type: wikipedia

text:
Nysted er en dansk tidligere købstad – Danmarks sydligste – og ligger på det sydøstlige Lolland 27 km øst for Rødby, 24 km sydøst for Maribo, 19 km syd for Sakskøbing og 18 km sydvest for kommunesædet Nykøbing Falster. Byen hører til Guldborgsund Kommune og ligger i Region Sjælland. Nysted har 1.292 indbyggere og hører til Nysted Sogn.
 Byen er sandsynligvis opstået omkring kongeborgen Aalholm og et franciskanerkloster, der lå i udkanten af den nuværende by indtil Reformationen. Nysted Kirke stammer fra ca. 1300. Byen fik købstadsprivilegier i 1409 og var i middelalderen en driftig handelsby med gode forbindelser til Rostock og Lübeck. Senere kom Danmarks første rutebil til at køre mellem Nysted og Nykøbing, snart efter fulgt af Nystedbanen, der forbandt Nysted med Stubbekøbing via Nykøbing. I nyere tid er Nysteds erhvervsliv især knyttet til turisme med lystbådehavn og nært liggende sommerhusområder.
 Digteren Emil Aarestrup var læge i Nysted i en række år, og hans bolig er nu indrettet som museum for ham.
 Geografi
 Nysted ligger på østsiden af Nysted Nor over for slottet Aalholm og har en naturhavn, den eneste på Lollands sydkyst efter inddæmningen af Rødby Fjord i 1878. 8-10 km uden for havnen ligger sandbarren Rødsand, og det mellemliggende farvand er lavvandet med mange store sten, så havnen har givet god beskyttelse til middelalderens skibe, men vore dages fragtskibe kan ikke sejle derind. Nysted Havn er nu hovedsageligt en lystbådehavn. Nærmest ved havnen er der en 20 m bred gravet sejlrende. Vanddybden i havnen og sejlrenden er 3,7 m.
 Nysted ligger højt efter lollandske forhold. Byens højeste punkt ved rådhuset er 121⁄2 m o.h. Derfor led byen ikke nær så stor skade ved stormfloden 1872 som andre byer ved Østersøen.
 Geologi
 Under den sidste istid tyngede isen så meget på Skandinavien, at jordskorpen bulede indad. Det bevirkede, at skorpen i områderne rundt om isen, bl.a. i området hvor Nysted ligger, hævede sig. Da isen forsvandt, var Lolland stort set landfast med det nuværende Tyskland, kun adskilt af en stor og vandrig flod, der nu er blevet til Femern Bælt, Lillebælt, Storebælt m.m.
 Samtidig havde isen efterladt et landskab med tykke moræneaflejringer (jord og sten), som var blevet samlet op af den glidende is undervejs hen over Østersø-egnene. Nogle steder skete aflejringen i form af store, flade sletter (det meste af Lolland og Falster), mens is og smeltevand andre steder lavede mere dramatiske landskaber (randmoræner, dødishuller, tunneldale m.m.).
 I varierende dybde under morænen ligger store kalkaflejringer, der er dannet i tidligere perioder, da hele Danmark var dækket af vand. I Nysted ligger kalken tæt på overfladen og har flere steder været brudt. Nysted ligger på den sydøstligste del af et system af "bakker" og søer, der strækker sig på skrå tværs over Lolland fra Nysted over Maribo til Ravnsborg og videre ud i Smålandshavet, hvor øerne er dele af samme system.
 I årene efter at isen var smeltet, hævede Skandinavien sig igen, og tilsvarende sank Nystedområdet, sådan at tidligere tiders bopladser i dag ligger på bunden af havet. Landet syd for den nuværende by "druknede" og efterlod det landskab, man kan se i dag.
 Historie
 Oprindelse
 Nysted nævnes ikke i Kong Valdemars Jordebog og er utvivlsomt først opstået senere omkring kongeborgen Aalholm og Nysted franciskanerkloster. De ældste dele af det nuværende Aalholm er fra 1300-tallets begyndelse. Kong Christoffer 2, Valdemar Atterdags far, skal efter sigende en overgang have været fange på Aalholm hos grev Johan af Holsten, som kongen selv havde overladt Aalholm til. Senere flyttede Christoffer til Nykøbing Falster, hvor han døde.
 Byens indbyggere blev anset som bønder og vornede under Aalholm Slot, indtil Erik af Pommern i 1409 gav dem deres frihed og samtidig gav byen dens købstadsprivilegier, der blev bekræftet i 1513. Byen havde handel og sejlads, navnlig på Rostock og Lübeck. I 1455 siges omtrent 100 gårde og huse at være gået til under en stor brand.
 Senest fra ca. 1300 var Nysted det naturlige midtpunkt på egnen og det administrative centrum som kongeligt len. Landskabet omkring Nysted var afgrænset af vådområder i form af Flintinge Å/Sakskøbing Å mod nord og Maribosøerne samt (nu afvandede) moser ved Vester Ulslev mod vest, så hele egnen var et naturligt opland til byen.
 Nysteds havn bidrog væsentligt til byens opretholdelse. Allerede tidligt har man vidnesbyrd om eksport af korn og især levende kreaturer til Tyskland samt import af øl, vin, vævede stoffer og andre varer, som ikke blev produceret på egnen.
 Franciskanerklosteret, der har ligget ved den østlige ende af Klosterstræde, skal være stiftet 1286 af ejerne til Kjærstrup og Kjelstrup, men i øvrigt ved man meget lidt om det. I klosterkirken blev blandt andre begravet Odensebispen Valdemar Podebusk, død 1392, ridder Anders Siundesen af Kjærstrup (1390) og gråbrødre-vikaren Michael de Lyra (1483). I 1472 fik Laurentius Brandere tilladelse til at reformere klosteret, men først 1477, efter megen modstand fra en del af munkenes side, blev konventet bragt til lydighed. I Nysted havde Gråbrødreordenen sit sidste tilflugtssted i Danmark efter Reformationen; først i 1538 synes klosteret helt nedlagt.
 Renæssancen
 I 1554 fik præsten Nic. Wulf klosterets abildhave og humlehave foræret, men i øvrigt blev jorderne henlagt under Aalholm Slot. Klosterets nedbrydning blev påbudt i 1551 for at materialerne kunne anvendes til et slot, som kongen agtede at opføre i Nakskov. Dette blev dog opgivet, og murstenene synes at være blevet sendt til København og Kolding. I 1577 stod der dog endnu et stenhus tilbage, som kongen lod nedbryde til brug ved byggearbejder på Aalholm.
 I 1560 skal 200 gårde og huse være gået op i luer under en ny storbrand. I 1641 og 1651 nævnes også ildebrande. 22. maj 1654 brændte 100 gårde og huse, hvorefter borgerne fik store lettelser i skatter.
 Under enevælden
 I denne periode, i hvert fald frem til midt i 1800-tallet, var Nysted fuldt på højde med mange andre byer i Danmark. Nysted kunne stadig drage fordel af sin placering ved Østersøen og havde gennem alle årene en mindre handelsflåde og en del fiskeri.
 I 1700, 14. november 1729 og i 1831 brændte atter store dele af byen. I 1750 brændte Nysted (Aalholm) Ladegård, der var oprettet af klostergodset. Efter at den var genopbygget, blev den senere nedlagt og kom ind under Christiansholm. I 1672 havde byen 691 indbyggere, i 1769 kun 486 indbyggere.
 Helt op til 1740 lå der en latinskole i byen. Den var lille og fostrede kun en enkelt kendt person. Det var teologen Niels Hemmingsen (1513-1600), der blev født i Errindlev mellem Nysted og Rødby. Han var dansk teolog og studerede 1537-42 ved universitetet i Wittenberg, hvor han var elev af Philipp Melanchthon. Fra 1553 var Hemmingsen professor i teologi ved Københavns Universitet og en kendt person i det europæiske akademiske miljø.
 Da latinskolen blev nedlagt, overgik bygningen til "Danske Christendoms Skole", som fungerede dér og siden i en nabobygning indtil 1852, da en ny skolebygning blev opført ved siden af det nye rådhus.
 Englandskrigen
 I oktober 1811, mens Danmark var i krig med England under Napoleonskrigene, havde englænderne samlet en flåde på 120 fragtskibe i Hanøbugten ud for det sydlige Sverige. De skulle eskorteres gennem de danske farvande af otte linjeskibe og flere mindre krigsskibe. Englænderne havde bitre erfaringer med de danske kaperskibe, som lynhurtigt brød frem fra kysten, bordede et fragtskib og slæbte det i havn. Den 9. november begav konvojen sig på vej. Mellem Falster og Rygen sank ti fragtskibe i en storm. 15. november ankrede flåden op ud for Nysted, syd for Rødsand. Stormen blæste atter op og to skibe sank, mens tolv skibe strandede og blev dansk krigsbytte. Også linjeskibet St. George med over 800 mand om bord gik på grund. Takkelage, master og frem for alt roret gik til, men skibet kom atter flot og sejlede videre, blot for sammen med et andet linjeskib, Defence, at splintres ved Thorsminde i Vestjylland 24. december 1811. Mellem 1.300 og 1.400 søfolk og soldater druknede, kun sytten blev reddet i land. I 2002 blev roret fundet ved Rødsand i forbindelse med etablering af Rødsand Havmøllepark. Det er 11,5 m langt og vejer 8,5 tons.
 Under Englandskrigene blev der bygget to skanseanlæg ved Nysted. Det ene, ved indsejlingen til Nysted Nor, ses stadig i det strandanlæg, som i dag hedder Skansen. Den anden skanse er meget mindre, måske snarere et skjul for geværskytter. Den ligger der, hvor havnepladsen starter. Så vidt vides blev skanserne ikke brugt, men i forbindelse med de slesvigske krige blev de atter aktuelle for en kort stund.
 Nysted som færgeby
 Hertugdømmet Holsten på den anden side af Østersøen hørte med til det danske rige indtil 1864, så der var brug for rejseruter mellem landsdelene. To gange var Nysted på tale i den forbindelse. I 1804 blev det besluttet at oprette en færgefart med kongelig understøttelse. Der rejste sig imidlertid et væld af problemer med materiel og personkreds, men også med besejlingsforholdene. Resultatet blev, at færgefarten blev indstillet i 1807 (måske også under indtryk af krigen med England) og aldrig kom i gang igen siden.
 I slutningen af 1800-tallet begyndte man at tale om dét, der i dag kaldes Fugleflugtslinjen. Det blev undersøgt om kysten lige øst for Nysted var et egnet sted for en færgehavn, men svaret var nej. Rødsand var endnu engang i vejen.
 Den tidlige industrialisering
 Nysteds befolkning var stigende i slutningen af 1800-tallet men stagnerede i begyndelsen af 1900-tallet: 1.082 i 1850, 1.227 i 1855, 1.261 i 1860, 1.336 i 1870, 1.438 i 1880, 1.414 i 1890, 1.411 i 1901, 1.457 i 1906 og 1.479 i 1911.
 I 1875 blev Mette Christiansens Stiftelse for 2 fattige enker oprettet. I 1876 blev Industri- og Håndværkerforeningen oprettet. I 1877 opførte Borgerforeningen, der var oprettet 1863, en stiftelse med 4 lejligheder på Østergade 9. I 1880 blev en kommunal realklasse nedlagt. I 1880-erne blev teglværket i Klostermosen på byens markjorder nedlagt. I 1886 fik byen telefonforbindelse. I 1883 blev der etableret epidemihus med 6 senge på Skansevej. Samme år blev Falsters Landbostands Sparekasse oprettet. I 1891 blev en høj- og landbrugsskole etableret på Munkestien 4. I 1893 blev en Teknisk Skole opført på Smedestræde 6. I 1896 blev et nyt sygehus i Fiskergade med mindst 12 senge opført; samme år blev arresthuset opført. Endvidere blev der oprettet en privat realskole, der benyttede Teknisk Skoles lokaler, samt andelsmejeri og dampsavværk. I 1899 havde byen ugentlig dampskibsforbindelse med Lübeck og København.
 Af fabrikker og industrielle anlæg havde byen i 1856 kalkbrænderi, skibsbyggeri og 5 brændevinsbrænderier. I 1871 havde den kun 1 brændevinsbrænderi, men desuden et teglværk. I 1899 havde byen dampmølle, dampsav- og høvleværk, kalkovn, skibsbyggeri og andelsmejeri (i landdistriktet).
 I Nysted blev der afholdt markeder i marts, april og september med heste og kvæg, og i november med heste.
 Byens havn blev i slutningen af 1800-tallet forbedret ved at den bugtede sejlrende blev uddybet til 3,4 m, og der blev udgravet en anlægs- og svajeplads for dampskibe. Af toldregnskaberne fra anden halvdel af 1800-tallet ser man, at de indførte varer mest kom fra København, Nordtyskland, Norge og Sverige. Til byen sejledes varer som jern, vin, spiritus, humle, kaffe, kul, te, bomuld, silke, ris, husholdningssalt, sirup/sukker og træ. Fra byen sejledes først og fremmest korn og kreaturer.
 Befolkningens næringsveje var i 1890: 156 levede af immateriel virksomhed, 514 af håndværk og industri, 239 af handel og omsætning, 42 af søfart, 62 var fiskere, 171 levede af jordbrug, 15 af gartneri, 157 af andre erhverv, 40 af deres midler, 18 nød almisse. I 1906 var indbyggertallet 1.457, heraf ernærede 114 sig ved immateriel virksomhed, 166 ved landbrug, skovbrug og mejeridrift, 106 ved fiskeri, 649 ved håndværk og industri, 210 ved handel med mere, 75 ved samfærdsel, 66 var aftægtsfolk, 45 levede af offentlig understøttelse og 26 af anden eller uangiven virksomhed.
 I 1902 blev høj- og landbrugsskolen nedlagt. Et acetylengasværk, der skulle forsyne byens gadelamper med gas, blev oprettet. I 1904 blev hospitalet fra 1676 nedlagt og omdannet til legat. Toldboden, det senere hotel, blev opført. I 1905 blev der oprettet en handelsskole med aftenundervisning i kommuneskolens lokaler. I 1907 blev Marie Christiansens stiftelse fra 1875 i Søstræde (Slotsgade) nedlagt og omdannet til legat. I 1909 blev fattighuset i Søndergade 18 nedlagt.
 I 1911 fik skolen en ny bygning med gymnastiksal, den kommunale realskole genopstod i dele af skolebygningen fra 1852, og Skansepavillonen blev flyttet til Skanseanlægget fra Folehaven. I 1912 etablerede Industri- og Landbrugsbanken i Nykøbing en afdeling i Nysted, og der blev bygget nyt gasværk og elektricitetsværk. I 1913 blev der bygget vandværk med tårn. I 1917 blev der opstillet et mindesmærke for byfoged Holck i Skanseanlægget.
 Danmarks første rutebil
 Danmarks første omnibusbilrute blev startet 17. september 1903 mellem Nysted og Nykøbing. Ruten blev etableret af C.H. Fuglsang, der dannede selskabet Dansk Automobilselskab, som han havde en ambition om at gøre landsdækkende. Foruden denne rute fik selskabet ruter bl.a. København-Slangerup, København-Dragør og Assens-Aarup, men allerede i 1906 gik foretagendet fallit og de fleste ruter, heriblandt Nysted-Nykøbing, blev indstillet.
 Det første køretøj på ruten var en Maurer-Union, der var bygget i Nürnberg og havde en motor, der ydede 14 hestekræfter med kun 380 cm3 slagvolumen. Den kostede 4.500 kr. og man skulle betale 1,50 kr. for en returbillet mellem de 2 byer, hvilket f.eks. svarede til mere end 2 timelønninger for en lærerinde. Den første chauffør var den 18-årige Martin Fischer, der senere blev Københavns første kørelærer. Bussen kunne rumme 12 passagerer, men var meget upålidelig, så bønderne langs ruten holdt efter sigende nogle heste i beredskab, så de kunne assistere i tilfælde af havari. Ruten var valgt som demonstrationsrute fordi vejen er næsten uden bakker, og fordi der på den tid endnu ikke var var en jernbane på strækningen. Den første bus blev senere afløst af en danskbygget bus, der var mere komfortabel, men ikke mere solid.
 Nystedbanen
 Nysted fik endestation på Stubbekøbing-Nykøbing-Nysted Banens strækning Nykøbing-Nysted (1910-1966). I 1911 blev posthuset opført ved siden af jernbanestationen. Som endestation havde Nysted 3 gennemgående spor, hvoraf det yderste havde stikspor til en tosporet remise, drejeskive og kulgård. Desuden var der læssespor med omløb, svinefold og stikspor til enderampe og varehus. Stationen lå nordøst for den daværende by, og sporet fortsatte i en 1,8 km lang havnebane, der i et skarpt sving med en radius på kun 220 m og med en stejl højdekurve gik øst og syd om byen og til havnen fra syd. Ved overskæringen syd for byen nær Skansen var der perron for udflugtstog med skolebørn. Stationsbygningen, der blev tegnet af arkitekten H.C. Glahn, er bevaret på Jernbanegade 24.
 Mellemkrigstiden
 Gennem mellemkrigstiden var Nysteds indbyggertal nærmest stagnerende: i 1916 1.536, i 1921 1.642, i 1925 1.724, i 1930 1.716, i 1935 1.601, i 1940 1.511 indbyggere. Der opstod ingen forstæder.
 Ved folketællingen i 1930 havde Nysted 1.716 indbyggere, heraf ernærede 123 sig ved immateriel virksomhed, 598 ved håndværk og industri, 292 ved handel m.m., 127 ved samfærdsel, 201 ved landbrug, skovbrug og fiskeri, 139 ved husgerning, 227 var ude af erhverv og 9 havde ikke oplyst indkomstkilde.
 I 1918 blev sygehuset nedlagt og i en periode anvendt som husvildeboliger. I en periode rummede det Den engelske Skole. Der blev opført en ny bygning til andelsmejeriet på hjørnet af Jernbanegade og Østergade. Lollandske Brostens- og Skærvekompagni havde ca. 30 ansatte. Wichmands købmandsforretning i Adelgade handlede også med foderstoffer, trælast, korn, kul og støbegods og bredte sig over et anseligt bygningskompleks, hvoraf bygningerne mod Adelgade stadig står og bruges som bibliotek, apotek og privat beboelse. Virksomheden omfattede også et savværk, der beskæftigede 32 mennesker og først blev nedlagt i 2006, men atter er i drift fra 2014. Byen havde flere af den slags store kombinationsforretninger. M. Engelbredt Beklædnings-Magasin blev senere fabrik for og importør af arbejdstøj. I 1919 var 7 sejlskibe og 1 motorskib hjemmehørende i byen.
 Rådhuset blev udvidet med lokaler i Adelgade 90 fra 1920-1955. I 1921 blev Maribo Amts Optagelseshjem for piger oprettet med 70 pladser. Byen havde garveri og bogtrykkeri. Politikorpset bestod af 2 betjente, 1 statsbetjent, 1 landbetjent og en arrestbetjent. Alle mandlige borgere skulle gøre tjeneste i brandkorpset. Byen havde en ugentlig dampskibsforbindelse med København. Der blev fanget ca. 200 sæler.
 I 1926 blev Nysted Kalk- og Kridtværk med egen anløbsbro oprettet til fremstilling af gødningskalk og foderkridt. I 1931 blev det omdannet til asfaltfabrik, som producerede 6.000 tons asfaltmastix pr. år.
 I 1930 blev Det Kampmann-Boysenske Kystsanatorium (tuberkulosesanatorium) opført med plads til 30 børn.
 I 1936 blev folkebiblioteket oprettet i det gamle arresthus. I 1955, hvor det havde 3.300 bind, blev det flyttet til Adelgade 90. I 1938 blev sygehuset ombygget til alderdomshjem.
 Efterkrigstiden
 Efter 2. verdenskrig fortsatte Nysted sin stagnerende befolkningsudvikling. I 1945 boede der 1.637 indbyggere i købstaden, i 1950 1.503, i 1955 1.420, i 1960 1.328 og i 1965 1.300. I landsognet blev en mindre forstad dannet i forbindelse med Adelgade.
 I 1948 blev alderdomshjemmet udvidet mod både nord og syd. I 1954 blev en større tilbygning til skolen taget i brug. I 1955 blev Arresthuset fra 1896 ombygget til rådhus, og der blev etableret vandrehjem om sommeren i Teknisk Skole. Byen havde 3 banker: Andelsbanken, Landmandsbanken og Lolland-Falsters Industri- og Landbrugsbank. Omkring 1964 blev skolens loftsetage taget i brug som undervisningslokaler. I 1969 havde byen følgende handlende: 9 mindre købmandsbutikker, 3 slagterbutikker, 3 bagerbutikker, 2 boghandlere, en tobaksforretning, en radioforretning, en skotøjsforretning samt en herretøjs- og en dametøjsforretning.
 Efter kommunalreformen i 1970
 Ved kommunalreformen i 1970 bortfaldt begrebet "købstad", men Nysted blev kommunesæde i den nye Nysted Kommune, der foruden købstaden og dens landdistrikt (Vantore Sogn) omfattede sognekommunerne Døllefjelde-Musse, Herritslev, Kettinge-Bregninge, Vester Ulslev og Øster Ulslev-Godsted.
 ca. 1970: En pavillon blev opført ved Nysted Skole, og der kom politistation i den tidligere toldbod
 1980: Første etape af en ny skole blev taget i brug
 1983: Alderdomshjemmet blev nedlagt og bygningen solgt til Nysted Efterskole
 1986: Den nye skole blev færdig
 2001: Skolen blev udvidet til ca. det dobbelte
 2007: Nysted Kommune blev nedlagt og lagt ind under Guldborgsund Kommune
 2015: Nye turisttiltag med bl.a. sæl-safari til Rødsand. Sengepladser i byen var fuldt belagt i næsten hele turistsæsonen.
 I perioden er der lagt stor vægt på at udvikle områdets turisme. Der er bygget en del sommerhuse, og der arbejdes på af offentlig sauna og badeanstalt. Nysted mistede en stor turistattraktion, da Aalholm Automobilmuseum med en af Europas største bilsamlinger måtte lukke, og bilerne blev solgt på auktion i 2012-13. Slottet er lukket for offentligheden, men der arbejdes på at udvikle kajak- og cykelruter i og omkring Aalholm Hestehave. Den regionale cykelrute 38 (Paradisruten) og Margueritruten fører gennem byen.
 Byens handelsliv tæller nu foruden et større antal håndværkere: 2 supermarkeder, butik med jagt- og fiskeriudstyr, savværk, biograf, 2 hoteller, 3 restauranter, 2 pizzariaer, campingplads, slagter, bager, optiker, materialist/tøjbutik, 2 frisører m.fl. Der findes servicefunktioner som bibliotek, borgerservice m.m.
 Demografi
 Frem til omkring år 1900 havde Nysted en jævn stigende befolkning. På det tidspunkt gik udviklingen i stå. Skibene blev større, så de ikke kunne anløbe havnen. Jernbaner og biler overtog transporten, og for dem lå Nysted i en afkrog. Byen mistede en stor del af sit opland til først og fremmest Nykøbing på grund af broerne over Guldborg Sund. Industriudviklingen gik uden om Nysted. På trods af den generelle nedgang af befolkningstal i landdistrikterne siden 1960'erne, har Nysted dog formået at bevare sit indbyggertal siden ca. 1975. Siden 2014 har indbyggertallet igen været svagt stigende.
 Nysted har gennem tiden været plaget af mange omfattende brande. Det har den til fælles med en række andre byer i Danmark. Oplysningerne om brandenes omfang skal dog tages med et gran salt. F.eks. oplyses det at en brand i 1560 ødelagde 200 huse og gårde. Så mange huse har der næppe været i hele byen på den tid.
 Infrastruktur og transport
 Offentlig transport
 Ved etableringen af Stubbekøbing-Nykøbing-Nysted Banens var Nysted endestation på strækning Nykøbing-Nysted fra 1910-1966.
 Vejnavne
 I Peder Hansen Resens kort Atlas Danicus er angivet gadenavne i en lang række købstæder.
 Adelgade, er Nysteds hovedgade, og navnet er kendt i mange byer landet over, muligvis i formen Algade. Navnet betyder ”den fornemste gade” eller bare ”hovedgaden”. Resten af gaderne var stræder eller stier.
 Bomstræde: Byen udfaldsvej mod øst. Navnet er gammelt, men var en overgang erstattet med Vantorevej. Landets købstadshandel var tidligere beskyttet af ind- og udførselstold og tolden blev opkrævet ved byens ”porte”, der måske blot var en bom eller en usynlig grænse.
 Byfoged Holcksvej: En foged er en udøvende embedsmand. I denne sammenhæng var en byfoged en blanding af politichef, dommer og borgmester afhængig af hvilken tid vi taler om. Frem til 1919 var Nysteds byfoged udnævnt af kongen og var birkedommer i Nysted Birk samt chef for ordenshåndhæverne, der til sidst bestod af en politibetjent, en landbetjent og en vægter. Harald Julius Holck fungerede som den næstsidste byfoged fra 26. marts 1892 til 1. januar 1917. Fra 1919 blev posterne skilt ad og borgmesteren var fra da af folkevalgt. Der står en mindesten for Holck i Skanseanlægget
 C.A. Hansens Vej: Carl Adam Hansen var læge i Nysted fra 1875, byrådsmedlem i mange år og lokalhistorisk forfatter. Han skrev bl.a. Nysteds historie til byens 500 års-jubilæum i 1909.
 Skovstræde: Før 1850'erne var købstædernes jord delt i 2 portioner. Den centrale del var forbeholdt huse og mindre haver, og var tit indhegnet og altid forsynet med toldboder (accise-boder) ved indkørslerne. De ydre del kaldtes markjorden, og var landbrugsjord, der kun måtte ejes af byens borgere. Skovstræde førte ud til byens markjord hvis yderste dele hed Nysted Skov. Skovstræde endte blindt, hvad "Nysted Skov" stadig gør.
 Wichmandsvej: Er opkaldt efter købmand B. Svend Wichmand. Hans butiks- og kontorbygning i Adelgade rummer i dag byens apotek og biblioteket er indrettet i et kornmagasin, mens et andet magasin, Bønnelyches Pakhus, benyttes til lejlighedsvise udstillinger. Wichmand overtog købmandsforretningen i 1883, efter at en af hans slægtninge, Chr. Bønnelyche, var gået fallit med den nogle år før.
 Aarestrupvej: er opkaldt efter digteren Emil Aarestrup, der var læge i Nysted, hvor han boede fra 1827-1838
 Politi
 I de forskellige udgaver af Traps danmarksbeskrivelse kan man læse at byen i 1855 og 1873 havde et politikorps på 24 mand og i 1899 12 ikke-uniformerede mænd og en assistent. Til daglig har den ene politiassistent og hans forgængere været ene om bestillingen. De 24 mand har været en slags reserve der kunne trækkes på i farlige situationer. I 1923 bestod korpset da også kun af 2 betjente (kommunalt politi), 1 statsbetjent, 1 landbetjent og en arrestbetjent, hvilket i realiteten var en udvidelse i forhold til 1800-tallets bemanding.
 I moderne tid er styrken gradvist reduceret og er nu i realiteten nedlagt. Omkring 1969 var der stadig 2 politiassistenter og en landbetjent, ca. 1980 1 landbetjent og 1 politiassistent, ca. 1990 1 landbetjent og i 2008 et par timers kontortid pr. uge og ellers betjening fra Nykøbing Falster (Sydsjællands og Lolland-Falsters Politi).
 Bibliotek
 Industri- og Arbejderforeningen i Nysted stiftedes 13. april 1868 på initiativ af den lokale læge Lütken og begyndte bl.a. straks at samle bøger til et bibliotek. I 1869 var beholdningen 133 bind, i 1885 havde man 1000 og i 1900 var der 1800 ind i biblioteket, der havde til huse på ”Hotellet” (uvist hvilket) med udlån hver mandag aften. Bestanden er ”væsentlig bestaaende af Æsthetisk Litteratur, dog ogsaa flere gode rejsebeskrivelser, Troels Lunds historiske Værker o.a”, som Nysted Krønikens forfatter, C.A. Hansen skriver i 1901. Samme kilde oplyser at foreningen i 1907 har 158 medlemmer og 20 damer!
 I 1919 bevilligede Nysted Byråd 200 kr. til oprettelse af et folkebibliotek. Det betyder sikkert at kommune overtog den private bogsamling, der sikkert samtidig er flyttet til rådhuset. I de næste år var en af bibliotekets ledere Julie Helene Pantmann, som kom til Nysted i 1934, da hendes ægtefælle Rude Pantmann tiltrådte stillingen som kæmner i den daværende Nysted Købstadskommune.
 22. december 1955 flyttedes biblioteket fra rådhuset til Adelgade 90 med udlåns- og læsesal i stueetagen og på 1. sal arkiv og mødelokale. På det tidspunkt var bibliotekaren Magda Andersen, der var gift med skoleinspektør Chr. Andersen. Denne bygning havde da i en årrække rummet en del af kommunalforvaltningen. Samme år vides udgifterne til biblioteket at andrage 2000 kr. I 1958 meldes at fru Eli Brønholt, der også var lærer på Nysted Skole, forlader stillingen som bibliotekar.
 Ved kommunesammenlægningen i 1970 indgår den nye Nysted ”storkommune” en samarbejdsoverenskomst med Centralbiblioteket i nabokommunen Nykøbing. Den indebærer bl.a. at landdistrikterne betjenes med en bogbus. Fra 1975 er bibliotekets leder Bodil Clausen. 11. april 1980 flytter man fra Adelgade 90 til Wichmandsgården på Vantorevej, stuehuset til en nedlagt landbrugsejendom, men i 1988 flyttes biblioteket til den nuværende placering i en fredet bygning, et tidligere pakhus fra 1807 i Adelgade og samtidig overtager Ellen Larsen ledelsen. Hun afløses i 2006 af den nuværende leder Marianne Mortensen.
 I 1992 koster biblioteksvæsenet i Nysted Kommune 1.039.000 kr. På landsbasis er den årlige udgift pr. indbygger 377 kr. I Storstrøms Amt er gennemsnittet 336 kr., men i Nysted kommune kan biblioteksvæsenet drives for 192 kr. pr. år pr. indbygger hvilket gør Nysted til en af landets billigste bibliotekskommuner. Samme år nedlægges bogbussen og lånerne i hele kommunen er henvist til at benytte biblioteket i Nysted. Den første januar 2007 indgik Nysted Kommune i Guldborgsund Kommune og biblioteket er fra da en afdeling af Guldborgsundbibliotekerne.
 Uddannelse
 Der har muligvis været en form for undervisning i Nysted franciskanerkloster. Det blev nedlagt i 1538, men allerede få år senere (før 1578) blev der oprettet en latinskole i Adelgade 101. Latinskolen blev nedlagt 1740 og en borgerskole blev oprettet i bygningen. Skolen blev senere flyttet til Adelgade 103 og i 1852 blev der taget en ny skole i brug i Adelgade. Både 1911 og 1954 bygges til, i 1966 indrettes nye lokaler i skolens loftsetage og i 1970 opstilles en pavillon. Ca. 1975 nedrives 1852-bygningen og skolens ældste klasser overføres til Kettinge Skole. I 1980-1986 opføres en ny skole med syv klassetrin i byens udkant. Den udvides til 10 klassetrin i 2001 og eksisterer nu med ni klassetrin ca. 375 elever.
 Nysted Efterskole blev oprettet i 1977, og den har i dag ca. 130 elever.
 Kultur
 Nysted er en af Danmarks mest velbevarede købstæder og har bevaret sit gamle bymiljø med adskillige bindingsværkshuse og ældre bygninger i det gamle bykvarter omkring kirken. Der er ikke megen industri i Nysted, hvilket er med til at skabe et roligt bymiljø.
 Digteren Emil Aarestrups Hus er indrettet som museum med genstande fra Aarestrups tid og en udstilling om Aarestrup.
 Clausens Pakhus er en fredet bindingsværksbygning, der blev opført i 1807 af en lokal købmand. Det er i dag indrettet som bibliotek. Tæt ved ligger Bønnelyches Pakhus, der blev opført i 1851. Denne bygning er ligeledes fredet, og bruges i dag til udstillinger.
 Nysted Apotek er opført i 1755.
 Middelalderfestivalen startede i 2009 som fejring af byens 500 års købstadsjubilæum, og det blev gentaget i årene efter. En lokal forening blev oprettet for at varetage festivallen. I 2014 blev samarbejdede festivalen med Nykøbing Falster Festuge og Middelaldercentret der havde en særlig ridderturnering, om markedsføring af de tre arrangementer samt rabat ved besøg af flere arrangementer.
 I december 2018 blev det udmeldt at der ikke ville blive afholdt en festival i 2019, da der ifølge foreningens formand var "brug for en pause til at gentænke konceptet". I november 2019 meldte bestyrelsen ud, at foreningen, og dermed festivalen, blev nedlagt. Markedet genopstod i 2021 og blev også gennemført i 2022.
 Siden 2008 har der været Hajkutter Regatta med kapsejlads til Rostock. Desuden har byen Havnefestival samt Vise- og Lyrikfestival, der afholdes ved Aarestrups Hus.
 På sælsafari kan man i sommersæsonen opleve Danmarks største sælkoloni ved Rødsand på tæt hold. På sejlturen kan man også se en af verdens største havmølleparker med 162 kæmpestore vindmøller.
 Vandtårnet
 Det Særlige Bygningssyn udtalte den 20. november 2002 om Nysteds vandtårn: "Det Særlige Bygningssyn finder, at Nysted Vandtårn (1912-13 af arkitekt Alf Jørgensen og ingeniør Georg Jochimsen) både har de kulturhistoriske og de arkitektoniske værdier, der kan begrunde en fredning. Vandtårnet er et af de tidligste vandtårne opført i jernbeton og et fint eksempel på datidens brug af dette materiale. Den arkitektoniske udformning i form af en blanding af nybarokken med dens svungne former og nationalromantikken i tårnafslutningen er tidstypisk og afstemt efter datidens opfattelse af jernbeton som et plastisk materiale. Vandtårnet er således et godt eksempel på periodens forsøg med at prøve materialets arkitektoniske muligheder af. Bygningssynet hæfter sig specielt ved indgangspartiets udformning, vandbeholderen og iltningstrappen, der fortæller om tårnets funktion, samt det åbne tagværks fine tømmerkonstruktion."
 Resultatet var at vandtårnet blev fredet i 2003. Tårnet var i en ret miserabel forfatning, men blev i 2011 overdraget til en privat forening Foreningen Nysted Vandtaarn, og restaureret udvendigt. I øjeblikket undersøges hvordan tårnet fremover kan anvendes.
 Foreningen Nysted Vandtaarn blev stiftet den 15. oktober 2009. I september 2014 er der 77 betalende medlemmer. Foreningens sponsorer er Thorkild Høeghs, Guldborgsund Bevaringsfond, Døllefjelde-Musse Fordelingsudvalg og Lollandsfonden.
 I sommerperioden er der adgang til vandtårnet med udsigt over Nysted by for et mindre entrébeløb.
 Sport
 Nysteds fodboldklub B 1990 spiller på Nysted Stadion, hvor der er plads til 1.200 tilskuere.
 Derudover findes der tennisklub, crossbane, ridesportcenter, skytteforening, roklub, svømmeklub, håndboldklub og badmintonklub i Nysted eller nærmeste oplandsbyer.
 Berømte bysbørn
 Frederik Christian Raben (1769-1838) – botaniker
 Emil Aarestrup (1800-1856) – digter og læge, praktiserede i byen 1827-38
 Julius Raben (1804-1879) – godsejer og politiker
 Biker Jens (1971) – tidligere tv-personlighed
 Galleri
 Postkort fra omkring 1910:
 Noter
 Litteratur
 Kaj Nilsson: Nysted skoles historie 1852-1977 (1977)
 John Erik Pedersen: Litteratur om Nysted kommune (1978)
 Fredningsstyrelsen og Nysted kommune: Huse i Nysted (Registrant, 1982 og 2008)
 Arne Heyn: Nysted kommune historisk set (1984)
 Jørgen Elsøe Jensen: Danmarks Middelalderlige byplaner – Lolland-Falster og Møn (1994)
 Nystedkrøniken (årgange fra 1993-2005)
 Posten er kommet, 1979 (om postkontorer bl.a. i Nysted i 17- og 1800-tallet)
 Poul Sørensen: Nysted Bryggeri (1997)
 Støvmiderne og Nysted Lokalarkiv: Nysted og omegn på gamle postkort og billeder (2007)
 alle udgaver af Trap Danmark
 Allan Vestergaard: Dansk rutebilhistorie (2003)
 Rutebiltrafik i 75 år (1998)
 Eksterne kilder/henvisninger
 Nysted og omegns Fællesråd
 Danmarks sydligste købstæder 1918
 Om Nysted på "1001 fortællinger"
 Danmarks Naturfredningsforening om Guldborgsund Kommunes natur
 Nysted Skole
 Lokalhistorisk arkiv i Nysted
 Naturstyrelsen om Nysted Nor
 Om jernbanen fra Nysted via Nykøbing til Stubbekøbing
 4 billeder af Nysted i Det kongelige Biblioteks billedbase
 Købstæder
 Havnebyer i Danmark
 Byer og bydele med genforeningssten


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21999D0225(01)
 Beslut nr 1/1999 av associeringsrådet, associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Ungern, å andra sidan, av den 28 januari 1999 om ändring av protokoll nr 4 till Europaavtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Ungern, å andra sidan
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 049 , 25/02/1999 s. 0033 - 0039
 BESLUT nr 1/1999 AV ASSOCIERINGSRÅDET associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Ungern, å andra sidan,av den 28 januari 1999 om ändring av protokoll nr 4 till Europaavtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Ungern, å andra sidan (1999/149/EG) ASSOCIERINGSRÅDET HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av Europaavtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Ungern, å andra sidan (1), vilket undertecknades i Bryssel den 16 december 1991, särskilt artikel 38 i dess protokoll nr 4 (2), ochav följande skäl:Eftersom det är önskvärt att skapa ett väl fungerande utvidgat kumulationssystem genom vilket det är möjligt att använda ursprungsmaterial från Europeiska gemenskapen, Polen, Litauen, Tjeckiska republiken, Slovakien, Bulgarien, Rumänien, Estland, Lettland, Ungern, Slovenien, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES), Island, Norge och Schweiz är det nödvändigt att ändra definitionen av begreppet ursprungsprodukter i protokoll nr 4.Det förefaller lämpligt att, fram till och med den 31 december 2000 fortsätta tillämpningen av det system med fasta tullsatser som föreskrivs i artikel 15 i protokoll nr 4 i fråga om förbud mot restitution av eller befrielse från tullar.Mot bakgrund av den särskilda situation som råder i förbindelserna mellan gemenskapen och Turkiet vad gäller industriprodukter är det berättigat att det kumulationssystem som avses ovan utvidgas till att omfatta även industriprodukter med ursprung i Turkiet.Det är önskvärt att ändra lydelsen av artikel 3, 4 och 12 i protokoll nr 4 i syfte att underlätta handelsutbytet och förenkla administrationen.Det är nödvändigt att göra vissa ändringar i protokollets förteckning över vilka bearbetnings- eller förädlingsåtgärder som ger ursprungsstatus för icke-ursprungsmaterial, dels för att ta hänsyn till den tekniska utvecklingen på förädlingsområdet, dels för att ta hänsyn till eventuell råvarubrist.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Protokoll nr 4 om definitionen av begreppet "ursprungsprodukter" och metoder för administrativt samarbete ändras på följande sätt:1) Artikel 1 i skall ersättas med följande:"i) mervärde: priset fritt fabrik minus tullvärdet på varje material som införlivats och som har sitt ursprung i de länder som anges i artiklarna 3 och 4, eller, om tullvärdet inte är känt och inte kan fastställas, det första kontrollerbara pris som betalats för materialet i gemenskapen eller i Ungern."2) Artiklarna 3 och 4 skall ersättas med följande:"Artikel 3Kumulation i gemenskapen1. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 2.1 skall produkter anses ha sitt ursprung i gemenskapen om de framställts inom gemenskapen och det därvid införlivats material med ursprung i gemenskapen, Ungern, Bulgarien, Polen, Tjeckiska republiken, Slovakien, Rumänien, Estland, Lettland, Litauen, Slovenien, Island, Norge, Schweiz (inbegripet Liechtenstein (*)) eller Turkiet (**) i enlighet med bestämmelserna i det protokoll beträffande ursprungsregler som bifogats vart och ett av avtalen mellan gemenskapen och dessa länder, förutsatt att dessa material genomgått bearbetning eller förädling i gemenskapen utöver vad som anges i artikel 7 i detta protokoll. Det är inte nödvändigt att dessa material har genomgått tillräcklig bearbetning eller förädling i gemenskapen.2. Om den bearbetning eller förädling som görs i gemenskapen inte går utöver vad som anges i artikel 7 skall den produkt som framställts anses ha sitt ursprung i gemenskapen endast om det mervärde som tillförts överstiger värdet av det material som införlivats och som har sitt ursprung i ett av de länder som anges i punkt 1. Om så inte är fallet skall den produkt som framställts anses ha sitt ursprung i det land som står för den största delen av värdet av de ursprungsprodukter som använts vid framställningen i gemenskapen.3. Produkter med ursprung i ett av de länder som anges i punkt 1 och som inte genomgår någon bearbetning eller förädling i gemenskapen skall behålla sitt ursprung då de exporteras till ett av dessa länder.4. Den kumulation som avses i denna artikel får endast tillämpas på material och produkter som erhållit sin status som ursprungsprodukter genom tillämpning av ursprungsregler som är identiska med reglerna i detta protokoll.Gemenskapen skall, genom Europeiska gemenskapernas kommission, ge Ungern närmare upplysningar om innehållet i de avtal som ingåtts med de länder som nämns i punkt 1 och om de ursprungsregler som ingår i dessa avtal. Europeiska gemenskapernas kommission skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (C-serien) offentliggöra uppgifter om från och med vilken dag den kumulation som avses i denna artikel får tillämpas av de länder som anges i punkt 1, under förutsättning att de har uppfyllt de relevanta villkoren.Artikel 4Kumulation i Ungern1. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 2.2 skall produkter anses ha sitt ursprung i Ungern om de framställts där och det därvid införlivats material med ursprung i gemenskapen, Ungern, Bulgarien, Polen, Tjeckiska republiken, Slovakien, Rumänien, Estland, Lettland, Litauen, Slovenien, Island, Norge, Schweiz (inbegripet Liechtenstein (*)) eller Turkiet (**) i enlighet med bestämmelserna i det protokoll beträffande ursprungsregler som bifogas vart och ett av avtalen mellan Ungern och dessa länder, förutsatt att dessa material genomgått bearbetning eller förädling i Ungern utöver vad som anges i artikel 7 i detta protokoll. Det är inte nödvändigt att dessa material har genomgått tillräcklig bearbetning eller förädling.2. Om den bearbetning eller förädling som görs i Ungern inte går utöver vad som anges i artikel 7 skall den produkt som framställts endast anses ha sitt ursprung i Ungern om det mervärde som tillförts överstiger värdet av det material som införlivats och som har sitt ursprung i ett av de länder som anges i punkt 1. Om så inte är fallet skall den produkt som framställts anses ha sitt ursprung i det land som står för den största delen av värdet av de ursprungsprodukter som använts vid framställningen i Ungern.3. Produkter med ursprung i ett av de länder som anges i punkt 1 och som inte genomgår någon bearbetning eller förädling i Ungern skall behålla sitt ursprung då de exporteras till ett av dessa länder.4. Den kumulation som avses i denna artikel får endast tillämpas på material och produkter som erhållit sin status som ursprungsprodukter genom tillämpning av ursprungsregler som är identiska med reglerna i detta protokoll.Ungern skall, genom Europeiska gemenskapernas kommission, ge gemenskapen närmare upplysningar om innehållet i det avtal som ingåtts med de länder som nämns i punkt 1 och om de ursprungsregler som ingår i dessa avtal. Europeiska gemenskapernas kommission skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (C-serien) offentliggöra uppgifter om från och med vilken dag den kumulation som avses i denna artikel får tillämpas av de länder som anges i punkt 1, under förutsättning att de har uppfyllt de relevanta villkoren.(*) Furstendömet Liechtenstein ingår i en tullunion med Schweiz och är avtalsslutande part i EES-avtalet.(**) Den kumulation som avses i denna artikel är inte tillämplig på de material med ursprung i Turkiet som anges i förteckningen i bilaga V till detta protokoll."3) Artikel 12 skall ersättas med följande:"Artikel 12Territorialitetsprincip1. De villkor som anges i avdelning II i fråga om erhållande av ursprungsstatus skall kontinuerligt uppfyllas inom gemenskapen eller i Ungern, om inte annat följer av artikel 2.1 c, artiklarna 3 och 4 eller punkt 3 i den här artikeln.2. Om ursprungsvaror som exporterats från gemenskapen eller från Ungern till ett annat land återinförs skall de, om inte annat följer av artiklarna 3 och 4, anses vara icke-ursprungsprodukter om det inte på ett tillfredsställande sätt kan visas för tullmyndigheternaa) att de återinförda varorna är samma varor som de som exporterades, ochb) att de inte har behandlats utöver vad som krävdes för att bevara dem i gott skick under tiden i det berörda landet eller under själva exporten.3. Ursprungsstatus, enligt de villkor som anges i avdelning II, skall inte kunna erhållas genom bearbetning eller förädling utanför gemenskapen eller Ungern av material som exporterats från gemenskapen eller från Ungern och sedan återinförts, utom i de fall dåa) de berörda materialen helt har framställts i gemenskapen eller i Ungern, eller om de före export har genomgått bearbetning eller förädling utöver den otillräckliga bearbetning eller förädling som anges i artikel 7, ochb) om det på ett tillfredsställande sätt kan visas för tullmyndigheternai) att de återinförda varorna är resultatet av bearbetning eller förädling av det exporterade materialet, ochii) att det samlade mervärde som erhållits utanför gemenskapen eller Ungern genom tillämpningen av denna artikel inte överstiger 10 % av priset fritt fabrik för den färdiga produkt för vilken ursprungsstatus åberopas.4. Vid tillämpningen av punkt 3 skall de villkor som anges i avdelning II i fråga om erhållande av ursprungsstatus inte tillämpas på bearbetning eller förädling som sker utanför gemenskapen eller Ungern. Om det vad gäller förteckningen i bilaga II, i syfte att fastställa den berörda färdiga produktens ursprungsstatus, tillämpas en regel som fastställer ett visst högsta värde för samtliga icke-ursprungsvaror som ingår i det berörda partiet, får det samlade värdet av det icke-ursprungsmaterial som har lagts till i den berörda partens territorium och det samlade mervärde som erhållits utanför gemenskapen eller Ungern genom tillämpning av denna artikel inte överskrida den angivna procentsatsen.5. Vid tillämpningen av punkterna 3 och 4 skall med `samlat mervärde` avses samtliga kostnader som tillkommit utanför gemenskapen eller Ungern, inbegripet värdet av de material som lagts till där.6. Punkterna 3 och 4 skall inte vara tillämpliga på produkter som inte uppfyller villkoren i förteckningen i bilaga II eller som kan anses ha genomgått tillräcklig bearbetning eller förädling endast genom tillämpning av de allmänna toleransbestämmelserna i artikel 6.2.7. Punkterna 3 och 4 skall inte vara tillämpliga på produkter enligt kapitlen 50-63 i Harmoniserade systemet.8. Bearbetning eller förädling utanför gemenskapen eller Ungern av det slag som avses i denna artikel, skall ske inom ramen för förfarandet för passiv förädling eller ett liknande system."4) I artiklarna 13, 14, 15, 17, 21, 27, 30 och 32 skall "som anges i artikel 4" ersättas med "som anges i artiklarna 3 och 4".5) I artikel 15.6 sista stycket skall datumangivelsen "den 31 december 1998" ersättas med "den 31 december 2000".6) I artikel 26 skall begreppet "C2/CP3" ersättas med "CN22/CN23".7) I bilaga I, anmärkning 5.2:a) Mellan begreppen"- Regenatkonstfilament" och"- Syntetiska konststapelfibrer av polypropen"skall följande införas:"- Elektriskt ledande fibrer".b) Det femte exemplet ("En tuftad matta . . . är uppfyllda.") skall utgå.8) Bilaga II skall ändras på följande sätt:a) Följande skall införas mellan posterna för HS-nr 2202 och 2208:>Plats för tabell>b) Posten beträffande kapitel 57 skall ersättas med följande:>Plats för tabell>c) Posten beträffande HS-nr 7006 skall ersättas med följande:>Plats för tabell>d) Posten beträffande HS-nr 7601 skall ersättas med följande:>Plats för tabell>9) Följande bilaga skall läggas till:"BILAGA V>Plats för tabell>Artikel 2 Detta beslut skall tillämpas från och med den 1 januari 1999.Utfärdat i Bryssel den 28 januari 1999.På associeringsrådets vägnarJ. MARTONYIOrdförande(1) EGT L 347, 31.12.1993, s. 2.(2) Protokoll nr 4 ersattes genom associeringsrådets beslut nr 3/96 (EGT L 92, 7.4.1997, s. 1.)


text:
Kauno apskritis (iki XX a. Kauno pavietas) – valstybinio lygmens administracinis teritorinis vienetas, viena iš dešimties Lietuvos apskričių, šalies centrinėje dalyje, apimanti Kauno, Kėdainių, Kaišiadorių, Jonavos, Prienų, Raseinių rajonų bei Kauno miesto ir Birštono savivaldybių teritorijas. Apskrities centras – Kaunas.
 Kauno apskritis ribojasi su Alytaus, Vilniaus, Panevėžio, Šiaulių, Tauragės ir Marijampolės apskritimis.
 Istorija
 LDK apskritis
 Lietuvos valstybės administracinis-teritorinis vienetas su centru Kaune, matyt, atsirado apie 1398 m., kai oficialiuose dokumentuose minimas Kauno seniūnas Jonas Sungaila. Seniūnija tuo metu buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio skiriamo pareigūno – seniūno arba vietininko administruojama valstybės dalis. Todėl istorikų nuomone 1398 metus galima laikyti Kauno apskrities įkūrimo data. Kauno seniūnas rezidavo Kauno pilyje. Nuo 1408 m., kai Kaunui buvo suteiktos Magdeburgo teisės, savivaldus Kauno miestas jam nebuvo pavaldus, išskyrus kai kuriuos nustatytus klausimus. 1486 m. atstačius Kauno pilį, ji tapo pavieto centru, o valdovo paskirtas vietininkas buvo vyriausiasis pilies pareigūnas, kuris valdė aplinkines teritorijas.
 Po 1564–1566 m. administracinės ir teismų reformos Lietuva, išskyrus Žemaitiją, pagal Lenkijos pavyzdį buvo suskirstyta į pavietus (apskritis). Iki tol buvęs nepastovus teritorinis vienetas, Kauno pavietas buvo priskirtas Trakų vaivadijai (priklausė iki 1795 metų) ir įgavo aiškiai apibrėžtas ribas. Lietuvos Metrika Kauno pavieto teritoriją aprašo taip: „To pavieto siena: iš vienos pusės Nevėžio upe iki Upytės sienos; iš kitos pusės iki Vilkmergės sienos, prijungiant Kulvą ir Žeimius; iš trečios pusės prijungiant Vaiguvą ir po kairę Uogintus, palei Žiežmarių sieną; iš ketvirtos pusės į viršų Nemunu, prijungiant Barboriškes, iki jo karališkosios didenybės girios, iki Žemaitijos sienos“. Kauno miestas pavietui nepriklausė. Kaunui buvo leista turėti žemės teismo antspaudą. 1791 m. iš 20 parapijų buvo sudaryta nauja Prienų apskritis.
 Rusijos imperija
 1795 m. Austrijos, Prūsijos ir Rusijos valdovų susitarimu Lietuvos-Lenkijos valstybė buvo galutinai padalinta ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemės atiteko Rusijai. Caro Nikalojaus I įsakymu 1842 m. gruodžio 18 d. įkurta Kauno gubernija, kuriai atiteko visa šiaurinė Vilniaus gubernijos dalis: Telšių apskritis, Šiaulių apskritis, Raseinių apskritis, Upytės apskritis, Novoaleksandrovsko apskritis, Vilkmergės apskritis ir dalis buvusios Kauno apskrities. Gubernija egzistavo iki I pasaulinio karo. Kairiakrantė Kauno dalis – Aleksotas – buvo priskirta Suvalkų gubernijai. Kauno gubernijos teritorija tuo metu sudarė 38 400 km2.
 1795–1796 ir 1801–1843 m. Kauno apskritis priklausė Vilniaus gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai, 1843–1915 m. Kauno gubernijai (Užnemunės dalis 1795–1918 m. į apskritį neįėjo).
 XX a. tarpukaris
 Užėjus vokiečiams, 1915–1918 m. Kauno apskritis priklausė Oberosto Lietuvos sričiai (1915–1917 m. egzistavo tik Kauno miesto, 1917–1918 m. Kauno miesto ir krašto apskritis).
 Po Pirmojo pasaulinio karo, atkūrus Lietuvos valstybę, 1918 m. gruodžio 20 d. Kauno gubernija padalinta į 7 apskritis, pirmoji šalyje įkurta Kauno apskritis. 1919 m. sausio 16 d. paskelbtas vidaus reikalų ministro cirkuliaras Nr.1 „Dėlei savivaldybių Lietuvoje“, pagal kurį Lietuva buvo padalinta į 20 apskričių. Apskrities teritorijai priklausė apskrities valsčiai, seniūnijos ir antraeiliai miestai. Kauno miestas buvo respublikinio pavaldumo, todėl į apskrities teritoriją neįėjo. XX a. tarpukariu apskrities administracija buvo įsikūrusi rūmuose Vytauto pr. 91, kuriuos suprojektavo Vytautas Landsbergis-Žemkalnis.
 1941–1944 m. apskritis įėjo į Ostlando Lietuvos generalinės srities Kauno krašto apygardą.
 Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą senoji administracinė teritorinė valdymo struktūra buvo palikta – liko apskritys, valsčiai, miestai. 1946 m. Kruonio ir Rumšiškių valsčiai perduoti naujai Kaišiadorių apskričiai, Pakuonio valsčius – naujai Prienų apskričiai, 1947 m. Veliuonos valsčius – Jurbarko apskričiai, 1948 m. Babtų, Čekiškės, Seredžiaus, Vilkijos valsčiai – Vilkijos apskričiai. 1949 m. Kauno apskričiai atiteko Marijampolės apskrities Veiverių valsčius.
 1950 m. birželio 20 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku įkurta nauja administracinio suskirstymo sistema – apskritys panaikintos, o Lietuva padalinta į keturias sritis: Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir Šiaulių. Kauno apskritis pertvarkyta į Panemunės (41 apylinkė) ir Vilijampolės (27 apylinkės) rajonus, dalis teritorijos perduota Jonavos (14 apylinkių), Kazlų Rūdos (12 apylinkių) ir Kėdainių (4 apylinkės) rajonams.
 Nepriklausomybės atkūrimas
 Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę iš pradžių 1993 m. spalio mėnesį 10-yje regionų bei Vilniaus ir Kauno miestuose paskirti Vyriausybės atstovai. 1994 m. rugpjūčio 5 d. priėmus Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymą pradėtos atkurti apskritys. 1994 m. gruodžio 15 d. buvo priimtas Apskrities valdymo įstatymas. Realūs apskričių atkūrimo darbai prasidėjo 1995 m. vasario-kovo mėn., Vyriausybei paskyrus apskričių valdytojus.
 2003 m. patvirtintas dabartinis Kauno apskrities herbas. 2010 m. liepos 1 d. panaikinta apskrities administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.
 |-
 | 1565 || || || Birštono valsčius, Darsūniškio valsčius, Karmėlavos valsčius, Kauno valsčius, Punios valsčius, Rumšiškių valsčius, Stakliškių valsčius
 |-
 | 1790 || 6045 || 91 147 || || 11 miestų ir miestelių
 |-
 | ~1890 || || || ||
 22 miesteliai: Apytalaukis, Ariogala, Babtai, Betygala, Čekiškė, Dotnuva, Grinkiškis, Jonava, Josvainiai, Karmėlava, Kėdainiai, Krakės, Labūnava, Raudondvaris, Rumšiškės, Seredžius, Skaruliai, Surviliškis, Vandžiogala, Veliuona, Vilkija, Žeimiai
 |-
 | 1897 || 3800 || 227 431 || ||
 1 miestas: Kaunas
 miesteliai: Ariogala, Dotnuva, Jonava, Kėdainiai, Krakės, Seredžius, Surviliškis, Vilkija
 |-
 | 1914 || 4029 || 301 800 || ||
 |-
 | 1917 || 1635 || 62 311 (su Kaunu) || ||
 |-
 | 1919 || || || 12 valsčių: Babtų valsčius, Čekiškės valsčius, Garliavos valsčius, Jonavos valsčius, Pakuonio valsčius, Raudondvario valsčius, Rumšiškių valsčius, Turžėnų valsčius, Veliuonos valsčius, Vandžiogalos valsčius, Vilkijos valsčius, Zapyškio valsčius ||
 |-
 | 1923 (išsamiau) || 2618 || 98 918 || 16 valsčių: Aukštosios Panemunės valsčius, Babtų valsčius, Čekiškės valsčius, Garliavos valsčius, Jonavos valsčius, Lapių valsčius, Pakuonio valsčius, Pažaislio valsčius, Raudondvario valsčius, Rumšiškių valsčius, Seredžiaus valsčius, Turžėnų valsčius, Vandžiogalos valsčius, Veliuonos valsčius, Vilkijos valsčius, Zapyškio valsčius ||
 1 miestas: Jonava
 8 miesteliai
 524 kaimai
 11 bažnytkaimių
 210 dvarų ir palivarkų
 338 vienkiemiai
 15 kitų gyvenviečių
 |-
 | 1930 || 2681 || || ||
 |-
 | 1933 || || || 15 valsčių ||
 |-
 | 1937 || || 121 901 (be Kauno) || ||
 |-
 | 1938 || 2610 || || ||
 |-
 | 1942 || || 132 800 || ||
 |-
 | 1949 || 1781 || || 10 valsčių (98 apylinkės) ||
 1 miestas: Kaunas
 2 miesto tipo gyvenvietės: Kačerginė, Kulautuva
 |-
 | 1950 || || || 98 apylinkės ||
 |-
 | 2001 || 8060 || 701 529 || 8 savivaldybės: Birštono savivaldybė, Jonavos rajono savivaldybė, Kaišiadorių rajono savivaldybė, Kauno miesto savivaldybė, Kauno rajono savivaldybė, Kėdainių rajono savivaldybė, Prienų rajono savivaldybė, Raseinių rajono savivaldybė ||
 14 miestų
 2657 kaimai
 |}
 Valsčiai
 Apskrities valsčiai 1918–1950 metais:
 Ekonomika
 Kauno apskrityje vyrauja apdirbamoji pramonė. Čia pagaminama apie penktadalis visos Lietuvos pramonės produkcijos. Apskrityje išplėtota mašinų ir prietaisų gamyba, metalo apdirbimo, chemijos, statybinių medžiagų, tekstilės ir trikotažo, poligrafijos, baldų, stiklo ir maisto pramonė.
 Svarbiausi produktai yra šie: baldai, verpalai, audiniai, medikamentai, mėsa ir jos produktai, pieno produkcija, miltai, kombinuotieji pašarai, mineralinės trąšos, sieros ir fosforo rūgštis, konservuoti produktai, statybinės plytos, padarinė mediena, durpės, popierius, alus ir nealkoholiniai gėrimai, degtinės ir likerio gaminiai, mineraliniai vandenys.
 Parduotos produkcijos apimtis 2005 m. daugiausia didėjo Kauno m., Jonavos, Kėdainių ir Kaišiadorių rajonuose. Pagal parduotos produkcijos apimtį Kauno apskritis – viena iš pirmaujančių šalyje.
 2003 m. duomenimis apskrityje buvo įregistruotos 56 valstybinės bei 26 583 privačios įmonės, iš jų Kauno miesto savivaldybėje yra 80 % uždarųjų akcinių bendrovių, 60 % akcinių bendrovių, 68 % individualių įmonių.
 Į užsienį daugiausia eksportuojama tekstilės gaminių, drabužių, kailių, elektros mašinų, medienos bei medienos gaminių, baldų. Pagrindinės eksporto rinkos – Europos Sąjungos ir Skandinavijos šalys, Rusija bei JAV. Integracija į tarptautines rinkas paskatino pramonės įmones siekti geresnės produkcijos kokybės ir atitikimo tarptautiniams standartams (daugelio įmonių gaminiai atitinka ISO standartus), todėl auga pramonės įmonių produkcijos konkurencingumas Rytų ir Vakarų rinkose.
 Žemės ūkis
 Didžiąją apskrities teritorijos dalį užima žemės ūkio paskirties žemė (56,5 %), miškai – 28,1 %, vandenys ir kita žemė – 9,1 %. Didžioji dalis žemės yra privati, nuosavybė atkurta 75,3 % viso ploto.
 Žemės ūkis Kauno apskrityje specializuojasi ir plėtoja intensyviąją gyvulininkystę, žemdirbystę, sodininkystę. Ugdomas priemiestinis žemės ūkis. Intensyviausia žemės ūkio produktų gamyba yra Kėdainių rajone. Taip pat Kėdainių rajonas pasižymi ir modernizuotais, pažangias technologijas taikančiais ūkiais, kuriuose pastebimas ženkliai didesnis derlingumas.
 Kauno apskrities gyventojai mažiau nei vidutiniškai šalyje yra priklausomi nuo žemės ūkio, šioje sferoje dirba tik 7 % visų užimtų gyventojų, kai vidutiniškai Lietuvoje – 14,7 % visų užimtų gyventojų.
 Statistikos departamento duomenimis Kauno apskrityje iki 2003 m. birželio 1 d. buvo įregistruota 38 925 ūkiai, kurių žemės plotas 388 200 ha. Vidutinis ūkio dydis – 9,97 ha.
 Kauno apskrityje iki 30 ha ūkiai daugiausia yra mišrūs, o virš 30 ha turintys ūkiai užsiima augalininkyste. Tai lemia gamtinės ir ekonominės žemės ūkio plėtros sąlygos. Pusę visų pasėlių sudaro javai. Beveik visos pernelyg šlapios žemės ūkio naudmenos yra nusausintos.
 Apskrityje veikia ir yra plėtojami mokslinio tyrimo institutai, žemės ūkio specialistų ruošimo centrai, žemės ūkio technikos gamyba.
 Tai Lietuvos žemės ūkio universitetas Kaune, mokslinio tyrimo institutai Babtuose, Raudondvaryje, Dotnuvoje (Kėdainių raj.), žemės ūkio technikos gamykla (Raseinių raj.).
 Turizmas
 Apskritis neturi pakankamai aukščiausios kokybės turistinių išteklių, tačiau turi palyginti didelį gamtinį turizmo potencialą, kurį sudaro vidaus vandens telkiniai – ežerai ir upės, miškai.
 Iš vertingiausių ir įdomiausių gamtinių turizmo objektų, tinkamų kultūriniam ir ekologiniam turizmui, taip pat kaimo turizmui ir aktyviam poilsiui, Kauno apskrityje minėtini Kauno marių regioninis parkas, Nemuno kilpų, Dubysos regioninis parkas, Aukštadvario, Panemunių, Tytuvėnų, Krekenavos regioninių parkų dalys, viena rezervatinė apyrubė, 36 valstybiniai, 50 savivaldybių, 35 valstybinių parkų draustiniai, Nemuno, Neries, Nevėžio, Dubysos, Verknės upių slėniai. Kauno apskrityje taip pat gausu etnokultūros paveldo objektų.
 Paskutiniais metais pastebimas turizmo paslaugų verslo augimas. Didėja pajamos iš atvykstamojo turizmo, taip pat didėja pajamos iš išvykstamojo turizmo. Didėja į apskritį atvykstančių turistų iš kitų šalių, ypač iš Vokietijos, Lenkijos ir kitų Europos šalių, srautas, bei vietinių turistų skaičius.
 Kauno apskrities apgyvendinimo įstaigos sudaro 9,5 % bendro Lietuvos įmonių skaičiaus, jose apgyvendinta 16,3 % bendro šalies svečių skaičiaus. Net 82,6 % svečių gyveno Kauno mieste.
 Susisiekimas
 Kauno apskritis – vienintelis regionas Rytų Baltijos valstybėse, kuriame susikerta du visos Europos transporto koridoriai – I ir IX B automobilių kelių koridoriai, I ir IX D geležinkelio koridoriai.
 Kauno apskrityje yra 345 valstybinių kelių ruožai. Bendras magistralinių kelių ilgis – 344,6 km, krašto kelių – 602,6 km, rajoninių kelių – 1929,1 km. Vietinių kelių ilgis – 8 818 km (įskaitant gatves Kaune ir kituose miestuose), iš jų 1 817 km – su patobulinta danga (21%).
 Apskrityje gerai išvystytas geležinkelio transportas, kuriuo galima keliauti ir vežti krovinius visomis kryptimis, be to, projektuojamas Europinės vėžės geležinkelis, eisianantis nuo Lenkijos sienos per Kauną ir Rygą iki Talino.
 Šalia Kauno esančioje Karmėlavoje veikia tarptautinis Kauno oro uostas, galintis priimti ir aptarnauti praktiškai visų tipų orlaivius. Kauno oro uostas perveža du trečdalius krovinių, gabenamų oro transportu Lietuvoje, ir yra stambiausias krovinių pervežimo centras Baltijos valstybėse.
 Švietimas ir mokslas
 Kauno apskrityje veikia 7 universitetai (trečdalis visų šalies aukštųjų mokyklų), juose studijuoja 46 tūkstančiai studentų. Studentų skaičius per 5 metus padidėjo 38,5 %. Švietimo, mokslo sektoriaus kaita veikia Kauno apskrities ekonomiką, socialinę ir demografinę situaciją.
 Kaune veikia vienintelis Lietuvoje Kauno apskrities pedagoginis muziejus.
 Bendrojo lavinimo mokyklų skaičius apskrityje mažėja (nuo 383–1999 m. iki 338–2003 m.). Vidutinis mokinių skaičius – 333. Vykdant švietimo reformą prognozuojamas tolimesnis mokyklų ir mokinių skaičiaus mažėjimas.
 Gyventojai
 Kauno apskritis yra geografiniame Lietuvos centre. Apskrityje, užimančioje 12,4 % visos šalies teritorijos, 2005 m. gyveno ~ 20 % šalies gyventojų (tai antroji vieta šalyje). Pagal gyventojų tankį (85 žm./km2) apskritis 1,63 karto viršija Lietuvos vidurkį (53 žm./km2). Tankiausiai apgyvendinta Kauno miesto savivaldybė – 2315,9 žm./km2, o rečiausiai – Raseinių rajono savivaldybė – 27,4 žm./km2. Daugiau nei pusė (54 %) apskrities gyventojų 2005 m. gyveno Kauno miesto savivaldybės teritorijoje.
 Šiuo metu pastebima mažesnių miestelių nykimo ir Kauno miesto priemiesčių augimo tendencija. Formuojasi žvaigždės pavidalo urbanistinė sistema, kurios branduolys – Kaunas, ryšių spinduliai – link Jonavos, Kėdainių, Vilkijos, Prienų, Žiežmarių.
 Bendros demografinės tendencijos Kauno apskrityje panašios į visos šalies. Gyventojų skaičius per 10 metų sumažėjo 67 tūkstančiais, t. y. 9,7 %. Lietuvoje per tą patį laikotarpį (1994–2004 m.) – 9,3 % (274 tūkstančiais). Gyventojų sudėtis pagal tautybę – vienalytė. Lietuvių apskrityje – 93,9 % (Lietuvoje – 83,4 %).
 Tautinė sudėtis
 Miestai
 Apskrityje yra 13 miestų (sąrašas pagal dydį):
 Kaunas
 Jonava
 Kėdainiai
 Garliava
 Raseiniai
 Prienai
 Kaišiadorys
 Žiežmariai
 Ariogala
 Birštonas
 Vilkija
 Ežerėlis
 Jieznas
 Tarptautinis bendradarbiavimas
 Kaliningrado sritis, Rusija
 Kronobergo lenas, Švedija
 Frederiksborgo grafystė , Danija
 Vestfoldo grafystė, Norvegija
 Salonikų prefektūra, Graikija
 Komija, Rusija
 Peijet Hemė , Suomija
 Ulan Udė, Rusija
 Charkovo sritis, Ukraina
 Palenkės vaivadija, Lenkija
 Vitebsko sritis, Baltarusija
 Bioblingeno apskritis, Vokietija
 Zaporožės sritis, Ukraina
 Apskrities viršininkai
 Jonas Slavinskas
 Juozas Mikuckis
 Konstantinas Nekvedavičius
 Petras Kerpė
 Pranas Morkus
 Julius Čaplikas
 Kazimieras Matulevičius
 Vladas Sidaravičius
 Jurgis Glušauskas
 Vincas Paleckis
 1995 m. Petras Mikelionis
 1997 m. Kazys Starkevičius
 2000 m. Giedrius Buinevičius
 2001 m. Valentinas Kalinauskas
 2004 m. Zigmantas Benjaminas Kazakevičius
 2006 m. Romualdas Morkevičius
 Literatūra
 Šaltiniai
 Nuorodos
 Apskrities tinklalapis
 Apskrities istorija
 Statistiniai duomenys
 Apskrities miestai ir miesteliai
 Kauno apskrities lankytinos vietos
 Keletas žymesnių apskrities bažnyčių
 Kauno regiono turizmo informacijos centras
 Trakų vaivadija


text:
 Dôležité právne oznámenie
 |
 22003D0076
 Úradný vestník L 257 , 09/10/2003 S. 0025 - 0026
 Rozhodnutie Spoločného výboru EHPč. 76/2003z 20. júna 2003,ktorým sa mení a dopĺňa príloha II (Technické predpisy, normy, testovanie a osvedčovanie) k Dohode o EHPSPOLOČNÝ VÝBOR EHP,so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, v znení protokolu, ktorým sa upravuje Dohoda o Európskom hospodárskom priestore, ďalej len "dohoda" a najmä na jej článok 98,keďže:(1) príloha II k dohode bola zmenená a doplnená rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 32/2003 zo 14. marca 2003 [1];(2) smernica 2002/45/ES Európskeho parlamentu a Rady z 25. júna 2002, ktorou sa po dvadsiatykrát mení a dopĺňa smernica Rady 76/769/EHS vzťahujúca sa na obmedzenia marketingu a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (chlórované parafíny s krátkymi reťazcami) [2], sa má začleniť do dohody;(3) odporúčanie Komisie 2002/575/ES zo 4. júla 2002 o výsledkoch zhodnotenia rizika a stratégiách zníženia rizika pre látky o-anizidín a/alebo 2-metoxyanilín, 1,4-dioxán) [3], sa má začleniť do dohody;(4) odporúčanie Komisie 2002/576/ES zo 4. júla 2002 o výsledkoch zhodnotenia rizika pre látky: etyl-acetoacetát, 4-chlór-o-krezol alebo 4-chlór-2-metylfenol, dimetyl (dioktadecyl) amónium-chlorid [4], sa má začleniť do dohody;(5) smernica Komisie 2002/62/ES z 9. júla 2002, ktorou sa technickému pokroku po deviatykrát upravuje príloha I k smernici Rady 76/769/EHS o aproximácii právnych predpisov, nariadení a správnych opatrení členských štátov, ktorá sa týka obmedzení marketingu a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (organické zlúčeniny cínu) [5], ako je opravené v Ú. v. ES L 203, 1.8.2002, s. 64, sa má začleniť do dohody,ROZHODOL TAKTO:Článok 1Kapitola XI prílohy II k dohode sa mení a dopĺňa takto:1. nasledovná zarážka sa pridáva do bodu 4 (smernica Rady 76/769/EHS):"— 32002 L 0045: smernica 2002/45/ES Európskeho parlamentu a Rady z 25. júna 2002 (Ú. v. ES L 177, 6.7.2002, s. 21),— 32002 L 0062: smernica Komisie 2002/62/ES z 9. júla 2002 (Ú. v. ES L 183, 12.7.2002, s. 58), ako je opravené v Ú. v. ES L 203, 1.8.2002, s. 64.";2. do kolónky"Akty, ktoré zmluvné strany berú na vedomie", sa za bod 22 (odporúčanie Komisie 2002/755/ES) vkladajú nasledovné body:"23. 32002 H 0575: odporúčanie Komisie 2002/575/ES zo 4. júla 2002 o výsledkoch zhodnotenia rizika a stratégiách zníženia rizika pre látky: o-anizidín a/alebo 2-metoxyanilín, 1,4-dioxán (Ú. v. ES L 181, 11.7.2002, s. 29).24. 32002 H 0576: odporúčanie Komisie 2002/576/ES zo 4. júla 2002 o výsledkoch zhodnotenia rizika pre látky: etyl-acetoacetát, 4-chlór-o-krezol alebo 4-chlór-2-metylfenol, dimetyl (dioktadecyl) amónium-chlorid (Ú. v. ES L 181, 11.7.2002, s. 35)."Článok 2Texty smerníc 2002/45/ES a 2002/62/ES, ako je opravené v Ú. v. ES L 203, 1.8.2002, s. 64 a odporúčaní 2002/575/ES a 2002/576/ES v islandskom a nórskom jazyku, ktoré sa uverejnia v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, sú autentické.Článok 3Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 21. júna 2003, ak boli vykonané oznámenia v zmysle článku 103 ods. 1 dohody a boli poskytnuté Spoločnému výboru EHP [6].Článok 4Toto rozhodnutie sa uverejní v časti EHP a v dodatku EHP Úradného vestníka Európskej únie.V Bruseli 20. júna 2003Za Spoločný výbor EHPpredsedaP. Westerlund[1] Ú. v. ES L 137, 5.6.2003, s. 32.[2] Ú. v. ES L 177, 6.7.2002, s. 21.[3] Ú. v. ES L 181, 11.7.2002, s. 29.[4] Ú. v. ES L 181, 11.7.2002, s. 35.[5] Ú. v. ES L 183, 12.7.2002, s. 58.[6] Ústavné požiadavky nie sú uvedené.--------------------------------------------------


type: caselaw

text:
 1.7.2006
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 154/7
 A Commissione tributaria provinciale di Roma által 2006. március 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Leasys SpA kontra Agenzie Entrate Ufficio Roma 7
 (C-165/06. sz. ügy)
 (2006/C 154/14)
 Az eljárás nyelve: olasz
 A kérdést előterjesztő bíróság
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Az alapeljárás felei
 Felperes: Leasys SpA
 Alperes: Agenzie Entrate Ufficio Roma 7
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
 A (91/88/EGK irányelvvel (1) módosított) 77/388/EGK irányelv (2) 33. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy ez a rendelkezés tiltja, hogy az IRAP (regionális iparűzési adó) alá tartozzon az áruk előállítására vagy kereskedelmére, illetve a szolgáltatásnyújtásra irányuló önállóan szervezett tevékenység rendszeres gyakorlásából származó termelés nettó értéke?
 (1) HL L 376., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 160. o.
 (2) HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.


type: legislation

text:
 15.3.2007
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 75/21
 DIRECTIVE 2007/15/CE DE LA COMMISSION
 du 14 mars 2007
 modifiant, aux fins de son adaptation au progrès technique, l’annexe I de la directive 74/483/CEE du Conseil relative aux saillies extérieures des véhicules à moteur
 (Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
 LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
 vu le traité instituant la Communauté européenne,
 vu la directive 70/156/CEE du Conseil du 6 février 1970 concernant le rapprochement des législations des États membres relatives à la réception des véhicules à moteur et de leurs remorques (1), et notamment son article 13, paragraphe 2, deuxième tiret,
 vu la directive 74/483/CEE du Conseil du 17 septembre 1974 concernant le rapprochement des législations des États membres relatives aux saillies extérieures des véhicules à moteur (2), et notamment son article 5,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 La directive 74/483/CEE est l’une des directives particulières aux fins de la procédure de réception CE établie par la directive 70/156/CEE. Les dispositions de la directive 70/156/CEE relatives aux systèmes, composants et entités techniques pour véhicules s’appliquent donc à la directive 74/483/CEE.
 (2)
 Étant donné le progrès technique, et pour clarifier les exigences techniques, il convient d’adapter les exigences concernant les pare-chocs des véhicules.
 (3)
 L’annexe IV, partie II, de la directive 70/156/CEE comporte une liste des règlements de la Commission économique pour l’Europe des Nations unies (CEE-ONU) qui peuvent être acceptés en remplacement des directives sur la réception. Il est donc nécessaire, à l’occasion de l’adaptation au progrès technique de l’annexe I de la directive 74/483/CEE, d’aligner les exigences de cette directive et du règlement équivalent CEE-ONU 26.
 (4)
 Il convient donc de modifier la directive 74/483/CEE en conséquence.
 (5)
 Les mesures prévues dans la présente directive sont conformes à l’avis du comité pour l’adaptation au progrès technique visé à l’article 13, paragraphe 1, de la directive 70/156/CEE,
 A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
 Article premier
 L’annexe I de la directive 74/483/CEE est modifiée conformément à l’annexe de la présente directive.
 Article 2
 Avec effet au 4 avril 2009, un État membre, pour des motifs relatifs aux saillies extérieures, refuse d’accorder une réception CE ou une réception nationale d’un type de véhicule si les exigences établies dans la directive 74/483/CEE, modifiée par la présente directive, ne sont pas respectées.
 Article 3
 1. Les États membres adoptent et publient, au plus tard le 4 avril 2008, les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive. Ils communiquent sans délai à la Commission le texte de ces dispositions et un tableau de corrélation entre ces dispositions et la présente directive.
 Ils appliquent ces dispositions à partir du 5 avril 2008.
 Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, elles contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence à l’occasion de leur publication officielle. Les États membres déterminent les modalités de cette référence.
 2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des principales dispositions du droit national qu’ils adoptent dans le domaine couvert par la présente directive.
 Article 4
 La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
 Article 5
 Les États membres sont destinataires de la présente directive.
 Fait à Bruxelles, le 14 mars 2007.
 Par la Commission
 Günter VERHEUGEN
 Vice-président
 (1) JO L 42 du 23.2.1970, p. 1. Directive modifiée en dernier lieu par la directive 2006/40/CE du Parlement européen et du Conseil (JO L 161 du 14.6.2006, p. 12).
 (2) JO L 266 du 2.10.1974, p. 4. Directive modifiée en dernier lieu par l’acte d’adhésion de 2003.
 ANNEXE
 À l’annexe I de la directive 74/483/CEE, le point 6.5.2 est remplacé par le texte suivant:
 «6.5.2.
 Si la ligne du pare-chocs, avant ou arrière, correspondant au contour extérieur du véhicule en projection verticale, passe par une surface rigide, cette surface doit avoir un rayon de courbure minimal de 5 mm pour tous les points situés entre la ligne de contour et les lignes, au-dessus et au-dessous de la ligne de contour, qui sont les traces de points à 20 mm à l’intérieur de la ligne de contour en tout point, et mesurées comme normales par rapport à cette ligne de contour. Cette surface doit avoir un rayon de courbure minimal de 2,5 mm dans toutes les autres zones du pare-chocs.
 La présente disposition s’applique à la partie du pare-chocs située entre des points tangentiels de contact de la ligne de contour avec deux plans verticaux formant chacun avec le plan de symétrie longitudinal vertical du véhicule un angle de 15° (voir figure 1).


type: other

text:
Svensk Juristtidning 10 år. | SvJT
 Svensk Juristtidning 10 år. Svensk Juristtidning fullbordar med detta häfte sin 10:e årgång. D. 10 jan. 1916 beslöto ett antal jurister i huvudstaden att bilda en förening för utgivande av en juridisk tidskrift. Till styrelse för föreningen utsågos justitierådet T. Almén, dåvarande professorn B. Ekeberg, advokaten vice häradshövding G. Huselius samt dåvarande hovrättsråden G. Appelberg och K. Schlyter. Suppleanter i styrelsen blevo dåvarande professorn N. Alexanderson samt advokaterna prof. A. Kôersner och C.Ljungholm. Övriga ledamöter av föreningen voro, angivna med nuvarande titlar: revisionssekreteraren A. Bagge, direktören, f. d. rådmannen A. Cederborg, direktören C. Dickson, revisionssekreteraren R. Eklund, professorn T. Engströmer, regeringsrådet B. Hasselrot, f. d. justitierådet J. Hellner, rådmannen F. A. Lind, revisionssekreteraren A. Lindhagen, häradshövdingen G. Lindstedt, kanslisekreteraren, jur. dr S. Matz, advokaten L. Rabenius, envoyén A. Rodhe, revisionssekreteraren E. Stenbeck och justitierådet B. Wedberg ävensom framlidne regeringsrådet H. Falk. Sedermera hava i föreningen invalts statsrådet T. Nothin och professorn N. Stjernberg (1918), hovrättsassessorn E. Lind (1921) och professorn C. G. Björling (1925).
 Vid sammanträde med styrelsen d. 1 febr. 1916 utsågs till ordförande i styrelsen justitierådet Almén, till ansvarig utgivare hovrättsrådet Schlyter, till redaktör för rättsfallsavdelningen hovrättsrådet Appelberg och till kassaförvaltare advokaten G. Huselius. Tidskriftens första häfte utkom d. 12 april 1916. Vid sammanträde d. 2 dec. 1916 bestämdes föreningens namn till »Föreningen för utgivande av Svensk Juristtidning» och antogos följande stadgar:
 § 1. Föreningen har till ändamål att utgiva en juridisk tidskrift.
 § 2. Föreningens benämning är »Föreningen för utgivande av Svensk Juristtidning».
 § 3. Föreningens styrelse skall hava sitt säte i Stockholm.
 § 4. Till medlemmar i föreningen antagas av styrelsen eller å föreningssammanträde personer, som äro intresserade för föreningens syfte.
 Förteckning över medlemmarna skall föras genom styrelsens försorg.
 § 5. För föreningens förbindelser ansvara endast dess tillgångar.
 § 6. Medlemsavgift bestämmes å ordinarie föreningssammanträde och må ej överstiga fem kronor årligen.
 § 7. Medlemmarna böra låta sig angeläget vara att medverka i tidskriften.
 § 8. Årligen skola hållas två ordinarie föreningssammanträden, det ena under mars eller april och det andra under november eller december. Extra sammanträde skall hållas, då styrelsen så prövar lämpligt eller minst fem föreningsmedlemmar det påkalla.
 Kallelse till föreningssammanträde skall ske genom skriftlig underrättelse till varje medlem.
 Varje medlem äger en röst. Ej må rösträtt utövas genom ombud.
 Såsom föreningens beslut gäller den mening, om vilken de flesta röstande å sammanträde förenat sig. Vid lika röstetal gäller ordförandens utslagsröst utom i fråga om val, därvid lotten avgör.
 492 NOTISER. § 9. Styrelsen utgöres av fem ledamöter, vilka bland föreningens medlemmar utses på ordinarie höstsammanträdet för nästföljande kalenderår.
 Tre styrelsesuppleanter skola årligen utses enligt vad om ordinarie ledamöter är föreskrivet.
 § 10. Styrelsen är beslutför, då minst tre ledamöter äro närvarande.
 § 11. Styrelsen ombesörjer tidskriftens utgivande och äger inom sig fördela redaktionsgöromålen.
 Styrelsen äger inom eller utom sig utse två föreningsmedlemmar att handhava föreningens ekonomi.
 § 12. Styrelsens förvaltning och föreningens räkenskaper granskas av två revisorer, vilka, jämte lika antal suppleanter, bland föreningens medlemmar utses å ordinarie höstsammanträdet.
 § 13. Räkenskapsavslutning skall ske för kalenderår.
 § 14. Frågan om ansvarsfrihet för styrelsen avgöres å ordinarie vårsammanträdet.
 § 15. Om föreningen upplöses, skola tillgångarna användas till något föreningens syfte närstående allmännyttigt ändamål.
 Efter hovrättsrådet Appelbergs utnämning till justitieråd inträdde dåvarande hovrättsrådet E. Stenbeck fr. o. m. år 1919 såsom ledamot av styrelsen och redaktör för rättsfallsavdelningen. Sedan justitierådet Almén d. 14 mars 1919 avlidit, utsågs professor Ekeberg till styrelsens ordförande, varjämte justitierådet B. Wedberg valdes till ledamot av styrelsen. Vid professor Ekebergs inträde i regeringen okt. 1920 blev justitierådet Wedberg styrelsens ordförande. Medan revisionssekr. Schlyter var statsråd okt. 1921—april 1923, fungerade prof. Ekeberg såsom ansvarig utgivare. Redaktionssekreterare var åren 1916—1919 jur. dr S. Matz. Sedan 1920 är hovrättsassessorn E. Lind redaktionssekreterare.
 Planen för tidskriftens redigering har under de gångna tio åren i det väsentliga varit oförändrad. Första årgångens innehållsförteckning utvisar följande sju huvudavdelningar av texten: uppsatser, rättsfall, litteratur, aktuella spörsmål, från det praktiska rättslivet, notiser och översikter, de sistnämnda upptagande: nya betänkanden, lagrådet, riksdagen samt nya lagar och författningar. Från och med 1918 utbrötos spörsmål "från främmande rätt" till en särskild avdelning. Samtidigt erhöll rättsfallsavdelningen särskild, fortlöpande paginering. En ny, likaledes särskilt paginerad avdelning tillkom 1923: Svensk juristtidnings lagsamling. Femårsregistret 1916—1920 kommer att följas avett liknande 1921—1925.
 För redigering av rättsfallsavdelningen har red. åtnjutit biträde av ett ombud i varje hovrätt. Medverkat hava sålunda för Svea hovrätt — utom dåv. hovrättsrådet Appelberg som själv tjänstgjorde såsom hovrättsombud — hovrättsrådet C. Mörner (sedan 1919) samt för Göta hovrätt hovrättsrådet R. Hjertén (1916—17), hovrättsrådet B. Aurell (1917—1921) och hovrättsrådet O. Löthner (sedan 1921). Ombud i hovrätten för Skåne och Blekinge har under hela tioårsperioden varit hovrättsrådet G. Beskow. Under hela perioden har revisionssekreteraren R. Eklund redigerat referaten av danska och norska rättsfall. Ett tioårsregister över rättsfallen kommer att inflyta i något av de närmast följande häftena. Redigeringen av lagsamlingen ombesörjes numera av fil. lic., jur. kand. G. W. Sjögren.
 Vid universiteten i Uppsala och Lund har tidskriften representerats av
 Svensk Juristtidning 10 år. 493
 NOTISER. 493professorerna T. Engströmer och C. G. Björling, tillika sakkunniga medhjälpare i resp. processrätt och civilrätt. Motsvarande biträde i fråga om straffrätt och speciell privaträtt har red. åtnjutit av professorerna N. Stjernberg och N. Eberstein vid Stockholms högskola.
 Tidskriftens första korrespondenter i våra grannländer voro dåvarande byråchefen, numera höjesteretsassessorn Edvin Alten, Oslo, samt professorerna O. Hj. Granfelt, Helsingfors, och H. Munch-Petersen, Köpenhamn. Under årens lopp tillkommo från Norge byråcheferna H. Klæstad och C. Platou samt professorn R. Knoph, från Finland hovrättsassessorn, sedermera professorn Lauri Cederberg samt från Danmark professorerna H. Ussing och F. Dahl, advokaten Ø. Ahnfelt-Rønne, kontorchefen L. N. Hvidt och sekreteraren Johannes Faurholt.
 SvJT 1925 s. 491