaikų sveikatai. Visais atvejais griežtai draudžiama tokias pavojingas medžiagas ar mišinius įtraukti į žaislo sudėtį, jei jie skirti vartoti, kai tokiais atvejais su tuo žaislu žaidžiama.“(4) nuo 2015 m. birželio 1 d. IV priedo 4 skirsnio antraštinė dalis ir a punktas pakeičiami taip:„4. Žaislai, turintys jiems būdingų pavojingų medžiagų ar mišinių. Cheminiai žaislai.a) Nepažeidžiant Reglamento (EB) Nr. ... nuostatų taikymo, žaislų, turinčių natūraliai pavojingų medžiagų ar mišinių, vartojimo instrukcijose pateikiamas perspėjimas dėl šių medžiagų ar mišinių pavojingo pobūdžio ir nurodomos atsargumo priemonės, kurių turi imtis vartotojas, kad išvengtų su jais susijusių pavojų, apibūdinamų glaustai, atsižvelgiant į žaislo tipą. Taip pat nurodoma pirmoji pagalba, kuri turi būti teikiama įvykus skaudžiam nelaimingam atsitikimui vartojant šio tipo žaislą. Be to, įspėjama, kad tie žaislai turi būti laikomi labai mažiems vaikams nepasiekiamoje vietoje.“3 straipsnis Direktyvos 1999/13/EB pakeitimasDirektyva 1999/13/EB iš dalies keičiama taip:(1) žodžiai „preparatas“ arba „preparatai“ pagal 2006 m. gruodžio 30 d. redakcijos Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 3 straipsnio 2 dalį visame tekste pakeičiamas atitinkamai žodžiais „mišinys“ arba „mišiniai“;(2) 5 straipsnis iš dalies keičiamas taip:a) nuo 2015 m. birželio 1 d. 6 dalis pakeičiama taip:„6. Medžiagos ar mišiniai, kurie dėl sudėtyje esamų lakiųjų organinių junginių, klasifikuojamų pagal Reglamentą (EB) Nr. ...* kaip kancerogeniniai, mutageniniai arba toksiški reprodukcijai, ir dėl to, kad jiems turi būti priskirtos rizikos frazės H340, H350, H350i, H360 ar H360F arba jie turi būti jomis pažymėti, privalo kiek įmanoma ir kuo greičiau būti keičiami mažiau kenksmingomis medžiagomis ar mišiniais, atsižvelgiant į 7 straipsnio 1 dalyje minėtas rekomendacijas.* OL L ...“b) 8 dalis iš dalies keičiama taip:i) žodžiai „rizikos frazė R40“ pakeičiami žodžiais „rizikos frazė R40 arba R68“;ii) žodžiai „ženklinimas R40“ pakeičiami žodžiais „ženklinimas R40 arba R68“;iii) nuo 2015 m. birželio 1 d. žodžiai „priskiriama rizikos frazė R40 arba R68“ pakeičiami žodžiais „priskiriamas teiginys apie pavojų H341 arba H351“;iv) nuo 2015 m. birželio 1 d. žodžiai „ženklinimas R40 arba R68“ pakeičiami žodžiais „teiginys apie pavojų H341 arba H351“;c) nuo 2015 m. birželio 1 d. 9 dalyje žodžiai „viena“ ir „rizikos frazių“ pakeičiami atitinkamai žodžiais „vienu“ ir „teiginių apie pavojų“;d) 13 dalis iš dalies keičiama taip:i) žodžiai „taikomas ženklinimas R40, R60 arba R61“ pakeičiami žodžiais „taikoma rizikos frazė R40, R68, R60 arba R61“;ii) nuo 2015 m. birželio 1 d. žodžiai „taikoma rizikos frazė R40, R60 arba R61“ pakeičiami žodžiais „taikomas teiginys apie pavojų H341, H351, H360F arba H360D“;4 straipsnis Direktyvos 2000/53/EB pakeitimasNuo 2010 m. gruodžio 1 d. Direktyvos 2000/53/EB 2 straipsnio 11 dalis pakeičiama taip:„11. „pavojinga medžiaga“ – tai bet kuri medžiaga, laikoma pavojinga pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. ...* 3 straipsnio 2 dalį;* OL L ...“5 straipsnis Direktyvos 2002/96/EB pakeitimasDirektyva 2002/96/EB iš dalies keičiama taip:(1) nuo 2015 m. birželio 1 d. žodžiai „preparatas“ arba „preparatai“ pagal 2006 m. gruodžio 30 d. redakcijos Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 3 straipsnio 2 dalį visame tekste pakeičiami atitinkamai žodžiais „mišinys“ arba „mišiniai“(2) nuo 2015 m. birželio 1 d. 3 straipsnio l punktas pakeičiamas taip:„l) „pavojinga medžiaga“ – bet kuri medžiaga arba mišinys, laikomi pavojingais pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. ...* 3 straipsnio 2 dalį;* OL L...“(3) II priedo 1 skirsnio tryliktoji įtrauka pakeičiama taip:„– refraktorinių keraminių pluoštų turintys komponentai, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. ... * VI priedo 3 dalyje“;__________________________________________________________* OL L ...“6 straipsnis Direktyvos 2004/42/EB pakeitimasDirektyvos 2004/42/EB 2 straipsnis iš dalies keičiamas taip:a) 3 dalyje žodis „preparatai“ pakeičiamas žodžiu „mišinys“;b) 8 dalyje žodis „preparatas“ pakeičiamas žodžiu „mišinys“.7 straipsnisŠis sprendimas skirtas valstybėms narėms.Priimta Briuselyje [data]Europos Parlamento vardu Tarybos varduPirmininkas Pirmininkas FINANSINĖ TEISĖS AKTO PAŽYMAPolitikos sritis (-ys): 02 – ĮMONĖ Veiklos rūšis (-ys): 04 – DAR NAUDINGESNĖ VIDAUS RINKA |PRIEMONėS PAVADINIMAS: PASAULINĖS SUDERINTOSIOS CHEMINIŲ MEDŽIAGŲ KLASIFIKAVIMO IR ŽENKLINIMO SISTEMOS PASIŪLYMAS |1 DALIS: BIUDžETO EILUTėSBiudžeto eilutės (veiklos eilutės ir atitinkamos techninės bei administracinės pagalbos eilutės (buvusios BA eilutės)) su pavadinimais:Netaikytina.Priemonės ir jos finansinio poveikio trukmė:Netaikytina.Dėl šio dokumento 3.1 poskyryje paaiškintų priežasčių Bendrijos biudžetas nepatirs jokių tiesioginių papildomų išlaidų dėl šio teisės akto pasiūlymo.Išlaidas, kurios yra susijusios su šiam teisės aktui parengti reikalingu technikos komitetų darbu, padengs Europos cheminių medžiagų agentūra (biudžeto eilutė 02 03 03), kuri bus įsteigta pagal Komisijos pasiūlymą COM (2003) 644.Tačiau šios išlaidos nesiskirs nuo išlaidų, susijusių su galiojančių teisės aktų dėl medžiagų ir preparatų klasifikavimo bei ženklinimo administravimu. Šis reglamentas pakeičia kitus du teisės aktus[18] be papildomų Bendrijos biudžeto išlaidų.Biudžeto ypatybės (prireikus įterpti eilučių):Biudžeto eilutė | Išlaidų rūšis | Nauja | ELPA įnašas | Šalių kandidačių įnašai | Finansinės perspektyvos išlaidų kategorija |Netaikytina |2 DALIS: IšTEKLIų APžVALGAFinansiniai ištekliaiĮsipareigojimų asignavimų (ĮA) ir mokėjimų asignavimų (MA) suvestinėMln. eurų (tūkstantųjų tikslumu)Išlaidų rūšis | Skirsnio Nr. | n metai | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ir vėliau | Iš viso |Veiklos išlaidos |Įsipareigojimų asignavimai (ĮA) | 6.1 | a | Netaikytina |Mokėjimų asignavimai (MA) | b |Administracinės išlaidos, įskaičiuotos į orientacinę sumą |Techninė ir administracinė pagalba (NDIF) | 6.2.4 | c | Netaikytina |ORIENTACINĖ SUMA IŠ VISO |Įsipareigojimų asignavimai | a+c | Netaikytina |Mokėjimų asignavimai | b+c |Į orientacinę sumą neįskaičiuotos administracinės išlaidos |Žmogiškieji ištekliai ir susijusios išlaidos (NDIF) | 6.2.5 | d | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 2,106 |Žmogiškiesiems ištekliams ir susijusioms išlaidoms nepriskiriamos administracinės išlaidos, neįskaičiuotos į orientacinę sumą (NDIF) | 6.2.6 | e | -- | -- | -- | -- | -- | -- | -- |Iš viso orientacinių priemonės finansinių išlaidųIŠ VISO ĮA, įskaitant išlaidas žmogiškiesiems ištekliams | a+c+d+e | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 2,106 |IŠ VISO MA, įskaitant išlaidas žmogiškiesiems ištekliams | b+c+d+e | -- | -- | -- | -- | -- | -- | -- |Išsami informacija apie bendrą finansavimąJeigu pasiūlymą bendrai finansuos kelios valstybės narės arba kitos įstaigos (nurodyti kokios), toliau pateiktoje lentelėje reikėtų nurodyti tokio bendro finansavimo dalies įvertinimą (jei numatoma, kad bendrai finansuos kelios skirtingos įstaigos, galima pridėti papildomų eilučių):Mln. eurų (tūkstantųjų tikslumu)Bendrą finansavimą teikianti įstaiga | n metai | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ir vėliau | Iš viso |f |Iš viso ĮA, įskaitant bendrą finansavimą | a+c+d+e+f | Netaikytina |Suderinamumas su finansiniu programavimuX Pasiūlymas atitinka esamą finansinį programavimą.( Atsižvelgiant į pasiūlymą, reikės pakeisti atitinkamų finansinės perspektyvos išlaidų kategorijų programas.( Įgyvendinant pasiūlymą, gali tekti taikyti Tarpinstitucinio susitarimo nuostatas (t. y. taikyti lankstumo priemonę arba patikslinti finansinę perspektyvą).Finansinis poveikis įplaukomsX Pasiūlymas neturi finansinio poveikio įplaukoms.( Pasiūlymas įplaukoms turi tokį finansinį poveikį:Mln. eurų (dešimtųjų tikslumu)Prieš taikant priemonę [n-1 metai] | Padėtis pradėjus taikyti priemonę |b) įplaukų pokytis | ( |(Nurodyti kiekvieną susijusią biudžeto eilutę ir įterpti reikiamą eilučių skaičių lentelėje, jei poveikis daromas kelioms biudžeto eilutėms.)Žmogiškųjų išteklių visos darbo dienos ekvivalentas (įskaitant pareigūnus, laikinuosius ir išorės darbuotojus) – išsami informacija pateikta 6.2.1 punkte.Metų poreikiai | n metai | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ir vėliau |Iš viso žmogiškųjų išteklių | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 |Lėšos žmogiškiesiems ir administraciniams ištekliams skiriamos iš administruojantiems GD skirto finansavimo (bendra ENTR ir ENV atsakomybė) pagal metinių asignavimų tvarką.3 DALIS: YPATYBėS IR TIKSLAIAiškinamajame memorandume reikia pateikti išsamią informaciją apie pasiūlymo aplinkybes. Šiame finansinės teisės akto pažymos skirsnyje turėtų būti pateikta ši konkreti papildoma informacija:Trumpalaikiai ir ilgalaikiai poreikiaiKaip toliau paaiškinta 3.2 poskyryje, šiuo pasiūlymu teisės aktai pakeičiami panašaus poveikio teisės aktais.DG ENV atsakingas už esamus teisės aktus dėl pavojingų medžiagų klasifikavimo, kuriuos pagal specialų susitarimą su DG ENV daugiausia tvarko Europos cheminių medžiagų biuras (toliau – ECB) Isproje; tuo tarpu DG ENTR atsako už galiojančių teisės aktų dėl pavojingų preparatų administravimą. Nors ECB vadovauja daugumai sudėtinių technikos komitetų, kurie atsakingi už parengiamąjį darbą, Komisijai tenka užduotis priimti technikos komitetų rekomendacijas ir taikyti atitinkamą komitologijos procedūrą. Todėl DG ENV ir DG ENTR yra tuo užsiimančių darbuotojų.Pagal naująjį pasiūlymą ECB funkcijos, susijusios su technikos komitetais, bus perduotos naujajai Europos cheminių medžiagų agentūrai Helsinkyje. Agentūros komitetų pateikiamos išvados bus perduodamos Komisijai, kuri toliau taikys atitinkamą komitologijos procedūrą.Numatoma, kad priėmus naujus teisės aktus Komisijos žmogiškųjų išteklių poreikiai nesikeis. Todėl dėl šio teisės akto pasiūlymo nekyla jokių papildomų (palyginti su galiojančiais teisės aktais) išteklių poreikių.Papildoma nauda, gaunama dalyvaujant Bendrijai, pasiūlymo suderinamumas su kitomis finansinėmis priemonėmis ir galima sinergijaŠiuo metu taikoma daug įvairių cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemų (medžiagos ir preparatai, PSS terminas: mišiniai), kurios priklauso įvairioms pasaulio teisės sistemoms (pvz., Europos Sąjungos, JAV, Kanados, Japonijos, Kinijos, Korėjos, Australijos). Todėl klasifikavimo ir ženklinimo sistemos skiriasi kaip ir skirtingų šalių kilmės medžiagų ir mišinių sveikatos ir saugos (SS) informacija apie tos pačios rūšies medžiagas ir mišinius.1992 m. JT Aplinkos ir plėtros konferencija (UNCED) Rio de Žaneire nustatė, kad cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemų suderinimas bus viena iš jos veiksmų programų.Taip, bendradarbiaujant su įvairiomis tarptautinėmis organizacijomis, buvo parengta nauja sistema. Šiame parengiamajame darbe aktyviai dalyvavo ES valstybės narės, Komisija ir suinteresuotosios šalys.2002 m. gruodžio mėn. Ženevoje JT pavojingų medžiagų vežimo ir pasaulinės suderintosios cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemos ekspertų komitetas (CETDG/GHS) patvirtino Pasaulinę suderintąją cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemą (toliau – PSS). 2003 m. liepos mėn. PSS buvo formaliai priimta JT Ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos[20] ir padėta įgyvendinti.Nepaisant neįpareigojančio susitarimo pobūdžio nauja PSS sistema de facto yra tarptautinis standartas. Komisija ne tik dalyvauja rengiant PSS JT lygmeniu, bet ir yra ne kartą paskelbusi siekianti Bendrijos teisės aktais įgyvendinti PSS. 2003 m. spalio 29 d. Komisija pareiškė aiškinamajame memorandume prie Direktyvos 67/548/EB pakeitimo, priimto tuo pat metu kaip REACH pasiūlymas, kad:„Komisijos siekis – kuo greičiau pasiūlyti įtraukti tarptautiniu mastu suderintą GHS į Bendrijos teisės aktus“ir ypač, kad:„Komisija pateiks būtinus pasiūlymus, kad ji būtų priimta kartu su galutiniu REACH teisės aktų patvirtinimu“.Šiuo pasiūlymu bus pakeistos dvi galiojančios Europos direktyvos[21], įskaitant daugiau kaip 10 pakeitimų ir 30 suderinimų su technikos pažanga. Kadangi ši sritis Europos lygiu jau teisiškai reglamentuota ir susijusi su tarptautinio standarto, kuriuo siekiama užtikrinti aukšto lygio suderinimą, įdiegimu, Bendrijos dalyvavimas pateisinamas.Pasiūlymo tikslai, numatomi rezultatai ir susiję rodikliai atsižvelgiant į valdymo pagal veiklos rūšis sistemąPasiūlymo tikslas – prisidėti ne tik prie vidaus rinkos suderinimo, bet ir geriau saugoti žmonių sveikatą bei aplinką, o kartu skatinti tvarią plėtrą ir lengvinti tarptautinę prekybą.Šioje vietoje reikia konstatuoti, kad esama padėtis, t. y. kai tų pačių medžiagų pavojus apibūdinamas skirtingai, nepadeda saugoti žmonių sveikatos ir nelengvina tarptautinės prekybos, nes pramonė turi naudoti skirtingas etiketes tai pačiai medžiagai, nelygu į kurį regioną norima eksportuoti.Numatomi pasiūlymo rezultatai pateikiami galutinėje jo poveikio vertinimo ataskaitoje, kurioje buvo atsižvelgta į išsamias RPA ir „London Economics“ studijas bei atsiliepimus per konsultacijas su suinteresuotosiomis šalimis. Gavus bendrovių atsakymus dėl išlaidų, buvo toliau siekiama įvertinti svarbius išlaidų elementus. Bendroji analizė rodo, jog norint, kad PSS artimiausioje ateityje duotų grynosios naudos, būtina kontroliuoti įgyvendinimo išlaidas. Norint tai pasiekti, reikalingas atitinkamos trukmės pereinamasis laikotarpis, t. y. medžiagoms – 3 metai siekiant suderinti su medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sąrašu, mišiniams – maždaug 4,5 metų, kad būtų galima išvengti darbo trikdžių, susijusių su pernelyg trumpais ar ilgais laikotarpiais.Kokios nors papildomos studijos dėl bazinio scenarijaus ar siūlomo teisės akto poveikio vertinimo rodiklių nustatymo laikomos neproporcingomis ir todėl neatliekamos. Tokios studijos laikomos neproporcingomis dėl šių priežasčių:- šis teisės akto pasiūlymas susijęs su tarptautinio susitarimo įgyvendinimu; net neigiamas ex-ante įvertinimas nepriverstų Komisijos nepateikti tokio teisės akto pasiūlymo, nes kitų politikos galimybių nėra;- neigiamas ex-post įvertinimas nepriverstų Komisijos atšaukti savo apsisprendimo įgyvendinti tarptautiniu mastu priimtą klasifikavimo ir ženklinimo sistemą.Įgyvendinimo metodai (orientaciniai)Toliau nurodykite metodą (-us), kuris (-ie) pasirinkti priemonei įgyvendinti.X Centralizuotas valdymasX Tiesioginis, vykdomas Komisijos (bendradarbiaujant su Europos cheminių medžiagų agentūra, žr. toliau)ٱ Netiesioginis, deleguojama:ٱ vykdomosioms agentūromsX Bendrijų įkurtoms įstaigoms, nurodytoms Finansinio reglamento 185 str. (Europos cheminių medžiagų agentūrai, kuri bus įsteigta pagal Komisijos sprendimą COM (2003) 644)ٱ nacionalinei (-ėms) viešojo sektoriaus įstaigai (-oms) ar įstaigai (-oms), teikiančiai (-čioms) viešąsias paslaugasٱ Pasidalijamasis arba decentralizuotas valdymas:ٱ kartu su valstybėmis narėmisٱ kartu su trečiosiomis šalimisٱ Bendras valdymas kartu su tarptautinėmis organizacijomis (nurodyti)Atitinkamos pastabos:4 DALIS: STEBėSENA IR VERTINIMASStebėsenos sistemaKomisijos tarnybos suderins reglamento stebėseną ir vertinimą su atitinkama veikla, vykdoma JT lygmeniu ir siekiant įgyvendinti REACH.UNITAR ir OECD išanalizuos klasifikavimo ir ženklinimo sistemų supanašėjimo lygį pasaulyje įgyvendinus PSS, siekdama, visų pirma, įvertinti, ar iš suderinimo gauta planuota nauda, o taip pat nustatyti kitus dar didesnio klasifikavimo ir ženklinimo reikalavimų vienodinimo etapus. Remdamosi PSS klasifikavimu pagal registracijas REACH klasifikavimo ir ženklinimo sąraše, Komisijos tarnybos prisidės prie šios analizės teikdamos ekspertų pagalbą.VertinimasEx-ante vertinimasRemdamasi valstybių narių penkmečio ataskaitomis (kaip reikalaujama Reglamento 46 straipsnyje), Komisija įvertins, kokia apimtimi reglamentas tinkamai taikomas ir ar yra taikymo trukdžių.Per pirmąjį vertinimą (t. y. po penkerių metų), dėmesys bus kreipiamas į perėjimą prie medžiagų klasifikavimo pagal PSS ir ypač analizuojamas tuomet vyksiantis perėjimas prie mišinių klasifikavimo; be to, remiantis vertinimu, praėjus numatytiems septyneriems metams po įsigaliojimo, bus persvarstoma REACH.Antrasis vertinimas (t. y. po dešimties metų) suteiks galimybę įvertinti visą pereinamąjį laikotarpį. Abu vertinimai gali būti grindžiami cheminių medžiagų bandiniais pagal „senąją“ ir „naująją“ klasifikacijas, siekiant patikrinti, ar apimtis smarkiai pasikeitė, bei įvertinti klasifikavimo ir ženklinimo kokybę (jos pokytį).Priemonės, kurių buvo imtasi atlikus tarpinį arba ex-post vertinimą (panašios ankstesnės veiklos patirtis).Netaikytina.Būsimų vertinimų sąlygos ir dažnumasŽr. 4.2.1 punktą.5 DALIS: KOVOS SU SUKčIAVIMU PRIEMONėSKadangi šis pasiūlymas nesusijęs su finansinių išteklių vadyba, šis skyrius netaikytinas.6 DALIS: IšSAMI INFORMACIJA APIE IšTEKLIUSPasiūlymo tikslai, vertinant pagal finansines išlaidasĮsipareigojimų asignavimai mln. eurų (tūkstantųjų tikslumu)- 1 rezultatas |- 2 rezultatas |2 priemonė |- 1 rezultatas |1 tikslo tarpinė suma |VEIKLOS TIKSLAS Nr. 2 |1 priemonė |- 1 rezultatas |2 tikslo tarpinė suma |VEIKLOS TIKSLAS Nr. n |n tikslo tarpinė suma |IŠ VISO IŠLAIDŲ |Administracinės išlaidosŽmogiškųjų išteklių skaičius ir rūšisPareigų rūšis | Darbuotojai, skiriami priemonei įgyvendinti iš esamų ir (arba) papildomų išteklių (darbo vietų arba visos darbo dienos ekvivalentų skaičius) |n metai | n+1 metai | n+2 metai | n+3 metai | n+4 metai | n+5 metai |Pareigūnai arba laikinieji darbuotojai[23] (XX 01 01) | A*/AD | 3* | 3* | 3* | 3* | 3* | 3* |B*, C*/AST | Netaikytina |Darbuotojai, finansuojami[24] pagal XX 01 02 str. |Kiti darbuotojai[25], finansuojami pagal XX 01 04/05 str. |IŠ VISO | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 |* Šiuo metu – vienas asmuo iš DG ENV ir du asmenys iš DG ENTRSu priemone susijusių užduočių aprašymasPagal naująjį teisės aktą Agentūros komitetų pateikiamos išvados bus perduodamos Komisijai. Tuomet Komisija bus atsakinga už atitinkamą komitologijos procedūrą.Be to, Komisija toliau dalyvaus PSS sistemos vertinime Jungtinių Tautų lygmeniu.Žmogiškųjų išteklių (numatytų teisės aktais) šaltiniai( Šiuo metu programos valdymui skirtos darbo vietos, kurias reikia pakeisti arba pratęsti.( Iš anksto n-tiesiems metams pagal metinę politikos strategiją (toliau – MPS)/preliminarų biudžeto projektą (toliau – PBP) skirtos darbo vietos.( Darbo vietos, kurių bus prašoma per kitą MPS/PBP procedūrą.X Darbo vietos, kurios bus perskirstytos naudojant administruojančios tarnybos išteklius (vidinis perskirstymas).( Darbo vietos, reikalingos n-tiesiems metams, tačiau nenumatytos tų metų MPS/PBP.Kitos administracinės išlaidos, įskaičiuotos į orientacinę sumą (XX 01 04/05 – administracinės valdymo išlaidos)Mln. eurų (tūkstantųjų tikslumu)Biudžeto eilutė (numeris ir pavadinimas) | n metai | n+1 metai | n+2 metai | n+3 metai | n+4 metai | n+5 metai ir vėliau | IŠ VISO |Kita techninė ir administracinė pagalba |- – intra muros |- – extra muros |Iš viso techninei ir administracinei pagalbai |Finansinės išlaidos žmogiškiesiems ištekliams ir susijusios išlaidos, neįskaičiuotos į orientacinę sumąMln. eurų (tūkstantųjų tikslumu)Žmogiškųjų išteklių rūšis | n metai | n+1 metai | n+2 metai | n+3 metai | n+4 metai | n+5 metai ir vėliau |Pareigūnai ir laikinieji darbuotojai (XX 01 01) | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 |Darbuotojai, finansuojami pagal XX 01 02 str. (pagalbiniai darbuotojai, deleguotieji nacionaliniai ekspertai, pagal sutartis dirbantys darbuotojai ir kt.) (nurodyti biudžeto eilutę) | -- | -- | -- | -- | -- | -- |Iš viso žmogiškųjų išteklių ir susijusių išlaidų (NEĮSKAIČIUOTŲ į orientacinę sumą) | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 | 0,351 |Apskaičiuota – Pareigūnai ir laikinieji darbuotojai Prireikus pateikti nuorodą į 6.2.1 punktą. Numatoma, kad vidutinės išlaidos vienam AD pareigūnui ar laikinajam darbuotojui sudaro 117 000 EUR per metus. |Apskaičiuota – Darbuotojai, finansuojami pagal XX 01 02 str. Prireikus pateikti nuorodą į 6.2.1 punktą. |6.2.6. Kitos administracinės išlaidos, neįskaičiuotos į orientacinę sumą Mln. eurų (tūkstantųjų tikslumu) |n metai | n+1 metai | n+2 metai | n+3 metai | n+4 metai | n+5 metai ir vėliau | IŠ VISO |XX 01 02 11 01 – Komandiruotės | Netaikytina |XX 01 02 11 02 – Posėdžiai ir konferencijos |XX 01 02 11 03 – Komitetai* |XX 01 02 11 04 – Tyrimai ir konsultacijos |XX 01 02 11 05 – Informacinės sistemos |2. Iš viso kitų valdymo išlaidų (XX 01 02 11) |3. Kitos administravimui priskiriamos išlaidos (patikslinti, nurodant biudžeto eilutę) |Iš viso administracinių išlaidų, nepriskiriamų žmogiškiesiems ištekliams ir susijusioms išlaidoms, (NEĮSKAIČIUOTŲ į orientacinę sumą) |* Šiam teisės akto pasiūlymui reikalingi technikos komitetai įsteigti naujosios Europos cheminių medžiagų agentūros lygmeniu. Jų užduotims inter alia priskiriama su klasifikavimu ir ženklinimu susijusi veikla. Visos šių technikos komitetų išlaidos bus padengtos iš Cheminių medžiagų agentūros biudžeto.* Naujajam teisės aktui administruoti reikalingas Komitologijos komitetas greičiausiai bus tas pats, kuris reikalingas pagal REACH teisės aktus. Todėl komiteto darbui papildomų lėšų nereikės.* Lėšos žmogiškiesiems ir administraciniams ištekliams skiriamos iš administruojantiems GD skirto finansavimo (bendra ENTR ir ENV atsakomybė) pagal metinių asignavimų tvarką.Apskaičiuota – Kitos administracinės išlaidos, neįskaičiuotos į orientacinę sumą |[1] COM(2007) 355 galutinis.[2] ECBI/03/02: Baltosios knygos darbo grupė dėl klasifikavimo ir ženklinimo: Techninės darbo grupės rekomendacijų dėl 1 ir 2 užduočių santrauka.[3] Baigiamoji ataskaita: Komisijai teikiama techninė pagalba įgyvendinant PSS. Ökopol Institute for Environmental Strategies , 2004 m. liepos mėn.Baigiamoji projekto ataskaita: Techninė pagalba rengiant teisės aktų, skirtų įgyvendinti Pasaulinę suderintąją cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistemą (PSS), pasiūlymo priedus. Milieu Environmental Law & Policy , 2006 m. sausio mėn.[4] OL L 161, 2006 6 14, p. 1.[5] OL C[6] OL C[7] OL C[8] OL L[9] OL 196, 1967 8 16, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/121/EB (OL L 396, 2006 12 30, p. 850).[10] OL L 200, 1999 7 30, p. 1 Direktyva su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 907/2006 (OL L 396, 2006 12 30, p. 1).[11] OL L 262, 1976 9 27, p. 169. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2007/22/EB (OL L 101, 2007 4 18, p. 11).[12] OL L 187, 1988 7 16, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 93/68/EEB (OL L 220, 1993 8 30, p. 1).[13] OL L 85, 1999 3 29, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2004/42/EB (OL L 143, 2004 4 30, p. 87).[14] OL L 269, 2000 10 21, p. 34. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 2005/673/EB (OL L 254, 2005 9 30, p. 69).[15] OL L 37, 2003 2 13, p. 24. Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/108/EB (OL L 345, 2003 12 31, p. 106).[16] OL L 143, 2004 4 30, p. 87.[17] OL L 396, 2006 12 30, p. 1.[18] Tarybos direktyva 67/548/EEB dėl pavojingų medžiagų klasifikavimo, pakavimo ir ženklinimo su pakeitimais [OL 196, 1967 8 16, p. 1] ir Tarybos direktyva 1999/45/EEB dėl pavojingų preparatų klasifikavimo, pakavimo ir ženklinimo su pakeitimais [OL L 200, 1999 7 30, p. 1].[19] Prireikus, t. y. jeigu priemonė trunka ilgiau kaip 6 metus, reikėtų pridėti papildomų stulpelių.[20] Jungtinių Tautų ekonomikos ir socialinių reikalų taryba[21] Tarybos direktyva 67/548/EEB dėl pavojingų medžiagų klasifikavimo, pakavimo ir ženklinimo su pakeitimais [OL 196, 1967 8 16, p. 1] ir Tarybos direktyva 1999/45/EEB dėl pavojingų preparatų klasifikavimo, pakavimo ir ženklinimo su pakeitimais [OL L 200, 1999 7 30, p. 1].[22] Kaip apibūdinta 5.3 skirsnyje.[23] Kurių išlaidos NEĮSKAIČIUOTOS į orientacinę sumą.[24] Kurių išlaidos NEĮSKAIČIUOTOS į orientacinę sumą.[25] Kurių išlaidos įskaičiuotos į orientacinę sumą.[26] Prie atitinkamos (-ų) vykdomosios (-ųjų) agentūros (-ų) reikėtų pateikti nuorodą į konkrečią finansinę teisės akto pažymą.


type: wikipedia

text:
Filippini (Lingwa Filippina: Pilipinas, Lingwa Ingliża: Philippines, Lingwa Spanjola: Filipinas), uffiċjalment Repubblika tal-Filippini (Lingwa Filippina: Republika ng Pilipinas, Lingwa Ingliża: Republic of the Philippines, Lingwa Spanjola: República de Filipinas) huwa pajjiż fl-Asja tal-Lvant bil-belt kapitali tagħha tkun Manila. Il-pajjiż jikkonsisti f'arċipelagu ta '7,641 gżejjer. Il-popolazzjoni tal-pajjiż hija stmata li tikkonsisti 109-il miljun ċittadin. Huwa l-akbar sebgħin tieni-il pajjiż fid-dinja, it-territorju tiegħu jkopri erja ta '300,000 kilometru kwadru (120,000 mi kw).
 Referenzi


jurisdiction: US

text:
 I
 112th CONGRESS
 1st Session
 H. R. 504
 IN THE HOUSE OF REPRESENTATIVES
 January 26, 2011
 Mrs. Myrick
 introduced the following bill; which was referred to the
 Committee on the
 Judiciary
 A BILL
 To provide immunity from civil liability to first
 responders engaged in lawful efforts to prevent acts of terrorism, and for
 other purposes.
 1.Short titleThis Act may be cited as the
 First Responders Fighting Terrorism
 Protection Act of 2011.
 2.Immunity from
 civil liability for engaging in lawful efforts to prevent acts of
 terrorism
 (a)In
 generalA first responder who takes reasonable action to prevent
 an act of terrorism, or who observes, or receives a report of, covered activity
 and takes reasonable action to respond to such activity shall have qualified
 immunity from civil liability for such action, consistent with applicable law
 in the relevant jurisdiction. A first responder not entitled to assert the
 defense of qualified immunity shall nevertheless be immune from civil liability
 under Federal, State, and local law if such first responder acted in good faith
 and on objectively reasonable suspicion and took reasonable action to prevent
 terrorist activity or in responding to the reported or observed covered
 activity.
 (b)Savings
 clauseNothing in this Act shall affect the ability of a first
 responder to assert any defense, privilege, or immunity that would otherwise be
 available, and this Act shall not be construed as affecting any such defense,
 privilege, or immunity.
 (c)Attorney fees
 and costsA first responder found to be immune from civil
 liability under this Act shall be entitled to recover from the plaintiff all
 reasonable costs and attorney fees.
 (d)DefinitionsIn
 this Act:
 (1)The term
 first responder means any Federal, State, or local law
 enforcement agent, prosecution agent, border agent, immigration agent,
 transportation security agent, fire fighter, or emergency medical service
 provider, including—
 (A)any agent of the
 Department of Justice, the Office of the Director of National Intelligence and
 constituent agencies, the Department of Homeland Security, the United States
 Capitol Police, the Park Police, and the Intelligence and Criminal
 Investigation Divisions of each military department;
 (B)a State or
 Commonwealth attorney, an officer or agent of a State police department, an
 agent of a State Bureau of Investigation, an agent of any State Parks
 Commission police, State and federalized National Guard personnel, and any
 uniformed officer of Wildlife Fish and Game Commissions; and
 (C)a county or
 municipal district attorney, an agent of a county sheriff’s department or
 municipal police department, an agent or officer of a county or municipal fire
 department, volunteer fire departments under contract with a State, county or
 municipality, or a county or municipal emergency service department.
 (2)The term
 act of terrorism means an act of domestic or international
 terrorism as defined in section 2331 of title 18, United States Code.
 (3)The term
 covered activity means any suspicious transaction, activity, or
 occurrence that indicates that an individual may be engaging, or preparing to
 engage, in a violation of law relating to an act of terrorism.
 (4)The term
 reasonable action means a lawful effort made in good faith and
 includes, but is not limited to, conduct involving—
 (A)the investigation
 of suspicious behavior or suspected violations of law relating to an act of
 terrorism;
 (B)the arrest,
 detention, or interrogation of individuals engaging in suspicious behavior or
 suspected of engaging in, or preparing to engage in, a violation of a law
 relating to an act of terrorism; and
 (C)the administration
 of or enrollment in counterterrorism training and research programs designed to
 prevent violations of law relating to an act of terrorism.
 3.Application of
 ActThis Act shall apply to
 all activities and claims occurring on or after the date of enactment of this
 Act.