type: wikipedia

text:
Rhinen (tysk: Rhein, fransk: le Rhin, hollandsk: Rijn) er en europæisk flod, der udspringer ved Tomasee ved Oberalppasset i den schweiziske kanton Graubünden i den sydøstlige del af de Schweiziske Alper. Floden danner grænse mellem Schweiz og Østrig, mellem Schweiz og Liechtenstein og mellem Schweiz og Østrig, inden den løber ud i Bodensee, hvor den danner grænsen mellem Schweiz og Tyskland. Nord for Basel danner Rhinen grænsen mellem Frankrig og Tyskland indtil et punkt sydvest for Karlsruhe, hvorfra Rhinen løber gennem det tyske Ruhr-distrikt. Øst for Nijmegen løber Rhinen videre ind i Holland for til sidst at løbe ud ved Nordsøkysten. Den største by ved Rhinen er Köln med et indbyggertal på 1.024.373 (2012). Rhinen er med sine 1.232 km den tredjelængste flod i Europa, kun overgået af Donau (2.830 km) og Volga (3.530 km).
 Rhinen er en af verdens mest populære krydstogtsfloder. Den største hindring er det 20 meter høje vandfald Rheinfall ved Schaffhausen. Der er mange legender om floden. Den mest kendte er beretningen om Lorelei, som druknede sig af kærlighed og blev til en havfrue. Hendes sang lokker ifølge digteren Heinrich Heine sømænd i døden og får skibene til at kæntre. Hendes statue kan ses på en landtange mellem St. Goar og St. Goarshausen omkring 26 km nord for Rüdesheim. Denne strækning er den dybeste og mest vanskelige at passere på Rhinen.
 Rhinen og Donau dannede tilsammen det meste af grænsen Limes Germanicus, der adskilte Romerriget fra de germanske stammer fra år 83 til omkring år 260. Siden dengang har Rhinen været en vigtig handelsvej, som gjorde det muligt at transportere gods på lange afstande. De mange borge og fæstningsværker langs med Rhinen vidner om den store betydning, som vandvejen havde under Det tysk-romerske Rige.
 Navnets oprindelse (Etymologi)
 De mange varianter af navnet Rhinen i moderne sprog kommer alle fra det Galliske navn , der betyder den som flyder. Omkring 1. århundrede f.Kr. lod de græsk-romerske geografer navnet indgå i græsk og latin .
 Geografi
 Rhinens længde er siden 1939 blevet opmålt med den særlige målestok "Rhinen-km", som begynder ved Rhin-broen i Konstanz (0 km) indtil udløbet ved Hoek van Holland (1.036,2 km).
 På grund af forskellige kanalprojekter i det 19. og 20. århundrede er flodens længde blevet væsentligt forkortet.
 Rhinens samlede længde fra udspringet af Rhinen i Alperne gennem Bodensøen og videre til deltaet i Nordsøen er opmålt til 1.232 km af det hollandske "Dutch Rijkswaterstaat" i 2010.
 Forløb
 Rhinen kan opdeles i sektionerne Rhinens udspring, Vorderrhein, Hinterrhein, Alpenrhein, Bodensøens Obersee, Seerhein, Bodensøens Untersee, Hochrhein, Oberrhein, Mittelrhein, Niederrhein og Rhinen-Maas-Schelde deltaet.
 Rhinens udspring
 Rhinen begynder reelt først, når floderne Hinterrhein og Vorderrhein løber sammen ved Tamins-Reichenau. Højere oppe findes det omfangsrige net af vandløb, som tilfører vand til Rhinens udspring. Området ligger hovedsageligt i den schweiziske Kanton Graubünden, der spænder fra Gotthardmassiv mod vest over den italienske dal Tessin i syd til Flüelapasset mod øst.
 Tomasee nær ved Oberalppasset ved Sedrun i Skt. Gotthard er udspring for Vorderrhein og dermed også for Rhinen. Hinterrhein har sit udspring i Hochtal i Rheinwald som smeltevand fra Rheinwaldhorn-gletsjeren.
 Hinterrhein
 Hinterrhein er 64,9 km lang og er således kortere end Vorderrhein, men til gengæld har den en større vandmængde 59.6 m3/s. Udspringet ligger i Adula-Alpen (Rheinwaldhorn, Rheinquellhorn, Güferhorn). Den 64 km lange Hinterrhein løber først mod østnordøst og så videre mod nord. Den gennemløber tre dale Rheinwald, Val Schons og Domleschg-Heinzenberg. Mellem dalene passerer den slugtlandskaberne Roffla og Viamala.
 Fra syd kommer bifloden Averser Rhein, der gennem Reno di Lei har sit udspring ved søen Lago di Lei, som delvist ligger i Italien. Ved Sils løber bifloden Albula til. Den kommer fra øst og har sit udspring i områderne omkring Albulapass og Julierpass.
 Vorderrhein
 Vorderrhein løber i østnordøstlig retning og er 75 km lang. Floden ved Tomasee.
 Den løber gennem Vorderrheinschlucht. Ved udgangen af slugten ved Reichenau løber Vorderrhein sammen med Hinterrhein til Alpenrhein.
 Alpenrhein
 Ved Tamins-Reichenau løber Vorderrhein og Hinterrhein sammen til Alpenrhein. Alpenrhein er 90 km lang og falder 203 højde meter fra 599 til 396 meter over havet. Den løber østover forbi Chur, som er hovedby for kanton Graubünden, og videre mod nord, hvor den danner grænseflod med først Liechtenstein og dernæst Østrig, før den til sidst løber gennem Østrig, hvor en 5 km lang kanal leder floden ud i Bodensøen.
 Rhinen udleder hvert år op til 3 millioner kubikmeter sediment i Bodensøen. For at begrænse følgevirkningerne heraf er det nødvendigt konstant at udvinde sten og grus fra søen ved udmundingen.
 Bodensøen
 Bodensøen består af Obersee (Oversøen), Untersee (Undersøen) og den korte kanal Seerhein ved Konstanz, som forbinder Bodensøens to dele. Søens kyster ligger i de to tyske delstater Bayern og Baden-Württemberg, den østrigske delstat Vorarlberg og endelig de to schweiziske kantoner Thurgau og St. Gallen. Rhinens løb gennem Bodensøen er 60 km, når man medregner den korte kanal.
 Bodensøen Obersee
 Man kan følge Rhinens kolde grå bjergvand et stykke ind i søen. Det kolde vand løber tæt ved overfladen indtil et sted i søen, som kaldes 'Rheinbrech', hvor det kolde vand synker i dybet. Lidt vest for øen Lindau kan man følge strømmen igen. Afhængig af vandstanden kan man stort set følge strømmen hele vejen gennem søen.
 Seerhein
 Den kun 4,3 km lange flod Seerhein forbinder Obersee med den omkring 22 cm lavere liggende Untersee.
 Ved Seerheins begyndelse, i midten af den gamle bro ved Konstanz, ligger Rhinen-km nul, som er udgangspunkt for Rhinen-km afmærkningen til Rhinens udløb i Nordsøen. Bodensøens vandspejl var under Weichsel-istiden, der sluttede omkring ca. 9.600 f.Kr., omkring ti meter højere og dengang var Bodensøen en stor sammenhængende sø.
 Bodensøen Untersee
 Søen er omkring 62 km2 stor. Man kan også følge Rhinens strøm gennem Untersee. Seerhein og Untersee danner grænsen mellem Schweiz og Tysland.
 Hochrhein
 Hochrhein løber fra Rhinens udløb i vestenden af Bodensøen ved Stein am Rhein til det såkaldte Rhin-knæ ved Basel.
 Undervejs falder vandhøjden fra 395 m til 252 m.
 Undervejs danner Hochrhein langs hele længden grænsen mellem Schweiz mod syd og Tyskland mod nord.
 I nærheden af Schaffhausen ligger vandfaldet Rheinfall, som med en middelvandføring på 373 m3/s er det tredjestørste vandfald i Europa efter Sarpefossen i Norge og Dettifoss i Island, når man anvender kriteriet Faldenergi.
 Ved St. Anna-Loch nær Rheinfelden har Rhinen en dybde på 32 m.
 Hochrhein er den sidste del af Rhinen, hvor man i udstrakt grad har bevaret flodens naturlige forløb. Strækningen er derfor præget af talrige strømfald.
 Ved den lille schweiziske by Koblenz i Kanton Aargau munder Aare fra syd ud i Rhinen. Aare er kortere, men mere vandrig end Rhinen, så herefter mere end fordobles vandmængden i Rhinen på dens videre løb mod nord.
 I centrum af Basel, som er den første storby ved Rhinen, ligger „Rheinknæet“ og her ender Hochrhein.
 Oberrhein
 Oberrhein er 362 km og løber mod nord, undervejs falder højden fra 252 m til 76 m. Den sydligste del af Oberrhein danner grænse mellem den franske delstat Alsace og den tyske delstat Baden-Württemberg. Den nordlige del ligger i Tyskland, hvor den danner grænse mellem delstaten Rheinland-Pfalz på den vestlige side og delstaterne Baden-Württemberg og Hessen mod øst og nord.
 Oberrheindalen havde stor betydning allerede i Antikken og i Middelalderen. I dag er området hjemsted for mange vigtige industri- og servicevirksomheder, hovedsageligt i bycentrene i Basel, Strasbourg, Mannheim og Ludwigshafen. Med placeringen af Europaparlamentet i Strasbourg, ligger den ene af de tre europæiske "hovedstæder" således ved Oberrhein.
 Landskabet langs Oberrhein er i det 19. århundrede blevet meget forandret gennem flodreguleringsprojekter. Det førte til højere strømhastighed og hermed større bunderosion og det førte videre til, at grundvandsspejlet faldt, og at dele af flodarmene blev tørlagt.
 Frankrig anlagde fra 1932-1959 den 50 km lange Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal), mellem Basel og Breisach, som gjorde det muligt for skibe op til 5.000 tons at sejle fra Basel til Strasbourg.
 Flere steder findes der store vandreservoirer og balancereservoirer, f.eks.Bassin de compensation de Plobsheim i Alsace.
 Mittelrhein
 Mittelrhein løber 159 km fra Bingen til Köln, hovedsageligt i den tyske delstat Rheinland-Pfalz.
 Rhinen er den længste flod i Tyskland, og det er her, at de største bifloder løber til. Neckar, Main og senere Lahn og Mosel bidrager samlet med en middelvandføring på mere end 300 m3/s. Det nordøstlige Frankrig, det meste af Luxembourg og en lille del af Belgien bidrager gennem Mosel til Rhinen. Ved grænsen til Holland flyder 2.290 m3/s vand i en bredde på 400 m.
 Ved Bingen er Rhinen 77,4 meter over havet, og landskabet skifter karakter. Floden løber nu gennem Oberes Mittelrheintal, en kløft omgivet af skiferbjerge. Kløften er ret dyb, og denne del af floden er kendt for sine vinmarker og mere end 40 borge fra middelalderen. Strækningen mellem Rüdesheim og Koblenz kaldes den "Romantiske Rhin" og den kom i 2002 på UNESCOs Verdensarvsliste som følge af en unik kombination af geologiske, historiske, kulturelle og industrielle mindesmærker.
 Ved St. Goarshausen ved et skarpt sving ligger Lorelei-klippen. Lorelei druknede sig af kærlighed og blev en havfrue. Hendes statue står på en landtange. Det siges, at hendes sang lokker sømænd i døden og får skibene til at kæntre. Her er floden 25 meter dyb. Det er det vanskeligste sted at passere på Rhinen.
 Niederrhein
 I Bonn nord for Siebengebirge løber Rhinen ud på den Nordtyske Slette. Niederrhein begynder, hvor bifloden Sieg løber ud i Rhinen. På dette sted er floden 50 meter over havet. De vigtigste bifloder er Ruhr og Lippe. Niederrein er blevet rettet ud på samme måde som Oberrhein, men her er digerne trukket længere tilbage, så der er bedre plads til at modstå oversvømmelser.
 Niederrhein gennemløber kun Nordrhein-Westfalen. Langs denne del af floden er der en stor befolkningstæthed, og der er meget industri, især i det sammenvoksede byområde Köln, Düsseldorf og Ruhr. Her flyder Niederrhein gennem Rhein-Ruhr, som er det største byområde i Tyskland. Duisburg er den vigtigste havneby, og den er den største flodhavn i Europa (Duisburg-Ruhrorter Havn). Den fungerer som forbindelsesled til kysthavnene i Rotterdam, Antwerpen og Amsterdam.
 Syd for Duisburg-regionen er landskabet præget af landbrug. Mellem Emmerich og Kleve krydser Emmerich-Rhinen Broen, Tysklands længste hængebro, den mere end 400 meter brede strøm. Nordvest for Emmerich og Kleve når Rhinen frem til den hollandske grænse.
 Indtil begyndelsen af 1980'erne var industrien den væsentligste kilde til forureningen af Rhinen. Selv om der findes mange fabrikker langs Rhinen helt til Basel, er det Niederrhein, der har de fleste, da floden løber gennem storbyerne Köln, Düsseldorf og Duisburg. Floden Ruhr, der løber ud i Rhinen ved Duisburg, er i dag en ren flod som et resultat af strengere miljøkontrol og et skifte fra tung til let industri. Endelig har man gennemført en række projekter for at bremse forureningen. Ruhr er i dag leverandør af drikkevand. Andre floder som for eksempel Emscher har stadig en høj grad af forurening.
 Rhein-Maas–Scheldt Deltaet
 Ved grænsen mellem Tyskland og Holland begynder den sidste del af Rhinen, Rhein-Maas–Scheldt Deltaet, som er en betydende naturregion i Holland.
 Rhinen bidrager sammen med Maas og Scheldt til Rhein-Maas–Scheldt-deltaet. Resultatet er talrige øer og flodarme. Flodarmenavnene, som ved første øjekast kan virke forvirrende, specialt da en vandvej, som ser ud til at være en sammenhængende strøm, kan skifte navn op til syv gange, f.eks. Rhine → Bijlands Kanaal → Pannerdens Kanaal → Nederrijn → Lek → Nieuwe Maas → Het Scheur → Nieuwe Waterweg (→ Nordsøen). Da Rhinen er den største bidragyder, anvendes ofte den kortere betegnelse Rhinen Deltaet. Det er imidlertid også navnet på deltaet, hvor Rhinen løber ud i Bodensøen, så derfor er det mere betegnende at kalde det store delta for 'Rhein-Maas Delta', eller 'Rhein-Maas–Scheldt Deltaet', da Scheldt løber ud i det samme delta.
 Rhinens delta deles ved Millingen i Waal (to tredjedele af den gennemsnitlige vandmængde) og Nederrijn, og som den anden og virkelige deling (bifurkation), grenen IJssel fra Niederrhein i Arnhem. Dette skaber tre hovedstrømsforløb, men på grund af de mange løbende ændringer har det ikke ført til navneændringer i historisk tid:
 Den største og sydligste flodarm begynder ved Waal og fortsætter som Boven Merwede (øvre Merwede) – Nieuwe Merwede – Haringvliet. Beneden-Merwede forgrener sig nær Hardinxveld-Giessendam og fortsætter som Noord. Denne del af floden slår sig sammen med Lek nær landsbyen Kinderdijk og danner floden Nieuwe Maas, som så strømmer forbi Rotterdam og via Het Scheur og Nieuwe Waterweg til Nordsøen. Oude Maas forgrener sig nær Dordrecht, og længere nede møder den Nieuwe Maas og danner Het Scheur. Ruten følger Rhinens kilometrering (Rhinen-km).
 Den mellemste flodarm flyder gennem Nederrijn og Lek og flyder sammen med Noord og danner herved Neue Maas.
 Den nordligste flodarm bevarer navnet Ijssel, indtil den møder den tidligere bugt IJsselmeer, hvorfra den flyder gennem sluser ud i Nordsøen.
 Indtil St. Elizabeth oversvømmelsen 1421, hvor digerne brød sammen, flød Maas en smule længere mod syd for dens nutidige linje Merwede – Oude Maas mod Nordsøen. Fra 1421 til 1904 flød Maas (Meuse) og Waal allerede sammen ved Gornchem og dannede Merwede. For at skabe bedre beskyttelse mod oversvømmelser blev Maas (Meuse) skilt fra Waal med en sluse og blev ledt ud i et nyt løb, som blev kaldt "Bergse Mass", og herfra gennem Amer til den tidligere bugt Hollands Diep.
 Under Weichsel-istiden var så meget vand bundet som is i polaregnene, at havet lå ca. 100 m lavere end i dag, og den sydlige del af Nordsøen var tørlagt. På dette tidspunkt lå udmundingen af Rhinen nord for Doggerbanke, og Themsen var en biflod til Rhinen.
 Bifloder
 Bifloden Aare er den vandrigeste og den fjerdelængste biflod til Rhinen. Den afvander et stort område af Schweiz og bidrager med 560 m3/s, hvilket er mere, end hvad Rhinen selv bidrager med (470 m3/s). De øvrige vandrigeste bifloder er Maas (355 m3/s), Mosel (328 m3/s), Main (225 m3/s) og Neckar (145 m3/s).
 Bifloder med middelvandføring på mere end 40 m3/s:
 Efter Maas er de længste bifloder Mosel med 544 km (med Moselotte 558 km) og Main med 524 km (med Regnitz 553 km). Bifloder med en længde på mindst 200 km: Neckar, Aare, Lippe, Lahn, Ruhr og Ill (Alsace).
 Bifloder med en længde over 200 km:
 I tabellen er der medtaget alle bifloder, som har en længde på mindst 60 km eller har en vandstrøm på mindst 20 m3/s.
 * før Rhinen-km 0 (Konstanz)
 Større byer
 Ved Rhinen ligger 20 byer med mere end 100.000 indbyggere.
 En hel del er har været bosættelser under Romerriget som Basel, Strasbourg, Mainz, Koblenz, Bonn, Köln, Neuss, Nijmegen, Utrecht og Leiden. De er blandt de store byer og ligger alle på Rhinens venstre bred fra dengang Rhinen var grænsen til det romerske imperium. I de byer, som ligger på Rhinens højre bred: Karlsruhe, Mannheim, Wiesbaden og Düsseldorf er der bemærkelsesværdigt mange kongelige slotte.
 Mindre byer
 Blandt de betydeligste mindre byer (20.000–100.000 indbyggere) skal nævnes Basels Chur, Konstanz og Schaffhausen, på Oberrhein Kehl, Speyer, Worms og Ingelheim, på Mittelrhein Bingen, Andernach, Neuwied og Königswinter, på Niederrhein Wesseling, Dormagen, Meerbusch, Monheim, Wesel og Emmerich i deltaet Dordrecht, Deventer og Zwolle.
 Blandt de betydeligste byer under 20.000 indbyggere er Vaduz, Kreuzlingen, Stein am Rhein, Breisach am Rhein, Rüdesheim og Remagen.
 Geologi
 Rhinen opstod i Oligocæn-perioden for omkring 30 millioner år siden, hvor skiferbjergene blev nedbrudt mellem Brohl og Bonn, hvor havet lå på denne tid.
 I løbet af de næste par millioner år blev Rhinen langsomt udvidet mod nord i takt med at havet trak sig tilbage.
 Rhinen blev gentagne gange omkring 12.000 år f.Kr. ramt af indstrømmende lava fra Eifel. Selv i dag kan det forekomme, at man kan se gasbobler i flodlejet af Rhinen mellem Koblenz og Andernach. Vulkanologer kan ikke udelukke, at der igen kan komme vulkansk aktivitet ved Rhinen.
 Klima
 Højvande
 Langs Oberrhein har de tyske delstater Baden-Württemberg og Rheinland-Pfalz opsat diger for at forhindre oversvømmelser ved højvande. De nybyggede diger ved Ingelheim blev dog oversvømmet d. 16. januar 2011.
 Lavvande
 November 2011, vandstand i Koblenz d. 28. november: 0,38 m, i Kaub am 30. November: 0,47 m
 April/ maj 2011, 90-års laveste maj-vandstand (Köln): 1,25 m, historisk lavvande i Düsseldorf: 1,07 m
 Sept./okt. 2009 (lavvande i hele Rhinen), vandstand i Koblenz: 0,93 m
 September 2003 (lavvande i hele Rhinen), historisk lavvande i Kaub: 0,35 m; i Mainz 1,24 m; in Köln 0,80 m
 November 1997, vandstand i Koblenz: 0,87 m
 Oktober 1985, vandstand i Koblenz: 0,72 m
 Tørkesommeren 1976: ekstrem tørke med temperaturer op til 38° C., med udtørret land og udtørrede åer, førte til sidst til nødslagtning af kvæg på grund af vandmangel.
 December 1962 Oberrhein vandstand i Mainz: 1,17 m
 November 1947 Oberrhein, vandstand i Mainz: 1,10 m.
 Januar 1947, vandstand i Koblenz: 0,43 m
 Den lave vandstand i Koblenz den 4. december 2011 førte til fundet af 1,8 ton britisk mine.
 Isdække
 Tidligere var det ikke ualmindeligt, at Rhinen frøs helt eller delvist til. I vinteren 1783-1784 var der et pludseligt fald i temperaturen, som medførte store ødelæggelser. I 1929 var floden frosset til i næsten hele sin længde. Filmfotografen Georg Dengel fra Wiesbaden lavede en dokumentarfilm Der Rhein in Eisfesseln (Rhinen i islænker). Sidenhen har der været massivt isdække 1947, 1954, 1956 og 1962-63, men disse begivenheder er på grund af den stigende udledning af spildevand og varme fra det udledte kølevand fra atomkraftværker blevet stadig mere sjældne. I kolde vintre kan der dog opstå isdannelser i det hollandske område på grund af den lavere strømhastighed.
 På den tid, hvor der ikke fandtes køleskabe, blev isen pakket ind i halm og gemt i stenkældre. Når sommeren kom, blev isen solgt. Der var også festligheder, når hele landbyer besøgte hinanden ved at køre over Rhinens is.
 Miljø
 Fauna
 Der findes ikke en fuldstændig oversigt over faunaens udvikling over tid i og ved Rhinen. Men udretningen af flodløbene, dæmninger og udledninger af kemisk forurening, mere industri og øget befolkningstilvækst har alle bidraget til et fald i biodiversiteten. Siden begyndelsen af 1990'erne er det blevet bedre, men samtidig er der indført en række invasive arter som for eksempel ferskvandsmuslinger fra Asien af slægten Corbicula.
 Hvirvelløse dyr
 I Niederrhein var der et markant fald i antallet af arter fra 185 til kun 25 i 1971. Siden er det gået bedre, og i 2000 var man igen oppe på 130 forskellige arter. Heraf er 20 indførte arter, som har fået en dominerende rolle.
 Fisk
 I Rhinen findes 63 fiskearter, kun støren mangler. Alle fiskearter i Rhinen er spiselige. Efter etableringen af fisketrapper udenom stemmeværker (dæmninger) kan også vandrefisk som laks og ørreder nå frem til Oberrhein og dens bifloder, hvor de gyder. Den biologiske mangfoldighed i muslinger, snegle og insekter er steget, og nye invasive arter er naturaliseret.
 De største fiskebestande består af: skalle, smelt, esox (geddefamilien), europæisk malle, lampretter, stalling, karpe, døbel, ål, løje, aborre og brasen. Nye invasive arter er: solaborre og sandart og fra Donau broget sortehavskutling og sandkryber.
 Vandfugle
 Rhinen mellem Bodensøen og udløbet i Nordøen er et vigtigt raste- og overvintringsområde for vandfugle. Samtidig fungerer den som navigationslinje for trækfuglene.
 Vinterbestanden af vandfugle blev i år 2000 optalt til omkring to millioner fugle fordelt på 42 arter. De vigtigste arter var:
 Planteædende: Blishøne, Blisgås og Gråand
 Muslingeædende: Trold- og Taffeland
 Fiskeædende: Toppet lappedykker og Skarv, under fem procent af den samlede bestand.
 Biotoper
 Vandløb
 Floddale
 Sump og sivskove
 Overdrev
 Hede
 Mangrove
 Forurening
 I følge det tyske nationale miljøagentur, som foretager målinger af Rhinens vandkvalitet, er forureningen siden 1960 gradvist faldet i alle årene. Dette skyldes dels det systematiske arbejde med at bygge rensningsanlæg og på den anden side arbejdet med at begrænse udledningen af spildevand og tungmetaller fra de industrielle og kemiske anlæg langs Rhinen.
 Mineralminerne i Vogeserne udleder stadig en stor del uanvendelige salte i Rhinen. Byrådet i Amsterdam forsøger at standse disse udledninger gennem en retssag i Strasbourg. Selv om der igen lever omkring 63 fiskearter i Rhinen, vil man fortsat arbejde for at begrænse forureningen. Trods den betydelige reduktion af vandforureningen udledes der stadig for høje mængder af tungmetaller og kemikalier, også pesticider til Nordsøen. Værdierne i tabellen refererer til målepunktet Bimmen på Niederrhein. Disse tal kommer fra den Internationale Kommission for beskyttelse af Rhinen. Kommissionen blev etableret i 1950.
 Den 1. november 1986 brændte 1.300 tons kemikalier ved en storbrand i en lagerbygning, der tilhørte selskabet Sandoz (nu en del af Novartis), i industriområdet Schweizerhalle ved Basel. Branden medførte store udledninger af kemikalier (især fosfater og kviksølvforbindelser), som ødelagde en stor del af dyre- og plantelivet. Efter branden døde dyre- og plantelivet på lange strækninger af Rhinen, men i de følgende måneder og år blev bestanden delvist genoprettet.
 Mikroplast
 Basel Universitet undersøgte Rhinen for forurening af mikroplast i 2015. De målte koncentrationer var i gennemsnit 892.777 partikler pr. kvadratkilometer, hvilket er den højest målte koncentration i verden. Mellem Basel og Mainz blev der målt 202.900 partikler / km2, men i Rhein-Ruhr var tallet ti gange højere med et gennemsnit på 2,3 millioner partikler / km2.
 Den højeste måling var dog ved den hollandske grænse ved Rees, hvor der var 3,9 millioner partikler / km2.
 Samlet set kan man beregne, at Rhinen udleder 191 millioner partikler / km2, omkring ti tons om året til Nordsøen.
 Drikkevand
 Mange byer udvinder renset drikkevand direkte fra Rhinen. Vandværket Koblenz-Oberwerth forsyner Koblenz, mens vandværket på Rhin-øen Petersaue forsyner Mainz. Holland er især afhængig af drikkevandsudvinding. En anden metode er at anvende et system af injektionsbrønde, hvor vand pumpes ned i de lavere lag og hermed får grundvandet til at stige, og hertil et stort antal indvindingsbrønde, hvor grundvandet pumpes op. Det anvendes på vandværket Schierstein, som forsyner Wiesbaden.
 For at kunne reagere hurtigt i tilfælde af ulykker, hvor Rhinen forurenes af farlige stoffer, er der syv internationale alarmcentraler mellem Basel og Arnhem. Ved hjælp af en matematisk simuleringsmodel kan de beregne udbredelseshastigheden af en bølge af forurening.
 Økonomisk anvendelse
 Vin og vinkultur
 Vin karakteriser naturen og kulturen ved Rhinen. Landskabsnavne som Rheingau, Rheinhessen eller Kaiserstuhl (Baden) er også navne på vinregioner. Særligt vanskeligt er det at dyrke vinen på de stejle vinmarker ved Mittelrhein. Mange steder var ikke muligt at indføre maskinbrug. Men da vinen er specielt god på de stejle, glatte skråninger, er det umagen værd, selvom det kræver en større indsats. Vinproduktionen har en stor økonomisk betydning for regionen.
 Kraftværker
 Vandkraftværker
 Ved Rhinens udspring ligger magasinkraftværkerne Hinterrhein og Vorderrhein med flere vandreservoirer. Fra Alpenrhein til midt på Oberrhein er der er mange flodkraftværker .
 Alpenrhein: Flodkraftværket Reichenau.
 Hochrhein: Flodkraftværkerne Schaffhausen – Neuhausen – Rheinau – Eglisau-Glattfelden – Reckingen – Albbruck-Dogern – Laufenburg – Säckingen – Ryburg-Schwörstadt – Rheinfelden (gamle og nye Rheinfelden) – Augst / Wyhlen – Birsfelden.
 Oberrhein med Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal): Flodkraftværkerne Kembs – Ottmarsheim – Fessenheim – Vogelgrun – Marckolsheim – Rhinau – Gerstheim – Strassburg – Rheinau-Gambsheim – Iffezheim.
 Stenkulskraftværker
 Kulkraftværkerne forbrænder stenkul, og værkerne nedkøles med kølevand fra Rhinen.
 Ved Oberrhein ligger de store kulkraftværker "Rheinhafen-Dampfkraftwerk Karlsruhe" i Karlsruhe og "Grosskraftwerk Mannheim". På Niederrhein ligger kulkraftværker i Walsum og Voerde og det nu nedlagte kulkraftværk Reisholz (1908-1966), som i 1918 var det største stenkulsfyrede kraftværk i verden.
 Atomkraftværker
 Dodewaard (NL)
 Hollands første atomkraftværk Dodewaard (Rhinen-km 900) havde en effekt på 58 MW. Værket er fra 1967, og det blev lukket ned i 1997.
 Biblis (D)
 De to reaktorer på det tyske atomkraftværk Biblis (Rhinen-km 455) havde en samlet effekt på 2.525 Megawatt. Opførelsen kostede 10 milliarder kr., og reaktorerne blev sat i drift 1975 og 1977. Vandet fra Rhinen blev brugt til at køle reaktoren ned, men samtidg var der opført to køletårne, som kunne aktiveres, hvis det blev nødvendigt. Efter nedsmeltningen af det japanske atomkraftværk Fukushima den 11. marts 2011, besluttede man en uge senere, d. 18. marts 2011, midlertidig at lukke Biblis i tre måneder. Efterfølgende blev lukningen permanent. Værket er nu ved at blive lukket ned.
 Philippsburg (D)
 Atomkraftværket Philippsburg (Rhinen-km 389) blev planlagt 1969 og består af to blokke. Blok 1 med 968 Megawatt blev sat i drift 1980, men blev lukket ned i marts 2011 efter ulykken på Fukushima værket i Japan. Blok 2 med 1.460 Megawatt blev sat i drift 1985 og er fortsat i drift. Reaktoren køles delvist med vand fra Rhinen. Regeringen har planlagt lukning fra 2019 som led i sin beslutning fra 2011 om at blive uafhængig af atomkraftværker.
 Mülheim-Kärlich (D)
 Atomkraftværket Mülheim-Kärlich (Rhinen-km 604) blev påbegyndt i 1975. Værket havde en effekt på 1.302 megawatt og et 162 meter højt køletårn. Det var en 4. generations trykvandsreaktor, hvor moderator og kølemiddel består af almindeligt vand under højt tryk. Det høje tryk gør, at vandet ikke koger. Dette er den almindeligste reaktortype i verden. Opførelsen kostede 30 milliarder kr., og det blev sat i drift d. 1. marts 1986, men allerede d. 9. september 1988, efter kun 21⁄2 år, blev driften indstillet, fordi byggetilladelsen ikke var lovlig, da man ikke havde taget hensyn til, at værket lå i et område med risiko for jordskælv. Sagen blev endelig afgjort 1998 ved højesteretten i Berlin. Værket er nu ved at blive revet ned. Det vil koste 5 milliarder kr. og forventes afsluttet i midten af 2020.
 Fessenheim (F)
 Atomkraftværket Fessenheim (Rhinen-km 210) er Frankrigs ældste atomkraftværk, som stadig er i drift.
 Det ligger på vestsiden af Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal) og har to trykvandsreaktorer med en samlet effekt på 1.760 megawatt. Atomkraftværket har ingen køletårne og er således afhængig af kølevandet fra kanalen. Det medfører en opvarmning af Rhinens vand. I sommeren 2003 måltes en temperaturstigning på 1,7 °C.
 Efter François Hollande vandt det franske præsidentvalg 2012, gav han ordre til, at værket i 2016 skulle lukkes.
 Leibstadt (CH)
 Atomkraftværk Leibstadt (Rhinen-km 107) ligger ved Waldshut-Tiengen i Schweiz. Den har en reaktor med en effekt på 1.220 Megawatt og et 144 meter højt køletårn. Opførelsen startede 1974, og den blev koblet på nettet d. 15. december 1984. Oprindeligt var det planen at bruge kølevand fra Rhinen, men det forhindrede en domstol, så i stedet blev køletårnet opført. Atomkraftværket er det største i Schweiz.
 Transport
 Rhinen er på lange strækninger vandvej, som på begge sider har jernbaner og motorveje. Den har derfor spillet en vigtig rolle i opbygningen af industribyerne Köln, Koblenz, Mainz, Ludwigshafen, Mannheim, Karlsruhe, Strasbourg og Basel.
 Floden er en billig transportvej for både råvarer og færdigprodukter. Det har været en vigtig konkurrenceparameter for olieraffinaderier, petrokemiske virksomheder, plastindustrien, jernindustrien og kemiske virksomheder. Transportmængden var i 2005 på 236.765 millioner tons.
 Trafik
 Rhinen er sejlbar for større skibe fra Basel til udmundingen i deltaet. Fra Breisach til kort før Basel ledes skibstrafikken gennem den franske kanal Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal). Fladbundede skibe, som kan passere under Mittlere Brücke i Basel, kan sejle videre til havnen i Rheinfelden. Da regnmængderne i Rhinens afvandingsområde er meget regelmæssige, er det generelt muligt at sejle året rundt uden problemer på hele strækningen.
 På Oberrhein mellem Mannheim og Iffezheim kan det være nødvendigt at tage lods ombord. Ovenfor Rheinfalls er der spærret for skibstrafik ved broen i Neuhausen am Rheinfall for hver vandvej. I sommermånederne kan man sejle fra broen over Rhinen i Schaffhausen og op til Bodensøen. Opstrøms fra Stein am Rhein er Rhinen ikke reguleret, og det er derfor vandstanden, der afgør, om den er sejlbar.
 Skibsfart
 Sejlads på Rhinen og dens bifloder har en lang tradition, som blev skabt længe før nutidens vigtige økonomiske og industrielle centre blev forbundet af floden. I dag er Rhinen en af de travleste vandveje i verden.
 Efter Wienerkongressen stiftede landene omkring Rhinen på et møde i Mainz 1816 en kommission, som senere kom til at hedde "Centralkommissionen for sejlads på Rhinen". Opgaven var at udarbejde et fælles regelsæt for sejlads på Rhinen på ruten fra Basel til Nordsøen. Det første regelsæt af 31. marts 1831 (Mainzer loven) garanterede fri sejlads til det åbne hav, afskaffede nogle særregler på strækningen mellem Köln og Mainz, og endelig blev de tilgrænsende lande forpligtiget til at fjerne hindringer for sejladsen. Fra 1817 rettede man Oberrhein ud, så der blev bedre sejlmuligheder. Det reviderede regelsæt fra 17. oktober 1868 (Mannheim-konventionen) fastlagde de stadig gældende principper for sejlads på Rhinen. Samtidig vedtog man, at sejladsen skulle være fritaget for skatter og afgifter. Schweiz, Frankrig, Tyskland, Holland og Belgien er repræsenteret i Centralkommissionen, som siden 1920 har haft hovedsæde i Strasbourg.
 De deltagende lande har indarbejdet regelsættet i deres nationale lovgivning. Håndhævelsen af reglerne varetages af de enkelte landes politimyndigheder. I Tyskland ligger ansvaret hos de enkelte delstater, som har deres eget maritime politi.
 Tyskland og Frankrig er blevet enige om at samarbejde om udførelsen af de maritime politiopgaver på Oberrhein. Aftalen blev oprettet i 10. november 2000. Det fransk-tyske maritime politi blev oprettet 2012 og har hjemsted i Kehl og lokalkontorer i Gambsheim og Vogelgrun. De har blandede besætninger på patruljefartøjerne.
 Tysklands nationale vandveje
 Hele den tyske del af Rhinen er betegnet som en national vandvej (Bundeswasserstraße). Fra Basel til Breisach følger skibstrafikken den franske Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal).
 Kanalforbindelser
 Rhinen har kanalforbindelser til andre floder.:
 Mulhouse kanalen (Canal de Mulhouse) begynder nord for Basel ved Kembs i Grand Canal d'Alsace (Rheinseitenkanal) og møder i Mulhouse Canal du Rhône au Rhin, men kanalen er kun interessant for turister.
 Marne-Rhinen kanalen (Canal de la Marne au Rhin) forbinder Rhinen fra Strasbourg til Vitry-le-François ved Marne, hvorfra man kan sejle videre til Seinen og Paris. Undervejs på de 313 km er der 4 tunneller og 154 sluser, så kanalen er kun egnet til sportsbåde og små skibe op til 38,5 meters længde og 5,05 meters bredde.
 Gennem floden Main og videre ad Main-Donau-Kanalen til Donau er den korteste sejlrute fra Nordsøen til Sortehavet. Kanalen blev indviet i 1992, og der er 16 sluser på de 171 km.
 Fra Rhinen ved Duisburg er der forbindelse gennem Rhein-Herne-Kanal og videre fra Wesel gennem Wesel-Datteln-Kanal til Ems hvor man når Dortmund-Ems-Kanal. Herfra kan man sejle videre ad den vigtige Vest-Øst-Forbindelse Mittellandkanalen gennem den Nordtyske Slette til Weser, Elbe og Oder.
 Fra Venlo ved Maas til Rhinen ved Rheinberg påbegyndtes kanalen Fossa Eugeniana i 1626, men den blev aldrig færdig.
 Napoleon 1. af Frankrig gjorde 1809 et nyt forsøg på at skabe forbindelse fra Maas til Rhinen. Hans projekt, Nordkanal, startede ved Grimlinghausen ved Rhinen via Neuss) til Venlo ved Maas, men også dette projekt blev opgivet.
 I Nijmegen ved (Rhinen-km 887,1) starter Maas-Waalkanaal.
 Ved Tiel (Rhinen-km 913,5) er der forbindelse fra Waal til Amsterdam gennem Amsterdam-Rijnkanaal fra 1952. Kanalen er 72 km lang og har tre sluser. Undervejs passeres Utrecht.
 Ved Rhinen-km 926,1 er der en forbindelse til Maas gennem kanalen Kanaal van St. Andries.
 Ved Woudrichem (Rhinen-km 952,5) er sejlruten til Afgedamde Maas (den inddæmmede Maas).
 Ved Gorinchem (Rhinen-km 955,5) er der forbindelse gennem Merwedekanaal til Amsterdam-Rijnkanaal.
 Desuden er der nogle urealiserede kanalprojekter i Alperne, som skulle have forbundet Rhinen med floderne Rhône eller Po.
 Vandstandsmålinger
 Vandstanden måles ved målestationer langs Rhinen, og de målte værdier overføres elektronisk til det Tyske Institut for Hydrologi i Koblenz. De vigtigste målestationer, der måler vandstanden på Rhinen, ligger ved Duisburg-Ruhrort, Kaub og Karlsruhe-Maxau. Duisburg er afgørende for ruten til Koblenz og Kaub, mens Karlsruhe-Maxau er vigtig for de sydlige dele af Rhinen. Ved lavvande er vandstandsmålingerne vigtige for at kunne beregne hvor meget last, der kan medbringes. Der beregnes også et fragttillæg ved lavvande. Ved højvande kan broerne være umulige at komme under.
 For alle målestationerne er der fastlagt to højvandsmærker I og II. Når vandet når højvandsmærke I, så er der hastighedsbegrænsninger, mens floden lukkes for trafik når højvandsmærke II nås.
 Krydsninger af Rhinen
 Broer
 Broerne langs Rhinen sætter deres eget præg på floden. Den første bro opførte Julius Cæsar 53 år f.Kr. ved Urmitz. Romerne anvendte materialerne sten eller træ på samme måde som senere brobyggere i Middelalderen og Tidlig moderne tid. Romertidens broer lå ved Bad Zurzach, Stein am Rhein, Kaiseraugst, Breisach am Rhein, Strasbourg, Mainz, Koblenz og Köln.
 I midten af det 19. århundrede var der nedenfor Basel udelukkende pontonbroer over Rhinen. Broerne kunne åbnes, således at skibe og de store tømmerflådninger kunne passere.
 Industrialiseringen skabte behov for mere trafik, og samtidig kom der nye brobygningsmaterialer og -teknikker. Derfor blev der i anden halvdel af det 19. århundrede og i begyndelsen af det 20. århundrede bygget flere nye broer. Det var først og fremmest jernbanebroen Hohenzollernbrücke i Köln, som på grund af sin størrelse og materiale i stål satte nye normer for brobygningen. Men militære aspekter spillede også en rolle, for eksempel Ludendorff Broen mellem Remagen og Erpel, som blev anlagt under 1. verdenskrig 1916-19, og som senere spillede en væsentlig rolle for de amerikanske styrker under 2. verdenskrig.
 I anden halvdel af det 20. århundrede blev der opført talrige vejbroer og motorvejsbroer, som blev bygget i beton. I begyndelsen af det 21. århundrede begyndte man at opføre broer udelukkende for fodgængere og cyklister som for eksempel Passerelle des Deux Rives mellem Strasbourg og Kehl.
 Færger
 Udover broerne spillede færger af forskellige størrelser en vigtig rolle. I det 19. århundrede var de fleste færger af typen kabelfærge, som anvendte vandstrømmen i Rhinen som drivkraft. Færgerne var fastgjort med et kabel til et andet kabel, der var spændt ud over Rhinen i stor højde. Ved at dreje båden op mod strømmen blev den skubbet over til den anden side. I dag er der kun to sådanne færger tilbage ved Basel og ved Plittersdorf nær Rastatt, som mest har turistmæssig betydning. Først i det 19. århundrede blev de fleste færger erstattet af først dampfærger og senere af motorfærger.
 I Oberes Mittelrheintal findes der ingen broer, men kun færger mellem Wiesbaden og Koblenz, en strækning på 80 Rhinen-km. Mellem Neuwied og Bonn er der 40 Rhinen-km, hvor man kun kan krydse Rhinen med færge. På Oberrhein mellem Worms und Mainz er der 50 Rhinen-km uden vejbro, men med to bilfærger.
 Svævebaner
 Der er to svævebaner over Rhinen. Svævebanen ved Köln går fra byens zoologiske have over Rhinen. Den blev bygget 1957 i forbindelse med den årlige nationale haveudstilling.
 I Koblenz blev svævebanen oprettet 2011 i forbindelse med den nationale haveudstilling. Man ønskede både at skabe en attraktion og samtidig at få en miljøvenlig transport mellem parken ved Deutsches Eck og borganlægget Ehrenbreitstein. Med en længde på 890 meter er det den længste tyske svævebane af sin art nord for Alperne. UNESCO optog den "Romantiske Rhin" på Verdensarvslisten i 2002. Svævebanen bragte nu denne godkendelse i fare, men på den 37. samling i World Heritage udvalget i Phnom Penh den 19. juni 2013 besluttedes det at tillade driften af svævebanen frem til 2026.
 Havne
 Ved Rhinens udmunding ligger Rotterdam Havn, som er en af verdens største. Den har nydt godt af industrialiseringen langs Rhinen, som har medført større godsmængder især fra Ruhr-området. Blandt de syv største flodhavne i Tyskland ligger de seks langs Rhinen. Duisburg-Ruhrorter Havn er den største flodhavn i Europa. Herefter kommer Köln, Ludwigshafen, Neuss, Mannheim und Karlsruhe. Port Autonome de Strasbourg er den næststørste flodhavn i Frankrig. Havnen i Basel (Schweizerische Rheinhäfen) er det vigtigste knudepunkt for Schweizs import og eksport af varer og gods.
 Afstandsmarkering (Rhinen-km)
 Allerede i 1806 begyndte Johann Gottfried Tulla, lederen af anlægsarbejder ved Rhinen i Baden, at tegne et sammenhængende kort over Rhinen. Fra 1826 blev Rhinen rettet ud og forkortet med 81 km mellem Basel og Bingen. Fra 1839 blev der udgivet årlige rapporter om opmålingen. Man opsatte markeringssten for hver ti km i 1863. Men de enkelte strækninger havde hver deres eget udgangspunkt for opmålingen.
 Den nugældende afstandsmarkering af Rhinen for Schweiz, Tyskland og Holland trådte i kraft 1. april 1939. Afstanden beregnes fra rhinenbroen i Konstanz og slutter vest for Hoek van Holland ved Rhinen-km 1.036,20. Afstandsmarkeringen anvendes af alle myndigheder.
 Fra Rhinen-km 867 ved Millingen i Holland fortsætter kilometerafmærkningen på de tre flodarme Waal, Nederrijn og IJssel.
 De enkelte lande har opsat afstandsmarkeringer for hver Rhinen-km. På de hollandske ruter anvendes plader med hvide tal på en sort baggrund på begge flodsider, men kun for hver hele kilometer. I Tyskland har man suppleret markering af de halve Rhinen-km med fire hektometer markeringer til hver side. For at undgå at skulle flytte alle disse markeringer hver gang, der sker en ændring i flodens løb, har man aftalt en afvigelsesliste. F.eks. er flodløbet nu 400 meter kortere mellem Rhinen-km 22 og 23 ved Stein am Rhein, og 365 meter kortere mellem Rhinen-km 436 og 437 ved Roxheim, og endelig er floden 475 m kortere mellem Rhinen-km 529 og 530 ved Bingen. I alt er floden således 1,25 km kortere and Rhinen-km angiver ved flodens udmunding.
 Tømmerflåder
 Indtil midten af det 20. århundrede var der regelmæssigt tømmerflådning af brænde og tømmer, hovedsageligt fra Schwarzwald. Ved Koblenz var tømmerflåderne op til 400 meter lange og op til 80 meter brede og bemandet med op til 500 flådedrenge. Syd for Koblenz var tømmerflåderne mindre. Jernbanens indtog og stigningen i skibsfarten betød, at tømmerflådningen blev sjældnere, indtil den 1967 blev helt indstillet.
 Der var også tømmerflåder fra Kanton Graubünden til Bodensøen. Fra 1291 blev Alpenrhein betragtet som en hovedfærdselsåre, som alle kunne benytte. Handlende anvendte flåder til at transportere de varer, som de solgte undervejs, for det meste var det brænde eller forarbejdet træ.
 Kultur
 Parker
 Langs Rhinens bredder ligger en række parkanlæg. Den første tyske kejserinde Augusta af Sachsen-Weimar-Eisenach, gift med kejser Wilhelm 1. af Tyskland anlagde 1856 en park ved Rhinens bred i Koblenz. Senere blev parken udvidet til en længde på 3,5 km. Parken blev 2011 grundigt restaureret i forbindelse med den nationale, tyske haveudstilling.
 I Bingen anlagdes ligeledes et parkanlæg 2008 i forbindelse med en haveudstilling. I Köln anlagde man 1957 tilsvarende parkanlæg af samme årsag. Bonn inddrog enge og landbrugsjord og anlagde et 160 ha parkanlæg, da man afholdt haveudstillingen 1979. I dag fungerer det som et rekreativt område og bruges til store begivenheder såsom udendørs koncerter, festivaler og loppemarkeder.
 Romantik
 Rhinens legender omfatter riddere, drager, ensomme jomfruer på høje klipper (Lorelei), hensynsløse skippere på forulykkede skibe samt flittige dværge og nisser. Der indgår endvidere et par sange samt nogle slotte, som for eksempel Stolzenfels Slot i Koblenz eller Haut Koenigsbourg i Alsace. En af de mest berømte legender er Nibelungenlied, et heltekvad, som handler om ødelæggelsen af burgundernes første kongedømme omkring Worms, fremkaldt af den romerske hærfører Aëtius i 436.
 Der er en lang række sange, som forbindes med den romantiske Rhinen. Repertoiret spænder fra drikkeviser som „Einmal am Rhein“ af lyrikeren Willi Ostermann og patriotiske sange fra det 19. århundrede (som for eksempel „Zwischen Frankreich und dem Böhmerwald“ af August Heinrich Hoffmann von Fallersleben, kendt fra "Sur, Sur, Sur, lille bi omkring") til den nationalistiske "Die Wacht am Rhein" af Max Schneckenburger. Blandt de mest berømte rhinsange er Lorelei-sangen "Ich weiß nicht, was soll es bedeuten" (Jeg ved ikke, hvad det skal betyde) af Heinrich Heine.
 På grund af dens betydning i forhold til andre tyske floder er Rhinen også blevet forgudet med tilnavnet "Far Rhinen".
 UNESCOs Verdensarvsliste
 Kulturlandskabet Mittelrhein ved floden Rhinen som er Rhindalen mellem Bingen/am Rhein og Koblenz blev medtaget på listen over UNESCOs Verdensarvsliste den 27. juni 2002. Området strækker sig over en længde på 67 km langs Rhinens løb gennem skiferbjergene.
 Diverse
 På Namedyer Werth, en halvø i Rhinen ved Andernach, finder man Geysir Andernach, som er den højeste koldtvandsgeyser i verden.
 I 1966 svømmede en hvidhval op gennem Rhinen til Bonn, hvor den vendte om og fortsatte tilbage ud i Nordsøen. Turen tog en måneds tid, og hvalen fik sit eget kælenavn "Rhinens Moby Dick''.
 På et skilt ved Rhinens udspring ved Tomasee stod der fejlagtigt, at Rhinen havde en længde på 1.320 km og ikke 1230 km. Formodentlig en tastfejl, da skiltet blev lavet. Det betød imidlertid, at der i årtier stod en forkert længde (1.320 km) på Rhinen i leksika, lærebøger og officielle opslagsbøger.
 Klaus Pechstein fra Linz am Rhein svømmede 1969 gennem hele Rhinen, fra kilderne i Schweiz til Nordsøen i tiden 260 timer (30 dage). Ernst Bromeis fra Schweiz mislykkedes, da han 2012 forsøgte at slå rekorden.
 Kemiprofessor Andreas Fath fra Furtwanger svømmede 2014 fra Rhinens udspring til Nordsøen for at få opmærksomhed og støtte til sit arbejde med at begrænse forureningen af Rhinen.
 I juli 2010 tilbagelagde schweizeren Corrado Filipponi den 1.161 km lange strækning fra Chur til Rhinens udmunding ved Hoek van Holland med en kajak på rekordtiden 7 dage, 10 timer og 16 minutter.
 Noter
 Eksterne henvisninger
 Rhinen på Den store danske – Gyldendals åbne encyklopædi


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.9.2006
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 224/43
 Postanowienie Sądu Pierwszej Instancji z dnia 7 lipca 2006 r. — Juchem i in. przeciwko Parlamentowi Europejskiemu i Radzie
 (Sprawa T-321/03) (1)
 (Skarga odszkodowawcza - Odpowiedzialność pozaumowna - Wprowadzanie do obrotu mieszanek pasz dla zwierząt - Rzeczywisty charakter szkody)
 (2006/C 224/92)
 Język postępowania: francuski
 Strony
 Strona skarżąca: Juchem GmbH (Eppelborn, Niemcy) oraz 223 innych skarżących, których nazwy znajdują się w załączniku do postanowienia (przedstawiciele: D.Waelbroeck i N. Rampal, adwokaci)
 Strona pozwana: Parlament Europejski (przedstawiciele: E. Waldherr i M. Moore, pełnomocnicy) oraz Rada Unii Europejskiej (przedstawiciele: początkowo M. Balta i F. Ruggeri Laderchi, następnie M. Balta i Z. Kupčová, pełnomocnicy)
 Interwenienci popierający żądania strony pozwanej: Republika Federalna Niemiec (przedstawiciele: W.-D. Plessing i M. Lumma, pełnomocnicy) oraz Komisja Wspólnot Europejskich (przedstawiciele: A. Bordes i B. Doherty, pełnomocnicy)
 Przedmiot
 Żądanie naprawienia szkody rzekomo poniesionej przez skarżącego ze względu na dyrektywę 2002/2/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 28 stycznia 2002 r. zmieniającą dyrektywę Rady 79/373/EWG w sprawie obrotu mieszankami paszowymi i uchylająca dyrektywę Komisji 91/357/EWG (Dz.U. L 63, str. 23)
 Sentencja
 1)
 Skarga zostaje oddalona.
 2)
 Skarżący pokrywają własne koszty oraz koszty poniesione przez Parlament i Radę.
 3)
 Republika Federalna Niemiec i Komisja pokrywają własne koszty.
 (1) Dz.U. C 275 z 15.11.2003


type: legislation

text:
 19.2.2021
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 L 58/15
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2021/253 DELLA COMMISSIONE
 del 17 febbraio 2021
 che modifica il regolamento (CE) n. 314/2004 del Consiglio relativo a misure restrittive in considerazione della situazione nello Zimbabwe
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (CE) n. 314/2004 del Consiglio, del 19 febbraio 2004, relativo a misure restrittive in considerazione della situazione nello Zimbabwe (1), in particolare l’articolo 11, lettera b),
 considerando quanto segue:
 (1)
 La decisione 2011/101/PESC del Consiglio (2) identifica le persone ed entità alle quali si applicano le misure restrittive di cui agli articoli 4 e 5 di detta decisione.
 (2)
 Il regolamento (CE) n. 314/2004 attua la suddetta decisione nella misura in cui è necessaria un’azione a livello dell’Unione. In particolare, all’allegato III del regolamento (CE) n. 314/2004 figura l’elenco delle persone e delle entità a cui si applica il congelamento dei fondi e delle risorse economiche a norma del medesimo regolamento.
 (3)
 In data 18 febbraio 2021 il Consiglio ha adottato la decisione (PESC) 2021/258 (3) che modifica le voci relative a due persone dell’elenco e depenna una persona dall’elenco delle persone ed entità soggette a misure restrittive.
 (4)
 È pertanto opportuno modificare di conseguenza l’allegato III del regolamento (CE) n. 314/2004,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 L’allegato III del regolamento (CE) n. 314/2004 è modificato conformemente all’allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile negli Stati membri conformemente ai trattati.
 Fatto a Bruxelles, il 17 febbraio 2021
 Per la Commissione
 A nome della presidente
 Direttore generale
 Direzione generale della Stabilità finanziaria, dei servizi finanziari e dell’Unione dei mercati dei capitali
 (1) GU L 55 del 24.2.2004, pag. 1.
 (2) Decisione 2011/101/PESC del Consiglio, del 15 febbraio 2011, concernente misure restrittive in considerazione della situazione nello Zimbabwe (GU L 42 del 16.2.2011, pag. 6).
 (3) Decisione (PESC) 2021/258 del Consiglio, del 18 febbraio 2021, che modifica la decisione 2011/101/PESC concernente misure restrittive in considerazione della situazione nello Zimbabwe (cfr. pag. 51 della presente Gazzetta ufficiale).
 ALLEGATO
 L’allegato III, sezione I, del regolamento (CE) n. 314/2004 del Consiglio è così modificato:
 (1)
 le voci relative alle persone elencate in appresso sono sostituite dalle seguenti:
 «5)
 CHIWENGA, Constantine
 Vicepresidente
 Ex comandante delle forze di difesa dello Zimbabwe, generale in pensione, data di nascita 25.8.1956
 Passaporto AD000263
 ID 63-327568M80
 Vicepresidente ed ex comandante delle forze di difesa dello Zimbabwe. Membro del comando congiunto delle operazioni e complice nell’elaborazione o nella direzione della politica statale di repressione. Ha usato l’esercito per impossessarsi di aziende agricole. Durante le elezioni del 2008 è stato il principale artefice delle violenze associate al processo del ballottaggio delle elezioni presidenziali.»
 «7)
 SIBANDA, Phillip Valerio (alias Valentine)
 Comandante delle forze di difesa dello Zimbabwe
 Ex comandante dell’esercito nazionale dello Zimbabwe, generale, data di nascita 25.8.1956 o 24.12.1954
 ID 63-357671H26
 Comandante delle forze di difesa dello Zimbabwe ed ex comandante dell’esercito nazionale dello Zimbabwe. Alto responsabile dell’esercito, compromesso con il governo e complice nell’elaborazione o nella direzione della politica statale di oppressione.»;
 (2)
 la voce seguente è soppressa:
 «6)
 Shiri, Perence (alias Bigboy) Samson Chikerema
 Generale di squadra aerea
 Data di nascita 1.11.1955
 ID 29-098876M18
 Alto ufficiale e membro del comando operativo congiunto ZANU-PF, complice nell’elaborazione o nella direzione della politica statale di oppressione. Coinvolto nelle violenze politiche, fra l’altro durante le elezioni del 2008 nel Mashonaland occidentale e a Chiadzwa.».


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 11992M/PRO/SEBC/02
 Treaty on European Union - Protocol on the statute of the european system of central banks and of the European Central Bank - Chapter II: Objectifs and tasks of the ESCB - Article 2: Objectifs
 Official Journal C 191 , 29/07/1992 P. 0069
 Article 2 Objectives In accordance with Article 105(1) of this Treaty, the primary objective of the ESCB shall be to maintain price stability. Without prejudice to the objective of price stability, it shall support the general economic policies in the Community with a view to contributing to the achievement of the objectives of the Community as laid down in Article 2 of this Treaty. The ESCB shall act in accordance with the principle of an open market economy with free competition, favouring an efficient allocation of resources, and in compliance with the principles set out in Article 3a of this Treaty.


text:
 Avis juridique important
 |
 22003D0003
 Decisione del Comitato misto SEE n. 3/2003, del 31 gennaio 2003, che modifica l'allegato I (questioni veterinarie e fitosanitarie) dell'accordo SEE
 Gazzetta ufficiale n. L 094 del 10/04/2003 pag. 0047 - 0048
 Decisione del Comitato misto SEEn. 3/2003del 31 gennaio 2003che modifica l'allegato I (questioni veterinarie e fitosanitarie) dell'accordo SEEIL COMITATO MISTO SEE,visto l'accordo sullo Spazio economico europeo, modificato dal protocollo che adegua l'accordo sullo Spazio economico europeo (in prosieguo: "l'accordo"), in particolare l'articolo 98,considerando quanto segue:(1) L'allegato I dell'accordo è stato modificato dalla decisione n. 158/2002 del Comitato misto SEE del 6 dicembre 2002(1).(2) Occorre integrare nell'accordo la decisione 2001/897/CE della Commissione, del 12 dicembre 2001, recante disposizioni per l'esecuzione di prove ed analisi comparative comunitarie sulle sementi e sui materiali di moltiplicazione di taluni vegetali a norma delle direttive 66/400/CEE, 66/401/CEE, 66/402/CEE, 66/403/CEE, 68/193/CEE, 69/208/CEE, 70/458/CEE e 92/33/CEE del Consiglio(2).(3) Occorre integrare nell'accordo la decisione 2002/280/CE della Commissione, del 15 aprile 2002, che modifica la decisione 98/320/CE relativa all'organizzazione di un esperimento temporaneo di campionamento e controllo delle sementi in base alle direttive 66/400/CEE, 66/401/CEE, 66/402/CEE e 69/208/CEE del Consiglio(3).(4) Occorre integrare nell'accordo la decisione 2002/454/CE della Commissione, del 12 giugno 2002, che organizza un esperimento temporaneo riguardante l'aumento del peso massimo ammesso per un lotto di talune sementi di piante foraggere a norma della direttiva 66/401/CEE del Consiglio(4),DECIDE:Articolo 1La parte 2 del capitolo III dell'allegato I dell'accordo è modificata come segue:1) al punto 15 (decisione 98/320/CE della Commissione) è aggiunto il seguente testo:", modificata da- 32002 D 0280: Decisione 2002/280/CE della Commissione, del 15 aprile 2002 (GU L 99 del 16.4.2002, pag. 22).";2) dopo il punto 18 [regolamento (CE) n. 930/2000 della Commissione] sono inseriti i punti seguenti:"19. 32001 D 0897: Decisione 2001/897/CE della Commissione, del 12 dicembre 2001, recante disposizioni per l'esecuzione di prove ed analisi comparative comunitarie sulle sementi e sui materiali di moltiplicazione di taluni vegetali a norma delle direttive 66/400/CEE, 66/401/CEE, 66/402/CEE, 66/403/CEE, 68/193/CEE, 69/208/CEE, 70/458/CEE e 92/33/CEE del Consiglio (GU L 331 del 15.12.2001, pag. 97).Ai fini del presente accordo, le disposizioni della decisione si intendono adattate come in appresso:I riferimenti ad altri atti nella decisione sono considerati pertinenti nella misura e nella forma in cui tali atti sono integrati nell'accordo.20. 32002 D 0454: Decisione 2002/454/CE della Commissione, del 12 giugno 2002, che organizza un esperimento temporaneo riguardante l'aumento del peso massimo ammesso per un lotto di talune sementi di piante foraggere a norma della direttiva 66/401/CEE del Consiglio (GU L 155 del 14.6.2002, pag. 57).".Articolo 2I testi delle decisioni 2001/897/CE, 2002/280/CE e 2002/454/CE nelle lingue islandese e norvegese, da pubblicare nel supplemento SEE della Gazzetta ufficiale dell'Unione europea, fanno fede.Articolo 3La presente decisione entra in vigore il 1o febbraio 2003, a condizione che tutte le notificazioni previste dall'articolo 103, paragrafo 1, dell'accordo(5) siano pervenute al Comitato misto SEE.Articolo 4La presente decisione è pubblicata nella sezione SEE e nel supplemento SEE della Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.Fatto a Bruxelles, il 31 gennaio 2003.Per il Comitato misto SEEIl presidenteP. Westerlund(1) GU L 38 del 13.2.2003, pag. 8.(2) GU L 331 del 15.12.2001, pag. 97.(3) GU L 99 del 16.4.2002, pag. 22.(4) GU L 155 del 14.6.2002, pag. 57.(5) Non è stata comunicata l'esistenza di obblighi costituzionali.


text:
 16.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 198/15
 Iarraidh ar réamhrialú ó Amtsgericht München (an Ghearmáin) arna taisceadh an 7 Eanáir 2022 – HTB Neunte Immobilien Portfolio geschlossene Investment UG & Co. KG v Müller Rechtsanwaltsgesellschaft mbH
 (Cás C-17/22)
 (2022/C 198/27)
 Teanga an cháis: an Ghearmáinis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Amtsgericht München
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: HTB Neunte Immobilien Portfolio geschlossene Investment UG & Co. KG
 Cosantóir: Müller Rechtsanwaltsgesellschaft mbH
 Na ceisteanna a tharchuirtear
 1.
 (a)
 An gcaithfear Airteagal 6(1)(b) agus (f) den Rialachán Ginearálta maidir le Cosaint Sonraí (1) a léirmhíniú sa chiall, i gcás comhpháirtíocht ina bhfuil mórán infheisteoirí ón bpobal i gcoitinne, gur leor go bhfuil comhpháirtí faoi dhliteanas i leith méid beag, ar comhpháirtí é nach bhfuil faoi dhliteanas pearsanta agus nach bhfuil ina comhpháirtí feidhmeannach, chun a chinneadh go bhfuil “leas dlisteanach” aige i bhfaisnéis a fháil faoi na comhpháirtithe eile a bhfuil scaireanna acu arna gcoimeád go hindíreach trí iontaobhaí, faoina sonraí teagmhála agus faoina líon scaireanna sa chomhpháirtíocht sin, agus nach mór oibleagáid chonarthach chomhfhreagrach a thuiscint ón gcomhaontú comhpháirtíochta?
 (b)
 Nó an bhfuil an leas dlisteanach teoranta, faoi na coinníollacha sin, d’fhaisnéis a fháil ón gcomhpháirtíocht maidir le comhpháirtithe a bhfuil scaireanna á sealbhú go hindíreach acu agus atá faoi dhliteanas i leith méid nach beag, agus a bhfuil méid áirithe scaireanna acu lena bhféadfaidh siad, ar a laghad go féidearthach, tionchar a bheith acu ar thodhchaí na comhpháirtíochta?
 2.
 (a)
 An leor, más ann do cheart neamhtheoranta amhail sin [Ceist 1(a)], ionas nach sárófar an toirmeasc ar mhí-úsáid ceart atá mar dhlúthchuid de cheart den sórt sin, nó chun maolú ón teorainn ar cheart chun faisnéise teoranta [Ceist 1(b)], an rún chun dul i dteagmháil chun aithne a chur ar dhaoine, tuairimí a mhalartú nó ceannach scaireanna a chaibidliú?
 b)
 Nó an féidir a mheas nach bhfuil an leas i bhfaisnéis a fháil ábhartha ach amháin má iarrtar nochtadh na faisnéise sin le rún sainráite chun dul i dteagmháil leis na comhpháirtithe eile chun a iarraidh orthu comhordú a dhéanamh chun críoch a shainaithnítear go sonrach a fhágann go bhfuil gá le comhthoil i dtaca le cinntí na gcomhpháirtithe?
 (1) Rialachán (AE) 2016/679 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 27 Aibreán 2016 maidir le daoine nádúrtha a chosaint i ndáil le sonraí pearsanta a phróiseáil agus maidir le saorghluaiseacht sonraí den sórt sin, agus lena n-aisghairtear Treoir 95/46/CE (An Rialachán Ginearálta maidir le Cosaint Sonraí) (IO 2016 L 119, lch. 1).


text:
Ervin Johnson (nacido el 21 de diciembre de 1967 en Nueva Orleans, Luisiana, Estados Unidos) es un exjugador de baloncesto estadounidense. Con 2.11 metros de estatura, jugaba en el puesto de pívot
 Este pívot proveniente de la Universidad de Nueva Orleans, fue seleccionado en la vigésimo tercera posición del Draft de 1993 por los Seattle SuperSonics, y jugó para los Sonics, Denver Nuggets, Minnesota Timberwolves y Bucks (en dos periodos separados). Ervin una vez derrotó a la antigua superestrella de la WWE, Mark Jindrak en un partido 1 contra 1 en el show WWE Confidential.
 Estadísticas de su carrera en la NBA
 Fuente
 Temporada regular
 Playoffs
 Referencias
 Enlaces externos
 Nacidos en Nueva Orleans
 Baloncestistas de la NBA
 Baloncestistas de Luisiana
 Baloncestistas de los New Orleans Privateers
 Baloncestistas de los Seattle Supersonics
 Baloncestistas de los Denver Nuggets
 Baloncestistas de los Minnesota Timberwolves
 Baloncestistas de los Milwaukee Bucks


jurisdiction: US

text:
 215 Md. 640 (1958)
 137 A.2d 646
 WOOLFORD
 v.
 WARDEN OF MARYLAND HOUSE OF CORRECTION
 [H.C. No. 62, September Term, 1957.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided January 23, 1958.
 Before BRUNE, C.J., and HENDERSON, HAMMOND, PRESCOTT and HORNEY, JJ.
 HORNEY, J., delivered the opinion of the Court.
 Alton R. Woolford, who was denied a writ of habeas corpus by Schnauffer, J., of the Circuit Court for Frederick County, has made application to this Court for leave to appeal.
 The petitioner was convicted in the Criminal Court of Baltimore (Warnken, J.) on charges of carrying a deadly weapon and larceny of a motor vehicle, and was sentenced *642 on March 4, 1957, to two consecutive terms of one year each in the Maryland House of Correction.
 In his petition for the writ of habeas corpus, addressed to the Circuit Court for Frederick County, the petitioner recited: (a) that he was sentenced to a term of three years on December 18, 1952, which expired on March 29, 1955; (b) that he was sentenced to another term of eighteen months on September 23, 1953, to begin at the expiration of the previous term  March 29, 1955; (c) that on July 25, 1955, he was paroled for the remainder of the second sentence, or fourteen months; (d) that the parole was not broken and expired on September 29, 1956; (e) that on February 4, 1957, he was arrested on the charges for which he was sentenced on March 4, 1957; (f) that the Parole Board notified the court that the petitioner would be charged as a parole violator, whereupon bail was raised to $10,000; (g) that the two consecutive sentences passed on March 4, 1957, were to begin "at the expiration of [the] sentence [he was] now serving for violation of parole"; and (h) that three months later his parole "was dropped"; but the charge was not; and the petitioner was still charged "as a parole violator". In his petition for the writ the petitioner alleged that his constitutional rights were violated because (i) he was refused counsel at the trial in which he was sentenced to two consecutive terms aggregating two years; (ii) and (iii) that false accusations were made against him by the Parole Board, which deprived him of a fair and impartial trial; (iv) that he was deprived of "all his jail time"; (v) that he was deprived of "his chances of making probation"; and (vi) that his "2 years does not run true to the court commitment papers, * * * [which] makes * * * commitment * * * false."
 In his application for leave to appeal, his "memorandum" and his "motion to proceed with appeal in forma pauperis", petitioner repeats in greater detail the recitals set forth in (a) through (e) and (h) above, and, in addition to the violations of his constitutional rights set forth in (i) through (iii) and (vi), he clarifies his contentions by pointing out (1) that he was charged as a parole violator five months after the parole had expired, which expiration took place before *643 the arrest, trial and conviction referred to in (e); (2) that he does not claim that the trial court was unfair, but alleges that the parole violation charge did him damage; (3) that he does not claim that Judge Warnken was bound to place him on probation, but reasserts that, if the parole violation had not been placed against him, he might have had a chance to "make probation"; and (4), in addition to inquiring how the Parole Board can revoke his parole when he was not on parole, it having expired before he was last sentenced, without a violation thereof, prays this Court to "render a remedy" for the "grave error made by the Department of Probation and Parole".
 While the trial court records show only that the petitioner was sentenced on March 4, 1957, to two consecutive one year terms, the records of the House of Correction show that the petitioner is serving a "2 year term * * * now after expiration of parole term", and that the current discharge date is November 4, 1958.
 The fact that the petitioner was not represented by counsel does not entitle him to a writ of habeas corpus. To be so entitled he must allege and show that he requested counsel or that want of counsel prejudiced him or denied him an essential of justice. Walker v. Warden (1957), 213 Md. 656, 132 A.2d 477.
 There is nothing in the record of this application to show whether or not information as to the parole status of the petitioner was made known to the trial court at or before he was sentenced. Certainly it was not error for the trial court to have received such information in determining its sentence after entry of a plea of guilty. In any event it is not the function of a court, in a habeas corpus proceeding, to review alleged errors and irregularities, which should have been reviewed on appeal, and do not go to the jurisdiction of the trial court to try and pass judgment on the accused. Williams v. Warden (1956), 211 Md. 621, 125 A.2d 672.
 Of course, neither the question of jail time as a credit against a sentence nor the question of placing a convicted person on probation may be reviewed in a habeas corpus proceeding. Both questions are clearly within the discretion *644 of the judge whose duty it is to impose sentence. See Williams v. Warden, supra.
 There remains only the question of the correction of the alleged error made by the Department of Probation and Parole with respect to the revocation of the petitioner's parole on a previous conviction after it had allegedly expired without a violation. There is nothing in the record to show that the petitioner had been finally discharged from parole. By the first and second sentences he received the petitioner was sentenced to total imprisonment of four and one-half years from December 18, 1952, or until June 18, 1957. He was paroled on July 25, 1955, approximately five months before the expiration of his first term of three years and was returned to prison to serve a third sentence aggregating two years on March 4, 1957, after having been arrested on February 4, 1957, or approximately four months before the combined first and second sentences had expired. Code, Cum. Supp. (1957), Art. 41, sec. 91H, specifically provides that a prisoner "shall serve the remainder of the sentence originally imposed without credit for the time spent in the community under parole supervision", unless the board in its discretion, shall give credit for the time  approximately eighteen months  , or some part of it, spent in the community, which in this instance the board obviously refused to do. The action of the board in refusing him credit for the time spent on parole was within the discretion of the board and was not subject to review on habeas corpus since there were no circumstances shown to make its action reviewable. Forrester v. Warden (1955), 207 Md. 622, 114 A.2d 44. In any event the failure of the board to give the petitioner credit for time spent on parole does not deprive him of any constitutional rights. Clark v. Warden (1957), 213 Md. 641, 131 A.2d 396.
 Application denied, with costs.


text:
Orthacris is een geslacht van rechtvleugeligen uit de familie Pyrgomorphidae. De wetenschappelijke naam van dit geslacht is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1884 door Ignacio Bolívar.
 Soorten
 Het geslacht Orthacris omvat de volgende soorten:
 Orthacris ceylonica Kirby, 1914
 Orthacris comorensis Singh & Kevan, 1965
 Orthacris curvicerca Kevan, 1953
 Orthacris elongata Kevan, 1953
 Orthacris filiformis Bolívar, 1884
 Orthacris gracilis Kevan, 1953
 Orthacris maindroni Bolívar, 1905
 Orthacris major Kevan, 1953
 Orthacris elegans Bolívar, 1902
 Orthacris incongruens Carl, 1916
 Orthacris ramakrishnai Bolívar, 1917
 Orthacris robusta Kevan, 1953
 Orthacris ruficornis Bolívar, 1902
 Pyrgomorphidae


text:
 6.10.2011
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 262/64
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 92/2011
 z dne 19. julija 2011
 o spremembi Protokola 31 k Sporazumu EGP o sodelovanju na posebnih področjih, za katera ne veljajo štiri temeljne svobode
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor je bil spremenjen s Protokolom o prilagoditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum), in zlasti členov 86 in 98 Sporazuma,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Protokol 31 k Sporazumu je bil spremenjen s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 68/2007 z dne 15. junija 2007 (1).
 (2)
 Sodelovanje pogodbenic Sporazuma je primerno razširiti tako, da se vključi Sklep št. 1041/2009/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o vzpostavitvi programa za sodelovanje s strokovnjaki iz tretjih držav na avdiovizualnem področju (MEDIA Mundus) (2).
 (3)
 Protokol 31 k Sporazumu bi bilo zato treba spremeniti tako, da se omogoči začetek tega razširjenega sodelovanja s 1. januarjem 2011 –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 V členu 9(4) Protokola 31 k Sporazumu se doda naslednja alinea:
 „—
 32009 D 1041: Sklep št. 1041/2009/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o vzpostavitvi programa za sodelovanje s strokovnjaki iz tretjih držav na avdiovizualnem področju (MEDIA Mundus) (UL L 288, 4.11.2009, str. 10).
 Lihtenštajn je izvzet iz sodelovanja v tem programu in finančnega prispevka k njemu.“
 Člen 2
 Ta sklep začne veljati dan po predložitvi zadnjega uradnega obvestila Skupnemu odboru EGP v skladu s členom 103(1) Sporazuma (3).
 Uporablja se od 1. januarja 2011.
 Člen 3
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 19. julija 2011
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kurt JÄGER
 (1) UL L 304, 22.11.2007, str. 52.
 (2) UL L 288, 4.11.2009, str. 10.
 (3) Navedena ni nobena ustavna zahteva.


text:
 20.12.2012
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 350/76
 BESCHLUSS DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS
 vom 23. Oktober 2012
 über die Entlastung zur Ausführung des Haushaltsplans der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010
 (2012/800/EU)
 DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT —
 —
 in Kenntnis des endgültigen Rechnungsabschlusses der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010,
 —
 in Kenntnis des Berichts des Rechnungshofs über den Jahresabschluss 2010 der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit zusammen mit den Antworten der Behörde (1),
 —
 in Kenntnis der Empfehlung des Rates vom 21. Februar 2012 (06083/2012 — C7-0051/2012),
 —
 unter Hinweis auf seinen Beschluss vom 10. Mai 2012 (2) betreffend den Aufschub des Entlastungsbeschlusses zur Ausführung des Haushaltsplans der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010 und seine begleitende Entschließung sowie in Kenntnis der Antworten der Verwaltungsdirektorin der Behörde,
 —
 gestützt auf Artikel 319 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1605/2002 des Rates vom 25. Juni 2002 über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (3), insbesondere auf Artikel 185,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 178/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates (4) zur Errichtung der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit, insbesondere auf Artikel 44,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 2343/2002 der Kommission vom 19. November 2002 betreffend die Rahmenfinanzregelung für Einrichtungen gemäß Artikel 185 der Verordnung (EG, Euratom) Nr.1605/2002 des Rates über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (5), insbesondere auf Artikel 94,
 —
 unter Hinweis auf die Gemeinsame Erklärung zu den dezentralen Agenturen und den dieser Erklärung beigefügten Gemeinsamen Ansatz, die zwischen dem Europäischen Parlament, dem Rat und der Kommission im Juni 2012 im Anschluss an die Arbeiten der im März 2009 gegründeten interinstitutionellen Arbeitsgruppe zu den dezentralen Agenturen vereinbart wurden, und insbesondere die Abschnitte betreffend Verwaltung, Arbeitsweise, Programmplanung, Rechenschaftspflicht und Transparenz des Gemeinsamen Ansatzes,
 —
 gestützt auf Artikel 77 und Anlage VI seiner Geschäftsordnung,
 —
 in Kenntnis des zweiten Berichts des Haushaltskontrollausschusses und der Stellungnahme des Ausschusses für Umweltfragen, öffentliche Gesundheit und Lebensmittelsicherheit (A7-0299/2012),
 1.
 erteilt der Verwaltungsdirektorin der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit Entlastung zur Ausführung des Haushaltsplans der Behörde für das Haushaltsjahr 2010;
 2.
 legt seine Bemerkungen in der nachstehenden Entschließung nieder;
 3.
 beauftragt seinen Präsidenten, diesen Beschluss und die als integraler Bestandteil dazugehörige Entschließung der Verwaltungsdirektorin der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit, dem Rat, der Kommission und dem Rechnungshof zu übermitteln und die Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union (Reihe L) zu veranlassen.
 Der Präsident
 Martin SCHULZ
 Der Generalsekretär
 Klaus WELLE
 (1) ABl. C 366 vom 15.12.2011, S. 106.
 (2) ABl. L 286 vom 17.10.2012, S. 367.
 (3) ABl. L 248 vom 16.9.2002, S. 1.
 (4) ABl. L 31 vom 1.2.2002, S. 1.
 (5) ABl. L 357 vom 31.12.2002, S. 72.
 ENTSCHLIESSUNG DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS
 vom 23. Oktober 2012
 mit den Bemerkungen, die integraler Bestandteil des Beschlusses betreffend die Entlastung zur Ausführung des Haushaltsplans der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010 sind
 DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT —
 —
 in Kenntnis des endgültigen Rechnungsabschlusses der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010,
 —
 in Kenntnis des Berichts des Rechnungshofs über den Jahresabschluss 2010 der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit zusammen mit den Antworten der Behörde (1),
 —
 in Kenntnis der Empfehlung des Rates vom 21. Februar 2012 (06083/2012 — C7-0051/2012),
 —
 unter Hinweis auf seinen Beschluss vom 10. Mai 2012 (2) betreffend den Aufschub des Entlastungsbeschlusses zur Ausführung des Haushaltsplans der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit für das Haushaltsjahr 2010 und seine begleitende Entschließung sowie in Kenntnis der Antworten der Verwaltungsdirektorin der Behörde,
 —
 gestützt auf Artikel 319 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1605/2002 des Rates vom 25. Juni 2002 über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (3), insbesondere auf Artikel 185,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 178/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates (4) zur Errichtung der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit, insbesondere auf Artikel 44,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 2343/2002 der Kommission vom 19. November 2002 betreffend die Rahmenfinanzregelung für Einrichtungen gemäß Artikel 185 der Verordnung (EG, Euratom) Nr.1605/2002 des Rates über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (5), insbesondere auf Artikel 94,
 —
 unter Hinweis auf die Gemeinsame Erklärung zu den dezentralen Agenturen und den beigefügten Gemeinsamen Ansatz, die zwischen dem Europäischen Parlament, dem Rat und der Kommission im Juni 2012 im Anschluss an die Arbeiten der im März 2009 gegründeten interinstitutionellen Arbeitsgruppe zu den dezentralen Agenturen vereinbart wurden, und insbesondere die Abschnitte betreffend Verwaltung, Arbeitsweise, Programmplanung, Rechenschaftspflicht und Transparenz des Gemeinsamen Ansatzes,
 —
 gestützt auf Artikel 77 und Anlage VI seiner Geschäftsordnung,
 —
 in Kenntnis des zweiten Berichts des Haushaltskontrollausschusses und der Stellungnahme des Ausschusses für Umweltfragen, öffentliche Gesundheit und Lebensmittelsicherheit (A7-0299/2012),
 A.
 in der Erwägung, dass das Europäische Parlament am 10. Mai 2012 seinen Beschluss über die Entlastung und den endgültigen Rechnungsabschluss der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit (im Folgenden „Behörde“) für das Haushaltsjahr 2010 vertagt hat;
 B.
 in der Erwägung, dass die Behörde der Entlastungsbehörde in ihren Schreiben vom 29. Juni 2012 und 20. August 2012 ausführlich geantwortet hat;
 C.
 in der Erwägung, dass die Entlastung in diesem Zusammenhang ein wertvolles Instrument des Europäischen Parlaments ist, wobei eine Beschlussfassung auf der Grundlage von Fakten und inhaltlichen Argumenten erforderlich ist; verweist in diesem Kontext auf die geltenden Vorschriften, d. h. das Statut für die Beamten und die Beschäftigungsbedingungen für die sonstigen Bediensteten der Europäischen Union, die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Union, die Gründungsverordnung der Behörde und die von der Behörde beschlossenen spezifischen Maßnahmen und Verfahren;
 Haushaltsführung und Finanzmanagement
 1.
 nimmt die Erklärung der Behörde zur Kenntnis, dass inzwischen geeignete Maßnahmen ergriffen wurden, um das Finanzmanagement zu verbessern und 2011 bei Ermächtigungen ein Ausführungswert von beinahe 100 % erreicht wurde;
 2.
 begrüßt die Informationen über die beträchtlichen Einsparungen bei den Kosten für die Sitzungen des Verwaltungsrats in Höhe von 6 175 EUR pro Mitglied im Jahr 2010; begrüßt insbesondere die Einsparungen bei den Kosten um 66 % verglichen mit 2010 durch den Einsatz von Audio-Streaming bei Bedarf, die Nutzung von Englisch als einziger Sprache in den Sitzungen des Verwaltungsrats und die Abhaltung sämtlicher Sitzungen in den Räumlichkeiten der Behörde in Parma;
 Vertragsmanagementverfahren
 3.
 nimmt zur Kenntnis, dass die Behörde ein Instrument für Zuschüsse und Beschaffungsmaßnahmen zur Verbesserung der Beaufsichtigung von Ausschreibungen, des Vertragsmanagements und der Kapazitäten zur Zahlungsprognose entwickelt hat; nimmt ferner zur Kenntnis, dass die neue Datenbank über Zuschüsse und Beschaffungsmaßnahmen seit dem 28. Juni 2012 in Betrieb ist;
 Interessenkonflikte und Transparenz
 4.
 stellt fest, dass die Hauptaufgabe der Behörde darin besteht, unabhängige und transparente wissenschaftliche Beratung in Fragen mit unmittelbaren oder mittelbaren Auswirkungen auf Lebens- und Futtermittelsicherheit zu erbringen;
 5.
 verweist auf die Notwendigkeit, Maßnahmen zu ergreifen, die die Glaubwürdigkeit der Behörde erhalten;
 6.
 begrüßt die Abhaltung einer für alle Mitglieder des Verwaltungsrats verbindlichen Tagung zu Fragen der Ethik und Integrität, die für Oktober 2012 geplant ist und fordert den Verwaltungsrat auf, seinen Verhaltenskodex effektiv umzusetzen und Bestimmungen anzunehmen, die Wechsel von Mitarbeitern in die Privatwirtschaft künftig verhindern bzw. sanktionieren, um Fälle wie den den früheren Direktor der Behörde im Jahr 2010 betreffenden zu verhindern;
 7.
 hat bereits gewisse Mängel im Zusammenhang mit Interessenkonflikten, Interessenerklärung und Transparenz aufgezeigt; weist darauf hin, dass die ehemalige Vorsitzende des Verwaltungsrates der Behörde es 2010 versäumte, ihre Mitgliedschaft im Vorstand des International Life Sciences Institute (ILSI) zu deklarieren, obwohl das ILSI von Unternehmen des Nahrungsmittel-, des Chemie- und des Pharmaziesektors finanziert wird; stellt fest, dass die Mitglieder des Verwaltungsrates der Behörde nicht vom Verwaltungsdirektor bzw. der -direktorin ernannt und von diesem/dieser daher auch nicht entlassen werden können;
 8.
 begrüßt die feste Zusage der Behörde, ihrem Verwaltungsrat vorzuschlagen, seinen Vorsitzenden bzw. seine Vorsitzende in einem offenen Verfahren zu wählen; vertritt die Auffassung, dass ein transparentes Verfahren die Verantwortung des Verwaltungsrats erhöht;
 9.
 nimmt interessiert alle neuen Verfahren, Vorschriften, Durchführungsbestimmungen und Maßnahmen zur Kenntnis, die seit 2007 verankert wurden, um Interessenkonflikte zwischen wissenschaftlichen Sachverständigen und Bediensteten zu vermeiden; begrüßt in diesem Zusammenhang den Verhaltenskodex des Verwaltungsrates der Behörde und deren Maßnahmen zur Überprüfung ihrer Interessenerklärungen sowie die neuen Vorschriften für die Überprüfung von Interessenkonflikten, die seit Juli 2012 in Kraft sind und bei der Neubesetzung der wissenschaftlichen Gremien aktiv genutzt wurden; ist entschlossen, die Wirkung dieser Maßnahmen zu kontrollieren; beabsichtigt, die Verwaltungsdirektorin weiterhin regelmäßig zum Meinungsaustausch einzuladen sowie den Informationsaustausch auch durch die unter seinen Mitgliedern ernannte Kontaktperson und Besuche bei der Behörde alle zwei Jahre zu fördern; weist darauf hin, dass der bisher letzte Besuch im Mai 2012 stattfand;
 10.
 stellt fest, dass die neue Politik der Behörde zur Unabhängigkeit und zu den wissenschaftlichen Entscheidungsfindungsprozessen zusammen mit den entsprechenden Durchführungsbestimmungen im Juli 2012 in Kraft trat, und dass sich die neue Definition der Behörde von Interessenkonflikten im Einklang mit den Leitlinien der OECD befindet; nimmt seitens der Behörde zur Kenntnis, dass ihr praktischer Ansatz bezüglich eines Sachverständigen, der gegen die Unabhängigkeitsbestimmungen verstoßen hat, einen Ausschluss für einen Zeitraum von fünf Jahren vorsieht; schlägt vor, ein endgültiges Paket angemessener Sanktionen in die Durchführungsbestimmungen der Regelungen zur Unabhängigkeit aufzunehmen;
 11.
 nimmt zur Kenntnis, dass die Behörde für Ende 2013 eine Überprüfung ihrer Unabhängigkeitsbestimmungen angesetzt hat, in deren Rahmen unter anderem die Möglichkeit geprüft werden soll, die Ergebnisse von Verfahren im Fall eines Vertrauensbruchs öffentlich zu machen, einschließlich der Ergebnisse der Verfahren zur Kontrolle der Integrität der wissenschaftlichen Überprüfungen, sowie das Mandat ihres Ausschusses für den Umgang mit Interessenkonflikten auszuweiten und zu stärken und ihn zum Beispiel mit einem Mandat auszustatten, über das der Ausschuss für Ethische Standards und die Verhütung von Interessenkonflikten der französischen Behörde für Ernährungssicherheit, Umwelt- und Arbeitsschutz (ANSES) verfügt; erwartet, dass die Behörde die Entlastungsbehörde über diese Punkte zu Beginn des kommenden Entlastungsverfahrens unterrichtet;
 12.
 fordert die Behörde auf, ihre Unabhängigkeitsbestimmungen zu verstärken und die Annahme von Bestimmungen zu prüfen, einschließlich zu Sanktionen und zur Veröffentlichung von Lebensläufen und Interessenerklärungen der hauseigenen Sachverständigen und Wissenschaftler;
 13.
 ist der festen Überzeugung, dass die notwendigen Schritte unternommen werden müssen, sollten Fälle verzeichnet werden, in denen die geltenden Vorschriften nicht eingehalten werden; ist der Auffassung, dass die Behörde in solchen Fällen ein Aktionsprogramm mit einem genauen Zeitplan aufstellen sollte, das auf die Behebung der Mängel abzielt und dessen Umsetzung vom Europäischen Parlament überwacht werden sollte, wobei diese Probleme durch eine Änderung der bestehenden Vorschriften und Regelungen zum Zwecke der Schließung möglicher Gesetzeslücken angegangen werden sollten;
 14.
 nimmt die Erklärung der Behörde zur Kenntnis, dass sie am 4. Juli 2012 Bestimmungen zur Akzeptanz von Geschenken und Zuwendungen verabschiedet hat; begrüßt diese Initiative und fordert die Behörde auf, diese Bestimmungen auf ihrer Webseite zu veröffentlichen;
 15.
 stellt fest, dass die Behörde für den 1. Oktober 2012 ihre erste Bewertung von zufällig ausgewählten Interessenerklärungen plant, um deren Kohärenz mit den vor kurzem angenommenen Unabhängigkeits- und Durchführungsbestimmungen zu überprüfen; erwartet, dass die Behörde der Entlastungsbehörde bis zum 1. März 2013 die Ergebnisse dieser Bewertung mitteilt, damit diese beim nächsten Entlastungsverfahren berücksichtigt werden können;
 16.
 begrüßt die feste Zusage der Behörde, mit der Kommission zusammenzuarbeiten, um die Modalitäten für einen vollständigen Zugang der Öffentlichkeit zu unveröffentlichten Rohdaten festzulegen;
 17.
 stellt fest, dass acht Gremien der Behörde und ihr Wissenschaftlicher Ausschuss im Juni 2012 neu besetzt wurden; begrüßt die Veröffentlichung der Interessenerklärungen der neu benannten Sachverständigen auf der Webseite der Behörde, bemängelt jedoch, dass einige Lebensläufe noch nicht verfügbar sind; fordert die Behörde auf, diese bis zum 1. Januar 2013 zu veröffentlichen;
 18.
 nimmt zur Kenntnis, dass 2011 insgesamt 37 Sachverständige für zwei Gremien benannt wurden, ehe die neue Politik der Behörde zur Unabhängigkeit und zu wissenschaftlichen Entscheidungsprozessen angenommen wurde; begrüßt deshalb die Initiative der Behörde, bis zum 31. Oktober 2012 deren Interessenerklärungen unter Berücksichtigung der neu angenommenen Politik und Durchführungsbestimmungen zu prüfen; fordert die Behörde auf, die Entlastungsbehörde bis zum Beginn des kommenden Entlastungsverfahrens über das Ergebnis dieser Überprüfung zu unterrichten;
 19.
 fordert die Agentur auf, in ihre jährlichen Tätigkeitsberichte einen speziellen Abschnitt aufzunehmen, in dem die Maßnahmen erläutert werden, die sie unternimmt, um Interessenkonflikten vorzubeugen und bestehende Interessenkonflikte zu bewältigen, und der u. a. Folgendes umfassen sollte:
 —
 die Zahl der vermutlichen Fälle von Interessenkonflikten, die verifiziert wurden;
 —
 die Zahl der Fälle des Wechsels eines Mitarbeiters in den Privatsektor;
 —
 die Maßnahmen, die in Bezug auf jede Kategorie von Fällen getroffen wurden;
 —
 die Zahl der eingeleiteten Verfahren im Fall eines Vertrauensbruchs und die Ergebnisse;
 —
 die angewandte Sanktionen;
 20.
 fordert die Behörde auf, die Offenheit und Transparenz im Rahmen des Prozesses der Risikobewertung zu erhöhen, von unabhängigen Fachkreisen begutachtete wissenschaftliche Literatur verstärkt zu berücksichtigen und Ablehnungen von abweichenden Meinungen ausführlich zu begründen; fordert die Behörde ferner auf, den Dialog und die Zusammenarbeit mit auswärtigen Sachverständigen und nationalen Agenturen zu vertiefen, insbesondere wenn diese in Bezug auf einen bestimmten Prozess der Risikobewertung abweichende Meinungen vertreten;
 21.
 begrüßt generell die vorstehend genannte Gemeinsame Erklärung und den Gemeinsamen Ansatz in Bezug auf die dezentralen Agenturen, die einige Elemente, die für das Entlastungsverfahren von Bedeutung sind, angehen und aufgreifen, und ist der Ansicht, dass der Fahrplan für die Weiterverfolgung des Gemeinsamen Ansatzes, der von der Kommission bis Ende 2012 vorzulegen ist, diesen Aspekten gebührend Rechnung tragen wird;
 22.
 verweist, was weitere horizontale Bemerkungen zum Entlastungsbeschluss betrifft, auf seine Entschließung vom 10. Mai 2012 zu Leistung, Finanzmanagement und Kontrolle der Agenturen (6).
 (1) ABl. C 366 vom 15.12.2011, S. 106.
 (2) ABl. L 286 vom 17.10.2012, S. 367.
 (3) ABl. L 248 vom 16.9.2002, S. 1.
 (4) ABl. L 31 vom 1.2.2002, S. 1.
 (5) ABl. L 357 vom 31.12.2002, S. 72.
 (6) ABl. L 286 vom 17.10.2012, S. 388.


text:
 28.5.2005
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 132/10
 WYROK TRYBUNAŁU
 (druga izba)
 z dnia 14 kwietnia 2005 r.
 w sprawie C-335/03 Republika Portugalska przeciwko Komisji Wspólnot Europejskich (1)
 (EFOGR - Premia wołowa - Kontrole - Reprezentatywność próbek - Zastosowanie wyników kontroli do lat poprzednich - Uzasadnienie)
 (2005/C 132/17)
 Język postępowania: portugalski
 W sprawie C-335/03, mającej za przedmiot skargę o stwierdzenie nieważności na podstawie art. 230 WE, wniesioną w dniu 25 lipca 2003 r. przez Republikę Portugalską, (pełnomocnicy: L. Fernandesa, wspierany przez adwokatów C. Botelho Moniza oraz E. Maia Cadetę) przeciwko Komisji Wspólnot Europejskich (pełnomocnicy: A. M. Alves Vieira oraz L. Visaggio, wspierani przez adwokatów N. Castro Marquesa oraz F. Costa Leitę), Trybunał (druga izba), w składzie: C. W. A. Timmermans, prezes izby, R. Silva de Lapuerta (sprawozdawca), C. Gulmann, R. Schintgen i J. Klučka, sędziowie, rzecznik generalny: L. A. Geelhoed, sekretarz: K. Sztanc, administrator, wydał w dniu 14 kwietnia 2005 r. wyrok, którego sentencja brzmi następująco:
 1)
 Skarga zostaje oddalona.
 2)
 Republika Portugalska zostaje obciążona kosztami postępowania.
 (1) Dz.U. C 239 z 4.10.2003.


text:
 3.11.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 363/21
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 31. julija 2015 – Xabier Ormaetxea Garai in Bernardo Lorenzo Almendros/Administración del Estado
 (Zadeva C-424/15)
 (2015/C 363/26)
 Jezik postopka: španščina
 Predložitveno sodišče
 Tribunal Supremo
 Stranke v postopku v glavni stvari
 Tožeči stranki: Xabier Ormaetxea Garai in Bernardo Lorenzo Almendros
 Tožena stranka: Administración del Estado
 Vprašanja za predhodno odločanje
 1.
 Ali je Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 (1) o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve mogoče razlagati tako, da se z vidika učinkovitega varstva splošnih interesov, za katerega je pristojen nacionalni regulativni organ na tem področju, to, da je nacionalni zakonodajalec ustanovil regulativni in nadzorni organ, ki ustreza nespecializiranemu institucionalnemu modelu, ki v en sam organ združuje organe nadzora s področja, med drugim, energije, telekomunikacij in konkurence, ki so do zdaj obstajali, šteje za združljivo s to direktivo?
 2.
 Ali morajo biti pogoji „neodvisnosti“ nacionalnih regulativnih organov na področju elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev, na katere se sklicuje člen 3(2) in (3a) Direktive 2002/21/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140/ES (2), enaki tistim, ki se zahtevajo za nacionalne nadzorne organe za varstvo osebnih podatkov v skladu s členom 28 Direktive 95/46/ES (3)?
 3.
 Ali bi bilo mogoče uporabiti doktrino iz sodbe Sodišča Evropske unije z dne 8. aprila 2014 (4) za primer, v katerem so vodje nacionalnega regulativnega organa za telekomunikacije razrešeni pred potekom njihovega mandata zaradi zahteve novega pravnega okvira, ki ustanavlja en nadzorni organ, v katerem so se združili različni nacionalni regulativni organi reguliranih sektorjev? Ali je navedena predčasna razrešitev zaradi samega začetka veljavnosti novega nacionalnega zakona in ne zato, ker bi nosilci funkcij naknadno nehali izpolnjevati osebne pogoje, ki so bili vnaprej določeni v nacionalni zakonodaji, mogoče šteti za združljivo z določbami člena 3(3a) Direktive 2002/21/ES?
 (1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29 str. 349.
 (2) UL L 337, str. 37.
 (3) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355).
 (4) C-288/12, EU:C:2014:237


text:
Jesuiterordenen (latin: Societas Jesu, "Jesu Selskab") er en katolsk orden grundlagt i 1534 af Ignatius af Loyola og stadfæstet af paven i 1540.
 Ordenen havde ingen ordensdragt eller klostre. Det var en orden af præster, der ubetinget skulle stille sig til rådighed for paven.
 Jesuiterordenen var længe en af de mægtigste organisationer inden for den katolske kirke og spillede en afgørende rolle under modreformationen og i den katolske hedningemission.
 Oprindeligt måtte den kun have 60 medlemmer, men denne begrænsning blev ophævet i 1543, og i løbet af få år spredte den sig over det meste af verden, hvor den mange steder fik stor indflydelse. Den arbejdede for den katolske kirkes verdensherredømme, og i Paraguay overtog jesuitterne magten.
 Ordenen blev ophævet i 1773, men genoprettet i 1814 og driver i dag en lang række skoler og universiteter hovedsageligt i USA.
 Jesuiterordenens kendetegn
 Jesuiterordenens symbol og segl med monogrammet "IHS" er de tre første bogstaver af ordet "IHΣOYΣ" (Jesus) på græsk, som på samme tid står for:
 "Iesus Hominum Salvator", "Menneskets Frelser Jesus".
 "Habemus Iesum Socium", "Jesus er vor ledsager".
 "Societas Iesu Humilis", "Den ydmyge Jesus's Selskab".
 Jesuiterordenens mottoer er: Ad maiorem Dei gloriam "Til større ære for Gud". Det andet er "Tro og Retfærdighed".
 Jesuiterskoler
 Den første jesuitskole blev grundlagt 1548 i Messina på Sicilien. I 1599 kom ordenes pædagogiske håndbog Ratio atque Institutio Studiorum Iesu. Fire opgaver stod i fokus for jesuitterne: Undervisning, skriftemål, prædiken og mission. Loyola havde personligt sat undervisning højt ud fra en pædagogik, der ikke lagde vægt på terperi. Jesuitternes skoler kunne hurtigt vise så gode resultater, at romerske lærere, der underviste efter de gamle metoder, mistede elever og i ren desperation gik løs på jersuitternes skole. Mellem jesuiterordenen ophævelse og genoprettelse 1773-1814 blev 546 skoler lukket. I 2001 er antallet af jesuiterskoler (gymnasier) på verdensplan 316, heraf er 128 i USA, Mellemamerika og Sydamerika, 57 i Europa, 11 i Afrika og Mellemøsten og 120 i Asien. I Danmark er der én jesuiterskole: Niels Steensens Gymnasium, der blev grundlagt i 1950.
 Berømte elever fra jesuiterskoler:
 Descartes
 Kejserinde Maria Theresia af Østrig
 Robespierre
 Kasper Holten
 Gerard Manley Hopkins
 James Joyce
 Dario Campeotto
 Fidel Castro
 Voltaire
 Alfred Hitchcock
 Ruud Lubbers, flygtningehøjkommissær i FN
 Bill Clinton, USAs præsident 1993-2001
 Molière
 Se også
 Jesuitmissionerne i Chiquitos
 Jesuitiske missionsstationer hos guaraniindianerne
 Noter
 Kilder/henvisninger
 http://www.jesuitterne.org/ Jesuitterorden i Danmark
 http://www.jesuit.org/ The United States Jesuit Conference
 http://www.jesuitvolunteers.org/ Jesuit Volunteers of America
 http://www.jesref.org/ Jesuit Refugee Service
 http://www.ajcunet.edu/ Association of Jesuit Colleges and Universities
 Romerskkatolske ordener


text:
 27.2.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 L 58/22
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 168/2013
 od 8. listopada 2013.
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Odluku Komisije 2012/32/EU od 19. siječnja 2012. kojom se od država članica zahtijeva da zabrane stavljanje na tržište reznih nastavaka koji rade na načelu mlaćenja za prenosive ručne rezače grmlja (1) treba inkorporirati u Sporazum o EGP-u.
 (2)
 Prilog II. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 U poglavlje XXIV. Priloga II. Sporazumu o EGP-u nakon točke 1.c (Direktiva 2006/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća) umeće se sljedeća točka:
 „1.d
 32012 D 0032: Odluka Komisije 2012/32/EU od 19. siječnja 2012. kojom se od država članica zahtijeva da zabrane stavljanje na tržište reznih nastavaka koji rade na načelu mlaćenja za prenosive ručne rezače grmlja (SL L 18, 21.1.2012., str. 5.).”
 Članak 2.
 Tekstovi Odluke 2012/32/EU na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 9. listopada 2013., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u podnesene (2).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 8. listopada 2013.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Thórir IBSEN
 (1) SL L 18, 21.1.2012., str. 5.
 (2) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: other

text:
home Wet op de omzetbelasting 1968 Artikel 25
 LJN AA2703, Cassatie, 34126
 Hoge Raad gewezen op het beroep in cassatie van X te Z tegen de uitspraak van het Gerechtshof te Amsterdam van 19 januari 1998 betreffende na te melden naheffingsaanslag in de omzetbelasting. 1. Aanslag, bezwaar en geding voor het Hof Aan belanghebbende is over het tijdvak 1 oktober 1995 tot en met 31 december...
 LJN AB1346, Eerste aanleg - enkelvoudig, 98/02561
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch BELASTINGKAMER Nr. 98/02561 HET GERECHTSHOF TE 's-HERTOGENBOSCH PROCES-VERBAAL MONDELINGE UITSPRAAK Uitspraak van het Gerechtshof te 's-Hertogenbosch, negende enkelvoudige Belastingkamer, op het beroep van X te Z tegen de uitspraak van het hoofd van de eenheid ondernemingen te P van de rijksbelastingdienst ...
 LJN AD6317, Eerste aanleg - enkelvoudig, 97/20034
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch BELASTINGKAMER Nr. 97/20034 HET GERECHTSHOF TE âs-HERTOGENBOSCH UITSPRAAK Uitspraak van het Gerechtshof te âs-Hertogenbosch, vierde enkelvoudige Belastingkamer, op het beroep...
 LJN AE3234, Eerste aanleg - enkelvoudig, 01/1220
 Gerechtshof Amsterdam Naheffing omzetbelasting zonder boete, omdat bij de berekening van de vermindering op grond van de kleine-ondernemersregeling de intracommunautaire verwervingen verkeerd zijn behandeld. Dat de Belastingdienst bij een nauwkeurige beoordeling van de aangiften de fout eerder had kunnen ontdekken, staat niet aan naheffing in de weg.
 LJN AI0896, Eerste aanleg - enkelvoudig, 00/00702
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch In geschil is het antwoord op de volgende vragen. 3.1.1. Dient over de onder 2.6 vermelde omzet het lage tarief van 6% (standpunt belanghebbende) dan wel het gewone tarief van 17,5% (standpunt Inspecteur) te worden toegepast. 3.1.2. Indien vraag 3.1.1 moet worden beantwoord in de door de Inspecteur...
 LJN AR1498, Cassatie, 39386
 Hoge Raad Was de onderneming van belanghebbende in Nederland gevestigd, of beschikte deze in Nederland over een vaste inrichting?
 LJN AU2653, Eerste aanleg - meervoudig, 00/01143
 Gerechtshof 's-Hertogenbosch 3.1. Het geschil betreft het antwoord op de volgende vragen: I. Dient ingevolge artikel 27e van de Algemene wet inzake rijksbelastingen (hierna: de AWR) het beroep in beginsel afgewezen te worden en rust op de belanghebbende de bewijslast te doen blijken dat en in hoeverre de uitspraken onjuist zijn...
 LJN AV2213, Eerste aanleg - meervoudig, 05/00283
 Gerechtshof Arnhem Omzetbelasting Zolderkamer bij zuster vormt geen vaste inrichting van belanghebbendes administratie- en belastingadvieskantoor.
 LJN BC0482, Eerste aanleg - meervoudig, AWB 05/4588
 Rechtbank Arnhem Omzetbelasting. Beperking kleine ondernemersregeling tot natuurlijke personen is niet in strijd met de Zesde Richtlijn.
 LJN BD7762, Eerste aanleg - meervoudig, AWB 07/3116
 Rechtbank Arnhem Omzetbelasting. Verbouwing van gemengd gebruikt pand. BTW niet afgetrokken in verband met ontheffing kleine ondernemersregeling. Alsnog aangifte met aftrek BTW pand na boekenonderzoek. Geen tijdige etikettering pand als ondernemingsvermogen (arrest HvJ Charles en Charles-Tijmens). Verzuimboete vervalt wegens afwezigheid van alle schuld...


text:
 20.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 317/47
 Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 14 септември 2010 г. — Da Silva Pinto Branco/Съд
 (Дело F-52/09) (1)
 (Публична служба - Длъжностни лица - Наемане на работа - Длъжностно лице в изпитателен срок - Уволнение след изтичане на изпитателния срок - Право на защита - Оценка на способностите - Съдебен контрол)
 2010/C 317/83
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Delfina Da Silva Pinto Branco (Люксембург, Люксембург) (представители: M. Erniquin и C. Defago, адвокати)
 Ответник: Съд (представител: M. A. V. Placco)
 Предмет
 Искане първо за отмяна на решението за уволнение на жалбоподателката. След това искане за титуляризирането ѝ или, при условията на евентуалност, за възстановяването ѝ в качеството на длъжностно лице в срок за изпитване. Накрая, искане за заплащане на обезщетение за претърпени неимуществени вреди.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-жа Da Silva Pinto Branco да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 244, 10.10.2009 г., стр. 16.