text:
 |
 52013PC0520
 Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */
 PERUSTELUT
 1. EHDOTUKSEN TAUSTA
 Yhdennetty
 rahoituskehys tai ’pankkiunioni’ kuuluu erittäin tärkeänä osana poliittisiin
 toimenpiteisiin, joilla Euroopan talous saadaan suunnattua takaisin kohti
 elpymistä ja kasvua, kuten todettiin vuonna 2012 komission Euroopan
 parlamentille ja neuvostolle antamassa tiedonannossa ”Etenemissuunnitelma kohti
 pankkiunionia”[1],
 tiedonannossa ”Hahmotelma tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi –
 Keskustelunavaus”[2]
 sekä kolmen puheenjohtajan ja yhden pääjohtajan selvityksessä ”Kohti todellista
 talous- ja rahaliittoa”[3].
 Nopea kehitys kohti pankkiunionia on
 välttämätöntä rahoitusvakauden ja talouskasvun varmistamiseksi euroalueella ja
 koko sisämarkkinoilla. Se on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan poistaa
 finanssimarkkinoita nykyisin haittaava epäyhtenäisyys ja epävarmuus, helpottaa
 kriisistä kärsivien valtioiden ja pankkien rahoitusedellytyksiä ja katkaista
 näiden kahden väliset takaisinkytkennät sekä uudistaa sisämarkkinoilla
 edellytyksiä rajat ylittävälle pankkitoiminnalle, joka hyödyttää sekä
 euroalueeseen kuuluvia että euroalueen ulkopuolisia jäsenvaltioita. Tämän
 vuoksi komissio soveltaa sisämarkkinoilla toimivien 28 jäsenvaltion yhteisen
 sääntelykehyksen (yhteinen sääntökirja) pohjalta osallistavaa lähestymistapaa ja
 on ehdottanut pankkiunionia varten etenemissuunnitelmaa, joka sisältää
 erilaisia välineitä ja vaiheita ja johon voivat mahdollisesti osallistua kaikki
 jäsenvaltiot, mutta joka tapauksessa nykyiset 18 euroalueeseen kuuluvaa.
 Maaliskuussa 2013 Eurooppa-neuvosto sitoutui
 toteuttamaan pankkiunionin seuraavassa kuvattujen vaiheiden kautta. Ensinnäkin
 olisi asetettava etusijalle vielä toteuttamatta olevat lainsäädäntömenettelyt,
 joilla perustetaan yhteinen valvontamekanismi (YVM). Näin annettaisiin EKP:lle
 valtuudet valvoa euroalueen pankkeja[4].
 Toiseksi olisi kesän aikana sovittava siitä, miten Euroopan vakausmekanismilla
 (EVM) voitaisiin pääomittaa pankkeja suoraan, kun YVM on perustettu ja pankkien
 taseet tarkistettu, mihin kuuluu myös ’heikkolaatuisten omaisuuserien’
 määrittely. Samoin olisi kesällä 2013 päästävä sopimukseen komission
 ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä, jäljempänä
 ’Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi [ ]’[5]. Lopuksi olisi ensisijaisena
 toimena tarkasteltava komission ehdotusta yhteiseksi
 kriisinratkaisumekanismiksi sekä siihen liittyviä asianmukaisia ja toimivia
 varautumisjärjestelyjä, jotta ne voitaisiin hyväksyä kuluvan vaalikauden
 aikana.
 Kuten on todettu, pankkiunioniin kuuluvat
 kaikki euroalueen jäsenvaltiot sekä ne euroalueen ulkopuoliset jäsenvaltiot,
 jotka haluavat liittyä siihen. Pankkiunionin sisällä ja kaikissa muissa
 jäsenvaltioissa sovelletaan samaa EU:n laajuista vakavaraisuusvaatimuksia
 koskevaa yhteistä sääntökirjaa[6]
 sekä pankkien kriisinratkaisua koskevia sääntöjä. Näin säilytetään
 sisämarkkinoiden yhtenäisyys. Pankkiunionin tuoma rahoitusvakauden parantuminen
 lisää myös luottamusta ja kasvunäkymiä sisämarkkinoilla. Kaikki jäsenvaltiot
 hyötyvät siitä, että vakavaraisuus- ja kriisinratkaisusääntöjä sovelletaan
 keskitetysti ja yhtenäisesti pankkiunioniin osallistuvissa jäsenvaltioissa. Kun
 päästään eroon taloudellista toimintaa nykyisin haittaavasta finanssimarkkinoiden
 epäyhtenäisyydestä, on helpompi varmistaa terve kilpailu ja poistaa
 perusvapauksien vapaan käytön esteet mukana olevissa jäsenvaltioissa samoin
 kuin koko sisämarkkinoilla.
 1.1. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi ja rahoitusjärjestelyt pankkiunionin keskeisinä
 tekijöinä
 Yhteisestä valvontamekanismista päästiin
 nopeasti sopimukseen huhtikuussa, vain seitsemän kuukautta komission syyskuussa
 2012 tekemän ehdotuksen jälkeen, ja tämä sopimus loi pohjan pankkiunionille,
 joka on erottamaton osa talous- ja rahaliittoa.
 Yhteisen vakautusmekanismin kautta tapahtuva
 valvonnan tehostaminen palauttaa luottamuksen pankkien terveyteen. Kaikkien
 euroalueen pankkien valvonnasta on vuonna 2014 viime kädessä vastuussa EKP.
 Käytännössä EKP valvoo suoraan suurimpia ja toiminnaltaan kansainvälisimpiä
 pankkeja, ja sillä on mahdollisuus kutsua suoraan valvontaansa muitakin.
 Pienempien pankkien päivittäisestä valvonnasta ovat vastuussa kansalliset
 viranomaiset.
 Jotta EU voisi vakauttaa pankkimarkkinat
 yhteisen vakautusmekanismin pohjalta siihen osallistuvissa jäsenvaltioissa, sen
 on perustettava yhteinen kriisinratkaisumekanismi kaatumassa olevia pankkeja
 varten. Aina on olemassa vaara siitä, että pankki joutuu vakaviin
 likviditeetti- tai maksukyvyttömyysongelmiin. Sen vuoksi on tarpeen luoda
 kehys, jossa viranomaisten on mahdollista toteuttaa pankkien perusteellinen
 uudelleenjärjestely mutta jossa vältetään talouden vakaudelle aiheutuvat
 merkittävät riskit ja kustannukset, jotka aiheutuvat pankkien sekavasta
 alasajosta kansallisten konkurssilakien mukaisesti, ja jossa päästään eroon
 tarpeesta rahoittaa prosessi julkisin varoin.
 Elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä –
 Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksyttyä sen – määritetään säännöt siitä,
 millä tavoin vakavissa rahoitusvaikeuksissa olevien EU:n pankkien
 uudelleenjärjestely toteutetaan, miten reaalitalouden elintärkeät toiminnot
 säilytetään ja miten tappiot ja kustannukset kohdennetaan pankkien
 osakkeenomistajille, velkojille ja vakuuttamattomille tallettajille.
 Kriisinratkaisudirektiivin keskeisiin välineisiin kuuluvalla velkakirjojen
 arvon alaskirjauksella voidaan kohdentaa tappiot järjestyksessä
 osakkeenomistajille, etuoikeudettomille velkojille ja etuoikeutetuille
 velkojille ja alaskirjata näiden saatavat. Tallettajat, joiden talletuksen arvo
 on alle 100 000 euroa, ovat joka tapauksessa suojassa tappioilta, sillä
 heidän saatavansa on suojattu kansallisilla talletussuojajärjestelmillä.
 Ehdotetussa direktiivissä pankkien
 kriisinratkaisusta huolehtii kansallisten viranomaisten ja
 kriisinratkaisurahastojen verkosto. Tämä on suuri edistysaskel kansallisten
 toimintamallien erojen minimoimiseksi ja sisämarkkinoiden yhtenäisyyden
 suojelemiseksi, mutta se ei ole riittävä niille jäsenvaltioille, jotka
 osallistuvat luottolaitosten valvontaan yhteisen valvontamekanismin puitteissa.
 Kuten Eurooppa-neuvosto on todennut, pankkiunionissa pankkien valvonta ja
 kriisinratkaisu on toteutettava samalla viranomaistasolla. Muutoin valvojan
 (EKP) ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välille saattaa syntyä
 jännitteitä siitä, miten vaikeuksissa olevien pankkien kanssa on toimittava, ja
 samanaikaisesti markkinoilla vallitsevat oletukset jäsenvaltioiden
 kyvy(ttömyyde)stä hoitaa pankkikonkurssit kansallisesti voisivat jatkua, mikä
 lisäisi valtioiden ja pankkien välistä negatiivista kierrettä sekä
 hajanaisuutta ja kilpailun vääristymistä sisämarkkinoilla.
 Kriisinratkaisuviranomaisten verkostoon
 verrattuna yhteinen kriisinratkaisumekanismi, jolla on keskitetty
 päätöksentekoelin, ja yhteinen pankkien kriisinratkaisurahasto tarjoavat
 merkittäviä etuja, jotka hyödyttävät jäsenvaltioita, veronmaksajia ja pankkeja
 sekä rahoitusjärjestelmän ja talouden vakautta koko EU:ssa:
 ·
 vahvalla ja keskitetyllä päätöksenteolla
 varmistetaan, että kriisinratkaisua koskevat päätökset tehdään osallistuvissa
 jäsenvaltioissa tehokkaasti ja nopeasti, välttäen koordinoimatonta toimintaa,
 minimoiden kielteiset vaikutukset rahoitusvakauteen ja rajoittaen rahoitustuen
 tarvetta;
 ·
 keskittämällä yhteen pankkien kriisinratkaisun
 asiantuntemus ja kokemus pystytään huolehtimaan kaatumassa olevista pankeista
 järjestelmällisemmin ja tehokkaammin kuin siinä tapauksessa, että tästä
 huolehtisivat yksittäiset kansalliset viranomaiset, joiden resurssit ja kokemus
 ovat suppeammat;
 ·
 yhteinen pankkien kriisinratkaisurahasto voi
 yhdistää pankkien rahoitusosuuksista kertyvät merkittävät resurssit ja sen
 vuoksi suojella veronmaksajia tehokkaammin kuin kansalliset rahastot, ja
 samalla se tarjoaa tasavertaiset toimintaedellytykset osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankeille. Yhteisellä kriisinratkaisurahastolla estetään
 koordinointiongelmat kansallisten varojen käytössä ja voidaan poistaa pankkien
 riippuvuus valtioiden luottokelpoisuudesta.
 Yhteinen kriisinratkaisumekanismi on luotava
 EU:n oikeudellisen ja institutionaalisen kehyksen puitteissa.
 Eurooppa-neuvoston 14. joulukuuta 2012 antamissa päätelmissä todetaan, että
 EMUn toteuttamisprosessin olisi perustuttava EU:n institutionaalisiin ja
 oikeudellisiin puitteisiin. EU:n puitteiden ulkopuolisten hallitustenvälisten
 välineiden tilapäinen käyttö on ollut tarpeen poikkeuksellisten
 markkinaolosuhteiden ja EMUn alkuperäisessä rakenteessa olleiden
 päätöksentekoon, ohjaukseen ja valvontaan liittyvien puutteiden vuoksi, mutta
 se vaarantaa EU:n päätöksenteon demokraattisuuden ja EU:n oikeusjärjestelmän
 johdonmukaisuuden. Sen vuoksi on tarpeen perustaa yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi EU:n oikeudellisissa ja institutionaalisissa
 puitteissa – kuten sitä ennen yhteinen valvontamekanismi –, jotta voidaan
 viedä eteenpäin EMUn toteuttamista Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti ja,
 tätä laajemmin, jotta voidaan suojella EU:n demokraattista ja
 toimielinjärjestystä.
 1.2. Siirtyminen pankkiunioniin
 Yhteisen valvontamekanismin on määrä tulla
 voimaan vuoden 2014 puolivälissä. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin sen sijaan
 pitäisi alkaa toimia tammikuussa 2015, jolloin direktiivin [ ], jossa annetaan
 pankkien kriisinratkaisua sisämarkkinoilla koskeva sääntökirja, on määrä tulla
 voimaan[7].
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin piirissä sovellettaisiin sen jälkeen
 pankkiunioniin osallistuviin jäsenvaltioihin tämän asetuksen sääntöjä, jotka
 ovat direktiivin [ ] sääntöjen mukaiset, ja kansalliset viranomaiset
 soveltaisivat direktiivin [ ] sääntöjä pankkiunionin ulkopuolisiin
 jäsenvaltioihin.
 Vastuunjakoa koskevia valtiontukisääntöjä
 sovelletaan joka tapauksessa, jos kriisinratkaisutoimiin liittyy julkista
 tukea. Jotta voitaisiin panna täytäntöön vastuunjako osakkeenomistajien ja
 etuoikeudettomien velkojien osalta, yhteistä kriisinratkaisumekanismia
 voitaisiin soveltaa tämän asetuksen voimaantulosta, sikäli kuin säännöt
 mahdollistavat osakkeiden ja etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevien
 velkojen alaskirjauksen siinä määrin kuin on tarpeen valtiontukisääntöjen
 soveltamiseksi.
 Lisäksi jäsenvaltiot voivat päättää saattaa
 direktiivissä [ ] säädetyt uudet säännöt osaksi kansallista lainsäädäntöään jo
 ennen kyseisessä direktiivissä edellytettyä määräaikaa. Joka tapauksessa valtiontukea koskeva
 komission toimivalta säilytetään kaikissa kriisinratkaisutapauksissa, joihin
 liittyy valtiontueksi katsottavaa tukea. Siltäkin osin kuin yhteisen pankkien
 kriisinratkaisurahaston käyttö yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa ei
 muodosta valtiontukea perussopimuksessa määrättyjen erityisten kriteerien mukaisesti,
 näitä kriteerejä sovellettaisiin edelleen analogisesti sen varmistamiseksi,
 että kun kriisinratkaisurahastoa käytetään, sen toimiin sovelletaan samoja
 sääntöjä kuin silloin, kun kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät
 kansallisia rahoitusjärjestelyjä.
 Tätä lähentämisprosessia edistetään Euroopan
 tasolla toisaalta valtiontukea koskevilla tarkistetuilla suuntaviivoilla
 pankkien tukemiseksi ja toisaalta sopimalla siitä, miten Euroopan
 vakausmekanismilla voitaisiin pääomittaa vaikeuksiin joutuneita pankkeja.
 Valtiontukea koskevilla tarkistetuilla suuntaviivoilla asetetaan tiukemmat
 vaatimukset osakkeenomistajien ja etuoikeudettomien velkojien vastuunjaolle
 kaikissa jäsenvaltioissa, jotka antavat julkista tukea pankeilleen. Näin on
 tarkoitus torjua käynnissä olevaa sisämarkkinoiden pirstoutumista sen mukaan,
 miten vakavarainen valtio on ja liittyykö tapaukseen heikkolaatuisia
 omaisuuseriä. Euroopan vakausmekanismin suuntaviivoilla tarkennettaisiin,
 millaisin edellytyksin, ottaen huomioon valtiontukisäännöt, jäsenvaltiot, jotka
 eivät pysty antamaan pankeille julkista tukea, voisivat saada lainoja tai miten
 pankkeja voitaisiin tarvittaessa pääomittaa suoraan Euroopan
 vakausmekanismista.
 2. YHTEISEN KRIISINRATKAISUMEKANISMIN
 PERUSTELUT
 Komissio on ottanut huomioon analyysin, joka
 tehtiin direktiiviä [ ] koskevan ehdotuksen hyväksymiseksi suoritetussa
 vaikutustenarvioinnissa. Siinä arvioitiin toiminnallisia ja oikeudellisia
 seikkoja, joilla on merkitystä yhteisen kriisinratkaisumekanismin perustamisen
 kannalta.
 Vaikutustenarviointiin sisältyvien tietojen
 ajantasaistusten pohjalta yhteisen kriisinratkaisumekanismin ehdotetuista
 ominaisuuksista on tehty täydentävä analyysi. Siltä osin kuin on kyse yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin mahdollisuuksista tuottaa toimivia ratkaisuja, aika
 on ratkaiseva tekijä kahdesta merkittävästä syystä: jotta voidaan jo ennakolta
 parantaa vastaperustetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin uskottavuutta
 kriisintorjuntavälineenä, jolla voidaan auttaa minimoimaan epävarmuuden lähteitä
 markkinoilla; ja kun kriisinratkaisu on aloitettu, jotta yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi voi säilyttää varojen arvon, joka voi heikentyä, jos
 kriisinratkaisuprosessi viivästyy tarpeettomasti. Kansallisten viranomaisten
 verkosto tarvitsisi lisää käsittelyaikaa aina kun on kyse useissa maissa
 toimivista laitoksista. Ehdotettu toimivallan jako, jossa päätöksenteko on
 keskitetty ja täytäntöönpanosta huolehtivat paikallisviranomaiset, sen sijaan
 säästää aikaa. Täytäntöönpanosta huolehtivien asiantuntijoiden kokoaminen sujuu
 nopeammin kansallisella tasolla kuin keskustasolla, koska sovellettava
 lainsäädäntö on kansallista; keskustasolla on mahdollista muodostaa suurempi
 kriittinen massa, jonka myötä saadaan joutuisammin koottua ja hankittua paras
 asiantuntemus.
 Siltä osin kuin on kyse yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin kyvystä tuottaa toimivia ratkaisuja, keskitetty
 päätöksentekotaso auttaa minimoimaan kriisinratkaisun kustannukset, koska sen
 avulla voidaan saavuttaa merkittäviä mittakaavaetuja verkostoa paremmin ja
 koska sillä on vaikutusta kriisinratkaisupäätöksen täytäntöönpanokelpoisuuden
 ja optimoinnin kannalta. Rakenteellisesti tarkastellen järjestelmä, joka jäisi
 edelleen alisteiseksi kansallisten viranomaisten tehtävälle minimoida omalle
 jäsenvaltiolle aiheutuvat kustannukset, ei ota täysin huomioon rajat ylittäviä
 ulkoisvaikutuksia. Jäsenvaltiot ovat suunnitelleet kriisin alkamisesta lähtien
 vastuunjakomekanismia, jolla minimoidaan globaalin hyvinvoinnin menetykset
 näissä tilanteissa[8].
 Yhteinen kriisinratkaisumekanismi soveltuu verkostoa paremmin takaamaan
 vastuunsiirtojen täytäntöönpanokelpoisuuden, joka on vastuunjakosopimuksen
 toiminnan välttämätön edellytys. Se takaa myös optimaalisen
 kriisinratkaisupolitiikan ulkoisen täytäntöönpanokelpoisuuden, minkä ansiosta
 on mahdollista sopia ennakolta vastuunjakosäännöstä, jolla kohdennetaan
 kriisinratkaisukustannukset tasapuolisin ja tasapainoisin perustein.
 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ
 3.1. Oikeusperusta
 Ehdotuksen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen
 114 artikla, jonka nojalla voidaan toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja
 toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja
 hallinnollisten määräysten lähentämiseksi.
 Ehdotuksen tarkoituksena on säilyttää
 yhtenäisyys ja parantaa sisämarkkinoiden toimintaa. Kun sovelletaan
 yhdenmukaisesti yhteisiä kriisinratkaisusääntöjä ja kun keskusviranomainen voi
 käyttää yhteistä eurooppalaista kriisinratkaisurahastoa, unionin
 pankkimarkkinoiden asianmukainen toiminta palautuu, perusoikeuksien käytön
 esteet poistuvat ja kilpailun merkittävä vääristyminen vältetään ainakin niissä
 jäsenvaltioissa, jotka osallistuvat luottolaitosten valvontaan Euroopan
 tasolla.
 Direktiivillä [ ] yhdenmukaistetaan toimintaa
 merkittävästi mutta jätetään kuitenkin jäsenvaltioille joustoa, mikä tarkoittaa
 sitä, että sisämarkkinoille voi edelleen jäädä epäyhtenäisyyttä. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi tarjoaa sen sijaan yhdennetyn päätöksentekorakenteen,
 jossa yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa suoritettava
 kriisinratkaisu on yhteisen valvontamekanismin valvonnassa. Tämän tarkoituksena
 on estää se, että yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden
 pankit olisivat epäedullisessa kilpailuasemassa verrattuna siihen
 osallistumattomien jäsenvaltioiden pankkeihin, koska keskitetty järjestelmä
 kaatumassa olevia pankkeja varten puuttuu. Sen varmistamiseksi, että kaikki
 osallistuvat jäsenvaltiot luottavat täysin pankkien kriisinratkaisuprosessin
 laatuun ja puolueettomuuteen etenkin paikallisten talousvaikutusten osalta,
 kriisinratkaisupäätökset valmistelee ja niitä valvoo keskitetysti yhteinen
 kriisinratkaisuneuvosto. Näin varmistetaan johdonmukainen ja yhdenmukainen
 toimintamalli. Kriisinratkaisuprosessin panee alulle komissio. Komissio myös
 päättää asianomaiseen yhtiöön sovellettavien kriisinratkaisuvälineiden
 puitteista ja kriisinratkaisurahaston käytöstä kriisinratkaisutoimien
 tukemiseen.
 Ehdotetulla asetuksella perustetaan lisäksi
 yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto, jolla tuetaan ja tehostetaan
 kriisinratkaisuprosessia. Ehdotettua asetusta sovelletaan suoraan kaikissa
 jäsenvaltioissa, mutta se koskee vain niitä yhtiöitä, jotka ovat yhteisen
 valvontamekanismin valvonnassa. Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten
 vakavaraisuusvaatimuksista 26. kesäkuuta 2013 annetulla Euroopan parlamentin ja
 neuvoston asetuksella (EU) N:o 575/2013[9],
 oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta 26. kesäkuuta 2013 annetulla
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/36/EY[10] ja direktiivillä [ ]
 vahvistettua yhteistä sääntökirjaa sovelletaan osallistuviin jäsenvaltioihin
 kuten niitä sovelletaan koko sisämarkkinoiden piirissä.
 Asianmukainen oikeusperusta on näin ollen
 SEUT-sopimuksen 114 artikla.
 3.2. Toissijaisuusperiaate
 SEU-sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa
 tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka
 eivät kuulu sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin
 jäsenvaltiot eivät voi keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka
 paikallisella tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan
 tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten
 vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla.
 Ainoastaan Euroopan tasolla toteutettavilla
 toimilla voidaan varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisu
 hoidetaan mahdollisimman pienin heijastusvaikutuksin ja johdonmukaisella
 tavalla yhteisten sääntöjen mukaisesti. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla
 saavutetaan huomattavia mittakaavaetuja ja vältetään kielteiset
 ulkoisvaikutukset, joita puhtaasti kansalliset päätökset ja yksinomaan
 kansallisten varojen käyttö voivat aiheuttaa. Huomattavat erot kansallisella
 tasolla toteutetuissa kriisinratkaisupäätöksissä, joihin vaikuttavat
 paikalliset erityisyydet ja rahoitusmahdollisuudet, voivat vaarantaa
 sisämarkkinoiden vakauden ja yhtenäisyyden.
 Yhteisen valvontamekanismin perustamisella
 varmistetaan tasapuoliset toimintamahdollisuudet pankkien valvonnassa ja
 vähennetään laiminlyöntien vaaraa. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla
 puolestaan varmistetaan, että kun pankki kaatuu, uudelleenjärjestely voidaan
 toteuttaa mahdollisimman vähäisin kustannuksin, velkojat saavat
 oikeudenmukaisen ja yhtäläisen kohtelun ja rahoitusta voidaan siirtää nopeasti
 mahdollisimman tuottavaan käyttöön sisämarkkinoilla.
 Tämän vuoksi on aiheellista, että unioni
 ehdottaa tarvittavia lainsäädäntötoimia, joilla perustetaan tällainen
 kriisinratkaisujärjestely yhteisen valvontamekanismin valvontaan kuuluville
 pankeille. Soveltuva oikeudellinen väline on asetus, sillä sen avulla voidaan
 välttää eroavuudet kansallisessa täytäntöönpanossa ja varmistaa yhtenäiset
 institutionaaliset mekanismit ja tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankeille.
 3.3. Suhteellisuusperiaate
 Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti unionin
 toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen
 perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi.
 Pankkiunionissa pankkien valvonta ja
 kriisinratkaisu on toteutettava samalla viranomaistasolla. Muutoin
 eurooppalaisen valvojan ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välille
 voi syntyä jännitteitä päätettäessä siitä, miten vaikeuksissa olevien pankkien
 kanssa toimitaan ja miten tähän liittyvät kustannukset katetaan. Nämä
 jännitteet voisivat vaarantaa sekä valvonnan että kriisinratkaisun tehokkuuden
 ja vääristää jäsenvaltioiden välistä kilpailua.
 Äskettäinen kriisi toi esiin tarpeen toteuttaa
 nopeasti ja määrätietoisesti toimia, joita tuetaan rahoitusjärjestelyin
 Euroopan tasolla. Näin voidaan välttää kansallisesti toteutetusta pankkien
 kriisinratkaisusta aiheutuvat suhteettomat vaikutukset reaalitaloudelle,
 hillitä epävarmuutta sekä estää talletuspako ja kriisin leviäminen sisämarkkinoilla.
 Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla varmistettaisiin, että osallistuvassa
 jäsenvaltiossa sovelletaan samoja sääntöjä samalla tavalla kaikkiin kaatumassa
 oleviin pankkeihin. Riittävällä tukirahoituksella lievennettäisiin yksittäisten
 pankkien ongelmia siten, etteivät ongelmat muunnu luottamuksen puutteeksi koko
 pankkijärjestelmää kohtaan kyseisessä jäsenvaltiossa tai muissa
 jäsenvaltioissa, jotka markkinat mieltävät altistuvan samanlaisille riskeille.
 Kun otetaan huomioon lisääntynyt
 oikeusvarmuus, asianmukaisesti yhteensovitetut kannustimet pankkiunionin
 yhteydessä sekä keskitetyillä ja yhtenäisillä kriisinratkaisutoimilla
 saavutettavat taloudelliset hyödyt, voidaan todeta, että ehdotus on
 suhteellisuusperiaatteen mukainen eikä siinä ylitetä sitä, mikä on tarpeen
 tavoitteiden saavuttamiseksi.
 Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia
 ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut
 periaatteet, erityisesti oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus sekä
 oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja
 se on pantava täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
 4. EHDOTUKSEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
 4.1. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi
 4.1.1. Periaatteet, rakenne ja
 soveltamisala
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin on
 sisällettävä päätöksentekorakenteet, jotka ovat oikeudellisesti päteviä ja
 kriisitilanteessa toimivia. Päätöksenteossa on varmistettava Euroopan tason
 päätökset, mutta jäsenvaltiot on otettava mukaan päätöksentekoon, sillä
 pankkien kriisinratkaisulla on suuri merkitys kansantalouksille.
 Yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin
 sovelletaan elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä vahvistettua pankkien
 kriisinratkaisua koskevaa yhteistä sääntökirjaa, kun kyse on tähän mekanismiin
 osallistuvien jäsenvaltioiden vaikeuksissa olevista pankeista. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi koostuu yhtenäisistä säännöistä ja menettelyistä,
 joita yhteinen kriisinratkaisuneuvosto soveltaa yhdessä komission sekä
 osallistuvien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa.
 Euroopan komissio osallistuu yhteiseen
 kriisinratkaisumekanismiin vain siinä määrin kuin on tarpeen tässä asetuksessa
 säädettyjen erityisten tehtävien suorittamiseksi sekä perussopimuksen nojalla
 tehtävän valtiontukien valvonnan yhteydessä tai soveltaakseen analogisesti
 SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita.
 Kriisinratkaisuprosessin ominaispiirteiden
 vuoksi yhteinen kriisinratkaisumekanismi ei kuitenkaan noudata yhteisessä
 valvontamekanismissa omaksuttua eriytettyä lähestymistapaa, jonka mukaan
 erityyppisiä pankkeja varten käytetään eriytettyjä toimintamalleja.
 Päivittäinen valvonta on jatkuva tehtävä, mutta vain muutama pankki
 todennäköisesti kaatuu ja on kriisinratkaisun kohteena tiettynä ajankohtana.
 Lisäksi yhteisen kriisinratkaisumekanismin kattava soveltamisala on täysin
 yhteensopiva sen logiikan kanssa, että EKP voi ottaa valvontaansa minkä tahansa
 pankin ongelmatilanteessa, pankin mahdollinen kriisinratkaisu mukaan luettuna.
 Kriisi on osoittanut, että myös muut kuin suuret kansainväliset pankit
 tarvitsevat kriisinratkaisupuitteet Euroopan tasolla. Jos erikokoisia pankkeja
 varten olisi olemassa eriytyneet kriisinratkaisuviranomaiset, myös rahoitus ja
 varautumismekanismit olisivat eriytyneitä, mikä voisi juurruttaa kytkentöjä
 valtioiden ja pankkien välille ja vääristää kilpailua.
 4.1.2. Yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin toimien periaatteet
 Objektiivisen ja oikeudenmukaisen
 kriisinratkaisuprosessin varmistamiseksi kaikkinainen komission, yhteisen
 kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 harjoittama syrjintä, joka perustuu kansallisuuteen tai toimipaikkaan ja
 kohdistuu pankkeihin, niiden tallettajien, velkojiin tai osakkeenomistajiin, on
 kielletty. Rajat ylittävää toimintaa harjoittavien konsernien kriisinratkaisua
 ohjaa muutama periaate, jotta voidaan varmistaa yhdenvertainen kohtelu
 konsernin eri yhtiöiden välillä, ottaa asianmukaisesti huomioon
 kriisinratkaisuun osallistuvien jäsenvaltioiden edut ja välttää tilanne, jossa
 velkojille kohdennetut kustannukset ylittävät kustannukset, jotka aiheutuisivat
 tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Ehdotuksessa pyritään
 varmistamaan, että jos kriisinratkaisu kohdistuu vain osaan konserniin
 kuuluvista yhtiöistä, kriisinratkaisuprosessilla ei ole kielteisiä vaikutuksia
 niihin konsernin yhtiöihin, jotka eivät ole kriisinratkaisun kohteena.
 Periaatteena on, että kriisinratkaisusta aiheutuvat kustannukset katetaan
 velkakirjojen arvon alaskirjauksella ja pankkialan toimesta. Sen vuoksi
 ehdotuksessa varmistetaan, että komissio, yhteinen kriisinratkaisuneuvosto ja
 kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset päättävät kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyistä siten, että poikkeuksellisesti käytettävän julkisen tuen
 määrä on mahdollisimman pieni.
 4.1.3. Suhde valtiontukea koskevaan
 komission valvontaan
 Yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa
 valtiontukea koskeva komission valvonta säilytettäisiin kaikissa olosuhteissa.
 Tämä tarkoittaa sitä, että kun EKP on ilmoittanut komissiolle ja yhteiselle
 kriisinratkaisuneuvostolle jonkin pankin olevan kaatumassa tai todennäköisestä
 kaatuvan, yhteisen kriisinratkaisumekanismin mukaisen kriisinratkaisumenettelyn
 olisi soveltuvin osin tapahduttava rinnakkain valtiontukimenettelyn kanssa, eli
 asianomaista jäsenvaltiota tai asianomaisia jäsenvaltioita olisi kehotettava
 antamaan komissiolle tieto aiotuista toimenpiteistä SEUT-sopimuksen 108
 artiklan mukaisesti. Tämä edellyttää, että yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja
 komission välille luodaan jatkuva yhteistyö ja tiedonvaihto
 valtiontukimenettelyn toteuttamiseksi. Komission tekemä valtiontukisääntöjen
 mukainen päätös olisi myös edellytyksenä sille, että komissio voi tehdä
 päätöksen pankin asettamisesta kriisinratkaisuun. Jos kriisinratkaisurahaston
 käyttöön ei liity valtiontukea, edellytyksenä päätöksen tekemiselle pankin
 asettamisesta kriisinratkaisuun olisi sovellettava analogisesti SEUT-sopimuksen
 107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita, jotta säilytetään
 sisämarkkinoiden yhtenäisyys osallistuvien ja osallistumattomien
 jäsenvaltioiden välillä.
 4.1.4. Tehtävät ja
 päätöksentekorakenne
 Yhteinen kriisinratkaisumekanismi kattaa
 kaikki keskeiset kriisinratkaisutehtävät, jotka ovat välttämättömiä kaatuvien
 pankkien kriisinratkaisussa. Näihin tehtäviin kuuluvat muun muassa seuraavat:
 luvan antaminen yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamiseen
 kriisinratkaisusuunnitelman laadinnassa, kriisinratkaisusuunnitelmien laadinta,
 kriisinratkaisusuunnitelmien tarkistaminen, pankkien purkamismahdollisuuksien
 arviointi, päättäminen pankin asettamisesta kriisinratkaisuun,
 kriisinratkaisuvaltuuksien käyttö suhteessa kriisinratkaisun kohteena olevaan
 laitokseen ja kriisinratkaisujärjestelmien täytäntöönpano. Lisäksi yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi kattaa kriisinratkaisurahoituksen käyttöä koskevat
 päätökset.
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 koostumuksella varmistetaan, että päätöksentekorakenteet ovat oikeudellisesti
 päteviä ja tehokkaita, myös kriisien aikana. Ne on suunniteltu varmistamaan,
 että päätökset tehdään Euroopan tasolla ja että jäsenvaltiot ovat mukana
 päätöksenteossa, sillä pankkien kriisinratkaisulla on suuri merkitys
 kansantalouksille.
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 päätöksentekorakenteisiin kuuluvat yhteinen kriisinratkaisuneuvosto,
 osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ja
 Euroopan komissio. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehtävät on jaettu
 yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 kesken.
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehokkuuden
 ja siihen liittyvän vastuullisuuden varmistamiseksi Euroopan komissio on EU:n
 toimielimenä oikeudellisesti toimivaltainen panemaan alulle pankin
 kriisinratkaisun yhteisen kriisinratkaisuneuvoston suosituksen perusteella tai
 omasta aloitteestaan. Jos komissio panee alulle kriisinratkaisumenettelyn, se
 päättäisi myös kussakin tapauksessa sovellettavien kriisinratkaisuvälineiden
 puitteista ja kriisinratkaisurahaston käytöstä. Ehdotuksen mukaan yhteinen
 kriisinratkaisuneuvosto tekee kaikki muut päätökset yhteistä
 kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen, jäljempänä ’YKM-asetus’, nojalla
 ja osoittaa ne kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille kansallisella
 tasolla täytäntöönpanoa varten YKM-asetuksen sekä direktiivin [ ] mukaisesti.
 Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto seuraa, miten kansalliset
 kriisinratkaisuviranomaiset panevat sen päätökset täytäntöön kansallisella
 tasolla, ja jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen ei noudata sen
 päätöstä, se voisi osoittaa päätöksiä suoraan pankeille.
 4.1.5. Päätöksentekoprosessi
 Direktiivissä [ ] esitetyn sääntökirjan mukaan
 kaatuva tai todennäköisesti kaatuva pankki asetettaisiin kriisinratkaisuun, kun
 kaatumista ei voida estää millään yksityissektorin järjestelyllä ja kun
 kriisinratkaisu on yleisen edun mukaista, koska pankin tilanteella on
 merkitystä koko järjestelmän kannalta siten, että sen kaatuminen aiheuttaisi
 vahinkoa rahoitusvakaudelle. Kriisinratkaisun tavoitteena on varmistaa pankin
 kriittisten toimintojen jatkuvuus, suojella rahoitusvakautta, minimoida
 turvautuminen veronmaksajien rahoihin sekä suojella tallettajia.
 Kriisinratkaisu käynnistyy prosessilla, jossa
 varmistetaan, että kaatuvan pankin osalta tehdään perusteltu ja puolueeton
 päätös:
 –
 EKP antaa pankkivalvojana komissiolle, yhteiselle
 kriisinratkaisuneuvostolle ja asianomaisille kansallisille viranomaisille ja
 ministeriöille tiedon siitä, että pankki on kaatumassa;
 –
 yhteinen kriisinratkaisuneuvosto arvioi, onko
 kyseessä järjestelmään vaikuttava uhka ja onko jääty ilman yksityisen sektorin
 ratkaisua;
 –
 jos näin on, yhteinen kriisinratkaisuneuvosto
 suosittaa, että komissio panee kriisinratkaisun alulle;
 –
 komissio päättää panna kriisinratkaisun alulle ja
 ilmoittaa yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle puitteet
 kriisinratkaisuvälineiden soveltamiselle ja kriisinratkaisurahaston
 käyttämiselle kriisinratkaisutoimien tukemiseen. Kriisinratkaisuneuvosto
 hyväksyy kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitetulla päätöksellä
 kriisinratkaisujärjestelmän, jossa esitetään kriisinratkaisuvälineet ja ‐toimet
 sekä rahoitustoimenpiteet ja jossa ohjeistetaan asianomaisia kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia panemaan täytäntöön kriisinratkaisutoimenpiteet;
 –
 kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat
 täytäntöön yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päättämät toimenpiteet kansallisen
 lainsäädännön mukaisesti. Jos kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset eivät
 noudata yhteisen kriisinratkaisuneuvoston päätöksiä, kriisinratkaisuneuvostolla
 on valtuudet syrjäyttää kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ja osoittaa
 tiettyjä kriisinratkaisutoimenpiteiden täytäntöönpanopäätöksiä suoraan
 pankeille.
 4.1.6. Vastuuvelvollisuus ja
 talousarvio
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin kukin
 yksittäinen osatekijä toteuttaa tehtäviään itsenäisesti, ja kuhunkin niistä sovelletaan
 tiukkoja vastuuvelvollisuutta koskevia säännöksiä sen varmistamiseksi, että ne
 käyttävät valtuuksiaan oikein ja puolueettomasti tämän asetuksen sekä
 direktiivin [ ] asettamissa rajoissa. Tämän vuoksi yhteinen
 kriisinratkaisuneuvosto on vastuussa Euroopan parlamentille ja neuvostolle
 tämän ehdotuksen perusteella tekemistään päätöksistä. Yhteisen
 kriisinratkaisuneuvoston toimet annetaan tiedoksi myös osallistuvien
 jäsenvaltioiden kansallisille parlamenteille. Kriisinratkaisuneuvoston on
 vastattava mahdollisiin huomautuksiin tai kysymyksiin, joita osallistuvien
 jäsenvaltioiden kansalliset parlamentit sille osoittavat. Yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin talousarvio, joka sisältää yhteisen
 kriisinratkaisurahaston, ei ole osa unionin talousarviota. Yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin tehtäviin liittyvät menot sekä rahaston hallinnointi
 ja käyttö rahoitetaan pankkialan maksuosuuksilla.
 4.1.7. Suhde osallistumattomiin
 jäsenvaltioihin
 Direktiivillä [ ] perustetaan kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten keskuudessa kriisinratkaisukollegioita, jotka
 puuttuvat pankkialan konsernien ongelmiin. Näin varmistetaan kaikkien niiden
 jäsenvaltioiden, joissa pankki toimii, kriisinratkaisuviranomaisten
 asianmukainen ja tasapainoinen osallistuminen. Euroopan pankkiviranomaisella
 (EPV) on sovittelijan tehtävä tilanteissa, joissa kotijäsenvaltion ja
 vastaanottavan jäsenvaltion kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset ovat eri
 mieltä kriisinratkaisusuunnitelmien valmistelusta ja itse kriisinratkaisusta.
 Yhteinen kriisinratkaisumekanismi korvaa luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetussa
 direktiivissä [ ] säädetyt kriisinratkaisukollegiot sellaisten yhtiöiden ja
 konsernien osalta, jotka ovat sijoittautuneet yksinomaan yhteiseen valvontamekanismiin
 osallistuviin jäsenvaltioihin. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 edustajat sen sijaan osallistuvat yhteiseen kriisinratkaisuneuvostoon.
 Pankkeihin, jotka ovat sijoittautuneet
 osallistumattomiin jäsenvaltioihin, sellaisina kuin ne on määritelty yhteistä
 valvontamekanismia koskevassa asetuksessa, direktiiviä [ ] sovelletaan edelleen
 täysimääräisesti. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten väliseen vuorovaikutukseen sovelletaan
 osallistumattomissa jäsenvaltioissa samoin täysimääräisesti direktiiviä [ ].
 Eri kriisinratkaisurahastojen välistä vuorovaikutusta koskevia säännöksiä
 (vastavuoroisuus sekä vapaaehtoinen keskinäinen lainananto ja lainanotto)
 sovelletaan myös täysimääräisesti yhteisen kriisinratkaisurahaston ja
 osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisurahastojen
 välillä. Lisäksi ehdotuksessa selvennetään, että direktiivissä [ ] ja
 EPV-asetuksessa tarkoitetut Euroopan pankkiviranomaisen tehtävät,
 sovitteluvaltuudet mukaan lukien, ovat täysimääräisesti käytössä yhteisen
 kriisinratkaisuneuvoston suhteen.
 Ehdotuksessa otetaan lisäksi kolmella tavalla
 huomioon sellaisten pankkien tilanne, jotka ovat sijoittautuneet
 jäsenvaltioihin, jotka eivät osallistu yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin.
 Ensimmäiseksi ehdotetussa asetuksessa
 säädetään yhteisen kriisinratkaisumekanismin osatekijöitä koskevasta
 syrjimättömyyden periaatteesta, jonka mukaan luottolaitoksia, tallettajia,
 sijoittajia tai muita velkojia ei saa syrjiä kansallisuuden tai toimipaikan
 perusteella.
 Toiseksi ehdotetussa asetuksessa edellytetään,
 että kun konserniin kuuluu sekä osallistuvaan jäsenvaltioon että
 osallistumattomaan jäsenvaltioon sijoittautuneita luottolaitoksia, yhteinen
 kriisinratkaisuneuvosto korvaa osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset
 kriisinratkaisuviranomaiset direktiivissä [ ] tarkoitetuissa
 kriisinratkaisukollegioissa.
 Kolmanneksi
 osallistumattomien jäsenvaltioiden on aina mahdollista liittyä yhteiseen
 valvontamekanismiin ja varmistaa näin, että niiden alueelle sijoittautuneisiin
 pankkeihin sovelletaan yhteistä kriisinratkaisumekanismia.
 4.1.8. Suhde luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä [ ] annettuun
 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin [ ]
 Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten
 elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetussa direktiivissä [ ] esitettyä
 sääntökirjaa sovelletaan osallistuviin jäsenvaltioihin yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin puitteissa siten kuin sitä sovelletaan koko sisämarkkinoilla.
 Tästä voidaan tehdä poikkeuksia ainoastaan silloin, kun tässä asetuksessa
 säädetyt menettelyt tai säännökset syrjäyttävät direktiivin [ ] asiaankuuluvat
 säännökset (esimerkiksi säännökset rajat ylittävistä kollegioista, jotka
 yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa tapahtuva päätöksenteko
 syrjäyttää).
 Yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskevaan
 ehdotukseen otetaan eräitä säännöksiä, jotka ovat yhtäläisiä direktiivin [ ]
 säännösten kanssa, sillä yhteisen kriisinratkaisuneuvoston ja komission on
 perustettava toimensa suoraan sovellettavaan unionin oikeuteen. Joissakin
 toisissa tämän ehdotuksen säännöksissä tehdään erityisiä ristiviittauksia
 direktiiviä [ ] koskevaan komission ehdotukseen. Joitakin näistä säännöksistä
 on muutettu Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnan
 toukokuussa äänestämällä mietinnöllä sekä 26. kesäkuuta vahvistetulla neuvoston
 yleisnäkemyksellä. YKM-asetuksen on viime kädessä oltava täysin sen mukainen,
 mitä Euroopan parlamentti ja neuvosto sopivat direktiivistä [ ]. Tässä
 ehdotuksessa viitataan tuoreimpaan saatavilla olevaan asiakirjaan, joka on
 neuvoston yleisnäkemys. Koska Euroopan parlamentin ja neuvoston väliset
 neuvottelut ovat käynnissä eikä direktiivi ole vielä lopullisessa muodossaan,
 komission tavoitteena on korvata kyseiset oikeussäännökset lainsäädäntövallan
 käyttäjien välisten, direktiiviä [ ] koskevien neuvottelujen lopullisten
 tulosten mukaisesti.
 Direktiivillä [ ] jo säänneltyjen tiettyjen
 näkökohtien osalta on välttämätöntä yhdenmukaistaa säännöksiä vielä lisää,
 jotta yhteinen kriisinratkaisumekanismi toimisi moitteettomasti yhdessä
 yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston kanssa. Ensinnäkin saatavien
 etuoikeusjärjestys olisi kaikilta osin yhdenmukaistettava kriisinratkaisua
 varten siten, että periaatteena on tallettajien asettaminen etusijalle.
 Asetusehdotuksen 15 artiklassa yhdenmukaistetaan saatavien etuoikeusjärjestys
 kriisinratkaisussa siten, että periaatteena on tallettajien asettaminen
 etusijalle. Komissio katsoo, että tällainen yhdenmukaistaminen on tarpeen
 kaikkien direktiivin [ ] soveltamisalaan kuuluvien yhtiöiden osalta, jotta
 varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Toiseksi
 joustavuus velkakirjojen arvon alaskirjauksen käytössä on yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 puitteissa rajattava tiukasti, ja kaikkiin pankkeihin on sovellettava sen
 yhteydessä samoja edellytyksiä. Sen vuoksi asetusehdotuksen 24 artikla sisältää
 tiukan lisärajauksen, joka perustuu 26. kesäkuuta 2013 vahvistettuun neuvoston
 yleisnäkemykseen ja jossa suljetaan tässä yhteydessä pois direktiivissä [ ]
 säädettyjen poikkeusten käyttö (erityisesti velkakirjojen arvon alaskirjauksen
 kynnysarvon laskemisessa).
 4.2. Kriisinratkaisuneuvosto
 4.2.1. Hallinto
 Jotta voidaan varmistaa tehokas ja vastuullinen
 päätöksentekoprosessi kriisinratkaisussa, kriisinratkaisuneuvoston rakenne ja
 toimintasäännöt edellyttävät kaikkien jäsenvaltioiden, joita asia suoraan
 koskee, asianmukaista osallistumista. Kriisinratkaisuneuvosto koostuu
 pääjohtajasta, varapääjohtajasta, komission ja EKP:n nimittämistä edustajista
 sekä kunkin osallistuvan jäsenvaltion nimittämistä, kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia edustavista jäsenistä. Kriisinratkaisuneuvosto,
 jonka puheenjohtajana toimii pääjohtaja, kokoontuu ja toimii kahdessa
 kokoonpanossa: johdon istunnossa ja täysistunnossa. Kriisinratkaisuneuvoston
 kokouksiin voi kutsua tarkkailijoita.
 Täysistunnossa kriisinratkaisuneuvoston on
 tarkoitus tehdä kaikki yleisluontoiset päätökset. Johdon istunnossa
 kriisinratkaisuneuvosto tekee päätöksiä, jotka koskevat yksittäisiä yhtiöitä
 tai pankkialan konserneja. Päätökset liittyvät kriisinratkaisun suunnitteluun,
 valtuuksiin tehdä varhaisessa vaiheessa päätöksiä
 kriisinratkaisujärjestelmistä, mukaan lukien kriisinratkaisurahaston käyttö
 kriisinratkaisuprosessin rahoituksessa, ja kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten ohjaamiseen kriisinratkaisupäätösten
 täytäntöönpanossa.
 Johdon istunnossa kriisinratkaisuneuvoston
 kokoonpanoon kuuluvat pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n
 nimittämät edustajat.
 Kokoontuessaan johdon istunnossa
 kriisinratkaisuneuvosto kutsuu pääjohtajan, varapääjohtajan ja komission ja
 EKP:n nimittämien jäsenten lisäksi mukaan myös asiaankuuluvien kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten nimittämiä jäseniä sen mukaan, mitkä pankit tai
 konsernit kussakin tapauksessa ovat kriisinratkaisun kohteena. Tämän vuoksi
 rajat ylittävien pankkikonsernien kriisinratkaisussa kokouksiin ja
 päätöksentekoprosessiin osallistuvat sekä sen jäsenvaltion, jossa konsernitason
 kriisinratkaisuviranomainen sijaitsee, nimittämä jäsen, että niiden
 jäsenvaltioiden, joihin tytäryhtiöt tai muut konsolidoidun valvonnan piiriin
 kuuluvat yhtiöt ovat sijoittautuneet, nimittämät jäsenet.
 Kriisinratkaisuneuvostoa koskevissa äänestyssäännöissä otetaan huomioon, että
 on tarpeen tarkastella kaikkien niiden jäsenvaltioiden etua, joita
 kriisinratkaisupäätös koskee. Yhdelläkään käsittelyyn osallistuvista ei ole
 veto-oikeutta.
 Koska jäsenvaltioilla on täysivaltaisuus
 päättää kansallisten talousarviovarojen käytöstä, ehdotettavassa asetuksessa
 säädetään nimenomaisesti, ettei yhteinen kriisinratkaisumekanismi voi
 edellyttää, että jäsenvaltiot antavat poikkeuksellista julkista tukea
 kriisinratkaisun kohteena oleville yhtiöille. Lisäksi, jotta voidaan ottaa
 täysin huomioon jäsenvaltioille mahdollisesti aiheutuvat julkistaloudelliset
 vaikutukset, asianomaisten kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 kriisinratkaisuneuvostoon nimittämät jäsenet voivat johdon istunnossa pyytää
 yhtä lisäkäsittelyä, jossa keskustellaan tällaisista mahdollisista
 vaikutuksista.
 4.2.2. Toimivalta
 Kriisinratkaisuneuvosto kokoaa keskitetysti
 tiedot, jotka EKP:llä ja kansallisilla kriisinratkaisuviranomaisilla on
 toimivaltansa piiriin kuuluvien pankkien taloudellisesta vakaudesta.
 Kansallisten valtuuksien puitteissa toimivien kansallisten viranomaisten
 verkostoon verrattuna näin voidaan paremmin arvioida olosuhteet, jotka
 saattaisivat johtaa siihen, että jokin pankki on asetettava kriisinratkaisuun,
 ja vältetään vaikutusten leviäminen rajojen yli. Ehdotus rakentuu elvytys- ja
 kriisinratkaisudirektiivissä esitetyille puitteille, ja siinä valtuutetaan
 kriisinratkaisuneuvosto puuttumaan asiaan nopeasti, kun pankin tai konsernin
 taloudellinen tilanne on heikkenemässä.
 Kriisinratkaisuneuvostolle on annettu
 valtuudet päättää, milloin suositella komissiota asettamaan pankki tai konserni
 kriisinratkaisuun. Kun komissio katsoo, että edellytykset täyttyvät, ja asettaa
 pankin kriisinratkaisuun, kriisinratkaisuneuvosto päättää – komission vahvistamissa
 puitteissa – sovellettavia kriisinratkaisuvälineitä koskevista yksityiskohdista
 sekä siitä, miten kriisinratkaisurahaston varat kohdennetaan. Tämän toimivallan
 ansiosta kriisinratkaisuneuvosto voi valita ja soveltaa
 kriisinratkaisuvälineitä, sääntöjä ja menettelyjä yhdenmukaisella tavalla.
 Erityisesti silloin, kun pankit toimivat useissa eri maissa, voidaan tämän
 ansiosta päästä eroon nykyisistä eroavuuksista jäsenvaltioiden säännöissä ja
 toimintamalleissa, samoin kuin kielteisistä seurauksista, joita eroavuuksilla
 on unionin pankkimarkkinoiden toimintaan.
 Tällaisella kriisinratkaisuneuvostolle
 annetulla suoralla vastuulla varmistetaan pankkien tasavertainen kohtelu
 osallistuvissa jäsenvaltioissa, luottamus pankkien kriisinratkaisua koskevan
 yhteisen sääntökirjan täytäntöönpanoon sekä sen ennustettavuus. Tämä lisää
 oikeusvarmuutta ja auttaa säilyttämään paremmin rahoitusvarojen arvon, kun
 tarpeettomat keskeytykset pääomavirroissa vältetään. Tällä varmistetaan myös
 se, että kaatumassa olevan luottolaitoksen varoja käytetään kaikkein
 tuottoisimmalla tavalla niin, että velkojien tappiot osallistuvissa
 jäsenvaltioissa ovat mahdollisimman pienet, sen sijaan että niiden käyttö
 riippuisi yksittäisten jäsenvaltioiden eduista.
 Kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että
 kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat kriisinratkaisupäätökset
 huolellisesti täytäntöön kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Tässä
 tarkoituksessa kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet valvoa ja arvioida
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten toteuttamaa täytäntöönpanoa: se voi
 tarvittaessa hankkia tietoja suoraan pankeilta tai suorittaa tutkimuksia tai
 paikan päällä tehtäviä tarkastuksia. Jos kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen ei pane kriisinratkaisupäätöstä täytäntöön sovitun kriisinratkaisujärjestelmän
 mukaisesti, kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet osoittaa tiettyjä päätöksiä
 suoraan asianomaiselle pankille ja vaatia toteuttamaan tarvittavat toimet
 kriisinratkaisupäätöksen täytäntöön panemiseksi.
 4.2.3. Eurooppalainen ja kansainvälinen
 yhteistyö
 Tehtäviensä suorittamiseksi
 kriisinratkaisuneuvosto tekee yhteistyötä EKP:n ja muiden sellaisten
 viranomaisten kanssa, joilla on valtuudet valvoa luottolaitoksia yhteisen
 valvontamekanismin puitteissa, sekä muiden Euroopan finanssivalvontajärjestelmään
 kuuluvien viranomaisten kanssa. Lisäksi kriisinratkaisuneuvosto toimii
 tiiviissä yhteistyössä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, sillä
 ne ovat keskeisessä asemassa kriisinratkaisutoimenpiteiden valmistelussa ja
 täytäntöönpanossa.
 Koska monet luottolaitokset toimivat myös
 unionin ulkopuolella, kriisinratkaisuneuvostolle annetaan yksinomainen
 toimivalta tehdä osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten
 puolesta ei-sitovia yhteistyösopimuksia unionin ulkopuolisten maiden
 viranomaisten kanssa.
 4.3. Yhteinen pankkialan
 kriisinratkaisurahasto
 4.3.1. Periaatteet, perustaminen ja
 tehtävät
 Kriisinratkaisuneuvoston toimintaa ohjaa
 periaate, jonka mukaan kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä
 aiheutuneista tappioista, kustannuksista tai muista menoista vastaavat
 ensisijaisesti kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat ja
 velkojat ja viime kädessä tarvittaessa rahoitusala. Vaikka laitoksen
 uudelleenjärjestelyn kustannusten kattamiseen olisikin käytettävä laitoksen
 sisäisiä resursseja, on käytössä oltava mekanismi, jonka avulla laitos (joko
 alkuperäisessä muodossaan, omaisuudenhoitoyhtiön kautta tai erillisenä
 varainhoitoyhtiönä – roskapankkina) voi jatkaa toimintaansa. Sen vuoksi on
 tärkeää perustaa pankkialan kriisinratkaisurahasto, jolla varmistetaan
 tehokkaat kriisinratkaisutoimet, kuten lyhytaikainen rahoitus kriisinratkaisun
 kohteena olevalle laitokselle tai takaukset kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen mahdollisille ostajille.
 Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
 ensisijaisena tavoitteena on rahoitusvakauden varmistaminen, ei niinkään
 tappioiden kattaminen tai pääoman hankinta kriisinratkaisun kohteena olevalle
 laitokselle. Kriisinratkaisurahastoa ei tulisi pitää tukirahastona. On kuitenkin
 mahdollista, että esiintyy poikkeustilanteita, joissa sisäisiä varoja on ensin
 riittävästi käytetty (vähintään 8 % kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen
 veloista ja omista varoista), mutta ensisijaista tavoitetta ei voitaisi
 saavuttaa ilman että kriisinratkaisurahasto kattaa tappiot tai antaa käyttöön
 varoja. Ainoastaan tällaisissa olosuhteissa kriisinratkaisurahasto voisi toimia
 yksityisten varojen lisäksi käytettävänä viimeisenä takeena.
 Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
 luominen on perusteltua ensisijaisesti siitä syystä, että yhdentyneillä
 rahoitusmarkkinoilla pankin kriisinratkaisuun annettava rahoitustuki parantaa
 rahoitusvakautta ja muiden pankkien terveyttä sekä asianomaisessa
 jäsenvaltiossa että muissakin jäsenvaltioissa. Koska osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankit ovat tällaisen tuen välillisiä edunsaajia, myös muiden
 kuin yhden jäsenvaltion pankkien olisi osallistuttava tuen rahoittamiseen.
 Kriisinratkaisurahaston kautta voidaan
 yhdistää kaikkien euroalueen pankkien resurssit, ja tämä muodostaa paljon
 tehokkaamman puskurin sellaisia pankkikriisejä vastaan, joissa tappiot
 keskittyvät epäsymmetrisesti vain joihinkin jäsenvaltioihin. Tässä suhteessa
 kriisinratkaisurahasto toimii euroalueen laajuisena suojamekanismina. Äskettäinen
 kriisi osoitti, että tappiot syntyivät jäsenvaltioissa eri tavoin.
 Mahdollisista tulevista pankkialan häiriöistä
 aiheutuvat tappiot keskittyvät todennäköisesti tiettynä ajankohtana tiettyihin
 jäsenvaltioihin, ja sen vuoksi yhteinen, yksityinen eurooppalainen
 varautumismekanismi vaimentaa tällaisia häiriöitä niiden rahoitusosuuksien
 avulla, joita koko euroalueen pankkiala on suorittanut etukäteen ja,
 äärimmäisissä tapauksissa, jälkikäteen, paljon tehokkaammin kuin erikseen
 käytetyt kansalliset varautumisjärjestelyt. Yhdistämällä tällä tavoin resurssit
 Euroopan tasolla kriisinratkaisurahasto tarjoaa enemmän kapasiteettia ja
 parantaa pankkijärjestelmän häiriönsietokykyä. Samanaikaisesti
 poikkeuksellisten jälkikäteen suoritettavien rahoitusosuuksien periminen tasaisesti
 kaikilta osallistuvien jäsenvaltioiden pankeilta pienentää tällaisten
 rahoitusosuuksien määrää kunkin pankin osalta ja rajoittaa niiden mahdollisia
 myötäsyklisiä vaikutuksia.
 Lisäksi kansallisten rajojen yli ulottuva
 tappioiden kattamismekanismi voi tehokkaasti murtaa noidankehän, joka muodostuu
 tietyssä jäsenvaltiossa vallitsevan pankkikriisin ja valtion julkisen talouden
 rahoitusaseman välisestä riippuvuussuhteesta. Tällä tavoin joidenkin
 jäsenvaltioiden nykyinen rasitus olisi lieventynyt, jos yhteinen pankkialan
 kriisinratkaisurahasto olisi ollut olemassa rahoituskriisin alusta alkaen.
 Yhteisellä pankkialan
 kriisinratkaisurahastolla, jonka kautta voidaan yhdistää osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankkialan varoja, on laajempi maksupohja ja sen vuoksi myös
 parempi maine, minkä ansiosta yhteinen kriisinratkaisuneuvosto voi tarvittaessa
 ottaa markkinoilta enemmän lainaa ja tehdä sen pienemmin kustannuksin. Paremmat
 mahdollisuudet saada markkinoilta ulkoista rahoitusta vähentävät
 kriisinratkaisurahaston tarvetta turvautua julkiseen rahoitukseen äärimmäisissä
 tappiotapauksissa, minkä ansiosta saataisiin myös katkaistua valtioiden ja
 pankkien väliset takaisinkytkennät ja suojattua veronmaksajia kriisinratkaisun
 kustannuksilta.
 Myös pankkiunionin piiriin kuuluvien laitosten
 kannustimien saamiseksi riittävän yhteneviksi tarvitaan yhteistä rahastoa. Jos
 – erityisesti rajat ylittävien pankkikonsernien tapauksessa – kriisinratkaisun
 kustannuksia, jotka ylittävät osakkeenomistajien ja velkojien kattamat kustannukset,
 olisi katettava kansallisista varoista, sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 että yhteisen valvontamekanismin tehokkuus heikentyisivät.
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 perustaminen edellyttää, että kriisinratkaisuneuvostolla on mahdollisuus käyttää
 yhteistä pankkialan kriisinratkaisurahastoa nopeasti ja tehokkaasti.
 Kriisinratkaisurahasto muodostaa yksityisen ulkoisen suojamekanismin, josta
 voidaan saada keskipitkää ja pitkäaikaista rahoitusta, jolla vältetään tai
 minimoidaan julkisten varojen käyttö pankkien kriisinratkaisussa. Lisäksi se
 tehostaa kriisinratkaisuprosessia ehkäisemällä koordinaatio-ongelmat, joita
 syntyy kansallisten varojen käytössä, erityisesti rajat ylittävien konsernien
 tapauksessa.
 4.3.2. Kriisinratkaisurahastosta
 saatava rahoitus
 Jotta voitaisiin varmistaa riittävä rahoitus,
 välttää tarpeen tullen rahoitettavien järjestelmien myötäsyklisyys ja minimoida
 tarve pyytää ulkoista rahoitustukea, kriisinratkaisurahasto tarvitsee
 välittömästi käytettävissä olevia varoja. Tämän vuoksi kriisinratkaisurahaston
 tavoitekoon olisi oltava vähintään 1 % suojatuista talletuksista osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankkijärjestelmässä. Tämä riittäisi varmistamaan hallitun
 kriisinratkaisun tulevissa kriiseissä, edellyttäen että velkojien osuus velkakirjojen
 arvon alaskirjauksessa on vähintään 8 % kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen velkojen kokonaismäärästä ja omista varoista.
 Vuoden 2011 pankkeja koskevien tietojen ja
 euroalueen pankeissa olevien suojattujen talletusten arvioidun määrän perusteella
 yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston 1 %:n tavoitekoko vastaisi noin
 55:tä miljardia euroa. Kriisinratkaisurahaston tavoitekoko absoluuttisina
 lukuina (euroina) on muuttuva, ja se suurenee automaattisesti, jos pankkiala
 kasvaa.
 Kriisinratkaisurahaston täysimääräisen
 tavoitetason saavuttamista varten on tarkoitus asettaa 10 vuoden siirtymäkausi.
 Sitä voitaisiin pidentää 14 vuoteen, jos rahastosta suoritetaan maksuja, joiden
 määrä on yli puolet rahaston tavoitekoosta. Jos kriisinratkaisurahastosta ei
 suoriteta maksuja perustamisvaiheessa, pankkiala maksaisi vuosittain noin yhden
 kymmenesosan tavoitesummasta eli absoluuttisina lukuina noin 5,5 miljardia
 euroa.
 Kriisinratkaisurahaston perustamisvaiheen
 jälkeen pankkien on maksettava lisäosuuksia, jos niiden maksuperusteet kasvavat
 tai rahastosta suoritetaan maksuja. Jos kriisinratkaisurahaston käytettävissä
 olevat rahoitusvarat putoavat alle puoleen sen tavoitekoosta, pankkien on
 maksettava vuotuinen vähimmäismaksuosuus, joka on vähintään yksi viidesosa
 yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden kaikkien
 pankkien velkojen kokonaismäärästä (pois lukien säädetty vähimmäispääoma ja
 suojatut talletukset).
 Rahoitusosuudet lasketaan elvytys- ja
 kriisinratkaisudirektiiviä noudattaen pankin velkojen perusteella, pois lukien
 omat varat ja suojatut talletukset, ja mukautetaan pankkien riskiprofiiliin.
 Tämä tarkoittaa sitä, että pankkien, jotka saavat rahoituksensa lähes
 yksinomaan talletuksista, maksuosuudet ovat käytännössä hyvin pienet. On
 selvää, että nämä pankit suorittavat maksuja kansallisiin
 talletussuojajärjestelmiin.
 Maksuosuuksien perimisestä aiheutuvat ongelmat
 terveiden laitosten rahoitusvakaudelle on tarkoitus välttää suojatoimilla,
 esimerkiksi myöntämällä väliaikainen vapautus velvollisuudesta maksaa
 jälkikäteen suoritettavia rahoitusosuuksia.
 Jos etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet
 eivät ole riittäviä eivätkä jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet ole
 välittömästi käytettävissä, saatetaan tarvita varalle lisärahoitusta, etenkin
 siirtymävaiheessa, jotta voidaan varmistaa järjestelmän kannalta olennaisten
 pankkitoimintojen jatkuvuus koko uudelleenjärjestelyprosessin ajan.
 Kriisinratkaisurahasto voi tehdä tarvittaessa lainasopimuksia tai sopia muista
 tukimuodoista saadakseen rahoitusta kriisinratkaisua varten rahoituslaitoksilta
 tai muilta kolmansilta osapuolilta (myös julkisista varoista). Tämän tuen
 maksaa periaatteessa takaisin itse kriisinratkaisun kohteena oleva laitos. Jos
 tämä ei kuitenkaan ole mahdollista, tappiot kohdennetaan asetuksen mukaan
 kaikille mekanismissa mukana oleville pankeille jälkikäteen suoritettavina
 rahoitusosuuksina. Näin varmistetaan, että julkisten varojen käyttö on
 neutraalia keskipitkällä aikavälillä.
 Jottei asetettaisi epäedulliseen asemaan niitä
 jäsenvaltioita, joilla on käytössään kriisinratkaisurahasto tämän ehdotuksen
 tullessa voimaan, asetuksessa jätetään asianomaisten jäsenvaltioiden
 päätettäväksi se, millä tavoin nykyisiä kansallisia kriisinratkaisurahastoja
 käytettäisiin niiden velvoitteiden täyttämiseen, jotka syntyvät kyseisten
 valtioiden pankeille tämän asetuksen nojalla.
 4.3.3. Talletussuojajärjestelmien
 tehtävä kriisinratkaisun yhteydessä
 Pankin kriisinratkaisun yhteydessä kansallinen
 talletussuojajärjestelmä, johon pankki on liittynyt, vastaa suojattujen
 talletusten määrään saakka tappioista, joista se olisi joutunut vastaamaan, jos
 pankki olisi purettu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tästä
 tehtävästä säädetään jo kokonaisuudessaan direktiivillä [ ].
 Yhteinen kriisinratkaisumekanismi ei vaikuta
 laitosten suojajärjestelmiin eikä muihin ryhmänsisäisiin
 rahoitustukimekanismeihin, joita jotkin luottolaitosryhmät ovat perustaneet.
 Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla puututaan tilanteeseen vasta sitten, kun
 tällaisilla yksityisen sektorin toimilla ei saada ratkaistua kaatumassa olevan
 pankin ongelmia.
 4.3.4. Kriisinratkaisurahaston
 tehtävä konsernien kriisinratkaisun yhteydessä, kun mukana on yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin ulkopuolella olevia laitoksia
 Kun kriisinratkaisun kohteena on konserneja,
 joihin kuuluu sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin kuuluvia että sen
 ulkopuolella olevia laitoksia, kriisinratkaisurahastosta maksettava
 rahoitusosuus kattaa vain ne konsernin osat, jotka kuuluvat yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 piiriin, ja loppuosa katetaan yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 rahoitusosuuden ulkopuolisilla kansallisilla rahoitusjärjestelyillä.
 Jotta voitaisiin vahvistaa kriisinratkaisun
 rahoitusta kaikkialla sisämarkkinoilla, ehdotetussa asetuksessa annetaan
 kriisinratkaisurahastolle vapaaehtoisuuden pohjalta mahdollisuus ottaa lainaa
 muilta kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyiltä tai antaa niille lainoja. Näin
 kriisinratkaisurahasto voi maksaa huomattavia maksuja, joita etukäteen ja
 jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet eivät kata. Näin tuetaan
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä myös yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 ulkopuolisissa jäsenvaltioissa.
 4.3.5. Kansallisten kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyjen korvaaminen
 Koska rahasto
 korvaa kansalliset kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyt siihen osallistuvissa
 jäsenvaltioissa, jäsenvaltiot, joilla jo on käytössä kansallisia
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä tämän asetuksen tullessa voimaan, voivat
 päättää tällaisten järjestelyjen käytöstä kansallisen lainsäädäntönsä
 mukaisesti. Jäsenvaltiot voisivat myös päättää, että kansallisilla
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyillä suoritetaan kriisinratkaisurahastoon
 maksettavat rahoitusosuudet näiden valtioiden pankkien puolesta, kunnes
 kyseisten järjestelyjen varat on käytetty loppuun.
 5. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
 Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto rahoitetaan
 kokonaisuudessaan rahoituslaitosten rahoitusosuuksilla.
 Kriisinratkaisuneuvoston perustamisvaiheessa aiheutuu kuitenkin vähäisiä
 vaikutuksia unionin talousarvioon. Yksityiskohtaiset tiedot esitetään ohessa
 olevassa rahoitusselvityksessä.
 2013/0253 (COD)
 Ehdotus
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS
 yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen
 menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten
 kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen
 kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston
 asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta
 EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
 UNIONIN NEUVOSTO, jotka
 ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
 tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
 ottavat huomioon Euroopan komission
 ehdotuksen,
 sen jälkeen kun esitys
 lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille
 parlamenteille,
 ottavat huomioon Euroopan keskuspankin
 lausunnon[11],
 ottavat huomioon Euroopan talous- ja
 sosiaalikomitean lausunnon[12],
 noudattavat tavallista
 lainsäätämisjärjestystä,
 sekä katsovat seuraavaa:
 (1) Pankkipalvelujen
 sisämarkkinoiden yhdentämisellä on ratkaiseva merkitys, kun taloutta pyritään
 elvyttämään unionissa. Nykyinen rahoitus- ja talouskriisi on kuitenkin
 osoittanut, että tämän alan sisämarkkinoiden toiminta on vaarassa ja
 rahoitusalan pirstoutuminen on yhä suurempana uhkana. Pankkienväliset markkinat
 eivät ole enää yhtä likvidit, ja rajatylittävä pankkitoiminta on vähenemässä,
 mikä johtuu häiriöiden leviämisen pelosta ja heikosta luottamuksesta muihin
 kansallisiin pankkijärjestelmiin ja jäsenvaltioiden kykyyn tukea pankkeja.
 (2) Luottamuksen puutetta ja
 markkinoiden epävakautta lisää myös se, että eri jäsenvaltioiden kansalliset
 kriisinratkaisusäännöt ja vastaavat hallintokäytännöt poikkeavat toisistaan
 eikä unionin tasolla ole yhtenäistettyä päätöksentekomenettelyä rajojen yli toimivien
 pankkien kriisinratkaisua varten, minkä vuoksi pankin kaatumisen
 lopputuloksesta ei ole varmuutta eikä se ole ennustettavissa. Kansallisella
 tasolla tehdyt kriisinratkaisupäätökset voivat johtaa kilpailun vääristymiseen
 ja viime kädessä sisämarkkinoiden heikkenemiseen.
 (3) Jäsenvaltioiden pankkien
 luottoriskin, taloudellisen vakauden ja vakavaraisuuden arviointiin vaikuttaa
 erityisesti se, että jäsenvaltiot noudattavat eri käytäntöjä kriisinratkaisun
 kohteena olevien velkojien kohtelussa ja kaatumassa olevien pankkien
 pelastamisessa. Tämä heikentää yleisön luottamusta pankkialaan ja vaikeuttaa
 sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden hyödyntämistä
 sisämarkkinoilla, sillä rahoituskustannukset olisivat pienemmät, jos
 jäsenvaltioiden käytännöissä ei esiintyisi tällaisia eroja.
 (4) Eri jäsenvaltioiden
 kansallisissa kriisinratkaisusäännöissä ja vastaavissa hallintokäytännöissä
 esiintyvät erot voivat johtaa siihen, että pankkien ja asiakkaiden
 lainakustannukset ovat suuremmat ainoastaan niiden sijoittautumispaikan vuoksi
 riippumatta niiden todellisesta luottokelpoisuudesta. Lisäksi pankkien
 asiakkaiden lainakorot ovat joissakin jäsenvaltioissa suuremmat kuin toisissa
 asiakkaiden omasta luottokelpoisuudesta riippumatta.
 (5) Sisämarkkinoiden pirstoutuminen
 jatkuu niin kauan kuin kriisinratkaisusäännöt ja ‐käytännöt ja
 taakanjakomenettelyt ovat kansallisia ja kriisinrahoitukseen tarvittavat
 rahoitusvarat kerätään ja käytetään kansallisella tasolla. Lisäksi
 kansallisilla valvontaviranomaisilla on vahvat kannustimet minimoida
 pankkikriisien mahdolliset vaikutukset kansallisiin talouksiinsa toteuttamalla
 yksipuolisia toimia pankkitoimintojen turvaamiseksi, esimerkiksi rajoittamalla
 konsernin sisäisiä siirtoja tai lainaustoimintaa, tai asettamalla suurempia
 likviditeetti- ja pääomavaatimuksia mahdollisesti kaatuvien emoyritysten
 tytäryrityksille, jotka ovat sijoittautuneet niiden lainkäyttöalueille. Tämä
 rajoittaa pankkien rajatylittävää toimintaa, luo tällä tavoin esteitä
 perusvapauksien käytölle ja vääristää kilpailua sisämarkkinoilla.
 (6) [ ] annetulla Euroopan
 parlamentin ja neuvoston direktiivillä [ ][13]
 on jossain määrin yhdenmukaistettu kansallisia pankkialan
 kriisinratkaisusääntöjä, ja siinä säädetään yhteistyöstä, jota
 kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä käsitellessään rajojen yli toimivien
 pankkien kaatumista. Direktiivillä [ ] ei kuitenkaan saavuteta täydellistä
 yhdenmukaistamista eikä keskitetä päätöksentekomenettelyä. Siinä säädetään
 lähinnä yhteisistä kriisinratkaisuvälineistä ja -valtuuksista, jotka ovat
 jokaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten käytettävissä, mutta jätetään
 kansallisille viranomaisille harkintavaltaa näiden välineiden sekä
 kriisinratkaisumenettelyjä tukevien kansallisten rahoitusjärjestelyjen
 käytössä. Direktiivi [ ] ei estä sitä, että jäsenvaltiot tekevät rajojen yli
 toimivien konsernien kriisinratkaisusta erillisiä ja mahdollisesti
 epäyhdenmukaisia päätöksiä, jotka voivat vaikuttaa kriisinratkaisun
 kokonaiskustannuksiin. Koska direktiivissä säädetään kansallisista
 rahoitusjärjestelyistä, sillä ei myöskään vähennetä riittävästi pankkien
 riippuvuutta kansallisista talousarvioista saatavasta tuesta eikä estetä
 jäsenvaltioita soveltamasta erilaisia lähestymistapoja rahoitusjärjestelyjen
 käyttöön.
 (7) Rahoituspalvelujen
 sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta on olennaisen tärkeää varmistaa, että
 unionissa tehdään toimivia kriisinratkaisupäätöksiä kaatumassa olevista
 pankeista ja myös unionin tasolla kerätyn rahoituksen käytöstä. Pankkien
 kaatuminen yhdessä jäsenvaltiossa voi vaikuttaa sisämarkkinoilla koko unionin
 rahoitusmarkkinoiden vakauteen. Toimivien ja yhdenmukaisten
 kriisinratkaisusääntöjen sekä yhtäläisten kriisinratkaisun rahoitusehtojen
 varmistaminen ei ole pelkästään niiden jäsenvaltioiden etujen mukaista, joissa
 pankit toimivat, vaan yleisesti kaikkien jäsenvaltioiden etujen mukaista, koska
 sillä säilytetään kilpailu ja parannetaan sisämarkkinoiden toimintaa.
 Pankkijärjestelmät ovat sisämarkkinoilla vahvasti kytköksissä toisiinsa,
 pankkikonsernit ovat kansainvälisiä ja ulkomaisten varojen osuus pankkien
 varoista on suuri. Yhteiseen valvontamekanismiin (YVM) osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankkikriiseillä olisi ilman yhteistä kriisinratkaisumekanismia
 voimakkaampi kielteinen vaikutus myös valvontamekanismiin osallistumattomiin
 jäsenvaltioihin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin käyttöönotto lisää
 osallistuvien jäsenvaltioiden pankkien vakautta, estää kriisien leviämisen
 osallistumattomiin jäsenvaltioihin ja helpottaa siten koko sisämarkkinoiden
 toimintaa.
 (8) Kun yhteinen
 valvontamekanismi, jossa Euroopan keskuspankki (EKP) valvoo osallistuvien
 jäsenvaltioiden pankkeja keskitetysti, otetaan käyttöön neuvoston asetuksella
 (EU) N:o .../...[14],
 syntyy epäsuhde siihen, miten unioni valvoo tällaisia pankkeja ja miten
 kyseisiä pankkeja kohdellaan kansallisella tasolla direktiivin [ ] sääntöjen
 mukaisissa kriisinratkaisumenettelyissä.
 (9) Yhteisen valvontamekanismin
 ulkopuolelle jäävissä jäsenvaltioissa olevat pankit hyötyvät kansallisella
 tasolla yhteensovitetuista valvonnasta, kriisinratkaisusta ja
 varautumisjärjestelyistä, kun taas yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa
 jäsenvaltioissa olevat pankit ovat sekä unionin valvontajärjestelyjen että
 kansallisten kriisinratkaisu- ja varautumisjärjestelyjen alaisia. Tämä epäsuhde
 asettaa yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevat
 pankit epäedullisempaan kilpailuasemaan muissa jäsenvaltioissa oleviin
 pankkeihin verrattuna. Koska valvonta ja kriisinratkaisu toimivat kahdella eri
 tasolla, kriiseihin puuttuminen ja kriisinratkaisu eivät olisi yhteiseen
 valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevissa pankeissa yhtä
 nopeita, yhdenmukaisia ja tehokkaita kuin valvontamekanismin ulkopuolisissa
 jäsenvaltioissa olevissa pankeissa. Tämä vaikuttaisi kielteisesti ensin
 mainittujen pankkien rahoituskustannuksiin ja asettaisi ne epäedulliseen
 kilpailuasemaan, mikä vaikuttaisi haitallisesti niihin jäsenvaltioihin, joissa
 kyseiset pankit toimivat, ja yleensäkin sisämarkkinoiden toimintaan.
 Keskitetyllä kriisinratkaisumekanismilla, joka on tarkoitettu kaikille
 yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiville
 pankeille, on siis olennainen merkitys tasapuolisten toimintaedellytysten
 varmistamisessa.
 (10) Kriisinratkaisuvelvollisuuksien
 jakamisen kansallisen tason ja unionin tason välillä olisi vastattava
 valvontavelvollisuuksien jakamista näiden tasojen välillä. Niin kauan kuin
 valvonta on jäsenvaltiossa kansallista, kyseisen jäsenvaltion olisi edelleen
 oltava vastuussa pankin kaatumisen taloudellisista seurauksista. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi olisi sen vuoksi ulotettava koskemaan ainoastaan
 sellaisia pankkeja ja rahoituslaitoksia, jotka ovat sijoittautuneet yhteiseen
 valvontamekanismiin osallistuviin jäsenvaltioihin ja jotka ovat EKP:n valvonnan
 alaisia yhteisen valvontamekanismin puitteissa. Pankkien, jotka ovat
 sijoittautuneet yhteiseen valvontamekanismiin osallistumattomiin
 jäsenvaltioihin, ei tulisi kuulua yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin.
 Näiden jäsenvaltioiden kuuluminen yhteiseen valvontamekanismiin loisi niille
 vääränlaisia kannustimia. Niiden valvontaviranomaiset voisivat erityisesti
 alkaa kohdella helläkätisemmin omalla lainkäyttöalueellaan olevia pankkeja,
 koska kyseisten viranomaisten ei tarvitsisi kantaa pankkien kaatumiseen
 liittyvää taloudellista riskiä kokonaan. Sen vuoksi yhteiseen
 kriisinratkaisumekanismiin olisi kuuluttava ainoastaan yhteiseen
 valvontamekanismiin osallistuvat jäsenvaltiot, jotta varmistettaisiin
 rinnakkaisuus valvontamekanismin kanssa. Jäsenvaltioiden liittyessä yhteiseen
 valvontamekanismiin ne tulisivat automaattisesti myös yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin piiriin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin odotetaan
 viime kädessä ulottuvan koskemaan koko sisämarkkinoita.
 (11) Yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto,
 jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, on olennainen osa, jota ilman yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi ei voisi toimia kunnolla. Keskenään erilaiset
 kansalliset rahoitusjärjestelmät väärentäisivät yhdenmukaisten pankkialan
 kriisinratkaisusääntöjen soveltamisen sisämarkkinoilla. Kriisinratkaisurahaston
 avulla olisi varmistettava hallintokäytäntöjen yhdenmukaisuus kriisinratkaisun
 rahoituksessa ja vältettävä se, että toisistaan poikkeavat kansalliset
 käytännöt luovat esteitä perusvapauksien käytölle tai vääristävät kilpailua
 sisämarkkinoilla. Pankkien olisi rahoitettava kriisiratkaisurahasto suoraan, ja
 rahaston varat olisi yhdistettävä unionin tasolla, jotta
 kriisinratkaisuresurssit voitaisiin jakaa puolueettomasti jäsenvaltioiden
 kesken. Näin voitaisiin lujittaa rahoitusvakautta ja heikentää kytköstä
 yksittäisten jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusaseman ja kyseisissä
 jäsenvaltioissa toimivien pankkien ja yritysten rahoituskustannusten välillä.
 (12) Näin ollen on tarpeen
 toteuttaa toimenpiteet, joilla luodaan yhteinen kriisinratkaisumekanismi
 kaikkia yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvia jäsenvaltioita varten, jotta
 voidaan helpottaa sisämarkkinoiden moitteetonta ja vakaata toimintaa.
 (13) Ainoa keino varmistaa, että
 yhteinen unionin kriisinratkaisuviranomainen soveltaa direktiivissä [ ]
 vahvistettuja pankkialan kriisinratkaisusääntöjä osallistuvissa jäsenvaltioissa
 keskitetyllä tavalla, on soveltaa kriisinratkaisumekanismin käyttöönottoa ja
 toimintaa koskevia sääntöjä suoraan kyseisissä jäsenvaltioissa, jotta vältetään
 erilaiset tulkinnat eri jäsenvaltioissa. Tämän pitäisi hyödyttää koko
 sisämarkkinoita, koska se auttaa varmistamaan terveen kilpailun ja ehkäisemään
 perusvapauksien käytön esteitä paitsi osallistuvissa jäsenvaltioissa myös koko
 sisämarkkinoilla.
 (14) Yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin olisi neuvoston asetuksen (EU) N:o.../...
 soveltamisalaa vastaavasti käsitettävä kaikki osallistuviin jäsenvaltioihin
 sijoittautuneet luottolaitokset. Jotta sisämarkkinoilla ei esiintyisi
 epäsymmetrioita kaatumassa olevien laitosten eikä velkojien kohtelussa,
 yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa olisi voitava myös toteuttaa suoraan
 minkä tahansa osallistuvassa jäsenvaltiossa olevan luottolaitoksen
 kriisinratkaisu. Yhteinen kriisinratkaisumekanismi olisi ulotettava koskemaan
 emoyrityksiä, sijoituspalveluyrityksiä ja rahoituslaitoksia, jotka kuuluvat
 EKP:n harjoittaman konsolidoidun valvonnan piiriin. Vaikka EKP ei valvo näitä
 laitoksia yksittäisesti, se on ainoa valvoja, jolla on kokonaiskäsitys
 riskistä, joka kohdistuu konserniin ja välillisesti myös sen yksittäisiin
 jäseniin. Jos yhteisöt, jotka kuuluvat EKP:n harjoittaman konsolidoidun
 valvonnan piirin, jätettäisiin yhteisen kriisinratkaisumekanismin ulkopuolelle,
 olisi mahdotonta suunnitella pankkikonsernien kriisinratkaisua ja vahvistaa
 konsernien kriisinratkaisustrategiaa, minkä vuoksi kaikki
 kriisinratkaisupäätökset olisivat huomattavasti tehottomampia.
 (15) Yhteisessä
 kriisinratkaisumekanismissa päätökset olisi tehtävä tarkoituksenmukaisimmalla
 tasolla.
 (16) EKP:llä on yhteisessä
 valvontamekanismissa toimivana valvojana parhaat edellytykset arvioida, onko
 luottolaitos tosiasiallisesti tai todennäköisesti kaatumassa ja onko
 kohtuullista odottaa, että sen kaatuminen voidaan estää kohtuullisessa ajassa
 vaihtoehtoisilla yksityisen sektorin tai valvontaviranomaisten toimilla.
 Saatuaan asiasta EKP:n ilmoituksen kriisinratkaisuneuvoston olisi annettava
 komissiolle suositus. Eri etujen tasapainottamiseksi komission olisi päätettävä
 laitoksen asettamisesta kriisinratkaisuun sekä selkeästä ja yksityiskohtaisesta
 kriisinratkaisukehyksestä, jossa vahvistettaisiin kriisinratkaisutoimet, jotka
 kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa. Kriisinratkaisuneuvoston olisi tämän
 kehyksen rajoissa päätettävä kriisinratkaisujärjestelmästä ja ohjeistettava
 kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia kriisinratkaisuvälineiden ja
 -valtuuksien käytössä, joka toteutetaan kansallisella tasolla.
 (17) Kriisinratkaisuneuvostolle
 olisi annettava valtuudet tehdä päätöksiä erityisesti kriisinratkaisun
 suunnittelun, purkamismahdollisuuden arvioinnin, purkamismahdollisuuden
 esteiden poistamisen ja kriisinratkaisutoimien valmistelun yhteydessä.
 Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi avustettava
 kriisinratkaisuneuvostoa kriisinratkaisun suunnittelussa ja
 kriisinratkaisupäätösten valmistelussa. Koska kriisinratkaisuvaltuuksien
 käyttöön liittyy kansallisen lainsäädännön soveltamista, kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten olisi vastattava kriisinratkaisupäätösten
 täytäntöönpanosta.
 (18) Sisämarkkinoiden
 moitteettomaan toiminnan kannalta on tärkeää, että samoja sääntöjä sovelletaan
 kaikkiin kriisinratkaisutoimiin riippumatta siitä, toteuttavatko niitä
 kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset direktiivin [ ] nojalla vai
 toteutetaanko niitä yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Komissio
 arvioi kyseiset toimenpiteet SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla. Jos
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin ei sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan
 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioitava
 toimenpiteet analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklaan nähden tasapuolisten
 toimintaedellytysten varmistamiseksi sisämarkkinoilla. Jos SEUT-sopimuksen
 108 artiklan mukainen ilmoitus ei ole tarpeen, koska kriisinratkaisuneuvoston
 ehdottamaan kriisinratkaisurahaston käyttöön ei sisälly SEUT-sopimuksen 107
 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioidessaan ehdotettua
 kriisinratkaisurahaston käyttöä sovellettava asiaa koskevia SEUT-sopimuksen 107
 artiklan mukaisia valtiontukisääntöjä analogisesti, jotta varmistettaisiin
 sisämarkkinoiden eheys osallistuvien ja osallistumattomien jäsenvaltioiden
 välillä. Kriisinratkaisuneuvosto ei saisi päättää kriisinratkaisujärjestelmästä
 ennen kuin komissio on varmistanut analogisesti valtiontukisääntöihin nähden,
 että kriisinratkaisurahaston käytössä noudatetaan samoja sääntöjä kuin silloin,
 kun asiaan puututaan kansallisilla rahoitusjärjestelyillä.
 (19) Jotta päätöksentekomenettely
 olisi kriisinratkaisussa nopeaa ja tehokasta, kriisinratkaisuneuvoston olisi
 oltava erityinen unionin virasto, jolla on sen erityistehtäviä vastaavat
 rakenne ja joka poikkeaa kaikkien muiden unionin virastojen mallista. Sen
 kokoonpanossa olisi otettava asianmukaisesti huomioon kaikki edut, jotka ovat
 merkityksellisiä kriisinratkaisumenettelyissä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi
 toimittava johdon istunnoissa ja täysistunnoissa. Johdon istunnossa siihen
 olisi kuuluttava pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n edustajat.
 Ottaen huomioon kriisinratkaisuneuvoston tehtävät neuvoston olisi nimitettävä
 pääjohtaja ja varapääjohtaja komission ehdotuksesta kuultuaan ensin Euroopan
 parlamenttia. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto keskustelee yhteen
 osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen pankin tai konsernin
 kriisiratkaisusta, sen olisi kutsuttava päätöksentekomenettelyyn mukaan myös
 asianomaisen jäsenvaltion nimeämä jäsen, joka edustaa sen kansallista
 kriisinratkaisuviranomaista. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto
 keskustelee rajojen yli toimivasta konsernista, sen päätöksentekomenettelyyn
 olisi kutsuttava mukaan myös kotijäsenvaltion ja kaikkien vastaanottavien
 jäsenvaltioiden nimeämät jäsenet, jotka edustavat asianomaisia kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia. Kotijäsenvaltion viranomaisilla ja vastaanottavien
 jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi kuitenkin oltava tasapainoinen vaikutus
 päätökseen, minkä vuoksi vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi
 oltava yksi yhteinen ääni. Kriisiratkaisuneuvoston kokouksiin voidaan kutsua myös
 tarkkailijoita, muun muassa Euroopan vakausmekanismin ja euroryhmän edustaja.
 (20) Ottaen huomioon
 kriisinratkaisuneuvoston tehtävät ja kriisinratkaisutavoitteet, joihin kuuluu
 julkisten varojen suojelu, kriisinratkaisuneuvoston toiminta olisi rahoitettava
 osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien laitosten rahoitusosuuksilla.
 (21) Kriisinratkaisuneuvoston ja
 tarvittaessa komission olisi korvattava direktiivillä [ ] nimetyt kansalliset
 kriisinratkaisuviranomaiset kaikissa kysymyksissä, jotka liittyvät kriisinratkaisun
 päätöksentekomenettelyyn. Direktiivillä [ ] nimettyjen kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten olisi hoidettava edelleen sellaisia tehtäviä,
 jotka liittyvät kriisinratkaisuneuvoston hyväksymien
 kriisinratkaisujärjestelmien täytäntöönpanoon. Avoimuuden ja demokraattisen
 valvonnan varmistamiseksi sekä unionin toimielinten oikeuksien suojaamiseksi
 kriisinratkaisuneuvoston olisi oltava vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille
 ja neuvostolle kaikista tämän asetuksen perusteella tehtävistä päätöksistä.
 Samoista avoimuuteen ja demokraattiseen valvontaan liittyvistä syistä
 kansallisilla parlamenteilla olisi oltava tietyt oikeudet saada tietoja
 kriisinratkaisuneuvoston toiminnasta ja käydä sen kanssa vuoropuhelua.
 (22) Niitä tilanteita varten,
 joissa direktiivissä [ ] annetaan kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille
 mahdollisuus soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita tai poikkeuksia
 kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvaatimukseen, olisi säädettävä
 menettelystä, jolla kriisinratkaisuneuvosto antaa luvan yksinkertaistettujen
 velvoitteiden soveltamiseen.
 (23) Jotta varmistettaisiin
 yhdenmukainen lähestymistapa laitosten ja konsernien osalta,
 kriisinratkaisuneuvostolle olisi annettava valtuudet laatia
 kriisinratkaisusuunnitelmat laitoksia ja konserneja varten.
 Kriisinratkaisuneuvoston olisi arvioitava laitosten ja konsernien
 purkamismahdollisuudet ja toteutettava toimenpiteet, joiden tavoitteena on
 poistaa mahdolliset purkamismahdollisuuden esteet. Yhdenmukaisuuden ja
 kyseisten laitosten purkamismahdollisuuden varmistamiseksi
 kriisinratkaisuneuvoston olisi vaadittava kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet, joiden
 tavoitteena on poistaa purkamismahdollisuuden esteet.
 (24) Kriisinratkaisun suunnittelu
 on keskeinen osa tehokasta kriisinratkaisua. Sen vuoksi
 kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava valtuudet vaatia laitosten tai
 konsernien rakenteen tai organisaation muuttamista, jotta voitaisiin poistaa
 kriisinratkaisuvälineiden käyttöä haittaavat käytännön esteet ja varmistaa
 kyseisten yhteisöjen purkamismahdollisuus. Koska kaikki laitokset voivat olla
 järjestelmän kannalta merkittäviä, rahoitusvakauden säilyttämiseksi on
 ratkaisevan tärkeää, että viranomaisilla on mahdollisuus toteuttaa minkä
 tahansa laitoksen kriisinratkaisu. Perusoikeuskirjan 16 artiklassa tarkoitetun
 elinkeinovapauden kunnioittamiseksi kriisinratkaisuneuvoston harkintavalta
 olisi rajoitettava siihen mikä on tarpeen, jotta laitoksen rakenne ja toiminnot
 voidaan yksinkertaistaa ainoastaan sen purkamismahdollisuuden parantamiseksi.
 Lisäksi kaikkien tällaisiin tarkoituksiin määrättävien toimenpiteiden olisi
 oltava unionin lainsäädännön mukaisia. Toimenpiteet eivät saisi olla suoraan
 eivätkä välillisesti kansallisuuden perusteella syrjiviä, ja niiden perusteena
 olisi oltava erittäin tärkeä yleinen etu rahoitusvakauden säilyttämiseksi.
 Jotta toimi olisi toteutettu yleisen edun vuoksi, kriisinratkaisuneuvoston
 olisi yleisen edun nimissä toimiessaan voitava saavuttaa
 kriisinratkaisutavoitteet kohtaamatta kriisinratkaisuvälineiden tai saamiensa
 valtuuksien käyttöä haittaavia esteitä. Toimi ei myöskään saisi ylittää sitä,
 mikä on vähintään tarpeen tavoitteiden saavuttamiseksi.
 (25) Yhteistä
 kriisinratkaisumekanismia rakennettaessa olisi tukeuduttava direktiivin [ ] ja
 yhteisen valvontamekanismin kehyksiin. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostolle
 olisi annettava valtuudet puuttua varhaisessa vaiheessa asiaan, kun laitoksen
 taloudellinen tilanne tai vakavaraisuus on heikkenemässä. Tiedoilla, jotka
 kriisinratkaisuneuvosto saa kansallisilta kriisinratkaisuviranomaisilta tai
 EKP:ltä tässä vaiheessa, on suuri merkitys sen päättäessä toimista, jotka se
 voi toteuttaa valmistellakseen kyseisen laitoksen kriisinratkaisua.
 (26) Sen varmistamiseksi, että
 kriisiratkaisutoimi voidaan toteuttaa nopeasti sen käydessä tarpeelliseksi,
 kriisinratkaisuneuvoston olisi tiiviisti seurattava yhteistyössä asianomaisen
 toimivaltaisen viranomaisen tai EKP:n kanssa, mikä on kyseisten laitosten
 tilanne ja noudattavatko ne niitä varten toteutettuja varhaisen asiaan
 puuttumisen toimenpiteitä.
 (27) Kriisinratkaisuprosessi olisi
 pantava täytäntöön lyhyen ajan kuluessa, jotta rahoitusmarkkinoille ja
 taloudelle koituisi mahdollisimman vähän häiriötä. Komission olisi voitava
 saada koko kriisinratkaisumenettelyn aikana kaikki tiedot, joita se katsoo
 tarvitsevansa voidakseen tehdä tietoihin perustuvan päätöksen
 kriisinratkaisuprosessissa. Jos komissio päättää asettaa laitoksen
 kriisinratkaisuun, kriisinratkaisuneuvoston olisi viipymättä hyväksyttävä kriisinratkaisujärjestelmä,
 jossa vahvistetaan käytettävien kriisinratkaisuvälineiden ja ‐valtuuksien
 yksityiskohdat sekä mahdollisten rahoitusjärjestelyjen käyttö.
 (28) Kaatumassa olevan laitoksen
 selvittäminen tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä saattaisi vaarantaa
 rahoitusvakauden, keskeyttää olennaisten palvelujen tarjonnan ja vaikuttaa
 tallettajien suojaan. Tällöin kriisinratkaisuvälineiden käyttö on yleisen edun
 mukaista. Sen vuoksi kriisinratkaisun tavoitteena olisi oltava olennaisten
 rahoituspalvelujen jatkuvuuden varmistaminen, rahoitusjärjestelmän vakauden
 säilyttäminen, moraalikadon vähentäminen huolehtimalla siitä, että kaatumassa
 olevat laitokset turvautuvat mahdollisimman vähän julkiseen rahoitustukeen,
 sekä tallettajien suojaaminen.
 (29) Maksukyvyttömän laitoksen
 likvidointia tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä olisi kuitenkin
 harkittava aina ennen kuin tehdään päätös laitoksen toiminnan jatkamisesta.
 Maksukyvytöntä laitosta olisi rahoitusvakauden vuoksi pidettävä toiminnassa
 mahdollisimman pitkälle yksityisin varoin. Tähän voidaan päästä myymällä laitos yksityisen sektorin ostajalle tai
 sulauttamalla se tällaiseen ostajaan tai kirjaamalla laitoksen velat alas tai
 muuntamalla velka omaksi pääomaksi pääomapohjan vahvistamiseksi.
 (30) Käyttäessään
 kriisinratkaisuvaltuuksia komission ja kriisinratkaisuneuvoston olisi
 varmistettava, että osakkeenomistajat ja velkojat kantavat asianmukaisen
 osuuden tappioista, että johto vaihdetaan, että laitoksen kriisinratkaisun
 kustannukset karsitaan mahdollisimman vähiin ja että maksukyvyttömän laitoksen
 kaikkia samanarvoisia velkojia kohdellaan yhtäläisesti.
 (31) Osakkeenomistajien ja
 velkojien oikeuksien rajoitusten olisi oltava sopusoinnussa perusoikeuskirjan
 52 artiklan kanssa. Sen vuoksi kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä
 vain sellaisiin laitoksiin, jotka ovat kaatumassa tai todennäköisesti kaatuvat,
 ja ainoastaan silloin, kun tämä on välttämätöntä rahoitusvakaustavoitteen
 vuoksi yleisen edun nimissä. Kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä
 erityisesti silloin, kun laitosta ei voida likvidoida tavanomaisessa
 maksukyvyttömyysmenettelyssä, koska tämä vaarantaisi rahoitusjärjestelmän
 vakauden ja koska kriisinratkaisutoimet ovat välttämättömiä järjestelmän
 kannalta tärkeiden toimintojen nopean siirron ja jatkamisen varmistamiseksi,
 sekä silloin, kun ei ole kohtuullista odottaa vaihtoehtoisia yksityisen
 sektorin ratkaisuja, kuten nykyisiltä osakkeenomistajilta tai kolmannelta
 osapuolelta saatavaa pääoman korotusta, joka riittäisi palauttamaan laitoksen
 täyden elinkelpoisuuden.
 (32) Puuttuminen omistusoikeuteen
 ei saisi olla suhteetonta. Näin ollen kyseeseen tulevat osakkeenomistajat ja
 velkojat eivät saisi kärsiä suurempia tappioita kuin niille olisi aiheutunut,
 jos laitos olisi likvidoitu ajankohtana, jona kriisinratkaisupäätös tehtiin.
 Siinä tapauksessa, että osa kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varoista
 siirtyy yksityiselle ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, jäljelle jäävä osa
 kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta olisi likvidoitava
 tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Laitoksen osakkeenomistajien ja
 velkojien suojelemiseksi likvidaatiomenettelyssä niillä olisi oltava oikeus
 saada suorituksina saatavistaan vähintään se, minkä ne arvion mukaan olisivat
 saaneet, jos koko laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa
 maksukyvyttömyysmenettelyssä.
 (33) Jotta voitaisiin suojata
 osakkeenomistajien ja velkojien oikeus saada vähintään se, minkä ne saisivat
 tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, olisi vahvistettava selkeät velvoitteet
 laitoksen varojen ja velkojen arvostusta varten ja varattava riittävästi aikaa
 sellaisen kohtelun asianmukaiseen arviointiin, jonka osakkeenomistajat ja
 velkojat olisivat saaneet, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa
 maksukyvyttömyysmenettelyssä. Arvostaminen olisi voitava aloittaa jo
 toimenpiteiden varhaisessa vaiheessa. Ennen kriisinratkaisutoimiin ryhtymistä
 olisi arvioitava laitoksen varojen ja velkojen arvo sekä kohtelu, jonka
 osakkeenomistaja ja velkojat saisivat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
 (34) On tärkeää, että tappiot
 kirjataan laitoksen jouduttua vaikeuksiin. Kaatumassa olevien laitosten varojen
 ja velkojen arvostuksessa olisi käytettävä ohjaavana periaatteena niiden
 markkina-arvoa hetkellä, jolloin kriisinratkaisuvälineet otetaan käyttöön,
 sikäli kuin markkinat toimivat asianmukaisesti. Kun markkinoiden toiminta on
 selvästi häiriintynyt, arvostuksessa voidaan käyttää varojen ja velkojen
 asianmukaisesti perusteltua pitkän aikavälin taloudellista arvoa.
 Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava asian kiireellisyyden vuoksi
 mahdollisuus tehdä kaatumassa olevan laitoksen varojen ja velkojen nopea
 tilapäinen arvostus, jonka olisi oltava voimassa riippumattoman arvostuksen
 suorittamiseen saakka.
 (35) Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuprosessi
 säilyy puoluettomana ja luotettavana, on tarpeen vahvistaa, missä
 järjestyksessä velkojien vakuudettomat saamiset kriisinratkaisuun asetetulta
 laitokselta olisi kirjattava alas tai muunnettava. Jotta voitaisiin rajoittaa
 sitä riskiä, että velkojille aiheutuu suurempia tappioita kuin jos laitos olisi
 likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, vahvistettavaa
 järjestystä olisi sovellettava sekä tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä
 että kriisiratkaisuun liittyvässä alaskirjaus- tai muuntamisprosessissa. Tämä
 helpottaisi myös velan hinnoittelua.
 (36) Komission olisi kulloisenkin
 tapauksen olosuhteiden mukaisesti vahvistettava kehys kriisinratkaisutoimia
 varten, ja sillä olisi oltava mahdollisuus määrätä käyttöön kaikki tarvittavat
 kriisinratkaisuvälineet. Kriisinratkaisuneuvoston olisi päätettävä
 yksityiskohtaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä tämän selkeän ja tarkan
 kehyksen rajoissa. Käytettävissä oleviin kriisinratkaisuvälineisiin olisi
 kuuluttava liiketoiminnan myynti, omaisuudenhoitoyhtiön käyttö, velkakirjojen
 arvon alaskirjaus ja varojen erottelu, joista säädetään myös direktiivissä [ ].
 Kehyksen avulla olisi myös voitava arvioida, täyttyvätkö pääomainstrumenttien
 alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset.
 (37) Liiketoiminnan myynnin olisi
 annettava mahdollisuus myydä laitos tai osia sen liiketoiminnasta yhdelle tai
 useammalle ostajalle ilman osakkeenomistajien suostumusta.
 (38) Varojen erottelun avulla
 viranomaisten olisi voitava siirtää muita heikommin tuottavat tai arvoltaan
 alentuneet omaisuuserät erilliseen yhtiöön. Tätä välinettä tulisi käyttää
 ainoastaan muiden välineiden kanssa, jotta estetään kaatumassa olevan laitoksen
 aiheeton kilpailuetu.
 (39) Tehokkaassa
 kriisinratkaisujärjestelyssä olisi minimoitava kaatumassa olevan laitoksen
 kriisinratkaisusta veronmaksajille aiheutuvat kustannukset. Lisäksi sillä olisi
 varmistettava, että jopa suurten ja järjestelmän kannalta merkittävien
 laitosten kriisinratkaisu voidaan toteuttaa vaarantamatta rahoitusvakautta. Tämä
 tavoite saavutetaan velkakirjojen arvon alaskirjauksella, jolla varmistetaan,
 että yhteisön osakkeenomistajat ja velkojat kärsivät asianmukaiset tappiot ja
 kantavat asianmukaisen osan näistä kustannuksista. Tätä varten
 kriisinratkaisukehykseen olisi sisällytettävä lakisääteiset valtuudet velkojen
 alaskirjaamiseen muita kriisiratkaisuvälineitä täydentävänä vaihtoehtona, kuten
 finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä on suositellut.
 (40) Jotta tappiot voitaisiin jakaa
 erilaisissa olosuhteissa riittävän joustavasti velkojien kesken, on
 asianmukaista, että velkakirjojen arvon alaskirjausta voidaan käyttää sekä
 silloin, kun tavoitteena on toteuttaa kaatumassa olevan laitoksen
 kriisinratkaisu pitäen laitos toiminnassa ja laitoksen elinkelpoisuuden
 palauttaminen on realistinen tavoite, että silloin, kun järjestelmän kannalta
 tärkeät palvelut siirretään omaisuudenhoitoyhtiöön ja laitoksen jäljelle jäävä
 osa lakkaa toimimasta ja likvidoidaan.
 (41) Kun velkakirjojen arvon
 alaskirjausta käytetään kaatumassa olevan laitoksen pääomapohjan
 vahvistamiseen, jotta laitos pystyisi jatkamaan toimintaansa, velkakirjojen
 arvon alaskirjauksen avulla tapahtuvaan kriisinratkaisuun olisi aina liitettävä
 johdon vaihto sekä laitoksen ja sen toimintojen uudelleenjärjestely, joilla puututtaisiin
 laitoksen ongelmien syihin. Uudelleenjärjestely olisi toteutettava panemalla
 täytäntöön liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelma.
 (42) Velkakirjojen arvon
 alaskirjausta ei ole aiheellista käyttää saamisiin niiltä osin kuin niiden
 vakuudeksi on annettu pantti tai kiinnitys tai ne ovat muulla tavoin
 vakuudellisia. Jotta velkakirjojen arvon alaskirjaus toimisi ja saavuttaisi
 tavoitteensa, sitä olisi kuitenkin voitava käyttää mahdollisimman monenlaisiin
 kaatumassa olevan laitoksen vakuudettomiin velkoihin. Toisaalta on
 asianmukaista rajata tietynlaiset vakuudettomat velat alaskirjauksen
 ulkopuolelle. Oikeusjärjestyksen perusteiden ja tehokkaan kriisinratkaisun
 vuoksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa talletusten
 vakuusjärjestelmistä 30 päivänä toukokuuta 1994 annetulla Euroopan parlamentin
 ja neuvoston direktiivillä 94/19/EY[15]
 suojattuihin talletuksiin, kaatumassa olevan laitoksen henkilöstön saamisiin
 tai kaupallisiin saamisiin, jotka liittyvät laitoksen päivittäisessä toiminnassa
 välttämättömiin hyödykkeisiin ja palveluihin.
 (43) Velkakirjojen arvon
 alaskirjausta ei pitäisi käyttää tallettajiin, joiden talletukset on suojattu
 talletussuojajärjestelmällä. Talletussuojajärjestelmä osallistuu kuitenkin
 kriisinratkaisuprosessin rahoitukseen siltä osin kuin siitä olisi jouduttu
 hyvittämään tallettajia. Velkakirjojen arvon alaskirjausvaltuuksien käyttö
 varmistaisi sen, että talletukset ovat jatkuvasti tallettajien saatavilla, mikä
 on pääasiallinen syy siihen, että talletussuojajärjestelmät on otettu käyttöön.
 Jos talletussuojajärjestelmien osallistumista ei otettaisi näissä tapauksissa
 huomioon, tämä tarjoaisi perusteettoman edun suhteessa muihin velkojiin, joihin
 sovellettaisiin kriisinratkaisuviranomaisen valtuuksia.
 (44) Jotta taakan jakaminen
 osakkeenomistajille ja etuoikeudettomille velkojille voitaisiin toteuttaa
 valtiontukisääntöjen mukaisesti, velkakirjojen arvon alaskirjausta olisi
 voitava käyttää yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa analogisesti tämän
 asetuksen voimaantulosta alkaen.
 (45) Jotta vältettäisiin se, että
 laitokset strukturoivat velkansa alaskirjausvälineen tuloksekkuutta
 heikentävällä tavalla, kriisinratkaisuneuvoston olisi voitava päättää, että
 laitoksilla on jatkuvasti kokonaismäärä, joka koostuu omista varoista,
 etuoikeudeltaan huonommasta velasta ja etuoikeutetuista veloista, joihin
 voidaan soveltaa velkakirjojen arvon alaskirjausta, ja joka ilmaistaan
 prosentteina laitoksen kaikista veloista ja jota ei lueta omiksi varoiksi
 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013[16] ja 26 päivänä kesäkuuta 2013
 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2013/36/EU[17] tarkoitetulla tavalla.
 (46) Olisi valittava paras
 kriisinratkaisumenetelmä tapauksen olosuhteiden mukaisesti, ja tätä varten olisi
 kaikkien direktiivissä [ ] säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden oltava
 käytettävissä.
 (47) Direktiivissä [ ]
 pääomainstrumenttien alaskirjaus- ja muuntamisvaltuudet on annettu
 kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille, koska pääomainstrumenttien alaskirjauksen
 ja muuntamisen edellytykset voivat olla olemassa samanaikaisesti kuin
 kriisinratkaisun edellytykset, jolloin on arvioitava, riittääkö pelkkä
 pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen palauttamaan kyseisen yhteisön
 taloudellisen vakauden vai tarvitaanko myös kriisinratkaisutoimea. Jälkimmäistä
 pääsääntöisesti käytetään kriisinratkaisun yhteydessä. Komission olisi
 korvattava kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset myös tässä tehtävässä, minkä
 vuoksi sille olisi annettava valtuudet arvioida, täyttyvätkö
 pääomainstrumenttien alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset, sekä valtuudet
 päättää yhteisön asettamisesta kriisinratkaisuun, jos myös kriisinratkaisun
 vaatimukset täyttyvät.
 (48) Kriisinratkaisutoimen
 tehokkuus ja yhdenmukaisuus olisi varmistettava kaikissa osallistuvissa
 jäsenvaltioissa. Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolle olisi
 poikkeustapauksissa ja silloin, kun kansallinen kriisinratkaisuviranomainen ei
 ole pannut kriisinratkaisuneuvoston päätöstä lainkaan tai riittävästi
 täytäntöön, annettava valtuudet siirtää kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen tietyt oikeudet, varat tai velat toiselle henkilölle tai vaatia
 sellaisten velkainstrumenttien muuntamista, joihin sisältyy sopimusehto niiden
 muuntamisesta tietyissä olosuhteissa. Olisi suljettava pois kaikki kansallisten
 viranomaisten toimet, jotka rajoittaisivat kriisinratkaisuneuvoston valtuuksien
 tai tehtävien käyttöä tai vaikuttaisivat siihen.
 (49) Yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin tehostamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi kaikissa
 olosuhteissa tehtävä tiivistä yhteistyötä Euroopan pankkiviranomaisen kanssa.
 Tarvittaessa sen olisi tehtävä yhteistyötä myös Euroopan
 arvopaperimarkkinaviranomaisen, Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ja
 Euroopan järjestelmäriskikomitean sekä muiden viranomaisten kanssa, jotka
 kuuluvat Euroopan finanssivalvojien järjestelmään. Lisäksi
 kriisinratkaisuneuvoston olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä EKP:n ja muiden
 viranomaisten kanssa, joilla on valtuudet valvoa luottolaitoksia yhteisen
 valvontamekanismin puitteissa, erityisesti, kun on kyse EKP:n harjoittaman
 konsolidoidun valvonnan alaisista konserneista. Voidakseen hoitaa kaatumassa
 olevien pankkien kriisinratkaisuprosessin tehokkaasti kriisinratkaisuneuvoston
 olisi tehtävä yhteistyötä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa
 kaikissa kriisinratkaisuprosessin vaiheissa. Viimeksi mainittujen viranomaisten
 kanssa tehtävää yhteistyötä tarvitaan paitsi kriisinratkaisuneuvoston tekemien
 kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanoon myös ennen kriisinratkaisupäätösten
 tekoa, kriisinratkaisun suunniteluvaiheessa tai varhaisen asiaan puuttumisen
 vaiheessa.
 (50) Koska kriisinratkaisuneuvosto
 tekee kriisinratkaisupäätökset osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten sijasta, sen olisi toimittava niiden sijasta myös
 osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä yhteistyössä silloin, kun
 on kyse kriisinratkaisutehtävistä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi erityisesti
 edustettava kaikkia osallistuvien jäsenvaltioiden viranomaisia
 kriisinratkaisukollegioissa, joissa on mukana myös osallistumattomien
 jäsenvaltioiden viranomaisia.
 (51) Koska monet laitokset eivät
 toimi pelkästään unionissa vaan harjoittavat myös kansainvälistä toimintaa,
 tehokkaassa kriisinratkaisumekanismissa olisi vahvistettava periaatteet
 kolmansien maiden asianomaisten viranomaisten kanssa käytävää yhteistyötä
 varten. Kolmansien maiden viranomaisia olisi tuettava direktiivin [ ]
 88 artiklalla vahvistetun oikeudellisen kehyksen mukaisesti. Tätä varten
 kriisinratkaisuviranomaisen olisi oltava ainoa viranomainen, jolla on valtuudet
 toteuttaa osallistuvissa jäsenvaltioissa toimivien, kaatumassa olevien pankkien
 kriisinratkaisu, ja sille olisi myös annettava yksinomaiset valtuudet tehdä
 ei-sitovia yhteistyösopimuksia kolmansien maiden viranomaisten kanssa
 osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten puolesta.
 (52) Kriisinratkaisuneuvostolla
 olisi oltava asianmukaiset tutkintavaltuudet, jotta se voisi hoitaa tehtävänsä
 tehokkaasti. Sillä olisi oltava mahdollisuus vaatia kaikki tarvittavat tiedot
 suoraan tai kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välityksellä sekä
 suorittaa tutkimuksia ja paikalla tehtäviä tarkastuksia, tarvittaessa
 yhteistyössä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Kriisinratkaisuneuvoston
 olisi kriisinratkaisun yhteydessä voitava suorittaa paikalla tehtäviä
 tarkastuksia, jotta se voisi seurata tehokkaasti kansallisten viranomaisten
 suorittamaa täytäntöönpanoa ja jotta voitaisiin varmistaa, että komissio ja
 kriisinratkaisuneuvosto tekevät päätöksensä täysin tarkkojen tietojen
 perusteella.
 (53) Sen varmistamiseksi, että
 kriisinratkaisuneuvostolla on oikeus saada kaikki merkitykselliset tiedot,
 työntekijöillä ei saisi olla mahdollisuutta vedota salassapitosääntöihin
 estääkseen tietojen antamisen kriisinratkaisuneuvostolle.
 (54) Jotta voitaisiin varmistaa
 kriisinratkaisumekanismin puitteissa tehtävien päätösten noudattaminen,
 rikkomisista olisi määrättävä oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia.
 Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus ohjeistaa kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia määräämään sakkoja tai uhkasakkoja yrityksille,
 jotka eivät noudata kriisinratkaisuneuvoston päätöksissä asetettuja
 velvoitteita. Yhdenmukaisten, tehokkaiden ja toimivien täytäntöönpanokäytäntöjen
 varmistamiseksi kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus antaa
 kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitettuja ohjeita, jotka koskevat
 sakkojen ja uhkasakkojen käyttöä.
 (55) Jos kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen rikkoo yhteisen kriisinratkaisumekanismin sääntöjä
 siten, ettei se käytä sille kansallisen lainsäädännön nojalla annettuja
 valtuuksia panna kriisinratkaisuneuvoston antama ohje täytäntöön, kyseinen
 jäsenvaltio voi sovellettavan oikeuskäytännön mukaisesti olla velvollinen korvaamaan
 vahingot, joita aiheutuu henkilöille, tapauksen mukaan myös kriisinratkaisun
 kohteena olevalle yhteisölle tai konsernille, tai kyseisen yhteisön tai
 konsernin minkä tahansa osan velkojille missä tahansa jäsenvaltiossa.
 (56) Olisi vahvistettava asianmukaiset
 säännöt kriisinratkaisuneuvoston talousarviosta, talousarvion laadinnasta,
 talousarvion laadintaa ja toteutusta koskevien sisäisten sääntöjen antamisesta
 sekä sisäisestä ja ulkoisesta tilintarkastusta.
 (57) On tilanteita, joissa
 käytettävien kriisinratkaisuvälineiden tehokkuus voi riippua laitoksen tai
 omaisuudenhoitoyhtiön lyhytaikaisen rahoituksen saatavuudesta, takauksien
 tarjoamisesta mahdollisille ostajille tai pääoman hankkimisesta
 omaisuudenhoitoyhtiölle. Sen vuoksi on tärkeää perustaa rahasto, jotta julkisia
 varoja ei tarvitsisi käyttää tällaisiin tarkoituksiin.
 (58) Olisi varmistettava, että
 rahastoa voidaan täysimittaisesti käyttää kaatumassa olevien laitosten
 kriisinratkaisuun. Sen vuoksi sitä ei saisi käyttää mihinkään muuhun tarkoitukseen
 kuin kriisinratkaisuvälineiden ja ‐valtuuksien tehokkaaseen
 täytäntöönpanoon. Lisäksi rahastoa olisi käytettävä ainoastaan sovellettavien
 kriisinratkaisutavoitteiden ja ‐periaatteiden mukaisesti. Näin ollen
 kriisinratkaisuneuvoston olisi varmistettava, että kriisiratkaisun kohteena
 olevan laitoksen osakkeenomistajat ja velkojat vastaavat ensisijaisesti
 kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä syntyvistä tappioista,
 kustannuksista ja muista menoista. Vasta siinä tapauksessa, että
 osakkeenomistajien ja velkojien resurssit käytetään loppuun, rahasto vastaisi
 kriisinratkaisuvälineiden yhteydessä syntyvistä tappioista, kustannuksista ja
 muista menoista.
 (59) Sääntönä olisi oltava, että
 rahoitusalalta kerätään maksuosuuksia ennen kriisinratkaisutoimia ja tällaisista
 toimista riippumatta. Jos ennakkorahoitus ei riitä kattamaan rahaston käytöstä
 aiheutuvia tappioita tai kustannuksia, olisi kerättävä lisävaroja kattamaan
 lisäkustannukset tai -tappiot. Lisäksi rahaston olisi voitava sopia lainojen
 ottamisesta tai muunlaisen tuen saamisesta rahoituslaitoksilta tai muilta
 kolmansilta osapuolilta, jos rahaston käytettävissä olevat varat eivät riitä
 kattamaan sen käytöstä aiheutuvia tappioita, kustannuksia ja muita menoja
 eivätkä ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet ole välittömästi
 käytettävissä.
 (60) Jotta varat saavuttaisivat
 kriittisen massan ja jotta voitaisiin välttää myötäsykliset vaikutukset, joita
 syntyisi, jos rahaston olisi tukeuduttava yksinomaan jälkikäteen suorittaviin
 rahoitusosuuksiin järjestelmäkriisin vallitessa, rahaston etukäteen
 käytettävissä olevien varojen määrässä olisi saavutettava tietty tavoitetaso.
 (61) Olisi vahvistettava sopiva
 määräaika rahaston rahoituksen tavoitetason saavuttamiselle.
 Kriisinratkaisuneuvoston olisi kuitenkin voitava mukauttaa rahoitusosuuksien
 keräämisaikaa, jotta voitaisiin ottaa huomioon rahastosta suoritettavat
 huomattavat maksut.
 (62) Jos osallistuvat jäsenvaltiot
 ovat jo ottaneet käyttöön kansallisia kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä,
 niiden olisi voitava säätää, että kansallisten kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyjen käytettävissä olevia varoja, jotka on kerätty laitoksilta
 aiemmin etukäteen suoritettavina rahoitusosuuksina, käytetään korvaamaan
 laitoksille etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia, jotka niiden olisi
 maksettava rahastoon. Tällainen hyvitys ei saisi vaikuttaa Euroopan parlamentin
 ja neuvoston direktiivin 94/18/EY[18]
 mukaisiin jäsenvaltioiden velvoitteisiin.
 (63) Jotta voitaisiin varmistaa
 rahoitusosuuksien oikeudenmukainen laskeminen ja tarjota kannustimia toimia
 pienemmällä riskillä, rahastoon maksettavissa rahoitusosuuksissa olisi otettava
 huomioon luottolaitoksiin liittyvän riskin suuruus.
 (64) Jotta voitaisiin varmistaa
 kriisinratkaisukustannusten asianmukainen jakautuminen talletussuojajärjestelmien
 ja rahaston kesken, talletussuojajärjestelmä, johon kriisinratkaisun kohteena
 oleva laitos on liittynyt, voisi vastata enintään suojattujen talletusten
 määrään saakka niiden tappioiden määrästä, jotka sille olisi koitunut, jos laitos
 olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
 (65) Rahastossa olevien varojen
 arvon suojaamiseksi kyseiset määrät olisi sijoitettava riittävän turvallisiin,
 monipuolisiin ja likvideihin varoihin.
 (66) Komissiolle olisi siirrettävä
 valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä,
 joissa vahvistetaan rahastoon maksettavien rahoitusosuuksien laji ja seikat,
 joiden osalta niitä on maksettava, sekä rahoitusosuuksien määrän lasku- ja
 maksutapa; rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointisäännöt ja muut säännöt,
 joiden tarkoituksena on varmistaa, että rahoitusosuudet maksetaan
 täysimääräisesti ja ajallaan; rahoitusosuusjärjestelmä laitoksille, jotka ovat
 saaneet toimiluvan sen jälkeen, kun rahasto on saavuttanut tavoitetasonsa;
 rahoitusosuuksien ajallisen jaksottamisen perusteet; olosuhteet, joissa
 rahoitusosuuksien maksamista voidaan aikaistaa; vuotuisten rahoitusosuuksien
 vahvistamisperusteet; toimenpiteet, joilla vahvistetaan olosuhteet ja
 yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos voidaan vapauttaa kokonaan tai
 osittain etukäteen suoritettavista rahoitusosuuksista, ja toimenpiteet, joilla
 vahvistetaan olosuhteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos
 voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain jälkikäteen suoritettavista
 rahoitusosuuksista.
 (67) Kriisinratkaisuneuvoston työn
 luottamuksellisuuden säilyttämiseksi kriisinratkaisuneuvoston jäsenten, sen
 henkilöstön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavan, osallistuvien jäsenvaltioiden
 kanssa vaihdetun tai niiden lähettämän henkilöstön olisi noudatettava
 vahvistettuja salassapitovaatimuksia myös tehtäviensä päättymisen jälkeen.
 Jotta kriisinratkaisuneuvosto voisi hoitaa sille annetut tehtävät, sille olisi
 annettava lupa vaihtaa tietyin edellytyksin tietoja kansallisten tai unionin
 viranomaisten ja elinten kanssa.
 (68) Sen varmistamiseksi, että
 kriisinratkaisuneuvosto on edustettuna Euroopan finanssivalvojien
 järjestelmässä, asetusta (EU) N:o 1093/2010 olisi muutettava siten, että siinä
 vahvistettu toimivaltaisten viranomaisten määritelmä käsittää myös
 kriisinratkaisuneuvoston. Kriisinratkaisuneuvoston sisällyttäminen
 toimivaltaisiin viranomaisiin asetuksen (EU) N:o 1093/2010 nojalla vastaa
 EPV:lle kyseisen asetuksen 25 artiklan nojalla annettuja tehtäviä myötävaikuttaa
 ja osallistua aktiivisesti tervehdyttämis- ja kriisinratkaisusuunnitelmien
 kehittämiseen ja yhteensovittamiseen ja pyrkiä helpottamaan kaatumassa olevien
 laitosten ja erityisesti rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisua.
 (69) Kunnes kriisinratkaisuneuvosto
 on täysin toimintakykyinen, komission olisi vastattava sen alkuvaiheen
 toiminnasta, muun muassa hallintokulujen kattamiseen tarvittavien
 rahoitusosuuksien keräämisestä ja väliaikaisesti tehtäviään hoitavan
 pääjohtajan nimeämisestä antamaan luvan kaikkiin tarvittaviin maksuihin
 kriisinratkaisuneuvoston puolesta.
 (70) Tässä asetuksessa
 kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin
 perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti omistusoikeus, oikeus
 henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus sekä oikeus tehokkaisiin
 oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja se on pantava
 täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
 (71) Jäsenvaltiot eivät voi
 riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat tehokkaan
 ja toimivan yhteisen eurooppalaisen kriisinratkaisukehyksen käyttöönotto
 luottolaitoksia varten ja kriisinratkaisusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen
 varmistaminen, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi
 unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5
 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa
 artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei
 ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,
 OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
 I OSA
 YLEISET SÄÄNNÖKSET
 1 artikla
 Kohde
 Tässä asetuksessa vahvistetaan yhdenmukaiset
 säännöt ja yhdenmukainen menettely sellaisten 2 artiklassa tarkoitettujen
 yhteisöjen kriisinratkaisua varten, jotka ovat sijoittautuneet
 4 artiklassa tarkoitettuihin osallistuviin jäsenvaltioihin.
 Näitä yhdenmukaisia sääntöjä ja menettelyä
 soveltaa komissio yhdessä kriisinratkaisuneuvoston ja osallistuvien
 jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa tällä asetuksella käyttöön
 otetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Yhteistä
 kriisinratkaisumekanismia tuetaan yhteisestä kriisinratkaisurahastosta,
 jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’.
 2 artikla
 Soveltamisala
 Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin
 yhteisöihin:
 a) osallistuviin jäsenvaltioihin
 sijoittautuneet luottolaitokset;
 b) johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon
 sijoittautuneet emoyritykset, mukaan luettuina rahoitusalan holdingyhtiöt ja
 rahoitusalan sekaholdingyhtiöt, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun
 valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan
 liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan
 keskuspankille annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 4 artiklan 1 kohdan
 i alakohdan mukaisesti;
 c) osallistuviin jäsenvaltioihin
 sijoittautuneet sijoituspalveluyritykset ja rahoituslaitokset, kun ne kuuluvat
 sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa neuvoston
 asetuksen (EU) N:o [ ] 4 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaisesti niiden
 emoyritykseen nähden.
 3 artikla
 Määritelmät
 Tässä asetuksessa sovelletaan direktiivin [ ]
 2 artiklassa sekä 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja
 neuvoston direktiivin 2013/36/EU[19]
 3 artiklassa vahvistettuja määritelmiä. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan
 1) ’kansallisella toimivaltaisella
 viranomaisella’ neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 2 artiklan 2 kohdassa
 määriteltyä kansallista toimivaltaista viranomaista;
 2) ’kansallisella
 kriisinratkaisuviranomaisella’ jäsenvaltion direktiivin [ ] 3 artiklan
 mukaisesti nimeämää viranomaista;
 3) ’kriisinratkaisutoimella’
 kriisinratkaisuvälineen käyttämistä laitokseen tai 2 artiklassa
 tarkoitettuun yhteisöön tai yhden tai useamman kriisinratkaisuvaltuuden
 käyttämistä siihen;
 4) ’suojatuilla talletuksilla’
 talletuksia, jotka on suojattu direktiivin 94/19/EY mukaisesti kansallisessa
 lainsäädännössä säädetyillä talletussuojajärjestelmillä kyseisen direktiivin 7
 artiklassa säädettyyn talletussuojan tasoon asti;
 5) ’hyväksyttävillä talletuksilla’
 direktiivin 94/19/EY 1 artiklassa määriteltyjä talletuksia, joita ei ole
 suljettu kyseisen direktiivin 2 artiklan mukaisen suojan ulkopuolelle, niiden
 määrästä riippumatta;
 6) ’konsernitason
 kriisinratkaisuviranomaisella’ sen osallistuvan jäsenvaltion kansallista
 kriisinratkaisuviranomaista, johon laitos tai konsolidoidun valvonnan piiriin
 kuuluva emoyritys on sijoittautunut;
 7) ’luottolaitoksella’ asetuksen (EU)
 N:o 575/2013[20]
 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyä luottolaitosta;
 8) ’sijoituspalveluyrityksellä’
 asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määriteltyä
 sijoituspalveluyritystä, johon sovelletaan kyseisen asetuksen 9 artiklassa
 vahvistettua perustamispääomavaatimusta;
 9) ’rahoituslaitoksella’ asetuksen (EU)
 N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 26 alakohdassa määriteltyä
 rahoituslaitosta;
 10) ’emoyrityksellä’ asetuksen (EU) N:o
 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 15 alakohdassa määriteltyä emoyritystä, mukaan
 luettuna laitos, rahoitusalan holdingyhtiö tai rahoitusalan sekaholdingyhtiö;
 11) ’kriisinratkaisun kohteena olevalla
 laitoksella’ 2 artiklassa tarkoitettua yhteisöä, jonka osalta
 kriisinratkaisutoimi toteutetaan;
 12) ’laitoksella’ luottolaitosta tai
 sijoituspalveluyritystä, joka kuuluu 2 artiklan c alakohdan mukaisesti
 konsolidoidun valvonnan piiriin;
 13) ’konsernilla’ emoyritystä ja sen
 tytäryrityksiä, jotka ovat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä;
 14) ’tytäryrityksellä’ asetuksen (EU) N:o
 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 16 alakohdassa määriteltyä tytäryritystä;
 15) ’liiketoiminnan myynnillä’
 kriisinratkaisun edellytykset täyttävän laitoksen omistusinstrumenttien tai
 varojen, oikeuksien tai velkojen siirtoa ostajalle, joka ei ole
 omaisuudenhoitoyhtiö;
 16) ’omaisuudenhoitoyhtiön käytöllä’
 kriisinratkaisuedellytykset täyttävän laitoksen varojen, oikeuksien tai
 velkojen siirtoa omaisuudenhoitoyhtiölle;
 17) ’varojen erottelulla’
 kriisinratkaisuedellytykset täyttävän laitoksen varojen ja oikeuksien siirtoa
 erillisille varainhoitoyhtiölle;
 18) ’velkakirjojen arvon alaskirjauksella’
 alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksien käyttöä kriisinratkaisuedellytykset
 täyttävän laitoksen velkoihin;
 19) ’käytettävissä olevilla varoilla’
 käteisvaroja, talletuksia, omaisuuseriä ja peruuttamattomia maksusitoumuksia,
 jotka ovat kriisinratkaisurahaston käytettävissä 74 artiklassa lueteltuihin
 tarkoituksiin;
 20) ’rahoituksen tavoitetasolla’
 käytettävissä olevien varojen määrää, joka on saavutettava 68 artiklan
 mukaisesti.
 4 artikla
 Osallistuvat jäsenvaltiot
 Osallistuva jäsenvaltio on jäsenvaltio, jonka
 rahayksikkö on euro, tai jäsenvaltio, jonka rahayksikkö ei ole euro mutta joka
 on ryhtynyt tiiviiseen yhteistyöhön neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ]
 7 artiklan mukaisesti.
 5 artikla
 Suhde direktiiviin [ ] ja sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön
 1. Jos komissio tai
 kriisinratkaisuneuvosto tämän asetuksen nojalla hoitaa tehtäviä tai käyttää
 valtuuksia, jotka annetaan direktiivillä [ ] osallistuvan jäsenvaltion
 kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen käyttöön, kriisinratkaisuneuvostoa
 pidetään tätä asetusta ja direktiiviä [ ] sovellettaessa asianomaisena
 kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena tai, jos on kyse rajojen yli toimivan
 konsernin kriisinratkaisusta, asianomaisena konsernitason kansallisena
 kriisinratkaisuviranomaisena.
 2. Toimiessaan kansallisena
 kriisinratkaisuviranomaisena kriisinratkaisuneuvosto toimii tarvittaessa
 komission luvalla.
 3. Jollei tämän asetuksen
 säännöksistä muuta johdu, osallistuvan jäsenvaltion kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on toimittava direktiivillä [ ]
 yhdenmukaistettujen kansallisen säännösten perusteella ja mukaisesti.
 6 artikla
 Yleiset periaatteet
 1. Kriisinratkaisuneuvoston,
 komission tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen toimissa, ehdotuksissa
 tai politiikassa ei saa syrjiä 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä,
 tallettajia, sijoittajia tai muita unioniin sijoittautuneita velkojia niiden
 kansallisuuden tai toimipaikan perusteella.
 2. Tehdessään päätöksiä tai
 toteuttaessaan toimia, jotka voivat vaikuttaa useampaan kuin yhteen
 osallistuvaan jäsenvaltioon, ja erityisesti tehdessään vähintään kahteen
 osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneita konserneja koskevia päätöksiä
 komissio ottaa asianmukaisesti huomioon kaikki seuraavat tekijät:
 a) niiden osallistuvien jäsenvaltioiden
 edut, joissa konserni toimii, ja erityisesti vaikutukset, joita mahdollisella
 päätöksellä tai toimella tai toimimatta jättämisellä on jonkin kyseisen
 jäsenvaltion rahoitusvakauteen, talouteen, talletussuojajärjestelmään tai
 sijoittajien korvausjärjestelmään;
 b) tavoite tasapainottaa osallisina olevien
 jäsenvaltioiden edut ja välttää osallistuvan jäsenvaltion etujen
 epäoikeudenmukainen rajoittaminen tai epäoikeudenmukainen suojeleminen;
 c) tarve välttää haitallisten vaikutusten
 kohdistuminen sen konsernin muihin osiin, johon kriisinratkaisun kohteena oleva
 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö kuuluu;
 d) tarve välttää kyseisten 2 artiklassa
 tarkoitettujen yhteisöjen velkojille aiheutuvien kustannusten kohtuuton nousu,
 joka johtaisi siihen, että niiden kustannukset olisivat suuremmat kuin jos
 yhteisöjen kriisinratkaisu olisi toteutettu tavanomaisella
 maksukyvyttömyysmenettelyllä;
 e) 16 artiklan 10 kohdassa tarkoitetut
 päätökset, jotka tehdään SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla.
 3. Komissio ottaa
 tasapainoisesti huomioon 2 kohdassa mainitut tekijät ja 12 artiklassa mainitut
 kriisinratkaisutavoitteet kunkin tapauksen luonteen ja olosuhteiden mukaisesti.
 4. Kriisinratkaisuneuvoston tai
 komission päätöksissä ei saa vaatia jäsenvaltioita myöntämään poikkeuksellista
 julkista rahoitustukea.
 II OSA
 ERITYISSÄÄNNÖKSET
 I OSASTO
 Yhteisen kriisinratkaisumekanismin
 toiminnot ja menettelysäännöt
 1 luku
 Kriisinratkaisun
 suunnittelu
 7 artikla
 Kriisinratkaisusuunnitelmat
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 laatii kriisinratkaisusuunnitelmat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöä sekä
 konserneja varten.
 2. Sovellettaessa 1 kohtaa
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on toimitettava
 kriisinratkaisuneuvostolle kaikki direktiivin [ ] 10 artiklan ja 12 artiklan 1
 kohdan mukaisesti saamansa tiedot, jotka tarvitaan kriisinratkaisusuunnitelmien
 laadintaan ja täytäntöönpanoon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän osaston
 5 luvun soveltamista.
 3. Kriisinratkaisusuunnitelmassa
 on esitettävä vaihtoehtoiset tavat käyttää tässä asetuksessa tarkoitettuja
 kriisinratkaisuvälineitä ja ‐valtuuksia 2 artiklassa tarkoitettuihin
 yhteisöihin.
 4. Kriisinratkaisusuunnitelmassa
 on esitettävä kriisinratkaisutoimet, jotka komissio ja kriisinratkaisuneuvosto
 voivat toteuttaa, jos 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö tai konserni täyttää kriisinratkaisun
 edellytykset. Kriisinratkaisusuunnitelmassa on otettava huomioon useita eri
 skenaarioita, mukaan luettuna se, että vaikeudet aiheuttanut tapahtuma voi olla
 epäsystemaattinen tai ilmetä laajemman rahoitusalan epävakauden tai koko
 järjestelmää koskevien tapahtumien aikana. Kriisinratkaisusuunnitelmassa ei saa
 olettaa, että tämän asetuksen mukaisesti perustetun kriisinratkaisurahaston
 käytön ohella myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea.
 5. Kutakin yhteisöä koskevassa
 kriisinratkaisusuunnitelmassa on oltava kaikki seuraavat osat:
 a) tiivistelmä suunnitelman keskeisistä
 osista;
 b) tiivistelmä laitoksessa edellisten sitä
 koskevien kriisinratkaisutietojen toimittamisen jälkeen tapahtuneista
 olennaisista muutoksista;
 c) sen osoittaminen, miten kriittiset
 toiminnot ja ydinliiketoiminta-alueet voidaan tarpeellisessa määrin erottaa
 oikeudellisesti ja taloudellisesti muista toiminnoista niiden jatkuvuuden
 varmistamiseksi laitoksen kaaduttua;
 d) arvio suunnitelman jokaisen olennaisen
 osan toteuttamiseen tarvittavasta ajasta;
 e) yksityiskohtainen kuvaus 8 artiklan
 mukaisesti tehdystä purkamismahdollisuuden arvioinnista;
 f) kuvaus 8 artiklan 5 kohdan nojalla
 vaadittavista toimenpiteistä, joilla korjataan tai poistetaan 8 artiklan
 mukaisesti tehdyn arvioinnin perusteella todetut purkamismahdollisuuden esteet;
 g) kuvaus prosesseista, joilla määritetään
 laitoksen kriittisten toimintojen, ydinliiketoiminta-alueiden ja varojen arvo
 ja markkinoitavuus;
 h) yksityiskohtainen kuvaus järjestelyistä,
 joilla varmistetaan, että 8 artiklan nojalla vaaditut tiedot ovat ajan
 tasalla ja aina kriisinratkaisuviranomaisten käytettävissä;
 i) kriisinratkaisuviranomaisen selvitys
 siitä, miten kriisinratkaisun vaihtoehdot voitaisiin rahoittaa olettamatta,
 että niihin myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea;
 j) yksityiskohtainen kuvaus erilaisista
 kriisinratkaisustrategioista, joita voidaan soveltaa erilaisten mahdollisten
 skenaarioiden mukaisesti;
 k) kuvaus kriittisistä keskinäisistä
 sidoksista;
 l) analyysi suunnitelman vaikutuksista
 konsernin muihin laitoksiin;
 m) kuvaus vaihtoehdoista, joilla maksu- ja
 selvityspalvelujen ja muiden infrastruktuurien käyttömahdollisuus voidaan
 säilyttää;
 n) tiedotusvälineille ja yleisölle
 suunnattua viestintää koskeva suunnitelma;
 o) 10 artiklan mukainen omia varoja ja
 hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus ja tarvittaessa määräaika
 kyseisen tason saavuttamiselle;
 p) tarvittaessa 10 artiklan mukainen omia
 varoja ja sopimusperusteisen alaskirjauksen instrumentteja koskeva
 vähimmäisvaatimus ja tarvittaessa määräaika kyseisen tason saavuttamiselle;
 q) kuvaus toiminnoista ja järjestelmistä,
 jotka ovat olennaisia laitoksen operatiivisten prosessien jatkuvan ylläpidon
 kannalta;
 r) kuvaus suunnitelman täytäntöönpanon
 vaikutuksista henkilöstöön, mukaan luettuna arvio tähän liittyvistä
 kustannuksista.
 6. Konsernien
 kriisinratkaisusuunnitelmissa on oltava suunnitelma koko konsernin
 kriisinratkaisua varten, ja siinä on yksilöitävä toimenpiteet konserniin
 kuuluvien emoyritysten ja tytäryritysten kriisinratkaisua varten.
 7. Kriisinratkaisuneuvosto
 laatii kriisinratkaisusuunnitelmat yhteistyössä valvojan tai
 konsolidointiryhmän valvojan sekä niiden osallistuvien jäsenvaltioiden
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, joihin kyseiset yhteisöt ovat
 sijoittautuneet.
 8. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 pyytää kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia laatimaan
 kriisinratkaisusuunnitelmien alustavat luonnokset ja konsernitason
 kriisinratkaisuviranomaista laatimaan konsernin kriisinratkaisusuunnitelman
 alustavan luonnoksen.
 9. Kriisinratkaisusuunnitelmat
 tarkistetaan ja tarvittaessa päivitetään vähintään kerran vuodessa ja aina sen
 jälkeen, kun laitoksen oikeudellisessa tai organisatorisessa rakenteessa,
 liiketoiminnassa tai rahoitustilanteessa on tapahtunut muutos, joka voi
 vaikuttaa suunnitelmaan olennaisesti tai vaatia sen muuttamista.
 8 artikla
 Purkamismahdollisuuden arviointi
 1. Laatiessaan 7 artiklan
 mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia kriisinratkaisuneuvosto, joka on kuullut
 toimivaltaista viranomaista ja myös EKP:tä sekä sellaisten osallistumattomien
 jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisia, joissa sijaitsee merkittäviä
 sivuliikkeitä, jos asialla on tällaisen sivuliikkeen kannalta merkitystä, tekee
 arvioinnin siitä, missä määrin laitokset ja konsernit ovat purkamiskelpoisia
 olettamatta, että 64 artiklan mukaisesti perustetun kriisinratkaisurahaston
 käytön ohella myönnetään poikkeuksellista julkista rahoitustukea.
 2. Edellä 2 artiklassa
 tarkoitettuja yhteisöjä koskevia kriisinratkaisusuunnitelmia laatiessaan
 kriisinratkaisuneuvosto arvioi, missä määrin yhteisö on tämän asetuksen mukaan
 purkamiskelpoinen. Yhteisö katsotaan purkamiskelpoiseksi, jos
 kriisinratkaisuviranomainen pystyy uskottavasti selvittämään yhteisön
 tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tai toteuttamaan sen
 kriisinratkaisun käyttämällä siihen erilaisia kriisinratkaisuvälineitä ja ‐valtuuksia
 niin, ettei tästä aiheudu merkittäviä haitallisia seurauksia, kuten
 rahoitusmarkkinoiden laajempaa epävakautta tai koko järjestelmän laajuisia
 tapahtumia, kyseisen yhteisön sijoittautumisjäsenvaltion, muiden
 jäsenvaltioiden tai unionin rahoitusjärjestelmille, ja pyrkimällä varmistamaan
 yhteisön kriittisten toimintojen jatkuvuuden.
 3. Laatiessaan konserneja
 koskevia kriisinratkaisusuunnitelmia kriisinratkaisuneuvosto arvioi, missä
 määrin konsernit ovat tämän asetuksen mukaan purkamiskelpoisia. Konserni
 katsotaan purkamiskelpoiseksi, jos kriisinratkaisuviranomaiset pystyvät
 uskottavasti likvidoimaan konserniyhtiöt tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä
 tai toteuttamaan konserniyhtiöiden kriisinratkaisun käyttämällä niihin
 kriisinratkaisuvälineitä ja ‐valtuuksia niin, ettei tästä aiheudu
 merkittäviä haitallisia seurauksia, kuten rahoitusmarkkinoiden laajempaa
 epävakautta tai koko järjestelmän laajuisia tapahtumia, kyseisten
 konserniyhtiöiden sijoittautumisjäsenvaltioiden, muiden jäsenvaltioiden tai
 unionin rahoitusjärjestelmille, ja pyrkimällä varmistamaan konserniyhtiöiden
 kriittisten toimintojen jatkuvuuden joko erottamalla ne muista toiminnoista,
 jos tämä voidaan toteuttaa helposti ja nopeasti, tai muilla keinoin.
 4. Arviointia varten
 kriisinratkaisuneuvosto tarkastelee ainakin direktiivin [ ] liitteessä olevassa
 C jaksossa mainittuja seikkoja.
 5. Jos kriisinratkaisuneuvosto, joka
 on kuullut toimivaltaista viranomaista ja myös EKP:tä, katsoo yhteisön tai
 konsernin purkamismahdollisuudesta 2 ja 3 kohdan mukaisesti tehdyn
 arvioinnin perusteella, että yhteisön tai konsernin purkamismahdollisuudelle
 saattaa olla olennaisia esteitä, kriisinratkaisuneuvosto laatii toimivaltaisia
 viranomaisia kuullen laitokselle tai emoyritykselle osoitetun kertomuksen,
 jossa analysoidaan kriisinratkaisuvälineiden ja ‐valtuuksien tehokkaan
 käytön olennaisia esteitä. Lisäksi kertomuksessa suositellaan 8 kohdan
 mukaisesti toimenpiteitä, joita kriisinratkaisuneuvosto pitää välttämättömiä
 tai tarkoituksenmukaisina näiden esteiden poistamiseksi.
 6. Kertomus toimitetaan
 asianomaiselle yhteisölle tai emoyritykselle, toimivaltaisille viranomaisille
 ja niiden osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille,
 joissa sijaitsee merkittäviä sivuliikkeitä. Kertomuksessa esitetään arvioinnin
 tai toteamuksen perusteet ja ilmoitetaan, millä tavoin arviointi tai toteamus
 täyttää 6 artiklassa esitetyn oikeasuhteisen soveltamisen vaatimuksen.
 7. Yhteisö tai emoyritys voi
 neljän kuukauden kuluessa kertomuksen vastaanottopäivästä esittää
 huomautuksensa ja ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle vaihtoehtoisia
 toimenpiteitä kertomuksessa yksilöityjen esteiden poistamiseksi.
 Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa yhteisön tai emoyrityksen ehdottamista
 toimenpiteistä toimivaltaisille viranomaisille ja niiden osallistumattomien
 jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille, joissa sijaitsee merkittäviä
 sivuliikkeitä.
 8. Jos yhteisön tai emoyrityksen
 ehdottamat toimenpiteet eivät tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden
 esteitä, kriisinratkaisuneuvosto tekee kuultuaan ensin toimivaltaista
 viranomaista ja tarvittaessa makrovakausvalvonnasta vastaavaa viranomaista
 päätöksen, jossa ilmoitetaan, että ehdotetut toimenpiteet eivät
 tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden esteitä, ja ohjeistetaan
 kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia vaatimaan laitosta, emoyritystä tai
 kyseisen konsernin tytäryritystä toteuttamaan 9 kohdassa mainittuja
 toimenpiteitä seuraavien perusteiden mukaisesti:
 a) toimenpiteen tehokkuus
 purkamismahdollisuuden esteiden poistamisessa;
 b) tarve välttää rahoitusvakauteen
 kohdistuvat kielteiset vaikutukset osallistuvissa jäsenvaltioissa;
 c) tarve välttää sellaiset kyseiseen
 laitokseen tai konserniin kohdistuvat vaikutukset, jotka olisivat suurempia
 kuin on tarpeen purkamismahdollisuuden esteen poistamiseksi tai jotka olisivat
 suhteettomia.
 9. Sovellettaessa 8 kohtaa
 kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
 toteuttamaan seuraavia toimenpiteitä:
 a) vaatimaan, että yhteisö laatii (joko
 konsernin sisällä tai kolmansien osapuolten kanssa) palvelusopimukset
 kriittisten toimintojen tarjoamisesta;
 b) vaatimaan, että yhteisö rajoittaa
 yksittäisten riskien tai kokonaisriskin enimmäismäärää;
 c) asettamaan erityisiä tai yleisiä
 informaatiovaatimuksia kriisinratkaisua varten;
 d) vaatimaan, että yhteisö luopuu tietyistä
 varoista;
 e) vaatimaan, että yhteisö rajoittaa tai
 lopettaa tiettyjä nykyisiä tai ehdotettuja toimintoja;
 f) rajoittamaan uusien tai olemassa olevien
 liiketoiminta-alueiden kehittämistä tai uusien tai olemassa olevien tuotteiden
 myyntiä tai estämään niiden kehittäminen tai myynti;
 g) vaatimaan muutoksia yhteisön tai minkä tahansa
 suoraan tai välillisesti sen määräysvallassa olevan konserniyhtiön
 oikeudellisiin tai toiminnallisiin rakenteisiin, jotta voidaan vähentää
 monitahoisuutta sen varmistamiseksi, että kriittiset toiminnot voidaan erottaa
 oikeudellisesti ja toiminnallisesti muista toiminnoista
 kriisinratkaisuvälineiden avulla;
 h) vaatimaan, että yhteisö perustaa
 jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai EU:ssa
 emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön;
 i) vaatimaan, että yhteisö laskee liikkeeseen
 hyväksyttäviä velkoja 10 artiklan vaatimusten täyttämiseksi;
 j) vaatimaan, että yhteisö yrittää
 neuvotella uudelleen liikkeeseen laskemiensa hyväksyttävien velkojen,
 ensisijaisen lisäpääoman instrumenttien tai toissijaisen pääoman instrumenttien
 ehdot sen varmistamiseksi, että komission mahdollinen päätös kirjata kyseinen
 velka tai instrumentti alas tai muuntaa sitä tehtäisiin sen lainkäyttöalueen
 lainsäädännön mukaisesti, jota kyseiseen velkaan tai instrumenttiin
 sovelletaan.
 10. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön.
 9 artikla
 Yksinkertaistetut velvoitteet ja vapautukset
 1. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 omasta aloitteestaan tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen ehdotuksesta
 soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita 7 artiklassa tarkoitettuun
 kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan tai antaa vapautuksen näiden
 suunnitelmien laadinnasta.
 2. Kansalliset
 kriisinratkaisuviranomaiset voivat ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle
 yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamista tai vapautusta
 kriisinratkaisusuunnitelmien laadinnasta tiettyjen laitosten tai konsernien
 osalta. Ehdotus on perusteltava, ja sen tueksi on esitettävä kaikki
 merkityksellinen asiakirja-aineisto.
 3. Saadessaan 1 kohdan mukaisen
 ehdotuksen tai toimiessaan omasta aloitteestaan kriisinratkaisuneuvosto
 suorittaa arvioinnin kyseisistä laitoksista tai konsernista. Arviointia
 suoritettaessa otetaan huomioon mahdolliset vaikutukset, jotka laitoksen tai
 konsernin kaatumisella voisi olla rahoitusmarkkinoihin, muihin laitoksiin tai
 rahoitusolosuhteisiin kyseisen laitoksen tai konsernin liiketoiminnan luonteen
 tai koon vuoksi tai johtuen sidoksista, joita sillä on muihin laitoksiin tai
 yleensä rahoitusjärjestelmään.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto
 arvioi vapautusten soveltamisen jatkamista vähintään vuosittain vapautuksen
 myöntämispäivästä alkaen tai kyseisen laitoksen tai konsernin oikeudellisessa
 tai organisatorisessa rakenteessa, liiketoiminnassa tai rahoitustilanteessa
 tapahtuneen muutoksen jälkeen. Kriisinratkaisuneuvosto ei myönnä laitokselle
 poikkeuksia, jos kyseisellä laitoksella on yksi tai useampia tytäryrityksiä tai
 merkittäviä sivuliikkeitä toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa.
 Kriisinratkaisuneuvosto lakkaa soveltamasta
 yksinkertaistettuja velvoitteita tai myöntämästä vapautusta
 kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvelvoitteesta, jos kyseisiin
 velvoitteisiin tai vapautukseen oikeuttaneita olosuhteita ei enää ole olemassa.
 Jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen, joka
 on 1 kohdan mukaisesti ehdottanut yksinkertaistetun velvoitteen soveltamista
 tai vapautuksen myöntämistä, katsoo, että yksinkertaistetun velvoitteen
 soveltamista tai vapautuksen myöntämistä koskeva päätös on peruutettava, sen on
 annettava asiaa koskeva ehdotus kriisinratkaisuneuvostolle. Tällöin
 kriisinratkaisuneuvosto tekee ehdotettua peruutusta koskevan päätöksen ottaen
 täysin huomioon kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen esittämät peruutuksen
 perusteet 3 kohdassa esitettyjen seikkojen valossa.
 5. Kriisinratkaisuneuvosto voi 3
 ja 4 kohdan mukaisesti myöntää vapautuksen kriisinratkaisusuunnitelmien
 laatimisvelvoitteesta direktiivin 2013/36/EU 21 artiklassa tarkoitetuille
 yksittäisille keskuslaitokseen liittyneille laitoksille, jotka on kansallisessa
 lainsäädännössä kokonaan tai osittain vapautettu vakavaraisuusvaatimuksista
 direktiivin 2013/36/EU 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Siinä tapauksessa
 kriisinratkaisusuunnitelman laatimisvelvoitetta on sovellettava
 keskuslaitokseen konsolidoidusti.
 6. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 myöntää vapautuksen kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvelvoitteesta
 laitoksille, jotka kuuluvat asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 7
 artiklan mukaisesti laitosten suojajärjestelmään. Päättäessään vapautuksen
 myöntämisestä laitosten suojajärjestelmään kuuluvalle laitokselle
 kriisinratkaisuneuvosto harkitsee, onko todennäköistä, että laitosten
 suojajärjestelmä pystyy vastaamaan siihen kohdistuviin samanaikaisiin
 vaatimuksiin, jotka koskevat sen jäseniä.
 7. Kriisinratkaisuneuvosto
 ilmoittaa EPV:lle siitä, miten se soveltaa 1, 4 ja 5 kohtaa.
 10 artikla
 Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 määrittää toimivaltaisia viranomaisia, myös EKP:tä, kuullen 2 kohdassa
 tarkoitetun vähimmäisvaatimuksen, joka koskee sellaisia omia varoja ja
 hyväksyttäviä velkoja, jotka 2 artiklassa tarkoitetuilla laitoksilla ja
 emoyrityksillä on oltava ja joihin sovelletaan alaskirjaus- ja
 muuntamisvaltuuksia.
 2. Vähimmäisvaatimus lasketaan
 omien varojen ja hyväksyttävien velkojen määränä, joka ilmaistaan
 prosenttiosuutena 2 artiklassa tarkoitettujen laitosten ja emoyritysten
 velkojen ja omien varojen kokonaismäärästä ja jossa ei oteta huomioon
 johdannaisista johtuvia velkoja.
 3. Edellä olevassa 1 kohdassa
 tarkoitettu määritys tehdään seuraavilla perusteilla:
 a) tarve varmistaa, että 2 artiklassa
 tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen kriisinratkaisu voidaan toteuttaa
 kriisinratkaisutavoitteiden mukaisesti käyttämällä kriisinratkaisuvälineitä,
 tarvittaessa myös velkakirjojen arvon alaskirjausta;
 b) tarve varmistaa asiaankuuluvissa
 tapauksissa, että 2 artiklassa tarkoitetulla laitoksella ja emoyrityksellä on
 riittävästi hyväksyttäviä velkoja sen varmistamiseksi, että jos velkakirjojen
 arvon alaskirjausta käytetään, tappiot voidaan kattaa ja 2 artiklassa
 tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen ydinpääoman suhde voidaan palauttaa
 tasolle, jolla ne pystyvät edelleen täyttämään toimiluvalle asetetut ehdot ja
 suorittamaan toiminnot, joita varten niille on myönnetty toimilupa asetuksen
 (EU) N:o 575/2013 nojalla, ja että markkinoiden luottamus 2 artiklassa
 tarkoitettuun laitokseen ja emoyritykseen säilyy riittävänä;
 c) tarve varmistaa, että jos
 kriisinratkaisusuunnitelmassa ennakoidaan, että hyväksyttävien velkojen tietyt
 luokat voidaan jättää 24 artiklan 5 kohdan mukaisen velkakirjojen arvon
 alaskirjauksen ulkopuolelle tai että hyväksyttävien velkojen tietyt luokat
 voidaan siirtää kokonaan vastaanottajalle osittaisella siirrolla, 2 artiklassa
 tarkoitetulla laitoksella ja emoyrityksellä on riittävästi muita hyväksyttäviä
 velkoja varmistamaan, että tappiot voidaan kattaa ja että 2 artiklassa
 tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen ydinpääoman suhde voidaan palauttaa
 tasolle, jolla ne pystyvät edelleen täyttämään toimiluvalle asetetut ehdot ja
 suorittamaan toiminnot, joita varten niille on myönnetty toimilupa asetuksen
 (EU) N:o 575/2013 nojalla;
 d) 2 artiklassa tarkoitetun laitoksen ja
 emoyrityksen koko, liiketoimintamalli ja riskiprofiili, mukaan luettuina niiden
 omat varat;
 e) se, missä määrin kriisinratkaisua voidaan
 rahoittaa talletussuojajärjestelmästä 73 artiklan mukaisesti;
 f) se, missä määrin 2 artiklassa
 tarkoitetun laitoksen ja emoyrityksen kaatuminen vaikuttaisi haitallisesti
 rahoitusvakauteen, jos kriisi leviäisi muihin laitoksiin muun muassa sen
 vuoksi, että laitoksella ja emoyrityksellä on sidoksia muihin laitoksiin tai
 muuhun rahoitusjärjestelmään.
 Määrityksessä on esitettävä vähimmäisvaatimus,
 jota laitosten on noudatettava yksittäisen laitoksen tasolla ja jota
 emoyritysten on noudatettava konsolidoidulla tasolla. Kriisinratkaisuneuvosto
 voi päättää vapauttaa emoyrityksen vähimmäisvaatimuksen noudattamisesta
 konsolidoidulla tasolla, jos direktiivin [ ] 39 artiklan 4 ca kohdan a ja
 b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 päättää vapauttaa tytäryrityksen vähimmäisvaatimuksen noudattamisesta
 konsolidoidulla tasolla, jos direktiivin [ ] 39 artiklan 4 d kohdan a–c
 alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
 4. Edellä 1 kohdassa
 tarkoitetussa määrityksessä voidaan säätää, että omien varojen ja
 hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus osittain täytetään konsolidoidulla
 tai yksittäisen laitoksen tasolla osittain sopimusperusteisen alaskirjauksen
 instrumentin avulla.
 5. Jotta sopimusperusteisen
 alaskirjauksen instrumentti voidaan katsoa 4 kohdan mukaiseksi,
 kriisinratkaisuneuvoston on oltava vakuuttunut siitä, että
 a) instrumentti sisältää sopimusehdon, jonka
 mukaan instrumentti kirjataan alas tai muunnetaan vaadittavassa määrin ennen
 muiden hyväksyttävien velkojen alaskirjaamista tai muuntamista, jos komissio
 päättää käyttää velkakirjojen arvon alaskirjausta kyseiseen laitokseen; ja
 b) instrumenttiin sovelletaan
 etuoikeudettomuutta koskevaa sitovaa sopimusta, sitoumusta tai säännöstä, jonka
 mukaan tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä se on muita hyväksyttäviä
 velkoja huonommassa asemassa eikä sitä voida maksaa takaisin ennen kuin muut
 hyväksyttävät velat, jotka ovat jäljellä kyseisenä ajankohtana, on selvitetty.
 6. Kriisinratkaisuneuvosto
 suorittaa 1 kohdassa tarkoitetun määrityksen laatiessaan 7 artiklan
 mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia ja pitäessään niitä yllä.
 7. Kriisinratkaisuneuvosto
 osoittaa määrityksensä tuloksen kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille.
 Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kriisinratkaisuneuvoston
 ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön. Kriisinratkaisuneuvosto vaatii
 kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia todentamaan ja varmistamaan, että
 laitokset ja emoyritykset täyttävät jatkuvasti 1 kohdan mukaisen
 vähimmäisvaatimuksen.
 8. Kriisinratkaisuneuvosto
 ilmoittaa EKP:lle ja EPV:lle kutakin laitosta ja emoyritystä varten 1 kohdan
 mukaisesti määrittämästään vähimmäisvaatimuksesta.
 2 luku
 Varhainen
 asiaan puuttuminen
 11 artikla
 Varhainen asiaan puuttuminen
 1. EKP:n tai osallistuvien
 jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava
 kriisinratkaisuneuvostolle kaikista toimenpiteistä, jotka ne vaativat laitosta
 tai konsernia toteuttamaan tai jotka ne toteuttavat itse neuvoston asetuksen
 (EU) N:o [ ] 13 b artiklan, direktiivin [ ] 23 artiklan 1 kohdan tai 24
 artiklan tai direktiivin 2013/36/EU 104 artiklan nojalla.
 Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa komissiolle
 kaikista ensimmäisen alakohdan mukaisesti saamistaan tiedoista.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto voi 1
 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottopäivästä alkaen valmistella
 kyseisen laitoksen tai konsernin kriisinratkaisua, sanotun kuitenkaan
 rajoittamatta unionin muun lainsäädännön mukaisia EKP:n ja toimivaltaisten
 viranomaisten valtuuksia.
 Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa
 kriisinratkaisuneuvosto valvoo tarkasti yhteistyössä EKP:n ja asianomaisen
 toimivaltaisen viranomaisen kanssa laitoksen tai emoyrityksen olosuhteita sekä
 sitä, miten laitos ja emoyritys noudattavat varhaisen asiaan puuttumisen
 toimenpiteitä, jotka on vaadittu toteuttamaan.
 3. Kriisinratkaisuneuvostolla on
 valtuudet
 a) pyytää tämän osaston 5 luvun mukaisesti
 kaikkia tietoja, jotka tarvitaan laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun
 valmisteluun;
 b) arvostaa laitoksen tai konsernin varat ja
 velat 17 artiklan mukaisesti;
 c) ottaa yhteyttä mahdollisiin ostajiin
 laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun valmistelemiseksi tai vaatia laitosta,
 emoyritystä tai kansallista kriisinratkaisuviranomaista tekemään tämä, jolloin
 on noudatettava tällä asetuksella ja direktiivin [ ] 76 artiklalla
 vahvistettuja luottamuksellisuusvaatimuksia;
 d) vaatia asianomaista kansallista
 kriisinratkaisuviranomaista laatimaan alustava kriisinratkaisusuunnitelma
 kyseistä laitosta tai konsernia varten.
 4. Jos EKP tai osallistuvien
 jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset aikovat määrätä laitokselle tai
 konsernille lisätoimenpiteitä neuvoston asetuksen (EU) N:o [ ] 13 b artiklan,
 direktiivin [ ] 23 ja 24 artiklan tai direktiivin 2013/36/EY 104 artiklan
 nojalla ennen kuin laitos tai konserni on noudattanut kokonaan ensimmäistä
 kriisinratkaisuneuvostolle ilmoitettua toimenpidettä, niiden on kuultava
 kriisinratkaisuneuvostoa ennen tällaisten lisätoimenpiteiden määräämistä
 kyseiselle laitokselle tai konsernille.
 5. EKP tai toimivaltainen
 viranomainen ja kriisinratkaisuneuvosto varmistavat, että 4 kohdassa
 tarkoitettu lisätoimenpide ja kaikki kriisinratkaisuneuvoston toimet, joiden
 tavoitteena on valmistella kriisinratkaisua 2 kohdan mukaisesti, ovat
 yhdenmukaisia.
 3 luku
 Kriisinratkaisu
 12 artikla
 Kriisinratkaisutavoitteet
 1. Toimiessaan 16 artiklassa
 säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja
 kriisinratkaisuneuvosto ottavat kumpikin oma toimivaltansa puitteissa huomioon
 kriisinratkaisutavoitteet ja valitsevat välineet ja valtuudet, joilla niiden
 näkemyksen mukaan saavutetaan parhaiten kyseisen tapauksen olosuhteissa
 olennaiset tavoitteet.
 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut
 kriisinratkaisutavoitteet ovat seuraavat:
 a) varmistaa kriittisten toimintojen
 jatkuvuus;
 b) välttää merkittävien haittojen
 aiheutuminen rahoitusvakaudelle, muun muassa estämällä häiriöiden leviäminen,
 sekä pitää yllä markkinakuria;
 c) suojata julkisia varoja huolehtimalla
 siitä, että poikkeukselliseen julkiseen rahoitustukeen turvaudutaan
 mahdollisimman vähän;
 d) suojata direktiivin 94/19/EY
 soveltamisalaan kuuluvia tallettajia ja direktiivin 97/9/EY[21] soveltamisalaan kuuluvia
 sijoittajia.
 Pyrkiessään edellä mainittuihin tavoitteisiin
 komissio ja kriisinratkaisuneuvosto yrittävät välttää tarpeetonta arvon
 tuhoutumista ja pitää kriisinratkaisun kustannukset mahdollisimman alhaisina.
 3. Komissio tasapainottaa 2
 kohdassa mainitut tavoitteet kunkin yksittäistapauksen luonteen ja olosuhteiden
 mukaisesti.
 13 artikla
 Kriisinratkaisua koskevat yleiset periaatteet
 1. Toimiessaan 16 artiklassa
 säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja
 kriisinratkaisuneuvosto toteuttavat kaikki asianmukaiset toimenpiteet sen
 varmistamiseksi, että kriisinratkaisutoimi toteutetaan seuraavia periaatteita
 noudattaen:
 a) tappioista vastaavat ensin
 kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat;
 b) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen velkojat vastaavat tappioista osakkeenomistajien jälkeen 15 artiklan
 mukaisen velkojien saamisten etuoikeusjärjestyksen mukaisesti;
 c) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen johto vaihdetaan, lukuun ottamatta tapauksia, joissa katsotaan, että
 olosuhteiden mukaan koko johdon tai sen osan jatkaminen tehtävässään on tarpeen
 kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamiseksi;
 d) henkilöiden ja yhteisöjen katsotaan
 oikeudenmukaisen menettelyn mukaisesti olevan vastuussa kriisinratkaisun
 kohteena olevan laitoksen kaatumisesta siinä laajuudessa kuin ne ovat vastuussa
 kansallisen lainsäädännön nojalla;
 e) samaan luokkaan kuuluvia velkojia
 kohdellaan yhtäläisellä tavalla;
 f) velkojille ei saa aiheutua suurempia
 tappioita kuin niille olisi aiheutunut, jos 2 artiklassa tarkoitettu
 yhteisö olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
 2. Jos laitos on konserniyhtiö,
 kriisinratkaisuneuvosto ja tarvittaessa komissio käyttävät
 kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia tavalla, jolla minimoidaan muille
 konserniyhtiöille ja koko konsernille aiheutuvat vaikutukset sekä haitalliset
 vaikutukset rahoitusvakauteen unionissa ja erityisesti niissä jäsenvaltiossa,
 joissa konserni toimii.
 3. Jos 2 artiklassa
 tarkoitettuun yhteisöön sovelletaan liiketoiminnan myyntiä,
 omaisuudenhoitoyhtiön käyttöä tai varojen erottelua, kyseisen yhteisön katsotaan
 olevan konkurssimenettelyn tai muun samankaltaisen maksukyvyttömyysmenettelyn
 kohteena direktiivin 2001/23/EY[22]
 5 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.
 14 artikla
 Rahoituslaitosten ja emoyritysten kriisinratkaisu
 1. Komissio toteuttaa
 rahoituslaitokseen kohdistuvan kriisinratkaisutoimen, kun 16 artiklan 2
 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät sekä rahoituslaitoksen että
 emoyrityksen osalta.
 2. Komissio toteuttaa 2 artiklan
 b alakohdassa tarkoitettuun emoyritykseen kohdistuvan kriisinratkaisutoimen,
 kun 16 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät sekä emoyrityksen
 että yhden tai useamman laitoksena toimivan tytäryrityksen osalta.
 3. Poiketen siitä, mitä 2
 kohdassa säädetään, komissio voi huolimatta siitä, ettei emoyritys täytä 16
 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, toteuttaa kyseiseen emoyritykseen
 kohdistuvan kriisinratkaisutoimen, jos yksi tai useampi laitoksena toimivista
 tytäryrityksistä täyttää 16 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset ja
 emoyritykseen kohdistuva kriisinratkaisutoimi on tarpeen, jotta voidaan
 toteuttaa yhden tai useamman laitoksena toimivan tytäryrityksen tai koko
 konsernin kriisinratkaisu.
 15 artikla
 Saamisten etuoikeusjärjestys
 Käytettäessä velkakirjojen arvon alaskirjausta
 kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
 24 artiklan 3 kohdan mukaista velkojen jättämistä velkakirjojen arvon
 alaskirjauksen ulkopuolelle, kriisinratkaisuneuvosto ja osallistuvien
 jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät saamisiin komission
 päätöksestä alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia noudattamalla käänteistä
 etuoikeusjärjestystä verrattuna seuraavaan tavanomaisen
 maksukyvyttömyysmenettelyn mukaiseen järjestykseen:
 a) hyväksyttäviin talletuksiin liittyvät
 saamiset ja talletussuojajärjestelmistä olevat saamiset,
 b) vakuudettomat etuoikeudettomat saamiset,
 c) muut kuin d–f alakohdassa mainitut
 etuoikeudeltaan huonommat saamiset,
 d) toimivan johdon jäsenten saamiset,
 e) ensisijaisen lisäpääoman ja toissijaisen
 pääoman instrumentteihin liittyvät saamiset,
 f) ydinpääoman instrumentteihin liittyvät
 saamiset,
 jolloin etuoikeusjärjestys on f alakohdasta a
 alakohtaan.
 16 artikla
 Kriisinratkaisumenettely
 1. Jos EKP tai kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen arvioi, että 2 kohdan a ja b alakohdassa
 säädetyt edellytykset täyttyvät 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön osalta, sen
 on ilmoitettava tämä arvio viipymättä komissiolle ja
 kriisinratkaisuneuvostolle.
 2. Saadessaan 1 kohdan mukaisen
 ilmoituksen tai toimiessaan omasta aloitteestaan kriisinratkaisuneuvosto
 arvioi, täyttyvätkö seuraavat edellytykset:
 a) yhteisö on kaatumassa tai sen kaatuminen
 on todennäköistä;
 b) ottaen huomioon aika ja muut
 merkitykselliset olosuhteet ei ole kohtuullista odottaa, että yhteisön
 kaatuminen voidaan estää kohtuullisen ajan kuluessa millään siihen
 kohdistuvalla vaihtoehtoisella yksityisen sektorin toimella tai
 valvontatoimella (mukaan luettuina varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteet
 tai pääomainstrumenttien alaskirjaus tai muuntaminen 14 artiklan mukaisesti);
 c) kriisinratkaisutoimi on 4 kohdan
 mukaisesti yleisen edun kannalta välttämätön.
 3. Edellä olevan 2 kohdan a
 alakohdan soveltamiseksi yhteisön on katsottava olevan kaatumassa tai
 todennäköisesti kaatuvan, jos se on yhdessä tai useammassa seuraavista olosuhteista:
 a) yhteisö rikkoo tai sen voidaan
 objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa rikkovan
 toimiluvan voimassaolon jatkamiselle asetettuja vaatimuksia siten, että EKP:n
 tai toimivaltaisen viranomaisen olisi perusteltua peruuttaa lupa, muun muassa
 koska laitos on kärsinyt tai todennäköisesti kärsii tappioita, joiden takia sen
 kaikki omat varat vähenevät olemattomiin tai merkittävästi;
 b) yhteisön varat ovat tai niiden voidaan
 objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa olevan
 pienemmät kuin sen velat;
 c) yhteisö ei kykene tai sen voidaan
 objektiivisten tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa olevan
 kykenemätön maksamaan velkojaan eräpäivään mennessä;
 d) poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki on
 tarpeen, lukuun ottamatta kuitenkaan tapauksia, joissa vakavan häiriön
 korjaamiseksi jäsenvaltion taloudessa ja rahoitusvakauden säilyttämiseksi
 kyseinen poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki myönnetään jossakin seuraavista
 muodoista:
 i) valtion takaus keskuspankkien
 tarjoamille likviditeettisopimuksille keskuspankkien ehtojen mukaisesti;
 ii) valtion takaus hiljattain liikkeeseen
 lasketuille veloille; tai
 iii) omien varojen lisäys tai
 pääomainstrumenttien hankinta sellaiseen hintaan ja sellaisin ehdoin, joista ei
 aiheudu yhteisölle etua, kun 2 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut
 olosuhteet ja 14 artiklassa tarkoitetut olosuhteet eivät kummatkaan ole
 voimassa silloin, kun julkinen tuki myönnetään.
 Kussakin i, ii ja iii alakohdassa mainitussa
 tapauksessa kyseisissä alakohdissa tarkoitetut takaukset tai vastaavat
 toimenpiteet on rajoitettava vakavaraisiin yhteisöihin, ja niihin tarvitaan
 valtiontukisääntöjen mukainen hyväksyntä. Kyseisten toimien on oltava
 luonteeltaan ennalta varautuvia ja väliaikaisia sekä oikeasuhteisia vakavan
 häiriön seurausten korjaamiseksi, eikä niitä saa käyttää kattamaan tappioita,
 joita yhteisö on kärsinyt tai todennäköisesti kärsii lähitulevaisuudessa.
 4. Edellä olevan 2 kohdan c
 alakohdan soveltamiseksi kriisinratkaisutoimea on pidettävä yleisen edun
 mukaisena, jos sillä saavutetaan yksi tai useampi sellainen 12 artiklassa
 määritelty kriisinratkaisutavoite, jota ei voitaisi saavuttaa samassa
 laajuudessa tavanomaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen mukaisella yhteisön likvidoinnilla,
 ja jos kriisinratkaisutoimi on oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin.
 5. Jos kaikki 2 kohdassa
 vahvistetut edellytykset täyttyvät, kriisinratkaisuneuvosto suosittelee
 komissiolle yhteisön asettamista kriisinratkaisuun. Suosituksessa on oltava
 ainakin seuraavat tiedot:
 a) suositus asettaa yhteisö
 kriisinratkaisuun;
 b) 19 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu
 kriisinratkaisuvälineiden kehys;
 c) kriisinratkaisurahaston 71 artiklan
 mukaisen, kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehys.
 6. Ottaen huomioon tapauksen
 olosuhteiden kiireellisyyden komissio päättää omasta aloitteestaan tai
 mahdollisen 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tai 5 kohdassa tarkoitetun,
 kriisinratkaisuneuvoston antaman suosituksen perusteella yhteisön asettamisesta
 kriisinratkaisuun sekä kyseiseen yhteisöön sovellettavien
 kriisinratkaisuvälineiden kehyksestä ja kriisinratkaisurahaston
 kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehyksestä. Komissio voi omasta
 aloitteestaan päättää asettaa yhteisön kriisinratkaisuun, jos kaikki 2 artiklassa
 säädetyt edellytykset täyttyvät.
 7. Komission päätös osoitetaan
 kriisinratkaisuneuvostolle. Jos komissio päättää olla asettamatta yhteisöä
 kriisinratkaisuun, koska 2 artiklan c alakohdassa säädetty edellytys ei täyty,
 kyseinen yhteisö likvidoidaan kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön
 mukaisesti.
 8. Kriisinratkaisuneuvosto
 päättää komission päätöksellä käyttöön otetun kehyksen rajoissa
 20 artiklan mukaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä sekä varmistaa, että
 asianomaiset kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset toteuttavat tarvittavat
 kriisinratkaisutoimet pannakseen kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöön.
 Kriisinratkaisuneuvoston päätös osoitetaan asianomaisille kansallisille
 kriisinratkaisuviranomaisille, ja siinä ohjeistetaan kyseisiä viranomaisia, joiden
 on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen 26 artiklan
 mukaisesti kriisinratkaisuneuvoston päätöksen täytäntöön käyttämällä
 direktiivissä [ ] ja erityisesti sen 56–64 artiklassa säädettyjä
 kriisinratkaisuvaltuuksia. Jos esiintyy valtiontukea, kriisinratkaisuneuvosto
 voi tehdä päätöksen vasta sen jälkeen, kun komissio on tehnyt päätöksen
 valtiontuesta.
 9. Jos kriisinratkaisuneuvosto
 katsoo saadessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen tai toimiessaan omasta
 aloitteestaan, että kriisinratkaisutoimenpiteet voivat olla SEUT-sopimuksen 107
 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, se pyytää asianomaista
 osallistuvaa jäsenvaltiota tai asianomaisia osallistuvia jäsenvaltioita
 ilmoittamaan suunnitelluista toimenpiteistä viipymättä komissiolle SEUT-sopimuksen
 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
 10. Siltä osin kuin
 kriisinratkaisuneuvoston ehdottama kriisinratkaisutoimi merkitsee
 kriisinratkaisurahaston käyttöä eikä siihen sisälly SEUT-sopimuksen 107
 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komissio soveltaa
 rinnakkaisesti ja analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi
 vahvistettuja perusteita.
 11. Komissiolla on valtuudet saada
 kriisinratkaisuneuvostolta kaikki tiedot, joita se pitää merkityksellisinä
 tämän asetuksen ja tarvittaessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisten
 tehtäviensä suorittamisessa. Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet saada tämä
 osaston 5 luvun mukaisesti keneltä tahansa henkilöltä tiedot, jotka se
 tarvitsee kriisinratkaisutoimen valmisteluun ja kriisinratkaisutoimea koskevaan
 päätöksentekoon, mukaan luettuina päivitykset ja täydennykset
 kriisinratkaisusuunnitelmissa esitettyihin tietoihin.
 12. Kriisinratkaisuneuvostolla on
 valtuudet suositella komissiolle, että tämä muuttaa kriisinratkaisuvälineiden
 kehystä ja kriisinratkaisurahaston käytön kehystä kriisinratkaisuun asetetun
 yhteisön osalta.
 17 artikla
 Arvostus
 1. Ennen kuin
 kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa kriisinratkaisutoimen tai käyttää
 pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia, se varmistaa, että
 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen oikeudenmukaisen ja
 realistisen arvostuksen tekee henkilö, joka on riippumaton viranomaisista, myös
 kriisinratkaisuneuvostosta, kriisinratkaisuviranomaisesta sekä kyseisestä
 yhteisöstä.
 2. Jollei 13 kohdasta muuta
 johdu, arvostus on katsottava lopulliseksi, jos kaikkia 3–14 kohdassa
 säädettyjä vaatimuksia noudatetaan.
 3. Jos 1 kohdan mukainen
 riippumaton arvostus ei ole mahdollinen, kriisinratkaisuneuvosto voi tehdä 2
 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen tilapäisen arvostuksen 9
 kohdan säännösten mukaisesti.
 4. Arvostuksen tavoitteena on
 arvioida kaatumassa olevan tai todennäköisesti kaatuvan 2 artiklassa
 tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen arvo.
 5. Arvostuksen tarkoituksena on
 a) auttaa määrittämään, täyttyvätkö
 kriisinratkaisun edellytykset tai pääomainstrumenttien alaskirjauksen tai
 muuntamisen edellytykset;
 b) kriisinratkaisun edellytysten täyttyessä
 auttaa tekemään perusteltu päätös 2 artiklassa tarkoitettua yhteisöä koskevan
 asianmukaisen kriisinratkaisutoimen toteuttamisesta;
 c) pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai
 muuntamisvaltuuksia käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös osakkeiden
 tai muiden omistusinstrumenttien mitätöimisen tai laimentamisen laajuudesta
 sekä asiaankuuluvien pääomainstrumenttien alaskirjauksen tai muuntamisen
 laajuudesta;
 d) velkakirjojen arvon alaskirjausta
 käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös hyväksyttävien velkojen
 alaskirjauksen tai muuntamisen laajuudesta;
 e) omaisuudenhoitoyhtiötä tai varojen
 erottelua käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös siirrettävistä
 varoista, oikeuksista, veloista tai osakkeista tai muista
 omistusinstrumenteista sekä perusteltu päätös kriisinratkaisun kohteena
 olevalle laitokselle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai muiden
 omistusinstrumenttien omistajille maksettavan vastikkeen arvosta;
 f) liiketoimintaa myytäessä auttaa tekemään
 perusteltu päätös siirrettävistä varoista, oikeuksista tai veloista taikka
 osakkeista tai muista omistusinstrumenteista sekä auttaa
 kriisinratkaisuneuvostoa saamaan oikea käsitys siitä, mitkä ovat 21 artiklan 2
 kohdan b alakohtaa sovellettaessa käytettävät kaupalliset ehdot;
 g) kaikissa tapauksissa varmistaa, että
 mahdolliset tappiot, jotka kohdistuvat 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön
 varoihin, otetaan kokonaan huomioon käytettäessä kriisinratkaisuvälineitä tai
 pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia.
 6. Arvostuksen on soveltuvin
 osin perustuttava varovaisiin oletuksiin, mukaan luettuina maksukyvyttömyysaste
 ja tappioiden laajuus. Arvostuksessa ei saa olettaa mitään mahdollista tulevaa
 poikkeuksellista julkista rahoitustukea 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle
 siitä ajankohdasta alkaen, jona kriisinratkaisutoimi toteutetaan tai
 pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia käytetään.
 Arvostuksessa on lisäksi otettava huomioon se, että jos
 kriisinratkaisuvälinettä käytetään,
 a) kriisinratkaisuneuvosto voi saada
 korvauksen kaikista, kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta
 asianmukaisesti aiheutuneista kohtuullisista kustannuksista;
 b) kriisinratkaisurahasto voi periä korkoa
 tai maksuja kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle myönnetyistä
 lainoista tai takauksista 71 artiklan mukaisesti.
 7. Arvostusta on täydennettävä
 seuraavilla 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön kirjanpidosta saatavilla
 tiedoilla:
 a) päivitetty tase ja selvitys 2 artiklassa
 tarkoitetun yhteisön rahoitusasemasta;
 b) analyysi ja arvio varojen
 kirjanpitoarvosta;
 c) luettelo 2 artiklassa tarkoitetun
 yhteisön kirjanpitoon merkityistä maksamattomista veloista sekä vastaavat
 luottotiedot ja luokat 15 artiklan mukaisessa saamisten
 etuoikeusjärjestyksessä;
 d) luettelo varoista, joita 2 artiklassa
 tarkoitettu yhteisö pitää hallussaan kolmansien osapuolten lukuun, joilla on
 omistusoikeus kyseisiin varoihin.
 8. Edellä 5 kohdan e ja f
 alakohdassa tarkoitettujen päätösten perustelemiseksi voidaan 7 kohdan b
 alakohdan tietoja tarpeen mukaan täydentää analyysilla ja arviolla
 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen arvosta
 markkina-arvon perusteella.
 9. Arvostuksessa on ilmoitettava
 velkojien jaottelu luokkiin 15 artiklan säädetyn saamisten
 etuoikeusjärjestyksen mukaisesti ja arvioitava kohtelu, jonka kunkin
 osakkeenomistajien ja velkojien luokan olisi ennakoitu saavan, jos 2 artiklassa
 tarkoitettu yhteisö olisi likvidoitu tavanomaisessa
 maksukyvyttömyysmenettelyssä.
 10. Jos kiireellisten olosuhteiden
 vuoksi ei ole mahdollista noudattaa 6 ja 8 kohdan vaatimuksia tai jos
 sovelletaan 2 kohtaa, on tehtävä tilapäinen arvostus. Tilapäisen arvostuksen on
 oltava 4 kohdan vaatimusten mukainen ja, siltä osin kuin kulloisissakin
 olosuhteissa on kohtuudella mahdollista, 1, 7 ja 9 kohdan vaatimusten mukainen.
 Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun
 tilapäiseen arvostukseen on sisällyttävä puskuri lisätappioita varten sekä
 asianmukaiset perustelut.
 11. Arvostus, joka ei ole kaikkien
 tässä artiklassa säädettyjen vaatimusten mukainen, on katsottava tilapäiseksi,
 kunnes riippumaton henkilö on tehnyt arvostuksen, jossa on noudatettu täysin
 kaikkia tässä artiklassa säädettyjä vaatimuksia. Tämä jälkikäteen suoritettava
 lopullinen arvostus on tehtävä niin pian kuin se on käytännössä mahdollista.
 Jälkikäteen suoritettavan lopullisen arvostuksen
 tarkoituksena on
 a) varmistaa, että mahdolliset tappiot,
 jotka kohdistuvat 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varoihin, otetaan kokonaan
 huomioon kyseisen yhteisön kirjanpidossa;
 b) auttaa tekemään perusteltu päätös
 velkojien saamisten palauttamiseksi kirjanpitoon tai maksetun vastikkeen arvon
 lisäämiseksi 12 kohdan mukaisesti.
 12. Jos jälkikäteen
 suoritettavassa lopullisessa arvostuksessa 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön
 varojen nettoarvo arvioidaan suuremmaksi kuin tilapäisessä arvostuksessa,
 kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallista kriisinratkaisuviranomaista
 a) käyttämään valtuuksiaan lisätä niiden
 velkojien saamisten arvoa, jotka on kirjattu alas velkakirjojen arvon
 alaskirjauksen yhteydessä;
 b) määrätä omaisuudenhoitoyhtiön tai
 erillisen varainhoitoyhtiön suorittamaan uuden vastikemaksun varojen, oikeuksien
 tai velkojen osalta kriisinratkaisun kohteena olevalle 2 artiklassa
 tarkoitetulle yhteisölle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai
 omistusinstrumenttien osalta osakkeiden tai muiden omistusinstrumenttien
 omistajille.
 13. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa
 säädetään, 10 ja 11 kohdan mukaisesti tehty tilapäinen arvostus on
 kriisinratkaisuneuvostolle pätevä peruste kriisinratkaisutoimien toteuttamiseen
 tai pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksien käyttämiseen.
 14. Arvostuksella ei ole oikeudellisia
 vaikutuksia, ja se on menettelyvaihe, jolla valmistellaan
 kriisinratkaisuneuvoston suositusta kriisinratkaisuvälineen tai
 kriisinratkaisuvaltuuden käytöstä.
 15. Lisäksi arvostuksessa on
 noudatettava komission direktiivin [ ] 30 artiklan 7 nojalla antamia
 delegoituja säädöksiä olosuhteista, joissa henkilö on riippumaton,
 menetelmistä, joita käytetään yhteisön varojen ja velkojen arvon arvioimiseen,
 ja menetelmistä, joita käytetään, kun lasketaan puskuria lisätappioiden varalta
 ja sisällytetään se tilapäiseen arvostukseen.
 16. Sen arvioimiseksi, olisivatko
 osakkeenomistajat ja velkojat saaneet paremman kohtelun, jos kriisinratkaisun
 kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn,
 kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että riippumaton henkilö tekee arvostuksen
 kriisinratkaisutoimen jälkeen. Kyseinen arvostus on tehtävä erillään 1–14
 kohdan mukaisesti tehtävästä arvostuksesta.
 17. Edellä olevan 16 kohdan
 mukaisessa arvostuksessa on määriteltävä,
 a) miten osakkeenomistajia ja velkojia olisi
 kohdeltu, jos kriisinratkaisun kohteena oleva 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö,
 jonka suhteen osittainen siirto, alaskirjaus ja muuntaminen on tehty, olisi
 asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn välittömästi ennen siirtoa, alaskirjausta
 tai muuntamista;
 b) tosiasiallinen kohtelu, jonka
 osakkeenomistajat ja velkojat ovat saaneet kriisinratkaisun kohteena olevan 2
 artiklassa tarkoitetun yhteisön kriisinratkaisun yhteydessä; ja
 c) eroaako a alakohdassa tarkoitettu kohtelu
 b alakohdassa tarkoitetusta kohtelusta.
 18. Edellä olevan 16 kohdan
 mukaisessa arvostuksessa on
 a) oletettava, että kriisinratkaisun
 kohteena oleva 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö, jonka suhteen osittainen
 siirto, alaskirjaus tai muuntaminen on tehty, olisi asetettu tavanomaiseen
 maksukyvyttömyysmenettelyyn välittömästi ennen kriisinratkaisutoimen
 toteuttamista;
 b) oletettava, ettei oikeuksien, varojen tai
 velkojen osittaista siirtoa tai siirtoja tai alaskirjausta tai muuntamista ole
 suoritettu;
 c) jätettävä huomiotta kriisinratkaisun
 kohteena olevalle 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle mahdollisesti myönnetty
 poikkeuksellinen julkinen tuki.
 18 artikla
 Pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen
 1. EKP:n, toimivaltaisen
 viranomaisen tai kriisinratkaisuviranomaisen, jonka jäsenvaltio on nimennyt
 direktiivin [ ] 51 artiklan 1 kohdan ba ja bb alakohdan ja 54 artiklan
 mukaisesti, on tehtävä ilmoitus kriisinratkaisuneuvostolle, jos ne arvioivat
 seuraavien edellytysten täyttyvän 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tai
 osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen konsernin osalta:
 a) yhteisö ei ole enää elinkelpoinen, jos
 pääomainstrumentteja ei kirjata alas tai muunneta pääomaksi;
 b) yhteisö tai konserni pyytää
 poikkeuksellista julkista rahoitustukea, paitsi jos on kyse 16 artiklan 3
 kohdan d alakohdan iii kohdan mukaisista olosuhteista.
 2. Sovellettaessa 1 kohtaa on
 katsottava, että 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö tai konserni ei ole enää
 elinkelpoinen vain, jos molemmat seuraavat edellytykset täyttyvät:
 a) kyseinen yhteisö tai konserni on
 kaatumassa tai sen kaatuminen on todennäköistä;
 b) ottaen huomioon aika ja muut
 merkitykselliset olosuhteet ei ole kohtuullista odottaa, että yhteisön tai
 konsernin kaatuminen voidaan estää kohtuullisen ajan kuluessa muulla toimella,
 esimerkiksi vaihtoehtoisella yksityisen sektorin toimella tai valvontatoimella
 (mukaan luettuina varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteet), kuin
 pääomainstrumenttien alaskirjauksella tai muuntamisella joko yksittäin tai
 yhdistelmänä kriisinratkaisutoimen kanssa.
 3. Sovellettaessa 1 kohdan a
 alakohtaa yhteisön on katsottava olevan kaatumassa tai kaatuvan
 todennäköisesti, jos se on yhdessä tai useammassa 16 artiklan 3 kohdan
 mukaisista olosuhteista.
 4. Sovellettaessa 2 kohdan a
 alakohtaa konsernin on katsottava olevan kaatumassa tai kaatuvan
 todennäköisesti, jos konserni rikkoo tai sen voidaan objektiivisten
 tosiseikkojen perusteella ennakoida lähitulevaisuudessa rikkovan konsolidoituja
 vakavaraisuusvaatimuksiaan siten, että toimivaltaisen viranomaisen olisi
 perusteltua toteuttaa toimia, muun muassa koska konserni on kärsinyt tai
 todennäköisesti kärsii tappioita, joiden takia sen kaikki omat varat vähenevät
 olemattomiin tai merkittävästi.
 5. Komissio todentaa
 kriisinratkaisuneuvoston suosituksesta tai omasta aloitteestaan, että 1
 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Komissio päättää, käytetäänkö
 pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia yksittäin tai 16
 artiklan 4–7 kohdan mukaisen menettelyn jälkeen yhdessä kriisinratkaisutoimen
 kanssa.
 6. Kun komissio katsoo, että 1
 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, mutta 16 artiklan 2 kohdan
 mukaiset kriisinratkaisun edellytykset eivät täyty, kriisinratkaisuneuvosto
 ohjeistaa komission päätöksen jälkeen kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
 käyttämään alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia direktiivin [ ] 51 ja 52
 artiklan mukaisesti.
 7. Jos 1 kohdassa säädetyt
 edellytykset täyttyvät ja myös 16 artiklan 2 kohdan mukaiset edellytykset
 täyttyvät, sovelletaan 16 artiklan 4–7 kohdassa säädettyä menettelyä:
 8. Kriisinratkaisuneuvosto
 varmistaa, että kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät alaskirjaus-
 tai muuntamisvaltuuksia tavalla, jolla saadaan seuraavat tulokset:
 a) ydinpääoma vähenee ensin suhteessa
 tappioihin kapasiteettirajaansa saakka;
 b) kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien
 pääoma kirjataan alas tai muunnetaan ydinpääoman instrumenteiksi tai tehdään
 molemmat tarvittavassa määrin ja kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien
 kapasiteettirajaan saakka.
 9. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet täytäntöön ja kirjattava alas tai
 muunnettava pääomainstrumentit 26 artiklan mukaisesti.
 19 artikla
 Kriisinratkaisuvälineitä koskevat yleiset periaatteet
 1. Jos kriisinratkaisuneuvosto
 päättää käyttää kriisinratkaisuvälinettä 2 artiklassa tarkoitettuun yhteisöön
 ja jos kyseinen kriisinratkaisutoimi johtaisi velkojille lankeaviin tappioihin
 tai niiden saamisten muuntamiseen, kriisinratkaisuneuvosto käyttää 18 artiklan
 mukaisia valtuuksia välittömästi ennen kriisinratkaisuvälineen käyttöä tai yhtä
 aikaa sen kanssa.
 2. Edellä 16 kohdan 5 kohdassa
 tarkoitetut kriisinratkaisuvälineet ovat seuraavat:
 a) liiketoiminnan myynti;
 b) omaisuudenhoitoyhtiön käyttö;
 c) varojen erottelu;
 d) velkakirjojen arvon alaskirjaus.
 3. Antaessaan 16 artiklan 5
 kohdan mukaista suositusta kriisinratkaisuneuvosto ottaa huomioon seuraavat
 tekijät:
 a) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen varat ja velat 17 artiklan mukaisen arvostuksen perusteella;
 b) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen likviditeettitilanne;
 c) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen franchising-arvon markkinoitavuus markkinoiden kilpailuolosuhteiden
 ja taloudellisten olosuhteiden perusteella;
 d) käytettävissä oleva aika.
 4. Jollei 5 kohdasta muuta johdu,
 kriisinratkaisuvälineitä voidaan käyttää joko erikseen tai yhdessä, lukuun
 ottamatta kuitenkaan varojen erottelua, jota voidaan käyttää ainoastaan toisen
 kriisinratkaisuvälineen kanssa.
 20 artikla
 Kriisinratkaisujärjestelmä
 Kriisinratkaisuneuvoston 16 artiklan 8 kohdan
 mukaisesti hyväksymässä kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan – komission
 16 artiklan 6 kohdan nojalla kriisinratkaisukehyksestä ja mahdollisesti
 valtiontuesta tekemien päätöksen mukaisesti tarvittaessa analogisesti –
 kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen käytettävien
 kriisinratkaisuvälineiden yksityiskohdat, jotka koskevat ainakin 21 artiklan 2
 kohdassa, 22 artiklan 2 kohdassa, 23 artiklan 2 kohdassa ja 24 artiklan 1
 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä ja joissa määritetään
 kriisinratkaisurahastosta käytettävät määrät sekä tarkoitukset, joihin kyseistä
 rahastoa käytetään.
 Kriisinratkaisuprosessin aikana
 kriisinratkaisuneuvosto voi tarvittaessa muuttaa ja päivittää
 kriisinratkaisujärjestelmää tapauksen olosuhteiden mukaisesti ja komission 16
 artiklan 6 kohdan mukaisesti päättämän kriisinratkaisukehyksen rajoissa.
 21 artikla
 Liiketoiminnan myynti
 1. Liiketoiminnan myynti
 muodostuu komission päättämän kehyksen rajoissa seuraavien siirtämisestä
 ostajalle, joka ei ole omaisuudenhoitoyhtiö:
 a) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen osakkeet tai muut omistusinstrumentit; tai
 b) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen kaikki tai tietyt varat, oikeudet tai velat.
 2. Edellä olevassa 16 artiklan 8
 kohdassa tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan
 liiketoiminnan myynnin osalta erityisesti seuraavat:
 a) instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
 jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää direktiivin [ ]
 32 artiklan 1 kohdan ja 7–11 kohdan mukaisesti;
 b) kaupalliset ehdot, joissa on otettu
 huomioon olosuhteet ja kriisinratkaisuprosessissa aiheutuneet kustannukset ja
 menot ja joiden mukaisesti kansallinen kriisinratkaisuviranomainen suorittaa
 siirron direktiivin [ ] 32 artiklan 2–4 kohdan mukaisesti;
 c) se, voiko kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen käyttää siirtovaltuuksia useammin kuin kerran
 direktiivin [ ] 32 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti;
 d) järjestelyt, joilla kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen myy yhteisön tai instrumentit, varat, oikeudet ja velat
 direktiivin [ ] 33 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti;
 e) 3 kohdan mukaisesti se, heikentävätkö
 kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen noudattamat myyntivaatimukset
 todennäköisesti kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamista.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto käyttää
 liiketoiminnan myyntiä välineenä noudattamatta 2 kohdan e alakohdassa
 tarkoitettuja myyntivaatimuksia, jos se katsoo, että kyseisten vaatimusten
 noudattaminen todennäköisesti heikentäisi yhden tai useamman
 kriisinratkaisutavoitteen saavuttamista ja erityisesti, jos seuraavat
 edellytykset täyttyvät:
 a) kriisinratkaisuneuvosto katsoo, että
 kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen kaatumisesta tai mahdollisesta
 kaatumisesta aiheutuu merkittävä uhka rahoitusvakaudelle tai että se pahentaa
 tätä uhkaa; ja
 b) kriisinratkaisuneuvosto katsoo, että
 myyntivaatimusten noudattaminen todennäköisesti heikentäisi liiketoiminnan
 myynnin tuloksellisuutta pyrittäessä poistamaan mainittu uhka tai saavuttamaan
 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määritelty kriisinratkaisutavoite.
 22 artikla
 Omaisuudenhoitoyhtiön käyttö
 1. Omaisuudenhoitoyhtiön käyttö
 muodostuu komission päättämän kehyksen rajoissa seuraavien siirtämisestä
 omaisuudenhoitoyhtiölle:
 a) kriisinratkaisun kohteena olevan yhden
 tai useamman laitoksen liikkeeseen laskemat osakkeet tai muut
 omistusinstrumentit; tai
 b) kriisinratkaisun kohteena olevan yhden
 tai useamman laitoksen kaikki tai mitkä tahansa varat, oikeudet tai velat.
 2. Edellä 20 artiklassa
 tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan omaisuudenhoitoyhtiön
 käytön osalta erityisesti seuraavat:
 a) instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
 jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää omaisuudenhoitoyhtiölle
 direktiivin [ ] 34 artiklan 1–9 kohdan mukaisesti;
 b) järjestelyt, joilla kansallisen
 kriisinratkaisuviranomainen perustaa omaisuudenhoitoyhtiön, hoitaa sitä ja
 lopettaa sen direktiivin [ ] 35 artiklan 1–3 kohdan ja 5–8 kohdan
 mukaisesti;
 c) järjestelyt, joilla kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen myy omaisuudenhoitoyhtiön tai sen varat tai velat
 direktiivin [ ] 35 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto
 varmistaa, että kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen omaisuudenhoitoyhtiölle
 siirtämien velkojen kokonaisarvo ei ylitä kriisinratkaisun kohteena olevasta
 laitoksesta siirrettyjen tai muista lähteistä peräisin olevien oikeuksien ja
 varojen kokonaisarvoa.
 23 artikla
 Varojen erottelu
 1. Varojen erottelu muodostuu
 komission päättämän kehyksen rajoissa kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen varojen, oikeuksien tai velkojen siirtämisestä erilliselle
 varainhoitoyhtiölle.
 Erillisen varainhoitoyhtiön on oltava
 oikeussubjekti, joka täyttää kaikki seuraavat vaatimukset:
 a) sen omistaa kokonaan tai osittain yksi
 tai useampi viranomainen tai se on yhden tai useamman viranomaisen
 määräysvallassa; näihin voi kuulua kriisinratkaisuviranomainen tai
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestely;
 b) se on perustettu kriisinratkaisun
 kohteena olevan yhden tai useamman laitoksen tai omaisuudenhoitoyhtiön kaikkien
 tai joidenkin varojen, oikeuksien ja velkojen vastaanottamista varten.
 2. Edellä 20 artiklassa
 tarkoitetussa kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan varojen erottelun
 osalta erityisesti seuraavat:
 a) instrumentit, varat, oikeudet ja velat,
 jotka kansallinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää erilliselle
 varainhoitoyhtiölle direktiivin [ ] 36 artiklan 1–4 kohdan ja 6–10 kohdan
 mukaisesti;
 b) vastike, jota vastaan kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen siirtää varat erilliseen varainhoitoyhtiöön, 17
 artiklassa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Tämä säännös ei estä
 vastiketta saamasta nimellistä tai negatiivista arvoa.
 24 artikla
 Velkakirjojen arvon alaskirjaus
 1. Velkakirjojen arvon
 alaskirjausta voidaan käyttää jompaankumpaan seuraavista tarkoituksista:
 a) kriisinratkaisun edellytykset täyttävän 2
 artiklassa tarkoitetun yhteisön pääomapohjan vahvistaminen riittävässä määrin,
 jotta voidaan palauttaa kyseisen yhteisön kyky noudattaa toimiluvan ehtoja ja
 suorittaa toiminnot, joita varten se on saanut toimiluvan direktiivin 2013/36/EU
 tai direktiivin 2004/39/EY nojalla;
 b) omaisuudenhoitoyhtiöön siirrettävien
 saamisten tai velkainstrumenttien pääoman muuntaminen omaksi pääomaksi tai
 vähentäminen, jotta omaisuudenhoitoyhtiölle olisi tarjottavana pääomaa.
 Kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan
 komission päättämän kehyksen rajoissa velkakirjojen arvon alaskirjauksen osalta
 erityisesti seuraavat:
 a) 6 kohdan mukaisesti kokonaismäärä, jolla
 hyväksyttävien velkojen arvoa on vähennettävä tai muunnettava;
 b) velat, jotka voidaan jättää 5–13 kohdan
 mukaisesti soveltamisalan ulkopuolelle;
 c) 16 kohdan mukaisesti toimitettavan
 liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman tavoitteet ja vähimmäissisältö.
 2. Velkakirjojen arvon
 alaskirjausta saa käyttää 1 kohdan a alakohdassa mainittuun tarkoitukseen vain,
 jos kyseisen välineen ja 16 kohdassa vaaditun liiketoiminnan
 tervehdyttämissuunnitelman mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden avulla
 voidaan tosiasiassa sekä saavuttaa asiaankuuluvat kriisinratkaisutavoitteet
 että palauttaa laitoksen taloudellinen vakaus ja pitkän aikavälin
 elinkelpoisuus.
 Jos ensimmäisessä alakohdassa vahvistettu
 edellytys ei täyty, on soveltuvin sovellettava jotain 19 artiklan 2 kohdan a, b
 ja c alakohdassa tarkoitettua kriisinratkaisuvälinettä ja 19 artiklan 2 kohdan
 d alakohdassa tarkoitettua velkakirjojen arvon alaskirjausta.
 3. Velkakirjojen arvon
 alaskirjausta ja muuntamista ei sovelleta seuraaviin velkoihin:
 a) suojatut talletukset;
 b) vakuudelliset velat, mukaan luettuina
 katetut joukkovelkakirjalainat;
 c) velat, jotka aiheutuvat siitä, että 2
 kohdassa tarkoitetun yhteisön hallussa on asiakasvaroja tai asiakkaan rahaa,
 tai varainhoitosuhteesta 2 kohdassa tarkoitetun yhteisön (varainhoitaja) ja
 toisen henkilön (edunsaaja) välillä edellyttäen, että asiakas tai edunsaaja on
 suojattu sovellettavan maksukyvyttömyys- tai siviililainsäädännön nojalla;
 d) velat, joiden edunsaajana on laitos,
 samaan konserniin kuuluvia yhtiöitä lukuun ottamatta, ja joiden alkuperäinen
 maturiteetti on alle seitsemän päivää;
 e) velat, jotka johtuvat osallistumisesta
 direktiivin 98/26/EY[23]
 mukaisesti nimettyyn järjestelmään ja joiden jäljellä oleva maturiteetti on
 alle seitsemän päivää;
 f) velat, joiden edunsaajana on jokin
 seuraavista:
 i) työntekijä kertyneen palkan,
 eläke-etuuden tai muun kiinteän palkkion osalta, lukuun ottamatta muuttuvaa
 palkkion osaa, jota ei säännellä lainsäädännöllä tai työehtosopimuksella;
 ii) kaupallinen velkoja, joka tarjoaa
 laitokselle tai 1 artiklan b, c tai d alakohdassa tarkoitetulle yhteisölle
 sen jokapäiväisen toiminnan kannalta kriittisiä tavaroita ja palveluja, mukaan
 luettuina tietotekniikkapalvelut, yleishyödylliset palvelut sekä tilojen
 vuokraus, huolto ja ylläpito;
 iii) vero- ja sosiaaliturvaviranomainen
 edellyttäen, että kyseiset velat ovat etuoikeutettuja sovellettavan
 maksukyvyttömyys- tai siviililainsäädännön nojalla.
 4. Edellä olevassa 3 kohdassa
 säädetty velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisala ei estä käyttämästä
 näitä alaskirjausvaltuuksia tilanteen mukaan sellaisen velan, jonka vakuudeksi
 on annettu pantti tai kiinnitys, tai muun vakuudellisen velan siihen osaan,
 jota vakuutena käytettyjen varojen, pantin tai kiinnityksen tai muun vakuuden
 arvo ei riitä kattamaan. Direktiivin 2009/65/EY[24] 52 artiklan 4 kohdassa
 määritellyt katetut joukkovelkakirjalainat voidaan jättää tämän säännöksen
 soveltamisalan ulkopuolelle.
 5. Tietyt velat voidaan rajata
 tai osittain rajata alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksien ulkopuolelle
 seuraavissa poikkeuksellisissa olosuhteissa:
 a) velan arvon alaskirjausta ei ole mahdollista
 suorittaa kohtuullisessa ajassa kriisinratkaisuviranomaisen vilpittömistä
 pyrkimyksistä huolimatta; tai
 b) ulkopuolelle rajaaminen on ehdottoman
 välttämätöntä ja oikeasuhteista kriittisten toimintojen ja
 ydinliiketoiminta-alueiden jatkuvuuden varmistamiseksi niin, että säilytetään
 kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen kyky jatkaa keskeisiä toimintoja,
 palveluja ja transaktioita; tai
 c) ulkopuolelle rajaaminen on ehdottoman
 välttämätöntä ja oikeasuhteista kriisin sellaisen laajan leviämisen välttämiseksi,
 joka haittaisi vakavasti rahoitusmarkkinoiden toimintaa tavalla, josta voisi
 aiheutua vakavia häiriöitä jäsenvaltion tai unionin taloudelle; tai
 d) kyseisten velkojen arvon alaskirjaus
 johtaisi niiden arvon sellaiseen romahtamiseen, josta muille velkojille
 koituvat tappiot olisivat suuremmat kuin jos kyseiset velat jätettäisiin
 velkakirjojen arvon alaskirjauksen ulkopuolelle.
 Jos hyväksyttävä velka tai hyväksyttävien velkojen
 luokka rajataan tai osittain rajataan soveltamisalan ulkopuolelle, muihin hyväksyttäviin
 velkoihin sovellettavaa alaskirjaus- tai muuntamistasoa voidaan korottaa
 kyseisten ulkopuolelle rajaamisten ottamiseksi huomioon edellyttäen, että
 muihin hyväksyttäviin velkoihin sovellettava alaskirjaus- ja muuntamistaso on
 13 artiklan 1 kohdan f alakohdan periaatteen mukainen.
 6. Jos hyväksyttävää velkaa tai
 hyväksyttävien velkojen luokkaa, joka on rajattu tai osittain rajattu
 soveltamisalan ulkopuolelle 5 kohdan nojalla, ja tappioita, jotka olisivat
 langenneet näistä veloista, ei ole siirretty täysimääräisesti muille
 velkojille, kriisinratkaisurahastosta voidaan antaa kriisinratkaisun kohteena
 olevalle laitokselle rahoitusta, jotta se voi
 a) kattaa tappiot, joita ei ole katettu
 hyväksyttävillä veloilla, ja palauttaa kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen varojen nettoarvo nollaksi 1 kohdan a alakohdan mukaisesti;
 b) ostaa kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen osakkeita tai muita omistusinstrumentteja tai pääomainstrumentteja
 laitoksen pääomapohjan vahvistamiseksi 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.
 7. Kriisinratkaisurahastosta
 voidaan antaa 6 kohdassa tarkoitettua rahoitusta vain, jos rahoitus täyttää
 molemmat seuraavat perusteet:
 a) osakkeenomistajat ja muiden
 omistusinstrumenttien omistajat ja kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien ja
 muiden hyväksyttävien velkojen omistajat ovat alaskirjauksella, muuntamisella
 tai muulla tavoin suorittaneet rahoitusosuuden tappioiden kattamiseksi ja
 pääomapohjan vahvistamiseksi määrällä, joka on vähintään 8 prosenttia
 kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen velkojen kokonaismäärästä, omat
 varat mukaan luettuina, kriisinratkaisutoimen ajankohtana 17 artiklassa
 säädetyn arvostuksen mukaisesti mitattuna; ja
 b) kriisinratkaisurahaston rahoitusosuus ei
 ylitä 5:tä prosenttia kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen velkojen
 kokonaismäärästä, omat varat mukaan luettuina, kriisinratkaisutoimen
 ajankohtana 17 artiklassa säädetyn arvostuksen mukaisesti mitattuna.
 8. Kriisinratkaisurahaston osuus
 voidaan rahoittaa:
 a) kriisinratkaisurahaston käytettävissä olevalla
 määrällä, joka on peritty 2 artiklassa tarkoitetuilta yhteisöiltä
 rahoitusosuuksina 66 artiklan mukaisesti;
 b) määrällä, joka voidaan periä jälkikäteen
 suoritettavina rahoitusosuuksina 67 artiklan mukaisesti kolmen vuoden
 aikana; ja
 c) vaihtoehtoisista rahoituslähteistä
 kerätyillä määrillä 69 artiklan mukaisesti, jos a ja b alakohdassa tarkoitetut
 määrät eivät riitä.
 9. Poikkeuksellisissa
 olosuhteissa voidaan kerätä lisärahoitusta vaihtoehtoisista rahoituslähteistä
 sen jälkeen, kun
 a) 7 kohdan b alakohdassa säädetty 5
 prosentin raja on saavutettu; ja
 b) kaikki vakuudettomat, etuoikeudettomat
 velat, jotka eivät ole hyväksyttäviä velkoja, on kirjattu alas tai muunnettu
 täysimääräisesti.
 10. Vaihtoehtoisesti tai sen
 lisäksi, kun 7 kohdan a ja b alakohdan mukaiset edellytykset ovat täyttyneet,
 voidaan suorittaa rahoitusosuus varoista, jotka on peritty etukäteen
 suoritettavina rahoitusosuuksina 66 artiklan mukaisesti ja joita ei ole vielä
 käytetty.
 11. Sovellettaessa tätä asetusta
 sovelletaan direktiivin [ ] 38 artiklan 3 cab kohdan 5 alakohtaa.
 12. Tehtäessä 5 kohdassa
 tarkoitettua päätöstä on otettava asianmukaisesti huomioon seuraavat tekijät:
 a) periaate, jonka mukaan tappioiden olisi
 langettava ensisijaisesti kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen
 osakkeenomistajien ja sen jälkeen yleensä velkojien maksettaviksi
 etuoikeusjärjestyksessä;
 b) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen kapasiteetti tappioiden kattamiseen, jos velka tai velkaluokka
 jätetään soveltamisalan ulkopuolelle; ja
 c) tarve säilyttää riittävät varat
 kriisinratkaisun rahoitusta varten.
 13. Kriisinratkaisuneuvosto
 suorittaa arviointinsa seuraavista seikoista 17 artiklan vaatimusten mukaisen
 arvostuksen perusteella:
 a) kokonaismäärä, jolla hyväksyttävien
 velkojen arvo on kirjattava alas sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisun
 kohteena olevan laitoksen varojen nettoarvo on nolla,
 b) tarpeen mukaan kokonaismäärä, jolla
 hyväksyttäviä velkoja on muunnettava osakkeiksi ydinpääoman suhteen
 palauttamiseksi, kun on kyseessä joko kriisinratkaisun kohteena oleva laitos
 tai omaisuudenhoitoyhtiö.
 Jos päätetään kirjata velkakirjojen arvo alas 1
 kohdan a alakohdan soveltamiseksi, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa
 arvioinnissa on vahvistettava määrä, jolla hyväksyttävien velkojen arvoa on muunnettava
 kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen tai tarpeen mukaan
 omaisuudenhoitoyhtiön ydinpääoman suhteen palauttamiseksi, ottaen huomioon
 mahdollinen 71 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen pääoman lisääminen
 kriisinratkaisurahastosta, sekä markkinoiden riittävän luottamuksen
 säilyttämiseksi kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen tai
 omaisuudenhoitoyhtiöön ja sen varmistamiseksi, että laitos voi edelleen täyttää
 toimilupaehdot ja jatkaa toimintoja, joihin sillä on toimilupa direktiivin 2013/36/EU
 tai direktiivin 2004/39/EY nojalla.
 14. Edellä olevan 5 kohdan
 mukaisia soveltamisalan ulkopuolelle jättämisiä voidaan soveltaa joko velan
 jättämiseksi kokonaan alaskirjauksen ulkopuolelle tai kyseiseen velkaan
 sovellettavan alaskirjauksen osuuden rajoittamiseksi.
 15. Alaskirjaus- ja
 muuntamisvaltuuksissa on noudatettava 15 artiklassa säädettyä saamisten
 etuoikeusjärjestystä.
 16. Kansallisen
 kriisinratkaisuviranomaisen on viipymättä toimitettava
 kriisinratkaisuneuvostolle liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelma, joka on
 saatu velkakirjojen arvon alaskirjauksen jälkeen direktiivin [ ]
 47 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimitetyltä hallinnonhoitajalta.
 Kriisinratkaisuviranomaisen on kahden viikon
 kuluessa liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman toimittamispäivästä
 toimitettava kriisiratkaisuneuvostolle kyseisestä suunnitelmasta tekemänsä
 arviointi. Kriisinratkaisuneuvosto arvioi yhden kuukauden kuluessa
 liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman toimittamispäivästä, millä
 todennäköisyydellä suunnitelman toteuttaminen palauttaisi 2 kohdassa
 tarkoitetun yhteisön pitkän aikavälin elinkelpoisuuden. Arvioinnin päätökseen
 saattaminen edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää.
 Jos kriisinratkaisuneuvosto on vakuuttunut siitä,
 että suunnitelmalla päästäisiin tähän tavoitteeseen, se antaa kansalliselle
 kriisinratkaisuviranomaiselle luvan hyväksyä suunnitelma direktiivin [ ] 47
 artiklan 5 mukaisesti. Jos kriisinratkaisuneuvosto ei ole vakuuttunut siitä,
 että suunnitelmalla päästäisiin tähän tavoitteeseen, se ohjeistaa kansallista
 kriisinratkaisuviranomaista direktiivin [ ] 47 artiklan 6 kohdan
 mukaisesti ilmoittamaan hallinnonhoitajalle huolenaiheistaan ja vaatimaan, että
 hallinnonhoitaja parantaa suunnitelmaa niin, että huolenaiheet saadaan
 poistettua. Tämä edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää.
 Kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen on
 toimitettava muutettu suunnitelma kriisinratkaisuneuvostolle.
 Kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa kansallista kriisinratkaisuviranomaista
 ilmoittamaan hallinnonhoitajalle viikon kuluessa, katsooko se muutetun
 suunnitelman poistavan ilmoitetut huolenaiheet vai tarvitaanko muita muutoksia.
 25 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston harjoittama seuranta
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 seuraa, miten kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset panevat
 kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöön. Tätä varten kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on
 a) tehtävä yhteistyötä
 kriisinratkaisuneuvoston kanssa ja avustettava sitä sen seurantatehtävän
 suorittamisessa;
 b) annettava kriisinratkaisuneuvoston
 vahvistamin säännöllisin väliajoin kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöönpanoa
 sekä kriisinratkaisuvälineiden ja kriisiratkaisuvaltuuksien käyttöä koskevat
 tarkat, luotettavat ja täydelliset tiedot, joita kriisinratkaisuneuvosto
 saattaa pyytää, mukaan luettuina tiedot seuraavista:
 i) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen, omaisuudenhoitoyhtiön ja erillisen varainhoitoyhtiön toiminta ja
 rahoitustilanne;
 ii) kohtelu, jonka osakkeenomistajat ja
 velkojat olisivat saaneet, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi
 likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä;
 iii) käynnissä olevat
 tuomioistuinkäsittelyt, jotka liittyvät kaatuneen laitokseen varojen
 likvidointiin, kriisinratkaisupäätöksen riitauttamisiin ja arvostukseen tai
 osakkeenomistajien tai velkojien jättämiin korvaushakemuksiin;
 iv) arvioijien, hallinnonhoitajien,
 kirjanpitäjien, asianajajien ja muiden sellaisten ammattihenkilöiden
 nimeäminen, erottaminen ja korvaaminen, joita voidaan tarvita avustamaan
 kansallista kriisinratkaisuviranomaista, sekä näiden henkilöiden tehtävien
 suorittaminen;
 v) muut asiat, joihin
 kriisinratkaisuneuvosto saattaa viitata;
 vi) se, missä määrin ja millä tavalla
 kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät direktiivin [ ] V luvussa
 mainittuja valtuuksiaan;
 vii) 24 artiklan 16 kohdassa tarkoitetun
 liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman taloudellinen elinkelpoisuus,
 toteutettavuus ja täytäntöönpano.
 Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on
 toimitettava kriisinratkaisuneuvostolle loppuraportti
 kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöönpanosta.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 toimitettujen tietojen perusteella antaa kansallisille
 kriisinratkaisuviranomaiselle ohjeita mistä tahansa kriisinratkaisujärjestelmän
 täytäntöönpanoon liittyvästä näkökohdasta ja erityisesti 20 artiklassa
 mainituista seikoista ja kriisiratkaisuvaltuuksien käytöstä.
 3. Komissio voi
 kriisinratkaisuneuvoston suosituksesta tai omasta aloitteestaan tarkistaa
 kriisinratkaisukehystä koskevaa päätöstään ja tehdä tarvittavat muutokset, kun
 kriisinratkaisutavoitteiden saavuttaminen sitä edellyttää.
 26 artikla
 Kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpano
 1. Kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on toteutettava toimet, joita 16 artiklan
 8 kohdassa tarkoitetun kriisinratkaisupäätöksen täytäntöönpano edellyttää,
 erityisesti käyttämällä määräysvaltaa 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen
 suhteen, toteuttamalla direktiivin [ ] 64 artiklan mukaiset tarvittavat
 toimenpiteet ja varmistamalla, että direktiivissä [ ] säädettyjä suojatoimia
 noudatetaan. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kaikki
 kriisinratkaisuneuvoston niille osoittamat päätökset täytäntöön.
 Niiden on käytettävä näihin tarkoituksiin sen
 kansallisen lainsäädännön mukaisia valtuuksiaan, jolla direktiivi [ ] pannaan
 täytäntöön, ja noudatettava kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja
 edellytyksiä. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on annettava
 kriisinratkaisuneuvostolle täydellinen ilmoitus näiden valtuuksien käytöstä.
 Kaikissa niiden toteuttamissa toimissa on noudatettava 16 artiklan
 8 kohdassa tarkoitettua päätöstä.
 2. Jos kansallinen
 kriisinratkaisuviranomainen ei ole soveltanut 16 artiklassa tarkoitettua
 päätöstä tai on soveltanut sitä tavalla, jolla ei pystytä saavuttamaan tämän
 asetuksen mukaisia kriisinratkaisutavoitteita, kriisinratkaisuneuvostolla on
 valtuudet määrätä kriisinratkaisun kohteena oleva laitos
 a) siirtämään kriisinratkaisun kohteena
 olevan laitoksen tietyt oikeudet, varat tai velat toiselle henkilölle;
 b) vaatimaan sellaisten velkainstrumenttien
 muuntamista, joihin sisältyy sopimusehto muuntamisesta 18 artiklassa
 mainituissa olosuhteissa.
 3. Kriisinratkaisun kohteena
 olevan laitoksen on noudatettava kaikkia 2 kohdan nojalla tehtyjä päätöksiä.
 Nämä päätökset ovat ensisijaisia kaikkiin kansallisten viranomaisten samasta
 asiasta aiemmin tekemiin päätöksiin nähden.
 4. Toteuttaessaan sellaisia
 kysymyksiä koskevaa toimea, joista on annettu päätös 2 kohdan nojalla,
 kansallisten viranomaisten on noudatettava kyseistä päätöstä.
 4 luku
 Yhteistyö
 27 artikla
 Yhteistyövelvoite
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 ilmoittaa komissiolle kaikista toimista, jotka se toteuttaa kriisinratkaisun
 valmistelemiseksi. Komission jäsenten ja henkilöstön on noudatettava
 kriisinratkaisuneuvostolta saamiensa tietojen osalta 79 artiklassa säädettyä
 salassapitovaatimusta.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto,
 komissio, EKP sekä kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ja
 kriisinratkaisuviranomaiset tekevät tiivistä yhteistyötä hoitaessaan kukin omia
 tehtäviään tämän asetuksen nojalla. EKP ja kansalliset toimivaltaiset
 viranomaiset toimittavat kriisinratkaisuneuvostolle ja komissiolle kaikki
 tiedot, joita nämä tarvitsevat tehtäviensä hoitamiseen.
 3. Hoitaessaan kukin omia
 tehtäviään tämän asetuksen nojalla kriisinratkaisuneuvosto, komissio, EKP sekä
 kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ja kriisinratkaisuviranomaiset tekevät
 tiivistä yhteistyötä 7–26 artiklan mukaisissa kriisinratkaisun suunnittelussa,
 varhaisessa asiaan puuttumisessa ja kriisinratkaisun vaiheissa. EKP ja
 kansalliset toimivaltaiset viranomaiset toimittavat kriisinratkaisuneuvostolle
 ja komissiolle kaikki tiedot, joita nämä tarvitsevat tehtäviensä hoitamiseen.
 4. Kun EKP kutsuu tätä asetusta
 sovellettaessa kriisinratkaisuneuvoston edustajan osallistumaan neuvoston
 asetuksen (EU) N:o [ ] 19 artiklan mukaisesti perustettuun EKP:n
 valvontaelimeen, kriisinratkaisuneuvosto nimeää edustajan.
 5. Sovellettaessa tätä asetusta
 kriisinratkaisuneuvosto nimeää edustajan, joka osallistuu direktiivin [ ] 113
 artiklalla perustettuun Euroopan pankkiviranomaisen kriisinratkaisukomiteaan.
 6. Kriisinratkaisuneuvosto tekee
 tiivistä yhteistyötä Euroopan rahoitusvakausvälineen (ERVV) ja Euroopan
 vakausmekanismin (EVM) kanssa erityisesti silloin, kun ERVV tai EVM on
 myöntänyt tai todennäköisesti myöntää suoraa tai välillistä rahoitustukea
 osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneille yhteisöille etenkin
 24 artiklan 9 kohdassa tarkoitetuissa poikkeuksellisissa olosuhteissa.
 7. Kriisinratkaisuneuvosto ja
 EKP tekevät yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa vahvistetaan yleiset ehdot niiden
 2 kohdan mukaiselle yhteistyölle. Yhteisymmärryspöytäkirjaa tarkastellaan
 säännöllisesti uudelleen, ja se julkaistaan, jollei luottamuksellisten tietojen
 asianmukaisesta käsittelystä muuta johdu.
 28 artikla
 Tietojenvaihto yhteisen kriisinratkaisumekanismin kanssa
 1. Sekä kriisinratkaisuneuvostoa
 että kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia koskee velvollisuus tehdä
 yhteistyötä vilpittömässä mielessä sekä tietojenvaihtovelvollisuus.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 toimittaa komissiolle kaikki tiedot, jotka ovat merkityksellisiä komission
 tämän asetuksen ja tapauksen mukaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisten
 tehtävien hoitamisessa.
 29 artikla
 Yhteistyö yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa ja konsernien käsittely
 Direktiivin [ ] 12 artiklan 4, 5, 6 ja 15
 kohtaa ja 80–83 artiklaa ei sovelleta osallistuvien jäsenvaltioiden
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välisiin suhteisiin. Niiden sijasta
 sovelletaan tämän asetuksen asiaankuuluvia säännöksiä.
 30 artikla
 Yhteistyö osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa
 Jos konserniin kuuluu osallistuviin ja
 osallistumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita yhteisöjä,
 kriisinratkaisuneuvosto edustaa osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisia
 kriisinratkaisuviranomaisia direktiivin [ ] 7, 8, 11, 12, 15, 50 ja 80–83
 artiklan mukaisesti osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä
 yhteistyössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä asetuksessa edellytettyä
 komission antamaa hyväksyntää.
 31 artikla
 Yhteistyö kolmansien maiden viranomaisten kanssa
 Komissiolla ja kriisinratkaisuneuvostolla on
 kullakin omilla vastuualueillaan yksinomainen vastuu direktiivin [ ] 88
 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen ei-sitovien yhteistyöjärjestelyjen
 tekemisestä osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 puolesta, ja ne ilmoittavat näistä järjestelyistä mainitun artiklan 6 kohdan
 mukaisesti.
 5 luku
 Tutkintavaltuudet
 32 artikla
 Tietopyynnöt
 1. Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
 17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviään kriisinratkaisuneuvosto voi suoraan tai
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välityksellä pyytää seuraavia
 oikeushenkilöitä tai luonnollisia henkilöitä toimittamaan kaikki tiedot, jotka
 tarvitaan kriisinratkaisuneuvostolle tällä asetuksella annettujen tehtävien
 hoitamiseen:
 a) 2 artiklassa tarkoitetut yhteisöt;
 b) 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen
 työntekijät;
 c) kolmannet osapuolet, joille 2 artiklassa
 tarkoitetut yhteisöt ovat ulkoistaneet tehtäviä tai toimintoja.
 2. Edellä 2 artiklassa
 tarkoitettujen yhteisöjen ja 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen henkilöiden
 on toimitettava 1 kohdan nojalla pyydetyt tiedot. Salassapitovaatimukset eivät
 vapauta näitä yhteisöjä ja henkilöitä kyseisten tietojen
 toimittamisvelvollisuudesta. Pyydettyjen tietojen toimittamista ei pidetä
 salassapitovelvollisuuden rikkomisena.
 3. Jos kriisinratkaisuneuvosto
 saa tiedot suoraan kyseisiltä yhteisöiltä ja henkilöiltä, se antaa nämä tiedot
 asianomaisten kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten saataville.
 4. Kriisinratkaisuneuvoston on
 voitava saada jatkuvasti kaikki pääomaan, likviditeettiin, varoihin ja
 velkoihin liittyvät tiedot, jotka koskevat sen kriisinratkaisuvaltuuksien
 piiriin kuuluvia laitoksia ja ovat olennaisia kriisinratkaisun kannalta.
 5. Kriisinratkaisuneuvosto,
 toimivaltaiset viranomaiset ja kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset voivat
 laatia yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa määrätään tietojenvaihtomenettelystä.
 6. Toimivaltaisten
 viranomaisten, tarvittaessa myös EKP:n, sekä kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä kriisinratkaisuneuvoston kanssa
 yhteistyötä sen tarkistamiseksi, ovatko jotkin tai kaikki pyydetyt tiedot jo
 saatavilla. Jos tietoja on saatavilla, toimivaltaisten viranomaisten,
 tarvittaessa myös EKP:n, tai kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on
 toimitettava kyseiset tiedot kriisinratkaisuneuvostolle.
 33 artikla
 Yleiset tutkimukset
 1. Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
 17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviä kriisinratkaisuneuvosto voi suorittaa
 kaikki tarpeelliset 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja, osallistuvaan
 jäsenvaltioon sijoittautuneita tai siellä olevia henkilöitä koskevat
 tutkimukset, jollei asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuista
 muista edellytyksistä muuta johdu.
 Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolla on oikeus
 a) vaatia asiakirjojen toimittamista;
 b) tutkia 32 artiklan 1 kohdassa
 tarkoitettujen henkilöiden kirjanpitoaineisto sekä ottaa jäljennöksiä ja
 otteita tällaisesta kirjanpitoaineistosta;
 c) saada kirjalliset tai suulliset
 selvitykset 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilta henkilöiltä tai niiden
 edustajilta tai henkilöstöltä;
 d) haastatella ketä tahansa muuta
 haastatteluun suostuvaa tutkimuksen kohteeseen liittyvien tietojen
 keräämiseksi.
 2. Edellä 32 artiklan 1 kohdassa
 tarkoitettujen henkilöiden on suostuttava kriisinratkaisuneuvoston päätöksellä
 käynnistettyihin tutkimuksiin.
 Jos jokin henkilö estää tutkimuksen suorittamisen,
 sen osallistuvan jäsenvaltion kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten, jossa
 asianomaiset tilat sijaitsevat, on annettava kansallista lainsäädäntöä
 noudattaen tarpeellinen apu, mukaan luettuna kriisinratkaisuneuvoston pääsy 32
 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen oikeushenkilöiden liiketiloihin, jotta
 edellä mainittuja oikeuksia voidaan käyttää.
 34 artikla
 Paikalla tehtävät tarkastukset
 1. Hoitaakseen 7, 8, 11, 16 ja
 17 artiklassa tarkoitettuja tehtäviä kriisinratkaisuneuvosto voi, jollei asiaa
 koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuista muista edellytyksistä muuta
 johdu, suorittaa 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen oikeushenkilöiden liiketiloissa
 kaikki tarpeelliset paikalla tehtävät tarkastukset, jos asianomaisille
 kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille ilmoitetaan tästä ennakolta. Jos
 tarkastusten moitteeton ja tehokas suorittaminen sitä edellyttää,
 kriisinratkaisuneuvosto voi suorittaa paikalla tehtävän tarkastuksen
 ilmoittamatta siitä ennakolta kyseisille oikeushenkilöille.
 2. Kriisinratkaisuneuvoston
 virkamiehillä ja muilla henkilöillä, jotka kriisinratkaisuneuvosto on
 valtuuttanut suorittamaan paikalla tehtävän tarkastuksen, on valtuudet päästä
 kriisinratkaisuneuvoston 32 artiklan 2 kohdan nojalla antaman tutkintapäätöksen
 kohteena olevien oikeushenkilöiden liiketiloihin ja maa-alueille, ja heillä on
 kaikki 32 artiklan 1 kohdassa säädetyt valtuudet.
 3. Edellä 32 artiklan 1 kohdassa
 tarkoitettujen oikeushenkilöiden on suostuttava kriisinratkaisuneuvoston
 päätökseen perustuviin paikalla tehtäviin tarkastuksiin.
 4. Sen jäsenvaltion kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten, jossa tarkastus on määrä suorittaa, valtuuttamien
 tai nimeämien virkamiesten ja muiden mukana olevien henkilöiden on,
 kriisinratkaisuneuvoston valvonnassa ja sen koordinoidessa toimintaa,
 aktiivisesti avustettava kriisinratkaisuneuvoston virkamiehiä ja muita
 kriisinratkaisuneuvoston valtuuttamia henkilöitä. Tätä varten heillä on 2
 kohdassa säädetyt valtuudet. Kyseisten osallistuvien jäsenvaltioiden
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten virkamiehillä on myös oikeus
 osallistua paikalla tehtäviin tarkastuksiin.
 5. Jos kriisinratkaisuneuvoston
 virkamiehet ja muut mukana olevat henkilöt, jotka kriisinratkaisuneuvosto on
 valtuuttanut tai nimennyt, toteavat, että henkilö vastustaa 1 kohdan nojalla
 määrättyä tarkastusta, kyseisten osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on annettava heille tarvittavaa apua kansallisen
 lainsäädännön mukaisesti. Tähän apuun kuuluu myös kaikkien liiketilojen ja
 kirjanpitoaineiston sinetöinti siltä osin, kuin on tarpeen tarkastuksen
 suorittamiseksi. Jos kyseisellä kansallisella kriisinratkaisuviranomaisella ei ole
 tällaisia valtuuksia, sen on käytettävä valtuuksiaan pyytääkseen tarvittavan
 avun muilta kansallisilta kriisinratkaisuviranomaisilta.
 35 artikla
 Oikeusviranomaisen lupa
 1. Jos 34 artiklan 1 ja 2
 kohdassa tarkoitettu paikalla tehtävä tarkastus tai 34 artiklan 5 kohdassa
 tarkoitettu virka-apu edellyttää kansallisten sääntöjen mukaan
 oikeusviranomaisen lupaa, tällaista lupaa on haettava.
 2. Edellä 1 kohdassa
 tarkoitettua lupaa haettaessa kansallisen oikeusviranomaisen on tarkastettava,
 että kriisinratkaisuneuvoston päätös on pätevä ja että suunnitellut
 pakkotoimenpiteet eivät ole tarkastuksen kohteeseen nähden mielivaltaisia
 eivätkä liiallisia. Tarkastaessaan pakkotoimenpiteiden oikeasuhteisuutta
 kansallinen oikeusviranomainen voi pyytää kriisinratkaisuneuvostolta
 yksityiskohtaisia selvityksiä erityisesti perusteista, joilla
 kriisinratkaisuneuvosto epäilee 26 artiklassa tarkoitettujen säädösten
 rikkomista, sekä epäillyn rikkomisen vakavuudesta ja pakkotoimenpiteiden
 kohteena olevan henkilön osallisuuden luonteesta. Kansallinen
 oikeusviranomainen ei voi kuitenkaan tarkastella uudelleen tarkastuksen
 tarpeellisuutta eikä vaatia, että sille toimitetaan kriisinratkaisuneuvoston
 asiakirja-aineistossa olevia tietoja. Kriisinratkaisuneuvoston päätöksen
 laillisuutta valvoo ainoastaan Euroopan unionin tuomioistuin.
 6 luku
 Seuraamusvaltuudet
 36 artikla
 Sakot
 1. Jos kriisinratkaisuneuvosto
 toteaa, että 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö on tahallisesti tai
 tuottamuksellisesti syyllistynyt johonkin 2 kohdassa tarkoitettuun rikkomiseen,
 kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa asianomaista kansallista
 kriisinratkaisuviranomaista määräämään direktiivin [ ] mukaisesti sakon
 kyseiselle 2 artiklassa tarkoitetulle yhteisölle.
 Yhteisön suorittama rikkominen katsotaan
 tahallisesti tehdyksi, jos on olemassa objektiivisia tekijöitä, jotka
 osoittavat, että yhteisö tai sen toimiva johto toimi tarkoituksellisesti
 rikkomisen tehdessään.
 2. Edellä 2 artiklassa
 tarkoitetuille yhteisöille voidaan määrätä sakkoja seuraavista rikkomisista:
 a) kun ne eivät toimita 32 artiklan
 mukaisesti pyydettyjä tietoja;
 b) kun ne eivät suostu 33 artiklan mukaiseen
 yleiseen tutkimukseen tai paikalla tehtävään tarkastukseen eivätkä toimita 32
 artiklan mukaisesti pyydettyjä tietoja;
 c) kun ne eivät maksa rahoitusosuuksia
 kriisinratkaisurahastoon 66 tai 67 artiklan mukaisesti;
 d) kun ne eivät noudata
 kriisinratkaisuneuvoston 24 artiklan nojalla niille osoittamaa päätöstä.
 3. Kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten on julkistettava kaikki sakot, jotka määrätään 1
 kohdan nojalla. Jos julkistaminen aiheuttaisi suhteetonta vahinkoa osapuolille,
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on julkistettava seuraamus ilman
 osapuolten nimiä.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto antaa
 kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitetut ohjeet sakkojen ja
 uhkasakkojen soveltamisesta yhdenmukaisten, tehokkaiden ja toimivien
 täytäntöönpanokäytäntöjen vahvistamiseksi ja tämän asetuksen yhteisen,
 yhtenäisen ja johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi.
 37 artikla
 Uhkasakot
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 ohjeistaa asianomaista kansallista kriisinratkaisuviranomaista määräämään
 direktiivin [ ] mukaisesti uhkasakon kyseiselle 2 artiklassa tarkoitetulle
 yhteisölle, jotta voidaan pakottaa
 a) luottolaitos noudattamaan 32 artiklan
 nojalla tehtyä päätöstä;
 b) 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
 henkilö toimittamaan kyseisen artiklan nojalla tehdyllä päätöksellä pyydetyt
 täydelliset tiedot;
 c) 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
 henkilö suostumaan tutkimukseen ja erityisesti toimittamaan täydelliset
 asiakirjat, tiedot, menettelyt tai muun pyydetyn aineiston ja täydentämään ja
 oikaisemaan muita tietoja, jotka on toimitettu kyseisen artiklan nojalla
 tehdyllä päätöksellä käynnistetyssä tutkimuksessa;
 d) 34 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
 henkilö suostumaan kyseisen artiklan nojalla tehdyllä päätöksellä määrättyyn
 paikalla tehtävään tarkastukseen.
 2. Uhkasakon on oltava tehokas
 ja oikeasuhteinen. Uhkasakko määrätään maksettavaksi päivittäin, kunnes
 luottolaitos tai kyseessä oleva henkilö noudattaa 1 kohdan a–d kohdassa
 tarkoitettua päätöstä.
 3. Uhkasakko voidaan määrätä
 enintään kuuden kuukauden ajaksi.
 III OSA
 INSTITUTIONAALINEN KEHYS
 I OSASTO
 Kriisinratkaisuneuvosto
 38 artikla
 Oikeudellinen asema
 1. Perustetaan yhteinen
 kriisinratkaisuneuvosto. Kriisinratkaisuneuvosto on Euroopan unionin virasto,
 jolla on sen tehtäviä vastaava erityisrakenne. Se on oikeushenkilö.
 2. Kriisinratkaisuneuvostolla on
 kussakin jäsenvaltiossa laajin kansallisen lainsäädännön mukaan
 oikeushenkilöillä oleva oikeuskelpoisuus. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 erityisesti hankkia ja luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta ja esiintyä
 kantajana ja vastaajana oikeudenkäynneissä.
 3. Kriisinratkaisuneuvostoa
 edustaa sen pääjohtaja.
 39 artikla
 Kokoonpano
 1. Kriisinratkaisuneuvostoon
 kuuluu
 a) pääjohtaja;
 b) varapääjohtaja;
 c) komission nimittämä jäsen;
 d) EKP:n nimittämä jäsen;
 e) kunkin jäsenvaltion nimittämä jäsen, joka
 edustaa kansallista kriisinratkaisuviranomaista.
 2. Pääjohtajan, varapääjohtajan
 ja komission ja EKP:n nimittämien kriisinratkaisuneuvoston jäsenten toimikausi
 on viisi vuotta. Jollei 53 artiklan 6 kohdasta muuta johdu, toimikautta ei
 voida uusia.
 3. Kriisinratkaisuneuvoston
 hallinto- ja johtamisrakenteen muodostavat
 a) kriisinratkaisuneuvoston täysistunto,
 jonka tehtävät määritellään 47 artiklassa;
 b) kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto,
 jonka tehtävät määritellään 51 artiklassa;
 c) pääjohtaja, jonka tehtävät määritellään
 53 artiklassa.
 40 artikla
 Unionin lainsäädännön noudattaminen
 Kriisinratkaisuneuvosto noudattaa
 toiminnassaan unionin lainsäädäntöä, erityisesti komission tämän asetuksen
 nojalla antamia päätöksiä.
 41 artikla
 Vastuuvelvollisuus
 1. Kriisinratkaisuneuvosto on
 2–8 kohdan mukaisesti vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja
 komissiolle tämän asetuksen täytäntöönpanosta.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 toimittaa vuosittain Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
 Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle kertomuksen sille tällä asetuksella
 annettujen tehtävien hoitamisesta.
 3. Pääjohtaja esittää kyseisen
 kertomuksen julkisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
 4. Pääjohtaja osallistuu
 Euroopan parlamentin pyynnöstä kriisinratkaisutehtävien hoitamista koskevaan
 kuulemiseen parlamentin toimivaltaisissa valiokunnissa.
 5. Pääjohtajaa voidaan neuvoston
 pyynnöstä kuulla neuvostossa kriisinratkaisutehtävien hoitamisesta.
 6. Kriisinratkaisuneuvosto
 vastaa suullisesti tai kirjallisesti Euroopan parlamentin tai neuvoston sille
 osoittamiin kysymyksiin omien menettelyjensä mukaisesti mahdollisten sellaisten
 osallistuvien jäsenvaltioiden edustajien läsnäollessa, joiden rahayksikkö ei
 ole euro.
 7. Pääjohtaja voi käydä
 pyynnöstä luottamuksellisia suullisia keskusteluja suljettujen ovien takana
 Euroopan parlamentin toimivaltaisen valiokunnan puheenjohtajan ja varapuheenjohtajien
 kanssa silloin, kun tällaisia keskusteluja edellytetään perussopimuksen
 mukaisten Euroopan parlamentin toimivaltuuksien käyttämiseksi. Euroopan
 parlamentti ja kriisinratkaisuneuvosto tekevät sopimuksen yksityiskohtaisista
 säännöistä näiden keskustelujen järjestämiseksi varmistaakseen täyden
 luottamuksellisuuden niiden salassapitovelvoitteiden mukaisesti, jotka EKP:lle
 on määrätty asiaa koskevan unionin lainsäädännön mukaisena toimivaltaisena
 viranomaisena.
 8. Kriisinratkaisuneuvosto tekee
 yhteistyötä parlamentin kanssa kaikkien parlamentin tekemien tutkimusten aikana
 SEUT-sopimuksen mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvosto ja parlamentti sopivat
 asianmukaisista järjestelyistä, jotka liittyvät kriisinratkaisuneuvostolle
 tällä asetuksella annettujen tehtävien hoitamisen demokraattista
 vastuuvelvollisuutta ja valvontaa koskeviin käytännön menettelyihin. Nämä
 järjestelyt koskevat muun muassa tiedonsaantia, yhteistyötä tutkimuksissa ja
 tietoja pääjohtajan valintamenettelystä.
 42 artikla
 Kansalliset parlamentit
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 erityistehtävien vuoksi osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset parlamentit
 voivat pyytää omien menettelyjensä mukaisesti kriisinratkaisuneuvostoa
 vastaamaan kirjallisesti niiden sille esittämiin huomautuksiin tai kysymyksiin,
 jotka koskevat tämän asetuksen mukaisia kriisinratkaisuneuvoston tehtäviä.
 2. Osallistuvan jäsenvaltion
 kansallinen parlamentti voi pyytää pääjohtajaa osallistumaan näkemysten
 vaihtoon kyseisen jäsenvaltion luottolaitosten kriisinratkaisusta yhdessä
 kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen edustajan kanssa.
 3. Tällä asetuksella ei
 rajoiteta kansallisen lainsäädännön mukaista kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten vastuuvelvollisuutta kansallisille parlamenteille
 sellaisten tehtävien suorittamisen osalta, joita tällä asetuksella ei ole
 annettu kriisinratkaisuneuvostolle tai komissiolle.
 43 artikla
 Riippumattomuus
 1. Kun kriisinratkaisuneuvosto
 ja kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset hoitavat niille tällä asetuksella
 annettuja tehtäviä, ne toimivat riippumattomasti ja yleisen edun mukaisesti.
 2. Edellä 40 artiklan 2 kohdassa
 tarkoitetut kriisinratkaisuneuvoston jäsenet toimivat riippumattomasti,
 puolueettomasti ja koko unionin edun mukaisesti pyytämättä tai ottamatta
 ohjeita unionin toimielimiltä tai elimiltä, minkään jäsenvaltion hallitukselta
 taikka muulta julkiselta tai yksityiseltä elimeltä.
 44 artikla
 Kotipaikka
 Kriisinratkaisuneuvoston kotipaikka on
 Bryssel, Belgia.
 II OSASTO
 Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto
 45 artikla
 Osallistuminen täysistuntoihin
 Kaikki kriisinratkaisuneuvoston jäsenet
 osallistuvat sen täysistuntoihin.
 46 artikla
 Tehtävät
 1. Täysistunnossaan
 kriisinratkaisuneuvosto
 a) hyväksyy kunkin vuoden marraskuun 30
 päivään mennessä pääjohtajan esittämään luonnokseen perustuvan
 kriisinratkaisuneuvoston vuotuisen työohjelman seuraavaa vuotta varten 49
 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja toimittaa sen tiedoksi Euroopan parlamentille,
 neuvostolle, komissiolle ja Euroopan keskuspankille;
 b) hyväksyy kriisinratkaisuneuvoston
 vuotuisen talousarvion 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
 c) päättää 68 artiklan mukaisesta
 vapaaehtoisesta lainaamisesta rahoitusjärjestelyjen välillä, 72 artiklan
 mukaisesta kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuudesta ja 73
 artiklan mukaisesta lainanannosta talletussuojajärjestelmälle;
 d) hyväksyy 42 artiklassa tarkoitetun
 vuosikertomuksen kriisinratkaisuneuvoston toiminnasta. Tässä kertomuksessa
 esitetään yksityiskohtaiset selvitykset talousarvion toteuttamisesta;
 e) hyväksyy kriisinratkaisuneuvostoon sovellettavat
 varainhoitoa koskevat säännöt 61 artiklan mukaisesti;
 f) hyväksyy petostentorjuntastrategian,
 joka on oikeassa suhteessa petosriskeihin nähden ottaen huomioon toteutettavien
 toimenpiteiden kustannukset ja hyödyt;
 g) hyväksyy jäsentensä eturistiriitojen
 ehkäisemistä ja ratkaisemista koskevat säännöt;
 h) hyväksyy työjärjestyksensä;
 i) käyttää 2 kohdan mukaisesti
 kriisinratkaisuneuvoston henkilöstön suhteen niitä valtuuksia, jotka kuuluvat
 henkilöstösääntöjen mukaan nimittävälle viranomaiselle ja muuhun henkilöstöön
 sovellettavien palvelussuhteen ehtojen mukaan sopimusten tekemiseen
 toimivaltaiselle viranomaiselle[25],
 jäljempänä ’nimittävän viranomaisen toimivalta’;
 j) hyväksyy tarvittavat henkilöstösääntöjen
 ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen täytäntöönpanoa
 koskevat säännökset henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti;
 k) jollei henkilöstösäännöistä ja muuhun
 henkilöstöön sovellettavista palvelussuhteen ehdoista muuta johdu, nimittää
 tilinpitäjän, joka on toiminnallisesti riippumaton tehtäviensä suorittamisessa;
 l) huolehtii siitä, että sisäisen tai
 ulkoisen tarkastuksen raportteihin ja arviointeihin perustuvien havaintojen ja
 suositusten sekä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimusten
 perusteella toteutetaan asianmukaiset jatkotoimet;
 m) tekee päätökset kriisinratkaisuneuvoston
 sisäisten rakenteiden luomisesta ja tarvittaessa niiden muuttamisesta.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto tekee
 täysistunnossaan henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti
 henkilöstösääntöjen 2 artiklan 1 kohtaan ja muuhun henkilöstöön sovellettavien
 palvelussuhteen ehtojen 6 artiklaan perustuvan päätöksen, jolla siirretään
 nimittävän viranomaisen toimivalta pääjohtajalle ja määritellään olosuhteet,
 joissa toimivallan siirto voidaan keskeyttää. Pääjohtajalla on valtuudet
 siirtää tämä toimivalta edelleen.
 Jos poikkeukselliset olosuhteet sitä edellyttävät,
 kriisinratkaisuneuvosto voi täysistunnossaan tekemällään päätöksellä
 tilapäisesti keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirron pääjohtajalle
 ja hänen toteuttamansa nimittävän viranomaisen toimivallan edelleen siirron ja
 käyttää kyseistä toimivaltaa itse tai siirtää sen jollekin jäsenistään tai
 jollekulle henkilöstöön kuuluvalle, joka on muu kuin pääjohtaja.
 47 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon kokoontuminen
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunnot kutsuu koolle pääjohtaja.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto pitää
 vähintään kaksi sääntömääräistä täysistuntoa vuodessa. Lisäksi täysistunto
 kokoontuu pääjohtajan aloitteesta tai jos komissio tai vähintään kolmasosa
 kriisinratkaisuneuvoston jäsenistä sitä pyytää.
 3. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto voi kutsua tarkkailijoita osallistumaan tapauskohtaisesti sen
 kokoontumisiin.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto
 vastaa täysistuntonsa sihteeristön tehtävistä.
 48 artikla
 Päätöksentekoprosessi
 1. Kriisinratkaisuneuvosto tekee
 täysistunnossaan päätöksensä jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Edellä
 47 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut päätökset tehdään kuitenkin sen
 jäsenten kahden kolmasosan enemmistöllä.
 2. Pääjohtaja osallistuu
 äänestykseen.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto
 hyväksyy ja julkaisee työjärjestyksensä. Työjärjestyksessä määritellään
 yksityiskohtaisemmat äänestystä koskevat järjestelyt, erityisesti olosuhteet,
 joissa jäsen voi toimia toisen jäsenen puolesta, sekä tarvittaessa
 päätösvaltaisuutta koskevat säännöt.
 III OSASTO
 Kriisinratkaisuneuvoston johdon
 istunto
 49 artikla
 Osallistuminen johdon istuntoihin
 1. Jollei 2 ja 3 kohdasta muuta
 johdu, kriisinratkaisuneuvoston johdon istuntoihin osallistuvat 40 artiklan 1
 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetut kriisinratkaisuneuvoston jäsenet.
 2. Käsiteltäessä 2 artiklassa
 tarkoitettua yhteisöä tai konsernia, joka on sijoittautunut ainoastaan yhteen
 osallistuvaan jäsenvaltioon, 52 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaiseen käsittelyyn ja
 päätöksentekoprosessiin osallistuu myös kyseisen jäsenvaltion nimittämä jäsen.
 3. Käsiteltäessä rajojen yli
 toimivaa konsernia 52 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaiseen käsittelyyn ja
 päätöksentekoprosessiin osallistuvat sen jäsenvaltion nimittämä jäsen, jossa
 konsernitason kriisinratkaisuviranomainen sijaitsee, sekä niiden
 jäsenvaltioiden nimittämät jäsenet, joihin konsolidoidun valvonnan piiriin
 kuuluva tytäryhtiö tai yhteisö on sijoittautunut.
 50 artikla
 Tehtävät
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistuntoa avustaa kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto.
 2. Johdon istunnossaan
 kriisinratkaisuneuvosto
 a) valmistelee päätöksiä hyväksyttäviksi
 kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa;
 b) tekee kaikki päätökset tämän asetuksen
 täytäntöönpanemiseksi.
 Tähän kuuluu
 i) kaikkien merkityksellisten tietojen
 toimittaminen komissiolle mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, jotta komissio
 voi niiden avulla suorittaa arvioinnin ja antaa perustellun päätöksen 16
 artiklan 6 kohdan nojalla;
 ii) päättäminen kriisinratkaisuneuvoston
 talousarvion kriisinratkaisurahastoa koskevasta II osasta.
 3. Silloin kun se on asian
 kiireellisyyden vuoksi tarpeen, kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto voi
 tehdä kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon puolesta tiettyjä väliaikaisia
 päätöksiä erityisesti hallinnollisista kysymyksistä, kuten
 talousarviokysymyksistä.
 4. Kriisinratkaisuneuvoston
 johdon istunto kokoontuu pääjohtajan aloitteesta tai jäsentensä pyynnöstä.
 5. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto vahvistaa kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon työjärjestyksen.
 51 artikla
 Päätöksenteko
 1. Käsiteltäessä yksittäistä
 yhteisöä tai konsernia, joka on sijoittautunut vain yhteen osallistuvaan
 jäsenvaltioon, kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto tekee päätöksensä osallistuvien
 jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Äänten mennessä tasan pääjohtajan
 ääni ratkaisee.
 2. Käsiteltäessä rajojen yli
 toimivaa konsernia kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto tekee päätöksensä
 osallistuvien jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä. Edellä 40 artiklan 2
 kohdassa tarkoitetuilla kriisinratkaisuneuvoston jäsenillä ja sen jäsenvaltion
 nimittämällä jäsenellä, jossa konsernitason kriisinratkaisuviranomainen
 sijaitsee, on kullakin yksi ääni. Muilla osallistuvilla jäsenillä on kullakin
 äänioikeus, joka vastaa osaa yhdestä äänestä ja niiden jäsenvaltioiden
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten määrää, joihin konsolidoidun
 valvonnan piiriin kuuluva tytäryhtiö tai yhteisö on sijoittautunut. Äänten
 mennessä tasan pääjohtajan ääni ratkaisee.
 3. Ennen kuin 65 artiklassa
 tarkoitettu rahoituksen tavoitetaso on saavutettu, tietyn jäsenvaltion
 nimittämä jäsen voi pyytää kerran kriisinratkaisuneuvoston jatkokäsittelyä, jos
 käsiteltävänä oleva päätös vaikuttaa kyseisen jäsenvaltion finanssipoliittiseen
 vastuuseen.
 4. Kriisinratkaisuneuvoston
 johdon istunto hyväksyy ja julkaisee johdon istuntoja koskevan työjärjestyksen.
 Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto kokoontuu
 pääjohtajan omasta aloitteestaan esittämästä kutsusta tai kahden jäsenen kutsusta,
 ja sen puheenjohtajana toimii pääjohtaja. Kriisinratkaisuneuvosto voi kutsua
 tarkkailijoita osallistumaan tapauskohtaisesti sen johdon istuntoihin.
 IV OSASTO
 Pääjohtaja ja varapääjohtaja
 52 artikla
 Nimittäminen ja tehtävät
 1. Kriisinratkaisuneuvostoa
 johtaa kokopäivätoiminen pääjohtaja, joka ei hoida mitään kansallisen tason
 virkatehtäviä.
 2. Pääjohtajan tehtävänä on
 a) valmistella kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunnoissa ja johdon istunnoissa tehtävää työtä sekä kutsua koolle sen
 kokoukset ja toimia niiden puheenjohtajana;
 b) kaikki henkilöstöasiat;
 c) päivittäisen hallinnon asiat;
 d) toteuttaa kriisinratkaisuneuvoston
 talousarviota 59 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
 e) johtaa kriisinratkaisuneuvostoa;
 f) toteuttaa kriisinratkaisuneuvoston
 vuotuista työohjelmaa;
 g) laatia vuosittain kertomusluonnos, joka
 sisältää kriisinratkaisuneuvoston kriisinratkaisutoimia koskevan jakson sekä
 hallinnollisia ja rahatalousasioita koskevan jakson.
 3. Pääjohtajaa avustaa
 varapääjohtaja.
 Varapääjohtaja hoitaa pääjohtajan tehtäviä tämän
 ollessa poissa.
 4. Pääjohtaja ja varapääjohtaja
 nimitetään ansioiden, taitojen, pankkitoiminta- ja rahoituskysymysten
 tuntemuksen sekä rahoitusalan valvonnan ja sääntelyn kannalta merkityksellisen
 kokemuksen perusteella.
 5. Kuultuaan täysistunnossa
 kokoontunutta kriisinratkaisuneuvostoa komissio esittää neuvostolle luettelon
 ehdokkaista pääjohtajan ja varapääjohtajan nimittämistä varten. Neuvosto
 nimittää pääjohtajan ja varapääjohtajan kuultuaan Euroopan parlamenttia.
 6. Poiketen siitä, mitä 40
 artiklan 2 kohdassa säädetään, tämän asetuksen voimaantulon jälkeen
 nimitettävän ensimmäisen varapääjohtajan toimikausi on kolme vuotta; toimikausi
 voidaan uusia kerran viideksi vuodeksi. Pääjohtaja ja varapääjohtaja jatkavat
 tehtävässään seuraajiensa nimittämiseen asti.
 7. Pääjohtaja tai
 varapääjohtaja, jonka toimikautta on jatkettu, ei voi osallistua enää jatketun
 toimikautensa lopussa kyseisen toimen valintamenettelyyn.
 8. Jos pääjohtaja tai
 varapääjohtaja ei enää täytä niitä vaatimuksia, joita hänen tehtävänsä
 edellyttävät, tai jos he ovat syyllistyneet vakavaan rikkomukseen, neuvosto voi
 komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan erottaa pääjohtajan
 tai varapääjohtajan tehtävästään.
 53 artikla
 Riippumattomuus
 1. Pääjohtaja ja varapääjohtaja
 hoitavat tehtäviään komission ja kriisinratkaisuneuvoston päätösten mukaisesti.
 Osallistuessaan keskusteluihin ja
 päätöksentekoprosessiin kriisinratkaisuneuvostossa pääjohtaja ja varapääjohtaja
 eivät saa pyytää eivätkä ottaa vastaan ohjeita unionin toimielimiltä tai
 elimiltä, vaan ilmaisevat oman näkemyksensä ja äänestävät riippumattomasti.
 Varapääjohtaja ei ole kyseisten keskustelujen ja päätöksentekoprosessien
 yhteydessä pääjohtajan alaisuudessa.
 2. Jäsenvaltiot tai muut
 julkiset tai yksityiset elimet eivät saa pyrkiä vaikuttamaan pääjohtajaan tai
 varapääjohtajaan näiden hoitaessa tehtäviään.
 3. Pääjohtajan ja
 varapääjohtajan on 78 artiklan 6 kohdassa tarkoitettujen henkilöstösääntöjen
 mukaisesti palvelussuhteensa päätyttyä edelleen noudatettava kunniallisuutta ja
 pidättyvyyttä hyväksyessään tiettyjä tehtäviä tai etuja.
 V OSASTO
 VARAINHOITOA KOSKEVAT SÄÄNNÖKSET
 1 luku
 Yleiset
 säännökset
 54 artikla
 Talousarviovarat
 Kriisinratkaisuneuvosto vastaa tarvittavan
 rahoituksen ja henkilöstön osoittamisesta sille tällä asetuksella annettujen
 tehtävien hoitamiseen.
 55 artikla
 Talousarvio
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 kaikista tuloista ja menoista laaditaan kalenterivuotta vastaavaa
 varainhoitovuotta varten arvio, jonka perusteella tulot ja menot otetaan kriisinratkaisuneuvoston
 talousarvioon.
 2. Kriisinratkaisuneuvoston
 talousarvioon otettavien tulojen ja menojen on oltava tasapainossa.
 3. Talousarvio koostuu kahdesta
 osasta: sen I osa koskee kriisinratkaisuneuvoston hallintoa ja II osa
 kriisinratkaisurahastoa.
 56 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston hallintoa koskeva talousarvion I osa
 1. Talousarvion I osan tulot
 koostuvat vuotuisista rahoitusosuuksista, jotka ovat tarpeen 62 artiklan 1
 kohdan a alakohdan mukaisten hallintomenojen kattamiseksi.
 2. Talousarvion I osan menot
 sisältävät ainakin henkilöstö-, palkka-, hallinto-, infrastruktuuri-,
 henkilöstökoulutus- ja toimintamenot.
 57 artikla
 Kriisinratkaisurahastoa koskeva talousarvion II osa
 1. Talousarvion II osan tulot
 koostuvat erityisesti seuraavista:
 a) osallistuviin jäsenvaltioihin
 sijoittautuneiden laitosten 62 artiklan mukaisesti maksamat rahoitusosuudet
 lukuun ottamatta 62 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vuotuista
 rahoitusosuutta;
 b) muista kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyistä osallistumattomissa jäsenvaltioissa 68 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti saadut lainat;
 c) rahoituslaitoksilta tai muilta
 kolmansilta osapuolilta 69 artiklan mukaisesti saadut lainat;
 d) kriisinratkaisurahaston hallussa olevien
 määrien 70 artiklan mukaisista sijoituksista saadut tuotot.
 2. Talousarvion II osan menot
 koostuvat seuraavista:
 a) menot 71 artiklassa mainittuihin
 tarkoituksiin;
 b) 70 artiklan mukaiset sijoitukset;
 c) muista kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyistä osallistumattomissa jäsenvaltioissa 68 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti saaduista lainoista maksettavat korot;
 d) rahoituslaitoksilta tai muilta
 kolmansilta osapuolilta 69 artiklan mukaisesti saaduista lainoista maksettavat
 korot.
 58 artikla
 Talousarvion laatiminen ja toteuttaminen
 1. Pääjohtaja laatii kunkin
 vuoden helmikuun 15 päivään mennessä ennakkoarvion kriisinratkaisuneuvoston
 tuloista ja menoista seuraavaa varainhoitovuotta varten ja lähettää sen
 kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon hyväksyttäväksi viimeistään kunkin vuoden
 maaliskuun 31 päivänä.
 2. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto hyväksyy kriisinratkaisuneuvoston talousarvion ennakkoarvion
 perusteella. Sitä mukautetaan tarvittaessa.
 3. Pääjohtaja huolehtii
 kriisinratkaisuneuvoston talousarvion toteuttamisesta.
 59 artikla
 Tarkastukset ja valvonta
 1. Kriisinratkaisuneuvostoon
 perustetaan sisäisen tarkastuksen tehtävä, jota hoidetaan kansainvälisten
 standardien mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvoston nimittämä sisäinen tarkastaja
 vastaa sille kriisinratkaisuneuvoston talousarvion toteuttamisjärjestelmien ja
 -menettelyjen moitteettoman toiminnan tarkastamisesta.
 2. Sisäinen tarkastaja neuvoo
 kriisinratkaisuneuvostoa riskienhallinnassa antamalla riippumattomia lausuntoja
 hallinnointi- ja valvontajärjestelmien laadusta sekä suosituksia operaatioiden
 toteuttamisedellytysten parantamiseksi ja moitteettoman varainhoidon
 edistämiseksi.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto on
 vastuussa tehtäviensä hoitoon soveltuvien sisäisten valvontajärjestelmien ja
 -menettelyjen ottamisesta käyttöön.
 60 artikla
 Tilinpäätöksen esittäminen ja vastuuvapauden myöntäminen
 1. Pääjohtaja toimii tulojen ja
 menojen hyväksyjänä.
 2. Kriisinratkaisuneuvoston
 tilinpitäjä toimittaa alustavan tilinpäätöksen tilintarkastustuomioistuimelle
 kunkin varainhoitovuoden päättymistä seuraavan maaliskuun 1 päivään
 mennessä.
 3. Kriisinratkaisuneuvoston
 johdon istunto toimittaa kunkin vuoden maaliskuun 31 päivään mennessä
 kriisinratkaisuneuvoston edellisen varainhoitovuoden alustavan tilinpäätöksen
 Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja tilintarkastustuomioistuimelle.
 4. Saatuaan
 tilintarkastustuomioistuimelta huomautukset kriisinratkaisuneuvoston
 alustavasta tilinpäätöksestä pääjohtaja laatii kriisinratkaisuneuvoston
 lopullisen tilinpäätöksen, josta hän vastaa, ja toimittaa sen
 kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon hyväksyttäväksi.
 5. Pääjohtaja toimittaa kutakin
 varainhoitovuotta seuraavan vuoden heinäkuun 1 päivään mennessä lopullisen
 tilinpäätöksen Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
 tilintarkastustuomioistuimelle.
 6. Pääjohtaja toimittaa
 tilintarkastustuomioistuimelle vastauksen tämän huomautuksiin 30 päivään
 syyskuuta mennessä.
 7. Lopullinen tilinpäätös
 julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä seuraavan vuoden 15
 päivään marraskuuta mennessä.
 8. Kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto myöntää pääjohtajalle talousarvion toteuttamista koskevan
 vastuuvapauden.
 9. Pääjohtaja antaa Euroopan
 parlamentille tämän pyynnöstä kaikki kriisinratkaisuneuvoston tilejä koskevat
 tiedot.
 61 artikla
 Varainhoitosäännöt
 Kriisinratkaisuneuvosto hyväksyy Euroopan
 unionin tilintarkastustuomioistuinta ja komissiota kuultuaan sisäiset
 varainhoitoa koskevat säännökset, joilla täsmennetään erityisesti
 kriisinratkaisuneuvoston talousarvion laatimista ja toteuttamista koskeva
 yksityiskohtainen menettely.
 Varainhoitoa koskevat säännökset perustuvat,
 siltä osin kuin se on sopusoinnussa kriisinratkaisuneuvoston ominaispiirteiden
 kanssa, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 25
 päivänä lokakuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU,
 Euratom) N:o 966/2012[26]
 208 artiklan mukaisesti muille SEUT-sopimuksen mukaisesti perustetuille
 elimille vahvistettuun varainhoidon puiteasetukseen.
 62 artikla
 Rahoitusosuudet
 1. Edellä 2 artiklassa
 tarkoitetut yhteisöt osallistuvat kriisinratkaisuneuvoston talousarvion
 rahoitukseen tämän asetuksen ja 5 kohdan nojalla annettujen rahoitusosuuksia
 koskevien delegoitujen säädösten mukaisesti. Rahoitusosuudet kattavat
 a) vuotuiset rahoitusosuudet, jotka ovat
 tarpeen hallintomenojen kattamiseksi;
 b) vuotuiset etukäteen suoritettavat
 rahoitusosuudet 65 artiklassa säädetyn, 66 artiklan mukaisesti lasketun
 rahoituksen tavoitetason saavuttamiseksi
 c) ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat
 rahoitusosuudet, jotka lasketaan 67 artiklan mukaisesti.
 2. Rahoitusosuuksien määrät on
 vahvistettava sellaiselle tasolle, että vastaavalla tulojen määrällä voidaan
 periaatteessa varmistaa kriisinratkaisuneuvoston talousarvion tasapaino kunkin
 vuoden ja kriisinratkaisurahaston tehtävien osalta.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto
 määrittää 5 kohdassa tarkoitettujen delegoitujen säädösten mukaisesti kunkin 2
 artiklassa tarkoitetun yhteisön maksettavat rahoitusosuudet kyseiselle
 yhteisölle osoitetussa päätöksessä. Kriisinratkaisuneuvosto soveltaa
 menettely-, raportointi- ja muita sääntöjä sen varmistamiseksi, että
 rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisesti ja ajallaan.
 4. Edellä olevan 1, 2 ja 3
 kohdan mukaisesti perittyjä määriä käytetään ainoastaan tämän asetuksen
 soveltamista varten.
 5. Siirretään komissiolle valta
 antaa 82 artiklan mukaisesti rahoitusosuuksia koskevia delegoituja säädöksiä,
 joissa
 a) määritetään rahoitusosuuksien laji ja
 seikat, joiden osalta niitä on maksettava, rahoitusosuuksien suuruuden
 laskutapa ja tapa, jolla ne on maksettava;
 b) tarkennetaan 3 kohdassa tarkoitetut
 rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointisäännöt ja muut säännöt, jotka ovat
 tarpeen sen varmistamiseksi, että rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisesti ja
 ajallaan;
 c) määritetään rahoitusosuusjärjestelmä
 laitoksille, jotka ovat saaneet toimiluvan sen jälkeen, kun
 kriisinratkaisurahasto on saavuttanut tavoitetasonsa;
 d) määritetään vuotuiset rahoitusosuudet,
 jotka ovat tarpeen kriisinratkaisuneuvoston hallintomenojen kattamiseksi ennen
 kuin se on täysin toimintakykyinen.
 63 artikla
 Petostentorjuntatoimenpiteet
 1. Helpottaakseen asetuksen (EY)
 N:o 1073/1999 soveltamisalaan kuuluvien petosten, lahjonnan ja muiden
 laittomien toimien torjuntaa kriisinratkaisuneuvosto liittyy kuuden kuukauden
 kuluessa siitä, kun se aloittaa toimintansa, 25 päivänä toukokuuta
 1999 tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen Euroopan
 petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista ja vahvistaa mainitun
 sopimuksen liitteessä olevaa mallia käyttäen asianmukaiset määräykset, joita
 sovelletaan kriisinratkaisuneuvoston koko henkilöstöön.
 2. Euroopan
 tilintarkastustuomioistuimella on valtuudet tehdä kaikkien
 kriisinratkaisuneuvostolta unionin rahoitusta saaneiden edunsaajien,
 toimeksisaajien ja alihankkijoiden osalta asiakirjoihin perustuvia ja paikalla
 suoritettavia tarkastuksia.
 3. OLAF voi suorittaa
 tutkimuksia, myös paikalla suoritettavia tarkastuksia ja todentamisia
 asetuksessa (EY) N:o 1073/1999 ja asetuksessa (Euratom, EY) N:o 2185/96
 vahvistettujen säännösten ja menettelyjen mukaisesti, sen selvittämiseksi, onko
 kriisinratkaisuneuvoston rahoittamiin sopimuksiin liittynyt unionin
 taloudellisia etuja vahingoittavia petoksia, lahjontaa tai muuta laitonta
 toimintaa.
 2 luku
 Yhteinen
 pankkialan kriisinratkaisurahasto
 1 jakso
 KRIISINRATKAISURAHASTON MUODOSTAMINEN
 64 artikla
 Yleiset säännökset
 1. Perustetaan yhteinen
 pankkialan kriisinratkaisurahasto.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 käyttää kriisinratkaisurahastoa ainoastaan II osan I osastossa
 määriteltyjen kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien tehokkaan täytäntöönpanon
 varmistamiseen ja 12 ja 13 artiklassa säädettyjen kriisinratkaisutavoitteiden
 ja kriisinratkaisua koskevien periaatteiden mukaisesti. Unionin talousarvion ei
 missään olosuhteissa katsota olevan vastuussa kriisinratkaisurahaston
 kustannuksista tai tappioista.
 3. Kriisinratkaisurahaston
 omistaja on kriisinratkaisuneuvosto.
 65 artikla
 Rahoituksen tavoitetaso
 1. Kriisinratkaisurahaston
 käytettävissä olevat varat ovat viimeistään 10 vuoden kuluttua tämän asetuksen
 voimaantulosta vähintään 1 prosenttia osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan
 saaneiden luottolaitosten kaikista direktiivin 94/19/EY mukaisesti suojattujen
 talletusten määrästä.
 2. Jäljempänä olevan 66 artiklan
 mukaisesti lasketut ja 62 artiklan mukaisesti perityt kriisinratkaisurahaston
 rahoitusosuudet jaksotetaan 1 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen vaiheen aikana
 ajallisesti mahdollisimman tasaisesti, kunnes tavoitetaso saavutetaan, ellei
 niitä olosuhteista riippuen voida aikaistaa suotuisien markkinaolosuhteiden tai
 rahoitustarpeiden johdosta.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 pidentää ensimmäistä jaksoa enintään neljällä vuodella, jos
 kriisinratkaisurahastosta suoritettujen maksujen kokonaismäärä ylittää 0,5
 prosenttia 1 kohdassa tarkoitetusta kokonaismäärästä.
 4. Jos 1 kohdassa tarkoitetun
 ensimmäisen vaiheen jälkeen käytettävissä olevat varat vähenevät alle 1
 kohdassa määritellyn tavoitetason, 66 artiklan mukaisesti laskettuja
 rahoitusosuuksia peritään siihen asti, kun tavoitetaso on saavutettu. Jos
 käytettävissä olevia varoja on vähemmän kuin puolet tavoitetason mukaisesta
 määrästä, vuotuisten rahoitusosuuksien on oltava vähintään neljäsosa
 tavoitetasosta.
 5. Siirretään komissiolle valta
 antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti seuraavien seikkojen
 määrittämiseksi:
 a) perusteet, jotka koskevat 2 kohdan
 mukaisesti laskettujen kriisinratkaisurahaston rahoitusosuuksien ajallista
 jaksottamista;
 b) olosuhteet, joissa rahoitusosuuksien
 maksamista voidaan aikaistaa 2 kohdan mukaisesti;
 c) perusteet, joiden mukaisesti määritetään
 se vuosimäärä, jolla 1 kohdassa tarkoitettua ensimmäistä vaihetta voidaan
 pidentää 3 kohdan mukaisesti;
 d) perusteet 4 kohdassa säädettyjen
 vuotuisten rahoitusosuuksien määrittämiseksi.
 66 artikla
 Etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet
 1. Kunkin laitoksen yksilöllinen
 rahoitusosuus peritään vähintään vuosittain ja lasketaan suhteellisena osuutena
 sen velkojen määrästä (poislukien omat varat ja suojatut talletukset) suhteessa
 kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneiden laitosten
 velkojen kokonaismäärään poislukien omat varat ja suojatut talletukset.
 Sitä mukautetaan suhteessa kunkin laitoksen
 riskiprofiiliin direktiivin [ ] 94 artiklan 7 kohdassa tarkoitetuissa
 delegoiduissa säädöksissä määritettyjen perusteiden mukaisesti.
 2. Edellä 65 artiklassa
 tarkoitetun rahoituksen tavoitetason saavuttamiseksi käytettävissä oleviin
 varoihin voidaan sisällyttää maksusitoumukset, joiden täydeksi vakuudeksi on
 asetettu vähäriskiset varat, joihin ei kohdistu kolmansien osapuolten oikeuksia
 ja jotka ovat kriisinratkaisuneuvoston vapaasti käytettävissä ja
 korvamerkittyjä sen yksinomaiseen käyttöön 71 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä
 tarkoituksia varten. Näiden peruuttamattomien maksusitoumusten osuus saa olla
 enintään 30 prosenttia 1 kohdan nojalla perittävien rahoitusosuuksien
 kokonaismäärästä.
 3. Siirretään komissiolle valta
 antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti seuraavien seikkojen
 määrittämiseksi:
 a) 1 kohdassa tarkoitettujen yksilöllisten
 rahoitusosuuksien laskentamenetelmä;
 b) 2 kohdassa tarkoitettujen
 maksusitoumusten vakuuksien laatu;
 c) 2 kohdassa tarkoitettujen
 maksusitoumusten osuuden laskentaperusteet.
 67 artikla
 Ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet
 1. Jos käytettävissä olevat
 rahoitusvarat eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön tappioiden,
 kustannusten tai muiden menojen kattamiseen, kriisinratkaisuneuvosto perii
 osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta 62
 artiklan mukaisesti jälkikäteen ylimääräisiä rahoitusosuuksia, jotta lisämäärät
 voidaan kattaa. Nämä ylimääräiset rahoitusosuudet lasketaan yksittäisille
 laitoksille 66 artiklan mukaisia sääntöjä noudattaen.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto voi 3
 kohdassa tarkoitettujen delegoitujen säädösten mukaisesti vapauttaa laitoksen
 kokonaan tai osittain velvoitteesta maksaa 1 kohdan mukaisia jälkikäteen
 suoritettavia rahoitusosuuksia, jos 66 artiklassa ja tämän artiklan 1 kohdassa
 tarkoitettujen maksujen summa vaarantaisi niiden vaatimusten täyttämisen, joita
 muilla velkojilla on sitä vastaan. Tällaista poikkeusta ei myönnetä kuutta
 kuukautta pidemmäksi ajaksi, mutta se voidaan laitoksen pyynnöstä uusia.
 3. Siirretään komissiolle valta
 antaa delegoituja säädöksiä 82 artiklan mukaisesti niiden olosuhteiden ja
 edellytysten määrittelemiseksi, joiden täyttyessä 2 artiklassa tarkoitettu
 yhteisö voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain 2 kohdan mukaisista jälkikäteen
 suoritettavista rahoitusosuuksista.
 68 artikla
 Rahoitusjärjestelyjen välinen vapaaehtoinen lainaaminen
 1. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 esittää kriisinratkaisurahastoa varten tarkoitetun lainapyynnön kaikille muille
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyille osallistumattomissa jäsenvaltioissa,
 jos
 a) 66 artiklan nojalla perityt määrät
 eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön tappioiden, kustannusten tai muiden
 menojen kattamiseen;
 b) 67 artiklassa tarkoitetut ylimääräiset
 jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet eivät ole välittömästi käytettävissä;
 c) 69 artiklassa tarkoitetut vaihtoehtoiset
 rahoituskeinot eivät ole kohtuullisin ehdoin välittömästi käytettävissä.
 2. Kyseiset kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelyt päättävät tällaisesta pyynnöstä direktiivin [ ] 97 artiklan
 mukaisesti. Lainaehtoihin sovelletaan direktiivin [ ] 97 artiklan 3 kohdan a–c
 kohtaa.
 69 artikla
 Vaihtoehtoiset rahoituskeinot
 1. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 tehdä kriisinratkaisurahastoa varten lainasopimuksia tai sopia muista
 tukimuodoista rahoituslaitosten tai muiden kolmansien osapuolten kanssa, jos 66
 ja 67 artiklan mukaisesti perityt määrät eivät ole välittömästi käytettävissä
 tai eivät riitä kriisinratkaisurahaston käytön kustannusten kattamiseen.
 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut
 lainat tai muunlainen tuki maksetaan täysimääräisesti takaisin 62 artiklan
 mukaisesti lainan erääntymisajan kuluessa.
 3. Kaikista 1 kohdassa
 yksilöityjen lainojen käytöstä aiheutuneista kustannuksista vastaa
 kriisinratkaisuneuvosto itse, ei unionin talousarvio eivätkä osallistuvat
 jäsenvaltiot.
 2 jakso
 kriisinratkaisurahaston hallinto
 70 artikla
 Sijoitukset
 1. Kriisinratkaisuneuvosto
 hallinnoi kriisinratkaisurahastoa ja voi pyytää komissiota hoitamaan tiettyjä
 kriisinratkaisurahaston hallintoon liittyviä tehtäviä.
 2. Kriisinratkaisun kohteena
 olevalta laitokselta tai omaisuudenhoitoyhtiöltä saatavien määrien sekä koron
 ja muun sijoituksista saatavan tuoton ja mahdollisen muun tuoton on koiduttava
 ainoastaan kriisinratkaisurahaston hyödyksi.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto
 sijoittaa kriisinratkaisurahaston hallussa olevat määrät osallistuvien
 jäsenvaltioiden tai hallitustenvälisten järjestöjen obligaatioihin tai erittäin
 likvideihin omaisuuseriin, joiden luottokelpoisuus on erittäin hyvä.
 Sijoitusten olisi oltava maantieteellisesti riittävän hajautettuja. Kyseisten
 sijoitusten tuoton on koiduttava kriisinratkaisurahaston hyväksi.
 4. Siirretään komissiolle valta
 antaa delegoituja säädöksiä kriisinratkaisurahaston hallintoa koskevista
 yksityiskohtaisista säännöistä 82 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
 3 jakso
 kriisinratkaisurahaston käyttö
 71 artikla
 Kriisinratkaisurahaston tehtävä
 1. Soveltaessaan
 kriisinratkaisuvälineitä 2 artiklassa tarkoitettuihin yhteisöihin komission
 päättämässä kehyksessä kriisinratkaisuneuvosto voi käyttää
 kriisinratkaisurahastoa seuraaviin tarkoituksiin:
 a) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen, sen tytäryritysten, omaisuudenhoitoyhtiön tai erillisen
 varainhoitoyhtiön varojen tai velkojen takaamiseksi;
 b) lainojen myöntämiseksi kriisinratkaisun
 kohteena olevalle laitokselle, sen tytäryrityksille, omaisuudenhoitoyhtiölle
 tai erilliselle varainhoitoyhtiölle;
 c) kriisinratkaisun kohteena olevan
 laitoksen omaisuuserien ostamiseksi;
 d) pääoman antamiseksi
 omaisuudenhoitoyhtiölle tai erilliselle varainhoitoyhtiölle;
 e) korvausten maksamiseksi
 osakkeenomistajille tai velkojille, jos niiden todetaan 17 artiklan 5 kohdan
 mukaisen arvostuksen perusteella saaneen suorituksina saatavistaan vähemmän
 kuin sen, minkä ne 17 artiklan 16 kohdan mukaisen arvostuksen mukaan olisivat
 saaneet tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä;
 f) rahoitusosuuden maksamiseksi
 kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle sen rahoitusosuuden sijasta,
 joka olisi saatu tiettyjen velkojien alaskirjauksella, kun sovelletaan
 velkakirjojen arvon alaskirjausta ja kriisinratkaisuviranomainen päättää rajata
 tietyt velkojat velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisalan ulkopuolelle
 24 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
 g) a–f alakohdassa tarkoitettujen toimien
 yhdistämiseksi.
 2. Kriisinratkaisurahastossa
 voidaan soveltaa a–g alakohdassa tarkoitettuja toimia myös ostajaan
 liiketoiminnan myynnin yhteydessä.
 3. Kriisinratkaisurahastoa ei
 saa käyttää suoraan laitoksen tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tappioiden
 kattamiseen eikä laitoksen tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön pääomapohjan
 vahvistamiseen. Siinä tapauksessa, että kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn
 käyttö 1 kohtaa sovellettaessa välillisesti johtaa siihen, että osa laitoksen
 tai 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tappioista siirtyy
 kriisinratkaisurahastolle, sovelletaan 24 artiklassa säädettyjä
 kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn käyttöä koskevia periaatteita.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto saa
 pitää 1 kohdan f alakohdan mukaisesti maksetun pääoman enintään viiden vuoden
 ajan.
 72 artikla
 Kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuus konsernin
 kriisinratkaisussa,
 johon liittyy laitoksia osallistumattomissa jäsenvaltioissa
 Konsernin kriisinratkaisussa, johon liittyy
 yhden tai useamman osallistuvan jäsenvaltion alueella toimiluvan saaneita
 laitoksia ja yhden tai useamman osallistumattoman jäsenvaltion alueella
 toimiluvan saaneita laitoksia, kriisinratkaisurahasto osallistuu konsernin
 kriisinratkaisun rahoittamiseen direktiivin [ ] 98 artiklan säännösten
 mukaisesti.
 73 artikla
 Talletussuojajärjestelmien käyttö kriisinratkaisun yhteydessä
 1. Osallistuvien jäsenvaltioiden
 on varmistettava, että jos kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa
 kriisinratkaisutoimia ja jos toimilla taataan, että tallettajien talletukset
 ovat edelleen heidän käytettävissään, laitokseen liittyvä
 talletussuojajärjestelmä vastaa direktiivin [ ] 99 artiklan 1 ja 4 kohdassa
 yksilöidyistä määristä.
 2. Määrä, josta
 talletussuojajärjestelmä vastaa 1 kohdan mukaisesti, määritetään 17 artiklan
 edellytysten mukaisesti.
 3. Ennen kuin
 kriisinratkaisuneuvosto päättää tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti määrästä,
 josta talletussuojajärjestelmä vastaa direktiivin [ ] 39 artiklan 3 kohdan d
 alakohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti, se kuulee kyseistä
 talletussuojajärjestelmää ottaen täysimääräisesti huomioon asian
 kiireellisyyden.
 4. Elleivät
 talletussuojajärjestelmän varat ole riittävät kattamaan tallettajille
 suoritettavia maksuja eikä asiaan liittyvältä osallistuvalta jäsenvaltiolta ole
 välittömästi saatavissa muita varoja, kriisinratkaisurahasto voi lainata
 tarvittavat varat kyseiselle talletussuojajärjestelmälle edellyttäen, että
 kaikki direktiivin 94/19/EY 10 artiklan edellytykset täyttyvät.
 VI OSASTO
 Muut säännökset
 74 artikla
 Erioikeudet ja vapaudet
 Kriisinratkaisuneuvostoon ja sen henkilöstöön
 sovelletaan Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin
 toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitettyä Euroopan unionin erioikeuksia ja
 vapauksia koskevaa pöytäkirjaa (N:o 7).
 75 artikla
 Kielet
 1. Kriisinratkaisuneuvostoon
 sovelletaan neuvoston asetusta N:o 1[27].
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 päättää sisäisistä kielijärjestelyistään.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 päättää, mitä virallista kieltä se käyttää lähettäessään asiakirjoja unionin
 toimielimille tai elimille.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 sopia kunkin kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen kanssa kielestä tai
 kielistä, joilla kansalliselle kriisinratkaisuviranomaiselle lähetettävät tai
 sen lähettämät asiakirjat laaditaan.
 5. Euroopan unionin elinten
 käännöskeskus huolehtii kriisinratkaisuneuvoston toiminnan edellyttämistä
 käännöspalveluista.
 76 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston henkilöstö
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 henkilöstöön, myös sen pääjohtajaan ja varapääjohtajaan, sovelletaan
 henkilöstösääntöjä ja muuta henkilöstöä koskevia palvelussuhteen ehtoja sekä
 näiden säännösten täytäntöönpanosäännöksiä, jotka on annettu Euroopan unionin
 toimielinten yhteisellä päätöksellä.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 hyväksyy komission suostumuksella tarvittavat henkilöstösääntöjen ja muuhun
 henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen täytäntöönpanosäännökset
 henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti.
 77 artikla
 Henkilöstövaihto
 1. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 käyttää kansallisia asiantuntijoita ja muuta henkilöstöä, joka ei ole
 kriisinratkaisuneuvoston palveluksessa.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 hyväksyy täysistunnossaan asianmukaisen päätöksen, jossa vahvistetaan säännöt
 henkilöstön vaihdolle ja siirrolle osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten välillä ja niistä kriisinratkaisuneuvostoon.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 perustaa sisäisiä kriisinratkaisuryhmiä, jotka koostuvat osallistuvien
 jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten henkilöstöstä.
 78 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston vastuu
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 sopimusperusteinen vastuu määräytyy kyseessä olevaan sopimukseen sovellettavan
 lain mukaisesti.
 2. Euroopan unionin
 tuomioistuimella on toimivalta antaa ratkaisu kriisinratkaisuneuvoston
 tekemässä sopimuksessa mahdollisesti olevan välityslausekkeen nojalla.
 3. Sopimussuhteen ulkopuolista
 vastuuta koskevissa asioissa kriisinratkaisuneuvosto korvaa jäsenvaltioiden
 julkisviranomaisten vastuuta koskevan lainsäädännön yhteisten yleisten
 periaatteiden mukaisesti vahingot, jotka kriisinratkaisuneuvosto tai sen
 henkilöstö on aiheuttanut suorittaessaan tehtäviään, erityisesti
 kriisinratkaisutehtäviään, mukaan lukien näiden toteuttamat tai toteuttamatta
 jättämät toimet ulkomaisten kriisinratkaisutoimien tukemiseksi.
 4. Kriisinratkaisuneuvosto
 korvaa kansalliselle kriisinratkaisuviranomaiselle vahingonkorvaukset, jotka
 kansallinen tuomioistuin on määrännyt sen maksamaan tai jotka se on
 kriisinratkaisuneuvoston suostumuksella sitoutunut maksamaan sovintoratkaisun
 mukaisesti ja jotka johtuvat kyseisen kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen
 toimenpiteistä tai laiminlyönneistä tämän asetuksen mukaisen kriisinratkaisun
 aikana, paitsi jos kyseinen toimenpide tai laiminlyönti oli unionin
 lainsäädännön, tämän asetuksen, komission päätöksen tai
 kriisinratkaisuneuvoston päätöksen vastainen tai muodosti ilmeisen ja vakavan
 arviointivirheen.
 5. Euroopan unionin tuomioistuimella
 on toimivalta ratkaista 3 ja 4 kohtaan liittyvät riita-asiat.
 Vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevissa asioissa on
 viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu.
 6. Kriisinratkaisuneuvoston
 henkilöstöön kuuluvien henkilökohtaisesta vastuusta sitä kohtaan säädetään
 heihin sovellettavissa henkilöstösäännöissä tai palvelussuhteen ehdoissa.
 79 artikla
 Salassapitovelvollisuus ja tietojenvaihto
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 jäsenten, sen henkilöstön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavan osallistuvien
 jäsenvaltioiden kanssa vaihdetun tai niiden lähettämän henkilöstön on
 noudatettava SEUT-sopimuksen 339 artiklassa ja asiaa koskevassa unionin
 lainsäädännössä vahvistettuja salassapitovaatimuksia vielä tehtäviensä päättymisen
 jälkeenkin.
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 varmistaa, että henkilöiden, jotka tarjoavat suoraan tai välillisesti,
 pysyvästi tai satunnaisesti sen tehtävien hoitamiseen liittyviä palveluja, on
 noudatettava vastaavia salassapitovaatimuksia.
 3. Kriisinratkaisuneuvosto voi
 sille tällä asetuksella annettujen tehtävien hoitamiseksi vaihtaa asiaa
 koskevassa unionin lainsäädännössä vahvistetuin rajoituksin ja edellytyksin
 tietoja kansallisten tai Euroopan tason viranomaisten ja elinten kanssa, kun
 asiaa koskeva unionin lainsäädäntö sallii kansallisten toimivaltaisten
 viranomaisten luovuttaa tietoja näille tai kun jäsenvaltiot voivat säätää
 tällaisesta tietojen antamisesta asiaa koskevan unionin lainsäädännön nojalla.
 80 artikla
 Avoimuus
 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 hallussa oleviin asiakirjoihin sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston
 asetusta (EY) N:o 1049/2001[28].
 2. Kriisinratkaisuneuvosto
 hyväksyy kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisestä kokouksestaan
 yksityiskohtaiset säännöt asetuksen (EY) N:o 1049/2001 soveltamisesta.
 3. Päätöksistä, jotka
 kriisinratkaisuneuvosto on tehnyt asetuksen (EY) N:o 1049/2001
 8 artiklan nojalla, voidaan tehdä kantelu Euroopan oikeusasiamiehelle
 SEUT-sopimuksen 228 artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti tai
 muutoksenhakuelimelle tehdyn valituksen jälkeen nostaa kanne Euroopan unionin
 tuomioistuimessa SEUT-sopimuksen 263 artiklassa määrättyjen edellytysten
 mukaisesti.
 4. Kriisinratkaisuneuvoston
 suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston
 asetusta (EY) N:o 45/2001[29].
 Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten suorittamaan henkilötietojen
 käsittelyyn sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[30].
 81 artikla
 Turvallisuusluokiteltujen ja arkaluonteisten turvallisuusluokittelemattomien
 tietojen suojaamista koskevat turvallisuussäännöt
 Kriisinratkaisuneuvosto soveltaa
 turvallisuutta koskevia periaatteita, jotka sisältyvät Euroopan unionin
 turvallisuusluokiteltujen tietojen ja arkaluonteisten
 turvallisuusluokittelemattomien tietojen suojaamista koskeviin komission
 turvallisuussäännöksiin, jotka vahvistetaan päätöksen 2001/844/EY, EHTY,
 Euratom liitteessä. Turvallisuutta koskevien periaatteiden noudattamiseen
 sisältyy muun muassa tällaisten tietojen vaihtamista, käsittelyä ja
 tallentamista koskevien säännösten soveltaminen.
 IV OSA
 TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTUUDET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
 82 artikla
 Siirretyn säädösvallan käyttäminen
 1. Komissiolle siirrettyä valtaa
 antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
 2. Säädösvalta siirretään
 määräämättömäksi ajaksi 88 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä.
 3. Euroopan parlamentti tai
 neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 62 artiklan 5 kohdassa, 65 artiklan 5
 kohdassa, 66 artiklan 3 kohdassa, 67 artiklan 3 kohdassa ja 70 artiklan 4
 kohdassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan
 tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä
 päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa
 lehdessä, tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei
 vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
 4. Heti kun komissio on antanut
 delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan
 parlamentille ja neuvostolle.
 5. Edellä olevien 62 artiklan 5
 kohdan, 65 artiklan 5 kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 3 kohdan ja 70
 artiklan 4 kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan,
 jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä,
 kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja
 neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti
 että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet
 komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai
 neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
 83 artikla
 Uudelleentarkastelu
 1. Komissio julkaisee
 viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2016 ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomuksen
 tämän asetuksen soveltamisesta korostaen erityisesti sisämarkkinoiden
 moitteettomaan toimintaan kohdistuvien mahdollisten vaikutusten seuraamista.
 Kertomuksessa arvioidaan
 a) YKM:n toimintaa ja sen
 kriisinratkaisutoimien vaikutusta koko unionin etuihin ja rahoituspalvelujen
 sisämarkkinoiden yhtenäisyyteen ja eheyteen, mukaan lukien sen mahdollinen
 vaikutus kansallisten pankkijärjestelmien rakenteisiin unionissa, ja YKM:n
 sisäisten, YKM:n ja YVM:n välisten sekä YKM:n ja osallistumattomien jäsenvaltioiden
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten ja toimivaltaisten kansallisten
 viranomaisten välisten yhteistyö- ja tiedonvaihtojärjestelyjen tehokkuuden
 kannalta;
 b) riippumattomuuteen ja
 vastuuvelvollisuuteen liittyvien järjestelyjen tehokkuutta;
 c) kriisinratkaisuneuvoston ja Euroopan
 pankkiviranomaisen välistä vuorovaikutusta;
 d) kriisinratkaisuneuvoston ja
 osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 vuorovaikutusta sekä YKM:n vaikutuksia kyseisiin jäsenvaltioihin.
 2. Kertomus toimitetaan Euroopan
 parlamentille ja neuvostolle. Komissio antaa asiaan liittyvät ehdotukset
 tarvittaessa.
 84 artikla
 Asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttaminen
 Muutetaan asetus (EU) N:o 1093/2010
 seuraavasti:
 1. Korvataan 4 artiklan 2
 alakohta seuraavasti:
 ”2) ”toimivaltaisilla viranomaisilla”:
 i) Euroopan parlamentin ja neuvoston
 asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa ja direktiivissä
 2007/64/EY määriteltyjä ja direktiivissä 2009/110/EY tarkoitettuja
 toimivaltaisia viranomaisia;
 ii) direktiivien 2002/65/EY ja 2005/60/EY
 osalta viranomaisia, joilla on toimivalta varmistaa, että luotto- ja
 rahoituslaitokset noudattavat niille noissa direktiiveissä asetettuja
 vaatimuksia;
 iii) talletussuojajärjestelmien osalta
 elimiä, jotka hallinnoivat talletussuojajärjestelmiä direktiivin 94/19/EY
 mukaisesti, tai näitä järjestelmiä mainitun direktiivin mukaisesti valvovaa
 viranomaista siinä tapauksessa, että talletussuojajärjestelmän toimintaa
 hallinnoi yksityinen yhtiö; ja
 iv) 62 artiklan 5 kohdan, 65 artiklan 5
 kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 4 kohdan ja 70 artiklan 4 kohdan
 osalta mainitun direktiivin 3 artiklassa määriteltyjä
 kriisinratkaisuviranomaisia ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella
 (EU) N:o ..../.... perustettua yhteistä kriisinratkaisuneuvostoa.”
 2. Lisätään 25 artiklaan kohta
 seuraavasti:
 ”1 a Pankkiviranomainen voi järjestää ja
 toteuttaa rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisun yhteydessä
 vertaisarviointeja, jotka koskevat YKM-asetuksessa tarkoitetun kriisinratkaisuneuvoston
 ja YKM:ään osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten
 kriisinratkaisuviranomaisten välistä tiedonvaihtoa ja yhteisiä toimintoja,
 lujittaakseen tulosten vaikuttavuutta ja johdonmukaisuutta. Pankkiviranomainen
 kehittää tätä varten menetelmiä, jotka mahdollistavat objektiivisen arvioinnin
 ja vertailun.”
 3. Lisätään 40 artiklan 6
 kohtaan kolmas alakohta seuraavasti:
 ”Kun toimitaan 62 artiklan 5 kohdan, 65 artiklan 5
 kohdan, 66 artiklan 3 kohdan, 67 artiklan 4 kohdan ja 70 artiklan 4 kohdan
 soveltamisalalla, yhteisen kriisinratkaisuneuvoston pääjohtaja on tarkkailijana
 hallintoneuvostossa.”
 85 artikla
 Kansallisten kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjen korvaaminen
 Kriisinratkaisurahastoa pidetään 88 artiklan
 toisessa kohdassa tarkoitetusta soveltamispäivästä lähtien direktiivin [ ] VII
 osaston mukaisena osallistuvien jäsenvaltioiden kriisinratkaisun
 rahoitusjärjestelynä.
 86 artikla
 Toimipaikkaa koskeva sopimus ja toimintaolosuhteet
 1. Vastaanottavan jäsenvaltion
 kriisinratkaisuneuvostolle tarjoamia tiloja ja palveluja koskevat tarvittavat
 järjestelyt sekä pääjohtajaan, kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon jäseniin,
 kriisinratkaisuneuvoston henkilöstöön ja heidän perheenjäseniinsä
 vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavat erityissäännöt vahvistetaan
 kriisinratkaisuneuvoston ja vastaanottavan jäsenvaltion välisessä toimipaikkaa
 koskevassa sopimuksessa, joka tehdään sen jälkeen kun kriisinratkaisuneuvoston
 täysistunto on sen hyväksynyt ja viimeistään 2 vuotta tämän asetuksen voimaantulon
 jälkeen.
 2. Vastaanottavan jäsenvaltion
 on varmistettava kriisinratkaisuneuvoston toiminnalle parhaat mahdolliset
 edellytykset, mukaan lukien monikieliset ja eurooppahenkiset
 koulunkäyntimahdollisuudet sekä asianmukaiset liikenneyhteydet.
 87 artikla
 Kriisinratkaisuneuvoston toiminnan alkaminen
 1. Kriisinratkaisuneuvosto on
 täysin toiminnassa 1 päivään tammikuuta 2015 mennessä.
 2. Komissio vastaa
 kriisinratkaisuneuvoston perustamisesta ja alkuvaiheen toiminnasta siihen asti,
 kunnes kriisinratkaisuneuvostolla on toiminnallinen valmius oman talousarvionsa
 toteuttamiseen. Tässä tarkoituksessa
 a) siihen asti, kunnes neuvoston 53 artiklan
 mukaisesti nimittämä pääjohtaja ryhtyy hoitamaan tehtäviään, komissio voi
 nimetä komission virkamiehen virkaa tekeväksi pääjohtajaksi hoitamaan
 pääjohtajalle osoitettuja tehtäviä;
 b) poiketen siitä, mitä 47 artiklan 1 kohdan
 i alakohdassa säädetään ja siihen asti, kunnes 47 artiklan 2 kohdassa
 tarkoitettu päätös annetaan, virkaa tekevä pääjohtaja käyttää nimittävän
 viranomaisen toimivaltaa;
 c) komissio voi tarjota
 kriisinratkaisuneuvostolle apua, erityisesti lähettämällä väliaikaisesti
 komission virkamiehiä hoitamaan kriisinratkaisuneuvoston toimintaa virkaa
 tekevän pääjohtajan tai pääjohtajan valvonnassa;
 d) komissio perii 62 artiklan 5 kohdan d
 alakohdassa tarkoitetut vuotuiset rahoitusosuudet kriisinratkaisuneuvoston
 puolesta.
 3. Virkaa tekevä pääjohtaja voi
 antaa luvan maksujen suorittamiseen kriisinratkaisuneuvoston
 talousarviomäärärahoista ja tehdä sopimuksia, myös henkilöstöä koskevia
 sopimuksia.
 88 artikla
 Voimaantulo
 Tämä asetus tulee voimaan
 kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
 unionin virallisessa lehdessä.
 Tämän asetuksen 7–23 artiklaa ja 25–38
 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2015.
 Tämän asetuksen 24 artiklaa sovelletaan 1
 päivästä tammikuuta 2018.
 Tämä asetus on kaikilta osiltaan
 velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
 Tehty Brysselissä
 Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston
 puolesta
 Puhemies Puheenjohtaja
 SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN LIITTYVÄ
 RAHOITUSSELVITYS
 1. PERUSTIEDOT EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA
 1.1. Ehdotuksen/aloitteen nimi
 1.2. Toimintalohko(t)
 toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB)
 1.3. Ehdotuksen/aloitteen
 luonne
 1.4. Tavoite
 (Tavoitteet)
 1.5. Ehdotuksen/aloitteen
 perustelut
 1.6. Toiminnan
 ja sen rahoitusvaikutusten kesto
 1.7. Hallinnointitapa
 (Hallinnointitavat)
 2. HALLINNOINTI
 2.1. Seuranta-
 ja raportointisäännöt
 2.2. Hallinnointi-
 ja valvontajärjestelmä
 2.3. Toimenpiteet
 petosten ja sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi
 3. EHDOTUKSEN/ALOITTEEN ARVIOIDUT
 RAHOITUSVAIKUTUKSET
 3.1. Kyseeseen tulevat monivuotisen
 rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat
 3.2. Arvioidut
 vaikutukset menoihin
 3.2.1. Yhteenveto
 arvioiduista vaikutuksista menoihin
 3.2.2. Arvioidut
 vaikutukset toimintamäärärahoihin
 3.2.3. Arvioidut
 vaikutukset hallintomäärärahoihin
 3.2.4. Yhteensopivuus
 nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen kanssa
 3.2.5. Ulkopuolisten tahojen
 rahoitusosuudet
 3.3. Arvioidut vaikutukset tuloihin
 SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN
 LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS
 1. PERUSTIEDOT EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA
 1.1. Ehdotuksen/aloitteen nimi
 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus yhteisen
 kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
 perustamisesta
 1.2. Toimintalohko(t)
 toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB)[31]
 Sisämarkkinat – Finanssimarkkinat
 1.3. Ehdotuksen/aloitteen luonne
 þ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen.
 ̈ Ehdotus/aloite liittyy uuteen toimeen,
 joka perustuu pilottihankkeeseen tai valmistelutoimeen.[32]
 ̈ Ehdotus/aloite liittyy käynnissä olevan
 toimen jatkamiseen.
 ̈ Ehdotus/aloite liittyy toimeen, joka on
 suunnattu uudelleen.
 1.4. Tavoite (Tavoitteet)
 1.4.1. Komission monivuotinen
 strateginen tavoite (monivuotiset strategiset tavoitteet), jonka (joiden)
 saavuttamista ehdotus/aloite tukee
 ·
 pankkipalvelujen sisämarkkinoiden vahvistaminen
 siten, että samalla huolehditaan tasapuolisten toimintaedellytysten säilymisestä;
 ·
 rahoitusvakauden ja pankkiluottamuksen
 ylläpitäminen, olennaisten rahoituspalvelujen jatkuvuuden varmistaminen ja
 ongelmien leviämisen estäminen;
 ·
 yhteiskunnalle ja erityisesti veronmaksajille
 aiheutuvien tappioiden minimoiminen, tallettajien suojaaminen ja moraalikadon
 vähentäminen.
 1.4.2. Erityistavoite
 (erityistavoitteet) sekä toiminto (toiminnot) toimintoperusteisessa johtamis-
 ja budjetointijärjestelmässä
 Edellä mainittujen yleisten tavoitteiden
 puitteissa erityistavoitteina on:
 Varautumisessa ja ennaltaehkäisyssä:
 ·
 parantaa valvontaviranomaisten ja pankkien
 varautumista kriisitilanteisiin ja
 ·
 varmistaa, että kaikki pankit on mahdollista
 purkaa;
 Varhaisissa toimissa:
 ·
 parantaa pankkivalvontaviranomaisten varhaisvaiheen
 toimissaan soveltamia järjestelyjä;
 Pankkien kriisinratkaisussa:
 ·
 varmistaa, että yhteisen valvontamekanismin piiriin
 kuuluvien pankkien kriisinratkaisu toteutetaan ajoissa luotettavasti;
 ·
 taata oikeusvarmuus pankkien kriisinratkaisun
 sidosryhmiä varten;
 Rahoituksessa:
 ·
 perustaa yhteinen pankkialan
 kriisinratkaisurahasto, josta voidaan tehokkaasti kattaa maantieteellisesti
 epätasaisesti jakautuneet tappiot unionin pankkijärjestelmässä;
 ·
 varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien
 kriisinratkaisun kaikki kustannukset katetaan rahoituslaitosten maksamilla
 rahoitusosuuksilla sen jälkeen kun osakkeenomistajien ja velkojien osalta on
 toteutettu velkakirjojen arvon alaskirjaus;
 1.4.3. Odotettavissa olevat tulokset
 ja vaikutukset
 ·
 valtioiden ja pankkien välisen negatiivisen
 kierteen purkaminen;
 ·
 sen varmistaminen, että kaikilla yrityksillä on
 kaikkialla pankkiunionissa tasapuoliset edellytykset ja mahdollisuudet saada
 rahoitusta pankeilta;
 ·
 suurten, järjestelmän kannalta tärkeiden pankkien
 elvytyksestä ja kriisinratkaisusta tallettajille, valtioille ja veronmaksajille
 aiheutuvien tappioiden minimointi.
 1.4.4. Tulos- ja
 vaikutusindikaattorit
 ·
 pitkäaikaisten valtion joukkovelkakirjalainojen
 korkoerot jäsenvaltioiden välillä;
 ·
 kriisinratkaisun kohteena olevien pankkien
 lukumäärä;
 ·
 pankkien kriisinratkaisun kustannukset, jotka
 sisältävät myös yhteisestä kriisinratkaisurahastosta suoritetut maksut;
 ·
 velkakirjojen arvon alaskirjaukseen soveltuvan
 velan osuuden muutokset pankeissa.
 1.5. Ehdotuksen/aloitteen
 perustelut
 1.5.1. Tarpeet, joihin
 ehdotuksella/aloitteella vastataan lyhyellä tai pitkällä aikavälillä
 Kuten vuonna 2012 laaditussa komission
 hahmotelmassa tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi sekä kolmen
 puheenjohtajan ja yhden pääjohtajan vuonna 2012 antamassa selvityksessä
 todetaan, yhdennetty rahoituskehys eli niin sanottu pankkiunioni on ratkaisevan
 tärkeä osa niitä poliittisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on suunnata
 Euroopan talous takaisin kohti elpymistä ja kasvua. Koordinoimattomat toimet,
 joilla valtiot ovat vastanneet pankkien kaatumiseen, ovat lisänneet luotonannon
 ja rahoituksen tarjonnan sisämarkkinoiden pirstaleisuutta. Tämä haittaa
 yhteisen rahapolitiikan toteuttamista, ja varojen eristäminen ns.
 ringfencing-periaatteella vaarantaa luotonannon yrityksille ja kuluttajille.
 Tämä on erityisen haitallista euroalueella. Koska
 mahdollisuudet korjata pankkialan puutteita rahapoliittisin keinoin ovat hyvin
 rajalliset, kansallisten verovarojen käyttäminen toimenpiteisiin, joilla
 puututaan pankkien kaatumiseen, pitää pankit ja valtiot edelleen negatiivisessa
 kierteessä. Yritykset sellaisissa jäsenvaltioissa, joilla on todettu olevan
 keskimääräistä heikommat edellytykset auttaa vaikeuksiin joutuneita pankkeja
 alueellaan, ovat muita yrityksiä huomattavasti heikommassa kilpailuasemassa. Lisäksi
 kuten nykyinen kriisi on osoittanut, joidenkin euroalueen jäsenvaltioiden
 ongelmat voivat nopeasti levitä epäilyjen ja taloudellisten yhteyksien kautta
 sellaisiin jäsenvaltioihin, joita markkinat pitävät alttiina samankaltaisille
 riskeille.
 Eurooppa-neuvosto totesi joulukuussa 2012
 antamissaan päätelmissä, että pankkien valvonnan siirtyessä tosiasiallisesti
 yhteiselle valvontamekanismille tarvitaan yhteinen kriisinratkaisumekanismi,
 jolla on tarvittavat valtuudet varmistaa, että osallistuvissa jäsenvaltioissa
 minkä tahansa pankin kriisitilanne voidaan ratkaista asianmukaisin välinein.
 Nopea kehitys kohti pankkiunionia on
 välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa rahoitusvakaus ja talouskasvu
 euroalueella. Tämän vuoksi ja sisämarkkinoilla toimivien 28 jäsenvaltion
 yhteisen vahvan sääntelykehyksen (yhteinen sääntökirja) pohjalta komissio
 soveltaa osallistavaa lähestymistapaa ja on ehdottanut pankkiunionia varten
 etenemissuunnitelmaa, joka sisältää erilaisia välineitä ja vaiheita. Sen
 toteuttamiseen voivat mahdollisesti osallistua kaikki jäsenvaltiot ja joka
 tapauksessa ne 17 jäsenvaltiota, jotka nykyisin kuuluvat euroalueeseen.
 Ensimmäisessä vaiheessa, joka kattaa euroalueen ja
 niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat liittyä euroalueeseen, pankeille
 tarkoitetun yhteisen valvontamekanismin, EKP valtuutetaan hoitamaan keskeisiä
 valvontatehtäviä kyseisten pankkien osalta.
 Toinen pankkiunionin keskeinen osatekijä on vuonna
 2012 hyväksytty luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
 kriisinratkaisukehystä koskeva direktiiviehdotus (pankkien elvytys- ja
 kriisinratkaisudirektiivi), josta lainsäätäjät neuvottelevat parhaillaan.
 Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä säädetään siitä, miten
 kriisinratkaisu toteutetaan sisämarkkinoilla, ja annetaan kansallisille
 kriisinratkaisuviranomaisille valtuudet ja menettelyt pankkien kriisinratkaisua
 varten.
 Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti voidaan
 todeta, että unionin pankkimarkkinoiden yhdentäminen edellyttää koko euroalueen
 kattavaa kriisinratkaisumekanismia, jolla voidaan puuttua vaikeuksissa olevien
 pankkien toimintaan ja näin hallita leviämisriskiä euroalueen rahoitusvakauden
 turvaamiseksi sisämarkkinoiden edun mukaisesti.
 Komission vuonna 2012 laatiman hahmotelman
 mukaisesti pitkän aikavälin tavoitteena on luoda pankkiunioni kaikkien
 jäsenvaltioiden pankkeja varten. EKP:n suoralla valvonnalla ja siihen
 yhdistetyillä yhteisellä pankkialan kriisinratkaisumekanismilla ja kaikissa
 jäsenvaltioissa käytössä olevilla tehokkailla ja luotettavilla talletussuojajärjestelmillä
 autetaan säilyttämään luottamus kestävään vakauteen unionissa.
 1.5.2. EU:n osallistumisesta saatava
 lisäarvo
 SEUT-sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun
 toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka eivät kuulu
 sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin jäsenvaltiot
 eivät voi keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka paikallisella
 tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, vaan
 ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa
 paremmin unionin tasolla.
 Vain Euroopan tasolla toteutettavalla toiminnalla
 voidaan varmistaa, että kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisusta
 huolehditaan syrjimättömällä tavalla yhteisiä sääntöjä noudattaen talous- ja
 rahaliiton sekä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi. Kansallisella
 tasolla tehtyjen kriisinratkaisupäätösten merkittävät erot voivat unionin
 pankkialan syvästä integraatiosta huolimatta aiheuttaa kestämättömiä riskejä
 rahoitusvakaudelle.
 Yhteinen raha edellyttää, että euroalueen
 pankeilla on yhteinen valvonta- ja kriisinratkaisujärjestelmä, jotta voitaisiin
 välttää talouden vahingollinen pirstaloituminen. Yhteinen
 kriisinratkaisumekanismi on kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten verkostoa
 tehokkaampi ratkaisu etenkin kun on kyse rajatylittävistä pankkikonserneista,
 joiden tapauksessa nopeudella ja koordinoinnilla on ratkaisevan tärkeä merkitys
 kustannusten minimoinnissa ja luottamuksen palauttamisessa. Yhteisen mekanismin
 ansiosta saavutetaan myös merkittäviä mittakaavaetuja ja vältetään negatiiviset
 ulkoisvaikutukset, joita puhtaasti kansallisilla päätöksillä saattaa olla.
 1.5.3. Yhteensopivuus muiden
 kyseeseen tulevien välineiden kanssa ja mahdolliset synergiaedut
 Ensimmäisessä vaiheessa, joka kattaa euroalueen ja
 niiden jäsenvaltioiden, jotka haluavat liittyä euroalueeseen, pankeille
 tarkoitetun yhteisen valvontamekanismin, EKP valtuutetaan hoitamaan keskeisiä
 valvontatehtäviä kyseisten pankkien osalta.
 Toinen pankkiunionin keskeinen osatekijä on vuonna
 2012 hyväksytty luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
 kriisinratkaisukehystä koskeva direktiiviehdotus (pankkien elvytys- ja
 kriisinratkaisudirektiivi), josta lainsäätäjät neuvottelevat parhaillaan.
 Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivissä säädetään siitä, miten
 kriisinratkaisu toteutetaan sisämarkkinoilla, ja annetaan kansallisille
 kriisinratkaisuviranomaisille valtuudet ja menettelyt pankkien kriisinratkaisua
 varten.
 Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti voidaan
 todeta, että unionin pankkimarkkinoiden yhdentäminen edellyttää koko euroalueen
 kattavaa kriisinratkaisumekanismia, jolla voidaan puuttua vaikeuksissa olevien
 pankkien toimintaan ja näin hallita leviämisriskiä euroalueen rahoitusvakauden turvaamiseksi
 sisämarkkinoiden edun mukaisesti.
 Komission vuonna 2012 laatiman hahmotelman
 mukaisesti pitkän aikavälin tavoitteena on luoda pankkiunioni kaikkien
 jäsenvaltioiden pankkeja varten. EKP:n suoralla valvonnalla ja siihen
 yhdistetyillä yhteisellä pankkialan kriisinratkaisumekanismilla ja kaikissa
 jäsenvaltioissa käytössä olevilla tehokkailla ja luotettavilla
 talletussuojajärjestelmillä autetaan säilyttämään luottamus kestävään vakauteen
 unionissa.
 1.6. Toiminnan ja sen
 rahoitusvaikutusten kesto
 ̈ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
 kesto on rajattu.
 –
 ̈ Ehdotuksen/aloitteen mukainen toiminta alkaa [PP/KK]VVVV ja päättyy
 [PP/KK]VVVV.
 –
 ̈ Rahoitusvaikutukset alkavat vuonna VVVV ja päättyvät vuonna VVVV.
 þ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
 kestoa ei ole rajattu.
 –
 Käynnistysvaihe alkaa vuonna 2014 ja päättyy vuoden
 2014 lopussa,
 –
 minkä jälkeen toteutus täydessä laajuudessa.
 1.7. Hallinnointitapa
 (Hallinnointitavat)[33]
 ̈ Suora hallinnointi, jonka komissio toteuttaa
 käyttämällä
 –
 ̈ yksiköitään, myös unionin edustustoissa olevaa henkilöstöään
 –
 þ toimeenpanovirastoja
 ̈ Hallinnointi yhteistyössä jäsenvaltioiden
 kanssa
 ̈ Välillinen hallinnointi, jossa täytäntöönpanotehtäviä on siirretty
 –
 ̈ kolmansille maille tai niiden nimeämille elimille
 –
 ̈ kansainvälisille järjestöille ja niiden erityisjärjestöille
 (tarkennettava)
 –
 ̈Euroopan investointipankille tai Euroopan investointirahastolle
 –
 þ varainhoitoasetuksen 208 ja 209 artiklassa tarkoitetuille
 elimille
 –
 ̈ julkisoikeudellisille yhteisöille
 –
 ̈ sellaisille julkisen palvelun tehtäviä hoitaville
 yksityisoikeudellisille elimille, jotka antavat riittävät rahoitustakuut
 –
 ̈ sellaisille jäsenvaltion yksityisoikeuden mukaisille elimille, joille
 on annettu tehtäväksi julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden
 täytäntöönpano ja jotka antavat riittävät rahoitustakuut
 –
 ̈ henkilöille, joille on annettu tehtäväksi toteuttaa SEU-sopimuksen V
 osaston mukaisia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan erityistoimia ja
 jotka nimetään asiaa koskevassa perussäädöksessä.
 –
 Jos käytetään useampaa kuin yhtä
 hallinnointitapaa, huomautuksille varatussa kohdassa olisi annettava
 lisätietoja.
 Huomautukset
 2. HALLINNOINTI
 2.1. Seuranta- ja
 raportointisäännöt
 Asetuksen 47 artiklassa säädetään, että
 kriisinratkaisuneuvosto on vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille,
 neuvostolle ja komissiolle asetuksen täytäntöönpanosta ja että se muun muassa
 toimittaa vuosittain Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
 Euroopan tilintarkastustuomioistuimelle kertomuksen asetuksella sille
 annettujen tehtävien hoitamisesta.
 2.2. Hallinnointi- ja
 valvontajärjestelmä
 2.2.1. Todetut riskit
 Ehdotus ei aiheuta talousarviomäärärahojen
 säännönmukaiseen, taloudelliseen, tehokkaaseen ja tulokselliseen käyttöön
 kohdistuvia uusia riskejä.
 Sisäisessä riskinhallinnassa olisi kuitenkin
 otettava huomioon kriisinratkaisuneuvoston rahoitusmekanismin erityisluonne.
 Toisin kuin monien muiden, yhteisöjen perustamien elinten palvelut
 kriisinratkaisuneuvoston tarjoamat palvelut rahoitetaan kokonaisuudessaan
 rahoituslaitoksilta saaduin varoin.
 Lisäksi kriisinratkaisuneuvoston tehtävänä on
 varmistaa yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston hallinnointi. Tätä varten
 on laadittava ja otettava käyttöön sisäisen valvonnan menettelyjä.
 2.2.2. Tiedot käyttöön otetusta
 sisäisen valvonnan järjestelmästä
 Sisäisen valvonnan puitteiden ja sääntöjen olisi
 vastattava muiden komission perustamien viranomaisten soveltamia puitteita ja
 sääntöjä, paitsi silloin kun on kyse yhteisen pankkialan
 kriisinratkaisurahaston hallinnoinnista, jota varten on tarpeen antaa erilliset
 säännöt.
 2.2.3. Arvio tarkastusten
 kustannustehokkuudesta ja odotettavissa olevasta virheriskin tasosta
 Sisäinen valvonta otetaan osaksi niitä
 kriisinratkaisuneuvoston menettelyjä, jotka liittyvät sen velvoitteiden
 täyttämiseen ja sille annettujen tehtävien hoitamiseen. Tällaisten menettelyjen
 kustannukset eivät saa ylittää niistä saatavia hyötyjä, jotka liittyvät
 olennaisten virheiden välttämiseen.
 2.3. Toimenpiteet petosten ja
 sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi
 Petosten, lahjonnan ja muun laittoman toiminnan
 torjumiseksi kriisinratkaisuneuvostoon sovelletaan Euroopan
 petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25 päivänä toukokuuta 1999
 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/1999
 säännöksiä rajoituksetta.
 Kriisinratkaisuneuvosto liittyy Euroopan
 parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan yhteisöjen komission
 välillä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista 25
 päivänä toukokuuta 1999 tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen ja antaa
 välittömästi koko henkilöstöönsä sovellettavat asianmukaiset määräykset.
 Rahoituspäätöksissä ja niistä johtuvissa
 sopimuksissa tai täytäntöönpanoasiakirjoissa on nimenomaisesti määrättävä tai
 säädettävä, että tilintarkastustuomioistuin ja OLAF voivat tarvittaessa tehdä
 tarkastuksia kriisinratkaisuneuvoston myöntämien varojen edunsaajien tiloissa
 ja näiden varojen jakamisesta vastaavan henkilöstön tiloissa.
 Kriisinratkaisuneuvoston perustamisesta annetun
 asetuksen 58–63 artiklassa on säännökset kriisinratkaisuneuvoston talousarvion
 toteuttamisesta ja valvonnasta sekä sovellettaviksi tulevista
 varainhoitosäännöistä.
 3. EHDOTUKSEN/ALOITTEEN ARVIOIDUT
 RAHOITUSVAIKUTUKSET
 Jäljempänä esitetään arvio
 kriisinratkaisuneuvoston ja sen hallinnon kokonaiskustannuksista sekä
 komissiolle tästä ehdotuksesta aiheutuvista kokonaiskustannuksista.
 Eurooppalaiseen kriisinratkaisumekanismiin
 kuuluvat rahoituslaitokset kattavat kaikki kriisinratkaisuneuvoston
 kustannukset. Noin 6 000 euroalueen pankkia maksaa yhteiseen pankkialan
 kriisinratkaisurahastoon vuosittain suorittamansa rahoitusosuuden lisäksi
 kyseisen osuuden perusteella määräytyvän kiinteän osuuden
 kriisinratkaisuneuvoston talousarviomenojen täysimääräiseksi kattamiseksi.
 Rahoitusosuusprosentti ja kriisinratkaisuneuvoston talousarvio hyväksytään
 vuosittain. Kriisinratkaisuneuvoston toiminnan rahoittamisessa sovellettavaa
 rahoitusosuusprosenttia mukautetaan vuosittain sen varmistamiseksi, että
 kriisinratkaisuneuvoston talousarvio on tasapainossa.
 Kriisinratkaisuneuvoston tehtävät liittyvät
 kriisinratkaisutoimien valmisteluun ja toteutukseen sekä
 kriisinratkaisurahastoon maksettaviin rahoitusosuuksiin ja kyseisen rahaston
 hallinnointiin. Valmistellessaan kriisinratkaisutoimia kriisinratkaisuneuvosto
 laatii ja tarkistaa kriisinratkaisusuunnitelmia, osallistuu rajatylittävien
 kriisinratkaisukollegioiden toimintaan sekä valmistelee varsinaisen
 kriisinratkaisun. Useiden laitosten ja konsernien tapauksessa
 kriisinratkaisuneuvosto laatii yhteistyössä (konsolidointiryhmän) valvojan ja
 kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa kriisinratkaisusuunnitelmia,
 jotka sisältävät kriisinratkaisun käytön edellytysten täyttyessä toteutettavat
 kriisinratkaisutoimet, ja tarkistaa ja tarvittaessa päivittää tällaiset
 suunnitelmat vähintään vuosittain. Kriisinratkaisuneuvoston on myös arvioitava
 laitosten ja konsernien purkamisedellytykset ja puututtava sellaisiin
 olennaisiin esteisiin, jotka voivat vaikuttaa purkamismahdollisuuteen.
 Lisäksi kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten
 on laadittava kriisinratkaisusuunnitelmia muita yhteisöjä ja konserneja varten,
 ja kriisinratkaisuneuvoston on tarkistettava tällaiset suunnitelmat. Jos
 konserniin kuuluu yhteisöjä, jotka eivät ole sijoittautuneet mekanismiin
 osallistuviin jäsenvaltioihin, kriisinratkaisuneuvosto edustaa mekanismiin
 osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia
 kriisinratkaisukollegioissa. Kriisinratkaisukollegioita perustetaan
 asianomaisten viranomaisten keskinäisen yhteistyön ja koordinoinnin varmistamiseksi
 ja hoitamaan muun muassa tehtäviä, jotka liittyvät kriisinratkaisusuunnitelmien
 laadintaan, purkamismahdollisuuksien arviointiin ja varsinaiseen
 kriisinratkaisuun.
 Jos komissio on päättänyt soveltaa johonkin
 yhteisöön kriisinratkaisua, kriisinratkaisuneuvosto seuraa kriisinratkaisun
 toteutusta ja arvioi myös yhteisön liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman
 toteutuskelpoisuuden.
 Kriisinratkaisurahaston osalta
 kriisinratkaisuneuvoston tehtävänä on kerätä vuosittaiset rahoitusosuudet lähes
 6 000 laitokselta sekä varmistaa, että kunkin pankin rahoitusosuuden
 laskentaperuste on määritetty oikein, että rahoitusosuudet maksetaan ajoissa ja
 että maksamatta olevat määrät peritään tehokkaasti. Kriisinratkaisuneuvosto
 tekee tässä tarkoituksessa pankkitietojen tarkastuksia. Vuosittain kerättävien
 ja hallinnoitavien varojen määrä on yli puolet unionin vuotuisesta
 talousarviosta. Kriisinratkaisuneuvoston on lisäksi hallinnoitava varoja siten,
 että riskit ovat vähäiset ja että varoja voidaan tarvittaessa nopeasti
 vapauttaa kriisinratkaisun rahoittamiseksi. Tämä edellyttää hyvin harkittua
 pitkän aikavälin investointistrategiaa, jossa on otettu huomioon muun muassa
 investointien luonne, niiden maantieteellinen jakautuminen ja niiden
 maturiteetit. Näiden kriisinratkaisuneuvoston varsinaiseen toimintaan
 liittyvien osa-alueiden tueksi tarvitaan luonnollisesti henkilöstötehtävien
 alaan kuuluvia toimintoja, joita ovat muun muussa tietotekniikka ja viestintä.
 Tärkeimmät oletukset
 Kriisinratkaisuneuvoston arvioitu henkilöstö-
 ja kustannusrakenne:
 ·
 Kriisinratkaisuneuvoston odotetaan olevan täydessä
 toimintavalmiudessa ensimmäisen toimintavuotensa lopussa. Tämä merkitsee
 käytännössä sitä, että sen koko henkilöstö on palkattava ensimmäisen
 toimintavuoden aikana. Talousarviovaikutusten oletetaan olevan ensimmäisenä
 toimintavuonna 50 prosenttia ja toisesta toimintavuodesta lähtien 100
 prosenttia.
 ·
 Koska Euroopassa olevilla kansallisilla
 kriisinratkaisuviranomaisilla ei ole huomattavaa aiempaa kokemusta,
 kriisinratkaisuneuvoston henkilöstötarve on arvioitu vertailuanalyysilla, jossa
 kriisinratkaisuneuvoston tehtäviä on verrattu Yhdysvaltain liittovaltion
 talletusvakuusjärjestelmän (Federal Deposit Insurance Corporation – FDIC)
 tehtäviin (ks. jäljempänä oleva taulukko 1).
 ·
 Suojattujen talletusten määrän ja kriisinratkaisuun
 käytettävissä olevien varojen tavoitemäärän osalta määrät ovat
 vertailukelpoisia Yhdysvaltojen ja euroalueen välillä. Sen sijaan
 kriisinratkaisumekanismin soveltamisalaan kuuluva pankkien varojen määrä on
 euroalueella huomattavasti suurempi kuin Yhdysvalloissa.
 ·
 Yleiskustannuksia arvioitaessa vertailuperusteena
 ovat Euroopan valvontaviranomaiset. Koska Euroopan valvontaviranomaisilla
 yleiskustannusten osuus on kuitenkin suurempi kuin Yhdysvaltain liittovaltion
 talletusvakuusjärjestelmän pohjalta tehdyn vertailuanalyysin tuloksena saatu
 osuus, tässä on käytetty jälkimmäistä, maltillisempaa arviota, joka on
 11,5 prosenttia. Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän
 pohjalta tehtyyn vertailuanalyysiin liittyviä oletuksia käsitellään ja
 selostetaan tarkemmin jäljempänä olevassa taulukossa 1. Vuodesta 2012 lähtien
 Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän palveluksessa on ollut
 7 476 työntekijää (kokoaikavastaava määrä).
 ·
 Koska Yhdysvaltain liittovaltion
 talletusvakuusjärjestelmän toimeksianto on kriisinratkaisuneuvoston
 toimeksiantoa laajempi, vertailuanalyysissa on otettu huomioon vain ne
 talletusvakuusjärjestelmän osat, joilla on tässä yhteydessä merkitystä.
 ·
 Vertailuanalyysin perusteella henkilöstöä tarvitaan
 arviolta 309 työntekijää. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon, että noin
 21 prosenttia Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän
 palveluksessa olevista työntekijöistä on tilapäistä henkilöstöä. Jos
 lähtökohdaksi otetaan kaikkein maltillisin oletus, jonka mukaan Yhdysvaltain
 liittovaltion talletusvakuusjärjestelmällä olisi kriisiskenaarion ulkopuolella
 normaalioloissa palveluksessaan vain vakinainen henkilöstö,
 kriisinratkaisuneuvoston henkilöstön tavoitemäärä supistuisi 75 työntekijällä
 244 työntekijään kriisin ulkopuolisissa normaalioloissa. Tämän vuoksi on
 tärkeää, että kriisinratkaisuneuvostolla on käytettävissään riittävästi
 joustovaraa, jonka ansiosta se voi palkata lisähenkilöstöä tai ulkoistaa
 työtehtäviä.
 ·
 Tässä ehdotetaan seuraavaa henkilöstörakennetta:
 –
 80 prosenttia väliaikaisia toimihenkilöitä
 (joista 68 prosenttia hallintotehtävissä ja 12 prosenttia hallintoavustajina)
 –
 10 prosenttia kansallisia asiantuntijoita
 –
 10 prosenttia sopimussuhteisia toimihenkilöitä.
 ·
 Henkilöstöön sovelletaan EU:n toimielinten
 henkilöstösääntöjä, mikä näkyy laskennassa käytetyissä työntekijäkohtaisissa
 kustannuksissa:
 –
 väliaikaisen toimihenkilön keskimääräinen
 vuosikustannus: 131 000 euroa
 –
 kansallisen asiantuntijan keskimääräinen
 vuosikustannus: 78 000 euroa
 –
 sopimussuhteisen toimihenkilön keskimääräinen
 vuosikustannus: 70 000 euroa.
 Edellä mainitut kustannukset sisältävät palkan
 lisäksi myös välilliset kustannukset, kuten rakennuksiin, koulutukseen,
 tietotekniikkaan ja sosiaali- ja terveyspalveluihin liittyvät kustannukset.
 ·
 Koska kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikka ei
 ole vielä tiedossa, käytetty palkan korjauskerroin on 1.
 Kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikan vahvistaminen voi edellyttää
 kustannusten uudelleenarviointia.
 ·
 Muut henkilöstö- ja hallintokustannukset on
 arvioitu käyttämällä vertailuanalyysia, joka perustuu Euroopan
 valvontaviranomaisten nykyiseen kustannusrakenteeseen.
 ·
 Toimintamenojen odotetaan olevan 25 prosenttia
 kriisinratkaisuneuvoston kaikista kustannuksista. Kyseiset menot liittyvät
 etenkin tietotekniikkajärjestelmien kehittämiseen ja ylläpitoon sekä
 eurooppalaisen kriisinratkaisumekanismin pohjalta toteutettaviin toimiin,
 joiden tarkoituksena on kehittää suhteita kansallisiin
 kriisinratkaisuviranomaisiin ja luoda näiden viranomaisten kanssa yhteinen
 valvontakulttuuri. Kriisinratkaisumekanismissa kriisinratkaisuneuvostolla olisi
 oltava läheinen ja toimiva suhde kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanosta
 ensi kädessä vastaaviin kansallisiin kriisinratkaisuviranomaisiin.
 ·
 Jäljempänä olevassa taulukossa 2 on yhteenveto
 kriisinratkaisuneuvoston arvioidusta kustannusrakenteesta.
 Taulukko 1. Kriisinratkaisuneuvoston
 henkilöstötarve Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän (FDIC)
 organisaatio- ja henkilöstörakenteen perusteella arvioituna
 || FDIC1 || KRIISINRATKAISUNEUVOSTO
 Ominaispiirteet
 Pankkien lukumäärä || 7 1812 || 6 0083
 Omaisuuserät yhteensä || 14 451 mrd. $ (2012) || 29 994 mrd. € (2011)
 Suojatut talletukset yhteensä || 6 027 mrd. $ (maaliskuu 2013) || 5 514 mrd. € (2011)
 Rahaston tavoitesumma || 81 mrd. $ || 55 mrd. €
 Vaikeuksissa olevien laitosten lukumäärä 2008–2012 || 465 || 904
 Henkilöstö
 Henkilöstö yhteensä (kokoaikavastaava määrä, 2012; % päätoimipaikassa) || 7 476 (28,6 %) ||
 (a) Työntekijät kriisinratkaisusta ja konkurssipesien hallinnosta vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 1 428 || 82 (arvio)5
 (b) Työntekijät rahoituksesta vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 176 || 88 (arvio)6
 (c) Työntekijät rakenteeltaan monimutkaisista laitoksista vastaavassa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012) || 148 || 74 (arvio)7
 (d) Työntekijät oikeudellisessa jaostossa (kokoaikavastaava määrä, 2012 / osuus kaikista työntekijöistä, %) || 716 / 9,6 % || 30 / 9,6 % (arvio)8
 (e) Työntekijöiden määrä kaikissa huomioon otettavissa jaostoissa (kokoaikavastaava määrä, 2012) (kohdissa a, b, c ja d ilmoitettujen määrien summa) || 2 468 || 274
 (f) Henkilöstötehtävissä olevat työntekijät (tietotekniikka, viestintä jne.) (määrä / osuus kaikista työntekijöistä, %) || 863 / 11,5 % || 35 / 11,5 % (arvio)
 (g) Kriisinratkaisuneuvoston työntekijöiden kokonaismäärä (kohdissa e ja f ilmoitettujen määrien summa) || || 309 (arvio)
 (h) Tilapäisten työntekijöiden määrä (osuus kaikista työntekijöistä, %, 2012) || 21 %9 || 21 %
 (i) Kriisinratkaisuneuvoston vakinaisten työntekijöiden kokonaismäärä || || 244 (arvio)
 1 Lähde: www.fdic.gov. 2 Talletusvakuusrahaston jäsenmäärä vuonna 2012. 3 Luottolaitosten lukumäärä 17:ssä euroalueen jäsenvaltiossa tammikuussa 2013. Lähde: EKP. 4 Lähde: Komission yksiköiden valmisteluasiakirja ”'Facts and figures on State aid in the EU Member States, 2012 Update”. Vaikeuksissa olevien pankkien määrä euroalueella on todellisuudessa suurempi, koska ilmoitettu määrä ei sisällä sellaisia kaatuneita pankkeja, jotka eivät ole saaneet valtiontukea. 5 Oletuksena on, että 20 prosenttia työntekijöistä hoitaa kriisinratkaisuun ja 80 prosenttia konkurssipesien hallintoon liittyviä tehtäviä. Kriisinratkaisuneuvoston on tarkoitus hoitaa ainoastaan kriisinratkaisuun liittyviä tehtäviä. Sen perusteella, miten suuri osa Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän henkilöstöstä työskentelee keskustasolla ja miten suuri osa aluetasolla, on oletettu, että kriisinratkaisuun liittyviä tehtäviä hoitavista työntekijöistä 28,6 prosenttia työskentelee kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla ja 71,4 prosenttia kansallisella tasolla. Tämä oletus on maltillinen, kun otetaan huomioon, että ehdotuksen mukaan kaikki kriisinratkaisuun liittyvät tehtävät hoidetaan kriisinratkaisuneuvoston tasolla ja kansallisella tasolla huolehditaan vain kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanosta, jota valvotaan keskitetysti. 6 Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmään kuuluva rahoituksesta vastaava jaosto hoitaa tehtäviään keskustasolla. Jaosto osallistuu rahoitusosuuksien keräämisen ja rahaston hallinnoinnin lisäksi myös yleisluonteisempien tehtävien hoitamiseen, kuten valvontaan, rahoitustoimiin ja rahoitussuunnitteluun. Tämän vuoksi tässä on oletettu, että kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla tarvitaan rahoitusosuuksien ja kriisinratkaisurahaston hallinnointia varten 50 prosenttia kyseisen jaoston työntekijämäärästä 7 Kriisinratkaisuneuvoston tehtäviin kuuluu myös euroalueella olevien suurten pankkien kriisinratkaisun suunnittelu. Kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallisia viranomaisia toimittamaan kriisinratkaisusuunnitelman luonnoksen. Oletuksena on tämän vuoksi, että 50 prosenttia työntekijöistä työskentelee kriisinratkaisuneuvoston keskustasolla. 8 Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän oikeudellinen jaosto osallistuu kriisinratkaisun, konkurssipesien hallinnon ja rahaston hallinnoinnin lisäksi muun muassa talletusvakuusjärjestelmän valvontatehtävien hoitoon. Kriisinratkaisuneuvoston tarvitsema työntekijämäärä on tämän vuoksi arvioitu käyttämällä oikeudellisen jaoston työntekijämäärän prosenttiosuutta koko työntekijämäärästä. 9 Tilapäisten työntekijöiden prosenttiosuus on laskettu Yhdysvaltain liittovaltion talletusvakuusjärjestelmän koko työntekijämäärän perusteella. Huomioon ei kuitenkaan ole otettu kriisinratkaisusta ja konkurssipesien hallinnosta vastaavan jaoston työntekijöitä, joista suurin osa työskentelee aluetasolla.
 Taulukko 2. Kustannusrakenne 309 työntekijää
 käsittävässä kriisinratkaisuneuvostossa
 Miljoonaa euroa || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 || || || || || || ||
 Henkilöstökustannukset (sisältävät palkat ja etuudet sekä henkilöstöön liittyvät muut kustannukset, kuten kiinteistöjen, kalusteiden ja tietotekniikan kustannukset) || 18 || 37 || 38 || 38 || 39 || 40 || 41
 Muut henkilöstökustannukset (rekrytointikustannukset, työmatkat, muut ulkopuolisen henkilöstön kustannukset (vuokrahenkilöstö, ulkopuoliset palveluntarjoajat) jne.) || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3
 Välisumma – henkilöstömenot ja muut henkilöstöön liittyvät menot yhteensä || 22 || 40 || 41 || 42 || 43 || 43 || 44
 || || || || || || ||
 Hallintomenot (televiestintä, tiedotus- ja julkaisumenot, kokouskulut ja muut hallintomenot) || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
 Välisumma – hallintomenot yhteensä || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
 || || || || || || ||
 Muut menot (ohjaus, tietotekniikkahankkeet, yhteydenpito Euroopassa ja kolmansissa maissa oleviin viranomaisiin, kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten ja muiden asianomaisten elinten kanssa yhteiset hankkeet ja seminaarit jne.) || || || || || || ||
 Välisumma – muut menot yhteensä || 8 || 16 || 16 || 16 || 16 || 17 || 17
 || || || || || || ||
 Menot yhteensä || 33 || 61 || 62 || 63 || 64 || 65 || 66
 Yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto:
 ·
 Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
 tavoitesumma on 1 prosenttia osallistuvien jäsenvaltioiden
 pankkijärjestelmässä suojatuista talletuksista. Pankkeja koskevien vuodelta
 2011 peräisin olevien tietojen mukaan kriisinratkaisurahaston arvioitu
 tavoitesumma on noin 55 miljardia euroa.
 ·
 Osallistuvat pankit maksavat riskipainotetun
 rahoitusosuutensa yhteiseen pankkialan kriisinratkaisurahastoon 10 vuoden jaksolla.
 Kriisinratkaisurahaston varojen vuotuinen kertymä on näin arviolta noin 5,5
 miljardia euroa, kun palautuksia ja mahdollisia rahastosta suoritettavia
 maksuja ei oteta huomioon.
 ·
 Yhteisen pankkialan kriisinratkaisurahaston
 absoluuttisesti suurimmat rahoitusosuudet saadaan suurimmilta pankeilta.
 Komission yksiköiden vuoden 2011 tietojen perusteella laatimat karkeat arviot
 osoittavat, että jos huomioon ei oteta pankkien riskiprofiilia,
 kriisinratkaisurahastoon maksetuista pankkien rahoitusosuuksista noin
 40 prosenttia saadaan 17:ltä suurimmalta eurooppalaiselta pankilta.
 ·
 Kriisinratkaisurahaston hallinnoinnin osalta
 voidaan todeta, että kriisinratkaisuneuvoston kustannusarviossa on otettu
 huomioon ainoastaan henkilöstökustannukset. Oletuksena on, että muut
 kustannukset, kuten investointikustannukset, vähennetään suoraan rahaston
 varoista.
 Rahoitusvaikutukset komission tasolla:
 ·
 Oletuksena on, että kriisinratkaisuneuvoston
 ensimmäisenä toimintavuonna (2014) on tarpeen osoittaa sen perustamista ja sen
 toiminnan käynnistämisvaihetta (arviolta kuusi kuukautta) varten komission
 tasolla tilapäisesti 15 tointa, jotka liittyvät henkilöstöhallintoon,
 talousarvioasioihin ja muihin kriisinratkaisuneuvoston perustamiseen liittyviin
 hallintotehtäviin. Kriisinratkaisuneuvoston sijaintipaikkana oletetaan olevan
 Bryssel. Jäljempänä esitetty arvio rahoitusvaikutuksista saattaa muuttua
 kriisinratkaisuneuvoston lopullisen sijaintipaikan mukaan.
 ·
 Vuodesta 2015 lähtien komissiossa tarvitaan
 arviolta 10 tointa, jotta komissio voisi hoitaa sille asetuksessa annetut
 tehtävät ja etenkin huolehtia kriisinratkaisupäätösten valmistelusta. Edellä
 esitettyihin arvioihin vaikuttavat vuotuisessa talousarviomenettelyssä tehtävät
 päätökset.
 3.1. Kyseeseen tulevat
 monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat
 Komission tasolla tarvitaan arviolta 15 tointa
 kriisinratkaisuneuvoston ensimmäisenä toimintavuonna (2014) sen perustamista ja
 sen toiminnan käynnistämistä varten.
 Vuodesta 2015 lähtien komissiossa tarvitaan 10
 tointa, jotta komissio voisi hoitaa sille asetuksessa annetut tehtävät ja
 etenkin huolehtia kriisinratkaisupäätösten valmistelusta.
 3.2. Arvioidut vaikutukset
 menoihin
 3.2.1. Yhteenveto arvioiduista
 vaikutuksista menoihin
 milj.
 euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || Numero || [...][Nimi...........................................................................................]
 PO: <.......> || || || vuosi n[34] || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || ...ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
  Toimintamäärärahat || || || || || || || ||
 Budjettikohdan numero || Sitoumukset || (1) || || || || || || || ||
 Maksut || (2) || || || || || || || ||
 Budjettikohdan numero || Sitoumukset || (1a) || || || || || || || ||
 Maksut || (2a) || || || || || || || ||
 Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat[35] || || || || || || || ||
 Budjettikohdan numero || || (3) || || || || || || || ||
 <....> PO:n määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || =1+1a +3 || || || || || || || ||
 Maksut || =2+2a +3 || || || || || || || ||
  Toimintamäärärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || (4) || || || || || || || ||
 Maksut || (5) || || || || || || || ||
  Tiettyjen ohjelmien määrärahoista katettavat hallintomäärärahat YHTEENSÄ || (6) || || || || || || || ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN <....> kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || =4+ 6 || || || || || || || ||
 Maksut || =5+ 6 || || || || || || || ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || 5 || Hallintomenot
 milj.
 euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 || || || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ
 Komissio ||
  Henkilöresurssit || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
  Muut hallintomenot – virkamatkat || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Komissio YHTEENSÄ || Määrärahat || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || (Sitoumukset yhteensä = maksut yhteensä) || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 milj.
 euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 || || || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEISIIN 1–5 kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Maksut || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 3.2.2. Arvioidut vaikutukset
 toimintamäärärahoihin
 –
 ̈ Ehdotus/aloite ei edellytä toimintamäärärahoja.
 –
 ̈ Ehdotus/aloite edellyttää toimintamäärärahoja seuraavasti:
 Maksusitoumusmäärärahat,
 milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Tavoitteet ja tuotokset ò || || || vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || ...ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
 TUOTOKSET
 Tyyppi[36] || Keskimäär. kustannukset || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä || Kustannus || Lukumäärä yhteensä || Kustannukset yhteensä
 ERITYISTAVOITE 1[37] || || || || || || || || || || || || || || || ||
 - tuotos || || || || || || || || || || || || || || || || || ||
 - tuotos || || || || || || || || || || || || || || || || || ||
 - tuotos || || || || || || || || || || || || || || || || || ||
 Välisumma erityistavoite 1 || || || || || || || || || || || || || || || ||
 ERITYISTAVOITE 2 || || || || || || || || || || || || || || || ||
 - tuotos || || || || || || || || || || || || || || || || || ||
 Välisumma erityistavoite 2 || || || || || || || || || || || || || || || ||
 KUSTANNUKSET YHTEENSÄ || || || || || || || || || || || || || || || ||
 3.2.3. Arvioidut vaikutukset
 hallintomäärärahoihin
 3.2.3.1. Yhteenveto
 –
 ̈ Ehdotus/aloite ei edellytä hallintomäärärahoja.
 –
 þ Ehdotus/aloite edellyttää hallintomäärärahoja seuraavasti:
 milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 || vuosi n[38] || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || ...ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || YHTEENSÄ
 –
 || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 ||
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5 || || || || || || || ||
 Henkilöresurssit || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
 Muut hallintomenot || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKE 5, välisumma || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 –
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5[39] sisältymättömät || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Henkilöresurssit || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Muut hallintomenot || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEESEEN 5 sisältymättömät, välisumma || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta || Ei sovelleta
 –
 YHTEENSÄ || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Henkilöresursseja koskeva määrärahatarve
 katetaan toimen hallinnointiin jo osoitetuilla pääosaston määrärahoilla ja/tai
 pääosastossa toteutettujen uudelleenjärjestelyjen tuloksena saaduilla
 määrärahoilla sekä tarvittaessa sellaisilla lisäresursseilla, jotka toimea
 hallinnoiva pääosasto voi saada käyttöönsä vuotuisessa määrärahojen
 jakomenettelyssä talousarvion puitteissa.
 3.2.3.2. Henkilöresurssien arvioitu
 tarve
 ̈ Ehdotus/aloite ei edellytä henkilöresursseja.
 þ Ehdotus/aloite edellyttää henkilöresursseja seuraavasti:
 Arvio kokoaikaiseksi henkilöstöksi muutettuna
 || || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 ||  Henkilöstötaulukkoon sisältyvät virat/toimet (virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt) || ||
 || XX 01 01 01 (päätoimipaikka ja komission edustustot EU:ssa) || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
 || XX 01 01 02 (edustustot EU:n ulkopuolella) || || || || || || ||
 || XX 01 05 01 (epäsuora tutkimustoiminta) || || || || || || ||
 || 10 01 05 01 (suora tutkimustoiminta) || || || || || || ||
  Ulkopuolinen henkilöstö (kokoaikaiseksi muutettuna)[40] ||
 || XX 01 02 01 (kokonaismäärärahoista katettavat sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) || || || || || || ||
 || XX 01 02 02 (sopimussuhteiset ja paikalliset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat, vuokrahenkilöstö ja nuoremmat asiantuntijat EU:n ulkopuolisissa edustustoissa) || || || || || || ||
 || XX 01 04 yy[41] || - päätoimipaikassa || || || || || || ||
 || - EU:n ulkop. edustustoissa || || || || || || || ||
 || XX 01 05 02 (epäsuora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) || || || || || || ||
 || 10 01 05 02 (suora tutkimustoiminta: sopimussuhteiset toimihenkilöt, kansalliset asiantuntijat ja vuokrahenkilöstö) || || || || || || ||
 || Muu budjettikohta (mikä?) || || || || || || ||
 || YHTEENSÄ || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
 XX viittaa kyseessä olevaan toimintalohkoon eli
 talousarvion osastoon.
 Kuvaus henkilöstön tehtävistä:
 Virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt || Ks. edellä oleva kuvaus.
 Ulkopuolinen henkilöstö ||
 3.2.4. Yhteensopivuus nykyisen
 monivuotisen rahoituskehyksen kanssa
 –
 ̈ Ehdotus/aloite on nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen mukainen.
 –
 ̈ Ehdotus/aloite edellyttää monivuotisen rahoituskehyksen asianomaisen
 otsakkeen rahoitussuunnitelman muuttamista.
 Selvitys rahoitussuunnitelmaan tarvittavista
 muutoksista, mainittava myös kyseeseen tulevat budjettikohdat ja määrät
 –
 ̈ Ehdotus/aloite edellyttää joustovälineen varojen käyttöön ottamista
 tai monivuotisen rahoituskehyksen tarkistamista.[42]
 Selvitys tarvittavista toimenpiteistä, mainittava
 myös kyseeseen tulevat rahoituskehyksen otsakkeet, budjettikohdat ja määrät
 3.2.5. Ulkopuolisten tahojen
 rahoitusosuudet
 –
 Ehdotuksen/aloitteen rahoittamiseen ei osallistu
 ulkopuolisia tahoja.
 –
 Ehdotuksen/aloitteen rahoittamiseen osallistuu
 ulkopuolisia tahoja seuraavasti (arvio):
 määrärahat,
 milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 || vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || ...ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6) || Yhteensä
 Rahoitukseen osallistuva taho || || || || || || || ||
 Yhteisrahoituksella katettavat määrärahat YHTEENSÄ || || || || || || || ||
 3.3. Arvioidut vaikutukset
 tuloihin
 –
 þ Ehdotuksella/aloitteella ei ole vaikutuksia tuloihin.
 –
 ̈ Ehdotuksella/aloitteella on vaikutuksia tuloihin seuraavasti:
 –
 ̈ vaikutukset omiin varoihin
 –
 ̈ vaikutukset sekalaisiin tuloihin
 milj.
 euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)
 Tulopuolen budjettikohta || Käytettävissä olevat määrärahat kuluvana varainhoitovuonna || Ehdotuksen/aloitteen vaikutus[43]
 vuosi n || vuosi n + 1 || vuosi n + 2 || vuosi n + 3 || ...ja näitä seuraavat vuodet (ilmoitetaan kaikki vuodet, joille ehdotuksen/aloitteen vaikutukset ulottuvat, ks. kohta 1.6)
 Momentti ............. || || || || || || || ||
 Vastaava(t) menopuolen budjettikohta
 (budjettikohdat) käyttötarkoitukseensa sidottujen sekalaisten tulojen
 tapauksessa:
 Selvitys tuloihin kohdistuvan vaikutuksen
 laskentamenetelmästä.
 [1] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja
 neuvostolle ”Etenemissuunnitelma kohti pankkiunionia”, COM(2012) 510,
 12.9.2012.
 [2] Komission tiedonanto ”Hahmotelma tiiviin ja aidon
 talous- ja rahaliiton luomiseksi – Keskustelunavaus”, COM(2012) 777 final/2,
 30.11.2012.
 [3] ”Kohti todellista talous- ja rahaliittoa”,
 Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan Herman Van Rompuyn selvitys, EUCO 120/12,
 26.6.2012.
 [4] COM(2012) 511.
 [5] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi
 luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
 kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivien 77/91/ETY ja 82/891/EY,
 direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY ja
 2011/35/EY ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta, COM(2012) 280,
 6.6.2012.
 [6] Vakavaraisuusasetus ja -direktiivi
 (CRR/CRD IV -paketti) http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm
 [7] Parlamentin ja neuvoston välisten neuvottelujen
 lopputuloksesta riippuen velkakirjojen arvon alaskirjauksen täysimittainen
 voimaantulo saattaa siirtyä eteenpäin, mahdollisesti vuoteen 2018, kuten
 komissio ehdottaa.
 [8] Ks. neuvoston päätelmät rahoitusalan vakautta EU:ssa
 edistävien järjestelyjen tehostamisesta, 9. lokakuuta 2007, http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ecofin/96351.pdf
 [9] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
 575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
 648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
 [10] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
 annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
 ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
 direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
 kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338.
 [11] EUVL C, , s. .
 [12] EUVL C, , s. .
 [13] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi
 luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja
 kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivien 77/91/ETY ja 82/891/EY,
 direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY ja
 2011/35/EY ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta, EUVL C, , s. .
 [14] Neuvoston asetus (EU) N:o .../..., annettu .....,
 luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liityvää politiikkaa koskevien
 erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille.
 [15] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/19/EY,
 annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, talletusten vakuusjärjestelmistä, EUVL L
 135, 31.5.1994, s. 5–14.
 [16] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
 575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
 648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
 [17] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
 annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
 ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
 direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
 kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338.
 [18] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/18/EY,
 annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, arvopaperien viralliselle pörssilistalle
 ottamisen yhteydessä julkistettavan listalleottoesitteen laatimista,
 tarkastusta ja levittämistä koskevien vaatimusten yhteensovittamisesta annetun
 direktiivin 80/390/ETY muuttamisesta, EYVL L 135, 31.5.1994, s. 1.
 [19] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU,
 annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa
 ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
 direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
 kumoamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338..
 [20] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o
 575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja
 sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o
 648/2012 muuttamisesta, EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.
 [21] Euroopan parlamentin ja neuvoston
 direktiivi 97/9/EY, annettu 3 päivänä maaliskuuta 1997, sijoittajien
 korvausjärjestelmistä, EYVL L 84, 26.3.1997, s. 22.
 [22] Neuvoston direktiivi 2001/23/EY, annettu 12 päivänä
 maaliskuuta 2001, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen
 taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan
 jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, EVYL L 82, 22.3.2001, s. 16.
 [23] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/26/EY,
 annettu 19 päivänä toukokuuta 1998, selvityksen lopullisuudesta
 maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä, EYVL L 166,
 11.6.1998, s. 45.
 [24] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/65/EY,
 annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa
 yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset)
 koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta,
 EUVL L 302, 17.11.2009, s. 32.
 [25]
 [26] EUVL L 298, 26.10.2012, s. 1.
 [27] EYVL 17, 6.10.1958, s. 385.
 [28] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o
 1049/2001, annettu 30 päivänä toukokuuta 2001, Euroopan parlamentin, neuvoston
 ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi (EYVL L 145,
 31.5.2001, s. 43).
 [29] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001,
 annettu 18 päivänä joulukuuta 2000, yksilöiden suojelusta yhteisöjen
 toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden
 tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1).
 [30] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY,
 annettu 24 päivänä lokakuuta 1995, yksilöiden suojelusta henkilötietojen
 käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 281,
 23.11.1995, s. 31).
 [31] ABM: toimintoperusteinen johtaminen; ABB: toimintoperusteinen
 budjetointi.
 [32] Sellaisina kuin nämä on määritelty varainhoitoasetuksen
 54 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa.
 [33] Kuvaukset eri hallinnointitavoista ja viittaukset
 varainhoitoasetukseen ovat saatavilla budjettipääosaston verkkosivuilla
 osoitteessa http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html
 [34] Vuosi n on ehdotuksen/aloitteen toteutuksen aloitusvuosi.
 [35] Tekninen ja/tai hallinnollinen apu sekä EU:n ohjelmien
 ja/tai toimien toteuttamiseen liittyvät tukimenot (entiset BA-budjettikohdat),
 epäsuora ja suora tutkimustoiminta.
 [36] Tuotokset ovat tuloksena olevia tuotteita ja palveluita
 (esim. rahoitettujen opiskelijavaihtojen määrä tai rakennetut tiekilometrit).
 [37] Kuten kuvattu kohdassa 1.4.2 ”Erityistavoitteet”.
 [38] Vuosi n on ehdotuksen/aloitteen toteutuksen aloitusvuosi.
 [39] Tekninen ja/tai hallinnollinen apu sekä EU:n ohjelmien
 ja/tai toimien toteuttamiseen liittyvät tukimenot (entiset BA-budjettikohdat),
 epäsuora ja suora tutkimustoiminta.
 [40] Sopimussuhteiset toimihenkilöt, paikalliset toimihenkilöt,
 kansalliset asiantuntijat, vuokrahenkilöstö, nuoremmat asiantuntijat EU:n
 ulkopuolisissa edustustoissa.
 [41] Toimintamäärärahoista katettavan ulkopuolisen henkilöstön
 enimmäismäärä (entiset BA-budjettikohdat).
 [42] Katso (vuodet 2007–2013 kattavan) toimielinten sopimuksen
 19 ja 24 kohta.
 [43] Perinteiset omat varat (tulli- ja sokerimaksut) on
 ilmoitettava nettomääräisinä eli bruttomäärästä on vähennettävä kantokuluja
 vastaava 25 prosentin osuus.