type: other

text:
Opodatkowanie świadczenia pomocy prawnej.
 1061-IPTPP3.4512.10.2016.2.ALNinterpretacja indywidualna
 Na podstawie art. 14b § 1 i § 6 ustawy z dnia 29 sierpnia 1997 r. Ordynacja podatkowa (Dz. U. z 2015 r., poz. 613, z późn. zm.) oraz § 6 pkt 3 rozporządzenia Ministra Finansów z dnia 22 kwietnia 2015 r. w sprawie upoważnienia do wydawania interpretacji przepisów prawa podatkowego (Dz. U., poz. 643) Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi działający w imieniu Ministra Finansów stwierdza, że stanowisko – przedstawione we wniosku z dnia 8 stycznia 2016 r. (data wpływu 11 stycznia 2016 r.) uzupełnionym pismem z dnia 7 marca 2016 r. (data wpływu 10 marca 2016 r.) o wydanie interpretacji przepisów prawa podatkowego dotyczącej podatku od towarów i usług w zakresie braku opodatkowania świadczenia pomocy prawnej na mocy ustawy z dnia 5 sierpnia 2015 r. o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej – jest nieprawidłowe.
 W dniu 11 stycznia 2016 r. został złożony ww. wniosek o wydanie interpretacji indywidualnej dotyczącej podatku od towarów i usług w zakresie braku opodatkowania świadczenia pomocy prawnej na mocy ustawy z dnia 5 sierpnia 2015 r. o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej.
 Wniosek uzupełniono pismem z dnia 7 marca 2016 r. (data wpływu 10 marca 2016 r.) w zakresie doprecyzowania opisu sprawy i zakresu sprawy.
 ... prowadzi działalność gospodarczą pod nazwą Kancelaria Radcy Prawnego ... z siedzibą przy ulicy ..., zwaną dalej: Kancelarią. Jest płatnikiem VAT. Na podstawie umowy współpracy ze Stowarzyszeniem „...” z siedzibą przy ulicy ..., zwanym dalej: Stowarzyszeniem, realizuje świadczenie pomocy prawnej na rzecz Stowarzyszenia.
 Stowarzyszenie nie prowadzi działalności gospodarczej, nie jest wpisane do Rejestru Przedsiębiorców, a jedynie do Rejestru Stowarzyszeń w Sądzie Rejonowym w ..., pod numerem .... Stowarzyszenie nie jest zatem podatnikiem VAT. Z uwagi na okoliczność, iż Stowarzyszenie wygrało w otwartych konkursach ofert obsługę 21 punktów nieodpłatnej pomocy prawnej na terenie Rzeczpospolitej Polskiej, organizowanych przez poszczególne powiaty na mocy ustawy o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej (Dz.U. z 2015 r., poz. 1255), zwanej dalej: ustawą. Kancelaria świadczy tę pomoc poprzez swoich współpracowników, zarówno radców prawnych, adwokatów, jak też osoby współpracujące w charakterze zleceniobiorców i wykonawców ww. zadania. Zawarte z podwykonawcami umowy to umowy zlecenia. Wszyscy podwykonawcy również są płatnikami VAT. Stowarzyszenie na mocy umowy o współpracy z Kancelarią płaci jej za wystawione faktury miesięczne wynagrodzenie z tytułu realizacji zadań wynikających z ustawy, a realizowanych przez Stowarzyszenie. Faktury te zawierają VAT, który odprowadza odpowiednio Kancelaria. Mając na uwadze powyższy stan faktyczny zaistniała pewna niejasność, którą niniejszym Kancelaria pragnie wyjaśnić zwracając się tym samym do Ministra Finansów z prośbą o jak najszybszą interpretację.
 Na mocy art. 11 ustawy Powiat powierza prowadzenie połowy punktów nieodpłatnej pomocy prawnej organizacji pozarządowej prowadzącej działalność pożytku publicznego. Nieodpłatnej pomocy prawnej w punktach nieodpłatnej pomocy prawnej powierzonych do prowadzenia organizacji pozarządowej może udzielać: Radca prawny, bądź adwokat oraz
 posiada co najmniej trzyletnie doświadczenie w wykonywaniu wymagających wiedzy prawniczej czynności bezpośrednio
 związanych ze świadczeniem pomocy prawnej,
 Zgodnie z brzmieniem organizacja pozarządowa zapewnia udzielanie nieodpłatnej pomocy prawnej na zasadach określonych w art. 5 ust. 2, art. 7 oraz art. 8 ust. 2 i 3 ustawy, czyli jest realizowane m.in. przez radców oraz adwokatów oraz ich zastępców. Zadanie polegające na udzielaniu nieodpłatnej pomocy prawnej jest finansowane z budżetu państwa z części będącej w dyspozycji wojewodów przez udzielanie dotacji celowej powiatom.
 A zatem Kancelaria świadczy pomoc prawną j.w. w poszczególnych punktach, wystawiając comiesięczną fakturę na rzecz Stowarzyszenia oraz odprowadzając VAT w stawce podstawowej 23%. Świadczenie pomocy prawnej jest czynnością opodatkowaną podatkiem od towarów i usług zgodnie z art. 5 ust. 1 oraz art. 8 ust. 1 ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług, zwanej dalej: uptu. Ustawa nie przewiduje zwolnień przedmiotowych ani podmiotowych.
 Zarówno Trybunał Sprawiedliwości UE w sprawach m.in. o sygn. C 154/80, C 276/97, C 358/97, a także Naczelny Sąd Administracyjny w Polsce w wyrokach m.in. z dnia 18 kwietnia 2013 r. I FSK 942/12, z dnia 12 czerwca 2013 I FSK 1128/12, z dnia 19 grudnia 2012 I FSK 273/14 konkludują iż czynność świadczenia usług prawniczych za wynagrodzeniem podlegać będzie opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług tylko wówczas gdy:
 Wartość świadczenia daje się wyrazić w pieniądzu, a świadczenie pozostaje w bezpośrednim związku z czynnością która miałaby być opodatkowana tym podatkiem.
 Istnieje bezpośrednia i zindywidualizowana korzyść po stronie dostawcy usługi.
 Istnieje związek prawny pomiędzy usługodawcą i usługobiorcą w ramach którego następuje świadczenie wzajemne a wynagrodzenie zostaje przekazane w zamian za usługę świadczoną na rzecz usługobiorcy (C-16/93).
 Wnioskujący uważa, iż aby nastąpiła konieczność nałożenia VAT, muszą zaistnieć wymienione w trzech powyższych punktach łącznie.
 Wnioskodawca, prowadząc działalność gospodarczą pod nazwą Kancelaria Radcy Prawnego ... z siedzibą w ..., jest czynnym zarejestrowanym podatnikiem podatku VAT.
 Umowa zawarta pomiędzy Stowarzyszeniem a Wnioskodawcą zawiera zapis, iż przedmiotem umowy będzie świadczenie doradztwa prawnego w punktach nieodpłatnej pomocy prawnej na mocy ustawy z dnia 5 sierpnia 2015 roku o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej. Zgodnie z umową Wnioskodawca oświadczył, iż będzie się stosował do wszelkich przepisów wynikających z ww. ustawy, a także będzie wykonywał wszelkie obowiązki odnoszące się realizacji obsługi prawnej, a wynikające z umowy zawartej pomiędzy Stowarzyszeniem, a poszczególnymi powiatami.
 Ustawa nakłada obowiązek świadczenia pomocy prawnej w punktach przez 5 dni w tygodniu przez co najmniej 4 godziny dziennie. Umowa przewiduje comiesięcznie wynagrodzenie w formie ryczałtowej, którego wypłata nastąpi po przekazaniu stosownej dokumentacji, potwierdzającej fakt świadczenia porad prawnych w punktach nieodpłatnej pomocy prawnej oraz po wystawieniu faktury VAT. Wynagrodzenie to będzie stanowiło przychód, o którym mowa w art. 13 pkt 2-9 ustawy z dnia26 lipca 1999 roku o podatku dochodowym od osób fizycznych.
 Kwestie dotyczące warunków wykonywania czynności objętych zakresem pytania regulują głównie: ustawa o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej, a także umowy pomiędzy Stowarzyszeniem a poszczególnymi powiatami, będące integralną częścią umowy zawartej pomiędzy Stowarzyszeniem a Wnioskodawcą. Powiaty zapewniają lokalizację oraz wyposażenie punktów nieodpłatnej pomocy prawnej, a organizacje pozarządowe zobowiązane są do ich prowadzenia, przez co należy rozumieć zapewnienie kompetentnych osób, które zgodnie z narzuconym harmonogramem będą w tych punktach udzielać pomocy prawnej. Na mocy umowy o współpracy ze Stowarzyszeniem Wnioskodawca zapewnia świadczenie pomocy prawnej w ww. punktach. Jest on również zobowiązany do dokumentowania na kartach nieodpłatnej pomocy prawnej każdego przypadku udzielenia pomocy, które wraz ze stosownymi oświadczeniami przekazuje co miesiąc w imieniu Stowarzyszenia do poszczególnych powiatów, rozliczając się tym samym z prowadzenia każdego punktu nieodpłatnej pomocy prawnej.
 Odpowiedzialność za wykonanie usługi polegającej na udzielaniu pomocy prawnej będzie ponosił Wnioskodawca, jak również ryzyko gospodarcze (ekonomiczne) w ramach wykonywania czynności objętych zakresem zapytania.
 Na podstawie umowy zawartej ze Stowarzyszeniem, Wnioskodawca nie jest zobowiązany do świadczenia usług objętych zakresem zapytania osobiście - umowa dopuszcza bowiem kwestie zastępstwa. W przypadku, kiedy Wnioskodawca nie jest w stanie osobiście stawić się w punktach, jest zobowiązany do zapewnienia zastępstwa w osobach będących adwokatami, radcami prawnymi lub innymi, spełniającymi przynajmniej minimalne kryteria, określone w art. 11 ust. 3 ustawy o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej. Za wykonywanie obowiązków przez powyższe osoby w okresie zastępstwa, odpowiedzialność w pełni ponosi Wnioskodawca.
 Wnioskodawca, niekoniecznie w związku ze świadczeniem usług objętych zakresem pytania - z tytułu bycia radcą prawnym, posiada ubezpieczenie od odpowiedzialności cywilnej.
 Czy w opisanej powyżej sytuacji, świadczenie pomocy prawnej na mocy ustawy z dnia 5 sierpnia 2015 roku o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej powinno zostać opodatkowane VAT...
 Ustawa w art. 8 ust. 1. zadaniem polegającym na udzieleniu nieodpłatnej pomocy prawnej obarcza powiat, to powiatu nie można uznać za usługodawcę w rozumieniu przepisów o VAT z uwagi, iż jest to działanie władzy publicznej i nie istnieje tu żadna odpłatność. Faktycznie osobą świadcząca pomoc prawną jest radca prawny lub adwokat albo zleceniobiorca posiadający kwalifikacje wskazane w ustawie i realizuje on czynności na podstawie umowy zawartej ze Stowarzyszeniem, któremu to powiat zlecił w sposób określony w ustawie realizację tego zadania. Wnioskujący stoi na stanowisku, że ważna - jest okoliczność, iż to nie buduje żadnej relacji pomiędzy usługodawcą a uprawnionym do uzyskania tej pomocy. Wynagrodzenie usługodawcy nie ma żadnego związku z treścią usługi, osoba usługobiorcy natomiast - czyli osoba korzystająca z pomocy prawnej nie jest stroną umowy ani nie jest nawet oznaczona w niej. Jej identyfikacja nie jest elementem umowy, gdyż nie można nawet przewidzieć kto z takiej pomocy będzie chciał skorzystać. Treść porady prawnej nie będzie znana ani powiatowi ani Stowarzyszeniu jako zlecającym.
 Przenosząc zasady świadczenia pomocy prawnej przewidziane ustawą z dnia 5 sierpnia 2015 r. o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej na grunt regulacji o podatku od towarów i usług w okoliczności, gdy Kancelaria nie świadczy pomocy prawnej na rzecz Powiatu - który de facto jest zleceniodawcą, tylko realizuje zadanie Stowarzyszenia określone powyżej, Wnioskodawca uważa że otrzymywane wynagrodzenie Kancelarii nie wskazuje bezpośredniego związku z usługą świadczoną na rzecz beneficjenta pomocy prawnej, gdy nie istnieje związek prawny pomiędzy świadczącym pomoc prawną a odbiorcą świadczenia, który w zamian za usługę nie wypłaca wynagrodzenia.
 Konkludując Wnioskodawca wyraził stanowisko, że czynności Kancelarii wykonywane w ramach ustawy nie są czynnościami podlegającymi opodatkowaniem podatkiem od towarów i usług.
 W świetle przytoczonych wyżej regulacji ustawy o podatku od towarów i usług oraz ustawy z dnia 5 sierpnia 2015 r. o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej, usługa świadczona przez Wnioskodawcę, która jest bezpłatna dla beneficjenta, ale za którą Zainteresowany otrzyma wynagrodzenie od Stowarzyszenia, będzie stanowić odpłatne świadczenie usług podlegające opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług, świadczone w ramach działalności gospodarczej usługodawcy.
 Z zakresu podmiotowego ustawy o podatku od towarów i usług wyłączone zostały podmioty osiągające przychody, o których stanowi art. 13 pkt 2-9 ustawy o podatku dochodowym od osób fizycznych. Jednocześnie przepis art. 15 ust. 3 pkt 3 ustawy o podatku od towarów i usług przewiduje niezbędny warunek, aby czynności osoby fizycznej nie były uznawane za wykonywaną samodzielnie działalność gospodarczą w rozumieniu art. 15 ust. 2 ustawy. Warunek ten dotyczy związania wykonującego czynność ze zlecającym wykonanie tych czynności prawnymi więzami tworzącymi stosunek prawny pomiędzy zlecającym wykonanie czynności i wykonującym zlecane czynności co do warunków wykonywania tych czynności, wynagrodzenia i odpowiedzialności zlecającego wykonanie tych czynności. Oznacza to, że wyłączenie z opodatkowania jest możliwe tylko wówczas kiedy przychody zostały wymienione w art. 13 pkt 2-9 ustawy o podatku dochodowym od osób fizycznych a stosunek prawny istniejący pomiędzy zleceniodawcą a zleceniobiorcą, oprócz wynagrodzenia oraz warunków wykonywania czynności będzie określał odpowiedzialność tego pierwszego względem osób trzecich. Przy czym, kryteria te muszą zostać spełnione łącznie.
 Przepisy art. 15 ust. 3 pkt 3 ustawy o VAT stanowią implementację do prawa krajowego art. 10 dyrektywy 2006/112/WE Rady z dnia 28 listopada 2006 r. w sprawie wspólnego systemu podatku od wartości dodanej (Dz. Urz. UE L 347 z 11.12.2006, str. 1, z późn. zm.). Stosownie do art. 9 ust. 3 zdanie pierwsze dyrektywy 2006/112/WE warunkiem posiadania statusu podatnika VAT jest prowadzenie samodzielnie w dowolnym miejscu jakiejkolwiek działalności gospodarczej, bez względu na cel czy też rezultaty takiej działalności. Zgodnie z art. 10 ww. dyrektywy warunek, o którym mowa w art. 9 ust. 1, przewidujący, że działalność gospodarcza jest prowadzona samodzielnie wyklucza opodatkowanie VAT pracowników i innych osób, o ile są one związane z pracodawcą umową o pracę lub jakimikolwiek innymi więzami prawnymi tworzącymi stosunek prawny miedzy pracodawcą a pracownikiem w zakresie warunków pracy, wynagrodzenia i odpowiedzialności pracodawcy.
 Wobec powyższego nie stanowią samodzielnej działalności gospodarczej, w rozumieniu art. 15 ust. 2 ustawy o podatku od towarów i usług, tylko i wyłącznie te czynności, gdy pomiędzy zlecającym ich wykonanie i wykonującym zlecone czynności istnieją więzy tworzące stosunek prawny w zakresie warunków wykonywania tych czynności, wynagrodzenia i odpowiedzialności zlecającego wykonanie tych czynności wobec osób trzecich.
 W tej sytuacji koniecznym jest ustalenie, czy w rozpatrywanej sprawie wystąpiły ww. przesłanki do uznania Wnioskodawcy za podatnika w zakresie usług świadczonych na podstawie umowy zawartej ze Stowarzyszeniem.
 Kwalifikacja działalności radcy prawnego jako samodzielnej działalności gospodarczej uzależniona jest od charakteru stosunku prawnego łączącego radcę prawnego z organizacją pozarządową - Stowarzyszeniem.
 Z przedstawionego opisu sprawy wynika, że Wnioskodawca prowadzi działalność gospodarczą jako radca prawny - jest czynnym zarejestrowanym podatnikiem podatku VAT.
 Na podstawie umowy współpracy ze Stowarzyszeniem, realizuje świadczenie pomocy prawnej na rzecz Stowarzyszenia. Stowarzyszenie wygrało w otwartych konkursach ofert obsługę 21 punktów nieodpłatnej pomocy prawnej na terenie Rzeczpospolitej Polskiej, organizowanych przez poszczególne powiaty na mocy ustawy o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej. Kancelaria świadczy tę pomoc poprzez swoich współpracowników, zarówno radców prawnych, adwokatów, jak też osoby współpracujące w charakterze zleceniobiorców i wykonawców ww. zadania. Zawarte z podwykonawcami umowy to umowy zlecenia. Wszyscy podwykonawcy również są płatnikami VAT. Stowarzyszenie na mocy umowy o współpracy z Kancelarią płaci jej za wystawione faktury miesięczne wynagrodzenie z tytułu realizacji zadań wynikających z ustawy, a realizowanych przez Stowarzyszenie. Faktury te zawierają VAT, który odprowadza odpowiednio Kancelaria.
 Zgodnie z umową Wnioskodawca oświadczył, iż będzie się stosował do wszelkich przepisów wynikających z ww. ustawy, a także będzie wykonywał wszelkie obowiązki odnoszące się realizacji obsługi prawnej, a wynikające z umowy zawartej pomiędzy Stowarzyszeniem, a poszczególnymi powiatami. Odpowiedzialność za wykonanie usługi polegającej na udzielaniu pomocy prawnej będzie ponosił Wnioskodawca, jak również ryzyko gospodarcze (ekonomiczne) w ramach wykonywania czynności objętych zakresem zapytania. Na podstawie umowy zawartej ze Stowarzyszeniem, Wnioskodawca nie jest zobowiązany do świadczenia usług objętych zakresem zapytania osobiście - umowa dopuszcza bowiem kwestie zastępstwa. W przypadku, kiedy Wnioskodawca nie jest w stanie osobiście stawić się w punktach, jest zobowiązany do zapewnienia zastępstwa w osobach będących adwokatami, radcami prawnymi lub innymi, spełniającymi przynajmniej minimalne kryteria, określone w art. 11 ust. 3 ustawy o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej. Za wykonywanie obowiązków przez powyższe osoby w okresie zastępstwa, odpowiedzialność w pełni ponosi Wnioskodawca. Wnioskodawca, niekoniecznie w związku ze świadczeniem usług objętych zakresem pytania - z tytułu bycia radcą prawnym, posiada ubezpieczenie od odpowiedzialności cywilnej.
 Zatem, mając na uwadze wyżej przytoczone regulacje, w sytuacji świadczenia przez Wnioskodawcę – radcę prawnego usług pomocy prawnej na zlecenie Stowarzyszenia osobom trzecim, nie można uznać, iż występuje tutaj element podporządkowania zlecającemu, który jest charakterystyczny dla stosunku pracy.
 Dlatego też, w sytuacji gdy odpowiedzialność za wykonanie usługi polegającej na udzielaniu pomocy prawnej, jak również ryzyko gospodarcze (ekonomiczne) w ramach wykonywania czynności objętych zakresem zapytania będzie ponosił Wnioskodawca, należy uznać, iż w związku ze świadczeniem usług pomocy prawnej Zainteresowany występuje jako podatnik podatku VAT. Tym samym, w analizowanej sprawie nie znajdą zastosowania regulacje art. 15 ust. 3 pkt 1 i 3 ustawy o podatku od towarów i usług.
 Dlatego też w rozpatrywanej sytuacji należy stwierdzić, iż usługi pomocy prawnej świadczone przez Wnioskodawcę stanowią odpłatne usługi, o których mowa w art. 8 ust. 1 ustawy i są one realizowane przez Zainteresowanego jako podatnika podatku VAT, o którym mowa w art. 15 ust. 1 ustawy w ramach prowadzonej działalności gospodarczej, zdefiniowanej w art. 15 ust. 2 ustawy.
 Z powyższego wynika zatem, że udzielanie nieodpłatnej pomocy prawnej przez Wnioskodawcę na podstawie przepisów przewidzianych w ustawie o nieodpłatnej pomocy prawnej oraz edukacji prawnej podlega opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług i nie jest możliwe zastosowanie wyłączenia spod regulacji ustawy o VAT.
 Tym samym stanowisko Wnioskodawcy, iż czynności radcy prawnego wykonywane w ramach nieodpłatnej pomocy prawnej, na podstawie umowy zawartej z Stowarzyszeniem, nie są czynnościami podlegającymi opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług – jest nieprawidłowe.
 Stronie przysługuje prawo do wniesienia skargi na niniejszą interpretację przepisów prawa podatkowego z powodu jej niezgodności z prawem. Skargę wnosi się do Wojewódzkiego Sądu Administracyjnego po uprzednim wezwaniu na piśmie organu, który wydał interpretację – w terminie 14 dni od dnia, w którym skarżący dowiedział się lub mógł się dowiedzieć o jej wydaniu – do usunięcia naruszenia prawa (art. 52 § 3 ustawy z dnia 30 sierpnia 2002 r. Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi – Dz. U. z2012 r., poz. 270, z późn. zm.). Skargę do WSA wnosi się (w dwóch egzemplarzach – art. 47 ww. ustawy) w terminie trzydziestu dni od dnia doręczenia odpowiedzi organu na wezwanie do usunięcia naruszenia prawa, a jeżeli organ nie udzielił odpowiedzi na wezwanie, w terminie sześćdziesięciu dni od dnia wniesienia tego wezwania (art. 53 § 2 ww. ustawy). Jednocześnie, zgodnie z art. 57a ww. ustawy, skarga na pisemną interpretację przepisów prawa podatkowego wydaną w indywidualnej sprawie może być oparta wyłącznie na zarzucie naruszenia przepisów postępowania, dopuszczeniu się błędu wykładni lub niewłaściwej oceny co do zastosowania przepisu prawa materialnego. Sąd administracyjny jest związany zarzutami skargi oraz powołaną podstawą prawną. Skargę wnosi się za pośrednictwem organu, którego działanie lub bezczynność są przedmiotem skargi (art. 54 § 1 ww. ustawy), na adres: Izba Skarbowa w Łodzi, Biuro Krajowej Informacji Podatkowej w Piotrkowie Trybunalskim, ul. Wronia 65, 97-300 Piotrków Trybunalski.
 Lokalizacja: Wyszukiwarka > Świadczenie usług > 1061-IPTPP3.4512.10.2016.2.ALN


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 30.6.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 202/4
 Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof – Belgija) – Pelckmans Turnhout NV protiv Walter Van Gastel Balen NV i dr.
 (Predmet C-483/12) (1)
 ((Zahtjev za prethodnu odluku - Povelja o temeljnim pravima Europske unije - Načela jednakosti i nediskriminacije - Primjena prava Unije - Područje primjene prava Unije - Nepostojanje - Nenadležnost Suda))
 2014/C 202/05
 Jezik postupka: nizozemski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Grondwettelijk Hof
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Pelckmans Turnhout NV
 Tuženici: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV, Walter Van Gastel Schoten NV
 uz sudjelovanje: Ministerraad
 Predmet
 Zahtjev za prethodnu odluku – Grondwettelijk Hof – Belgija – Tumačenje članka 6. stavka 3. UEU-a, članaka 34., 35., 36., 56. i 57. UFEU-a i članaka 15., 16., 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima Europske unije – Nacionalni propisi koji određuju jedan dan zatvaranja tjedno za maloprodajne trgovine – Izuzeća predviđena za trgovine koje se nalaze u određenim mjestima ili koje prodaju određenu robu
 Izreka
 Sud Europske unije nije nadležan za odgovor na prethodno pitanje koje je postavio Grondwettelijk Hof (Belgija).
 (1) SL C 26, 26.1.2013.


text:
Αιτήσεις Κοινωφελής εργασία 2020: Πότε θα ξεκινά επιτέλους στο oaed.gr;
 14, Ιούλιος, 2020 | 15:53
 HOT NEWS - ΕΙΔΗΣΕΙΣ ΣΗΜΕΡΑ LIVE ΔΗΜΟΣΙΟ 02|06|2020
 Αιτήσεις Κοινωφελής εργασία 2020: Μπορεί να υπάρχει καθυστέρηση (και μάλιστα μεγάλη) στην προκήρυξη του ΟΑΕΔ για 36.500 προσλήψεις, ωστόσο το θέμα αναμένεται να λυθεί άμεσα. Αν και η κοροιδία έχει φτάσει πλέον στο... απόγειό της!
 Πριν λίγες ημέρες, ο Υπουργός Εσωτερικών Τάκης Θεοδωρικάκος τόνισε πως θα εκδοθεί η απόφαση για να ξεκινήσει η υποβολή των αιτήσεων άμεσα ενώ πλέον πιέζει τόσο ο χρόνος, όσο και οι Δήμοι καθώς αναμένουν τις προσλήψεις.
 Μέσα στην εβδομάδα το θέμα αναμένεται να τελειώσει, βάζοντας τέλος στην αγωνία των υποψηφίων, ξεμπλοκάροντας τις 36.500 θέσεις.
 ΕΙΔΗΣΕΙΣ ΕΙΔΗΣΕΙΣ ΣΗΜΕΡΑ ΕΙΔΗΣΕΙΣ ΤΩΡΑ ΕΙΔΙΚΟΤΗΤΕΣ ΟΑΕΔ ΕΙΔΙΚΟΤΗΤΕΣ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΚΑΤΑΝΟΜΗ ΘΕΣΕΙΣ ΕΡΓΑΣΙΑΣ 2020 ΚΑΤΑΝΟΜΗ ΘΕΣΕΙΣ ΕΡΓΑΣΙΑΣ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΑΙΤΗΣΗ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΑΠΟΛΑΒΕΣ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΔΗΜΟΙ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΚΑΤΑΝΟΜΗ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΚΡΙΤΗΡΙΑ ΟΑΕΔ ΚΟΙΝΩΦΕΛΗΣ ΕΡΓΑΣΙΑ 2020 ΠΡΟΚΗΡΥΞΗ
 Πανελλήνιες 2020: Σε διαφορετικές αίθουσες οι υποψήφιοι παλαιού και νέου συστήματος


text:
 21.3.2009
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 69/17
 Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) által a T-224/08. sz., Fornaci Laterizi Danesi Spa kontra az Európai Közösségek Bizottsága ügyben 2008. szeptember 9-én hozott végzés ellen a Fornaci Laterizi Danesi SpA által 2008. november 18-án benyújtott fellebbezés
 (C-498/08. P. sz. ügy)
 (2009/C 69/31)
 Az eljárás nyelve: olasz
 Felek
 Fellebbező: Fornaci Laterizi Danesi SpA (képviselők: M. Salvi, L. de Nora, M. Manganiello, P. Rivetta ügyvédek)
 A másik fél az eljárásban: az Európai Közösségek Bizottsága
 A fellebbező kérelmei
 —
 A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága (első tanács) által a T-224/08. sz. ügyben 2008. szeptember 9-én hozott végzést, amely 2008. szeptember 12-én fax útján került kézbesítésre, és utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé érdemi döntéshozatalra;
 —
 másodlagosan, ha az ügy nem kerül visszautalásra az Elsőfokú Bíróság elé, a Bíróság adjon helyt a fellebbező által az elsőfokú eljárás keretében előterjesztett kérelmeknek;
 —
 a Bíróság mindenképpen kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 Téves jogi előfeltételezések, nem megfelelő indokolás, az érintett jogszabály téves alkalmazása, vizsgálat hiánya (az EK 230. cikk ötödik bekezdése, az EK 249. cikk és az EK 254. cikk az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. cikkével összefüggésben értelmezve).


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22003D0149
 Jurnalul Oficial L 041 , 12/02/2004 p. 0037 - 0038 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 LV.ES capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 MT.ES capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 PL.ES capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 SK.ES capitol 11 volum 08 p. 475 - 476 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 08 p. 475 - 476
 Decizia nr. 149/2003 a Comitetului mixt al SEEdin 7 noiembrie 2003de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, modificat de protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa II la acord a fost modificată de Decizia nr. 78/2003 al Comitetului mixt al SEE din 20 iunie 2003 [1].(2) Directiva 2003/16/CE a Comisiei din 19 februarie 2003 de adaptare la progresul tehnic a anexei III la Directiva 76/768/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la produsele cosmetice [2] trebuie integrată în acord,DECIDE:Articolul 1La punctul 1 (Directiva 76/768/CEE a Consiliului) din capitolul XVI al anexei II la acord se adaugă următoarea liniuță:- "— 32003 L 0016: Directiva 2003/16/CE a Comisiei din 19 februarie 2003 (JO L 46, 20.2.2003, p. 24)."Articolul 2Textul Directivei 2003/16/CE în limbile islandeză și norvegiană, care se publică în suplimentul SEE al Jurnalului Oficial al Uniunii Europene, este autentic.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 8 noiembrie 2003, cu condiția transmiterii tuturor notificărilor prealabile prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord Comitetului mixt al SEE [***].Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 7 noiembrie 2003.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleA.S.S. Prințul Nikolaus von Liechtenstein[1] JO L 257, 9.10.2003, p. 28.[2] JO L 46, 20.2.2003, p. 24.[***] Nu sunt indicate cerințe constituționale.--------------------------------------------------


text:
 7.5.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 139/3
 Sentenza tal-Qorti tal-Ġustizzja (It-Tielet Awla) tal-10 ta’ Marzu 2011 (talba għal deċiżjoni preliminari mill-Oberlandesgericht München — il-Ġermanja) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler vs Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
 (Kawża C-274/09) (1)
 (Kuntratti pubbliċi - Direttiva 2004/18/KE - Konċessjoni għal servizz pubbliku - Servizz ta’ għajnuna tal-emerġenza - Distinzjoni bejn “kuntratt pubbliku għal servizzi” u “konċessjoni għal servizzi”)
 2011/C 139/04
 Lingwa tal-kawża: il-Ġermaniż
 Qorti tar-rinviju
 Oberlandesgericht München
 Partijiet fil-kawża prinċipali
 Rikorrenti: Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler
 Konvenuta: Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
 fil-preżenza ta’: Malteser Hilfsdienst eV, Bayerisches Rotes Kreuz
 Suġġett
 Talba għal deċiżjoni preliminari — Oberlandesgericht München — Interpretazzjoni tal Artikolu 1(2)(a) u (d) u l-Artikolu 1(4) tad-Direttiva 2004/18/KE tal-Parlament Ewropew u tal Kunsill, tal-31 Marzu 2004, fuq kordinazzjoni ta’ proċeduri għall għoti ta’ kuntratti għal xogħlijiet pubbliċi, kuntratti għal provvisti pubbliċi u kuntratti għal servizzi pubbliċi [kuntratti pubbliċi għal xogħlijiet, kuntratti pubbliċi għal provvisti u kuntratti pubbliċi għal servizzi] (ĠU Edizzjoni Speċjali bil-Malti, Kapitolu 6, Vol 7, p. 132) — Kunċetti ta’ “kuntratti għal xogħlijiet pubbliċi [kuntratti pubbliċi għal xogħlijiet]” u “konċessjoni tas-servizz [konċessjoni ta’ servizzi]” — Kuntratt għall-provvista ta’ servizzi ta’ għajnuna medika ta’ emerġenza, konkluż bejn l-awtorità kontraenti u organizzazzjonijiet li jagħtu għajnuna, li jipprovdi li r-remunerazzjoni għal servizzi pprovduti tiddependi fuq negozjati bejn l imsemmija organizzazzjonijiet u terzi bħalma huma l-istituzzjonijiet tas-sigurtà soċjali
 Dispożittiv
 L-Artikolu 1(2)(d) u (4) tad-Direttiva 2004/18/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill, tal-31 ta’ Marzu 2004, fuq koordinazzjoni ta’ proċeduri għall-għoti ta’ kuntratti għal xogħlijiet pubbliċi, kuntratti għal provvisti pubbliċi u kuntratti għal servizzi pubbliċi [kuntratti pubbliċi għal xogħlijiet, għal provvisti u għal servizzi] għandu jiġi interpretat fis-sens li, meta r-remunerazzjoni tal-operatur ekonomiku magħżul titħallas kollha minn persuni li huma distinti mill-awtorità kontraenti li tkun tat il-kuntratt li jirrigwarda s-servizzi ta’ għajnuna tal-emerġenza u li dan l-operatur ekonomiku jassumi r-riskju tal-operat, anki jekk b’mod limitat ħafna, minħabba, b’mod partikolari, il-fatt li l-ammont tad-drittijiet tal-użu tas-servizzi inkwistjoni jiddependi mir-riżultat tan-negozjati annwali ma’ terzi u li ma huwiex żgurat li huwa ser ikopri l-ispejjeż kollha sostnuti fil-kuntest tal-ġestjoni tal-attivitajiet tiegħu skont il-prinċipji stabbiliti mid-dritt nazzjonali, l-imsemmi kuntratt għandu jiġi kklassifikat bħala kuntratt ta’ “konċessjoni tas-servizzi”, fis-sens tal-Artikolu 1(4) ta’ din id-direttiva.
 (1) ĠU C 267, 7.11.2009


text:
 Avis juridique important
 |
 12002E/PRO/34
 Euroopan yhteisön perustamissopimus (konsolidoitu toisinto Nizza) - Euroopan Yhteisön Perustamissopimukseen Liitetyt Pöytäkirjat - Pöytäkirja EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen taloudellisista seurauksista ja hiili- ja terästutkimusrahastosta -
 Virallinen lehti nro C 325 , 24/12/2002 s. 0182 - 0183
 PÖYTÄKIRJAEHTY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN VOIMASSAOLON PÄÄTTYMISEN TALOUDELLISISTA SEURAUKSISTA JA HIILI- JA TERÄSTUTKIMUSRAHASTOSTAKORKEAT SOPIMUSPUOLET, jotkaHALUAVAT ratkaista tietyt Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolon päättymiseen liittyvät kysymykset,HALUAVAT siirtää omistusoikeuden Euroopan hiili- ja teräsyhteisön varoihin Euroopan yhteisölle,OTTAVAT HUOMIOON, että näitä varoja olisi toivottavaa käyttää hiili- ja terästeollisuuteen liittyvien alojen tutkimukseen ja että tätä varten olisi annettava erityiset säännöt,OVAT SOPINEET SEURAAVISTA Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitettävistä määräyksistä:1 artikla1. Kaikki varat ja vastuut, joita Euroopan hiili- ja teräsyhteisöllä on 23 päivänä heinäkuuta 2002, siirretään 24 päivästä heinäkuuta 2002 Euroopan yhteisölle.2. Euroopan hiili- ja teräsyhteisön 23 päivänä heinäkuuta 2002 päätetyssä taseessa oleva nettovarallisuus, lisättynä tai vähennettynä mahdollisilla selvitystoimista aiheutuvilla määrillä, muodostaa hiili- ja terästeollisuuteen liittyvien alojen tutkimukseen tarkoitetut varat, joista käytetään nimitystä "EHTY:n selvityksessä olevat varat". Selvityksen jälkeen varoista käytetään nimitystä "hiili- ja terästutkimusrahaston varat".3. Näistä varoista kertyvät tulot, joista käytetään nimitystä "hiili- ja terästutkimusrahasto", käytetään yksinomaan tutkimuksen puiteohjelman ulkopuoliseen hiili- ja terästeollisuuteen liittyvien alojen tutkimukseen tämän pöytäkirjan määräysten ja sen nojalla annettujen säädösten mukaisesti.2 artiklaNeuvosto antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan tämän pöytäkirjan täytäntöönpanon edellyttämät säännökset, mukaan lukien keskeiset periaatteet ja aiheelliset päätöksentekomenettelyt, erityisesti hiili- ja terästutkimusrahaston varojen hoitoa koskevien monivuotisten taloudellisten suuntaviivojen ja kyseisen rahaston tutkimusohjelman teknisten suuntaviivojen antamiseksi.3 artiklaEuroopan yhteisön perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan, jollei tässä pöytäkirjassa ja sen nojalla annetuissa säädöksissä toisin määrätä.4 artiklaTätä pöytäkirjaa sovelletaan 24 päivästä heinäkuuta 2002.


text:
 7.7.2007
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea
 C 155/11
 Rikors imressaq fl-20 ta' April 2007 — Il-Kummisjoni tal-Komunitajiet Ewropej vs l-Irlanda
 (Kawża C-211/07)
 (2007/C 155/21)
 Lingwa tal-kawża: L-Ingliż
 Partijiet
 Rikorrenti: Il-Kummissjoni tal-Komunitajiet Ewropej (rappreżentant: N. Yerrell, Aġent)
 Konvenuta: l-Irlanda
 Talbiet tal-parti rikorrenti
 —
 tiddikjara li billi żammet fis-seħħ it-Taqsimiet 5.2 u 5.3 tal-Ftehim dwar l-Assigurazzjoni ta' Vetturi tat-31 ta' Mejju 2004 u b'mod partikolari billi i) ċaħdet il-kumpens lil dawk li jużaw il-vetturi meta l-vetturi kollha involuti ma jkunux assigurati, u ii) billi limitat id-dritt ta' kumpens fir-rigward ta' persuni ġewwa vettura mhux assigurata li ma tkunx ikkawżat id-dannu jew il-feriment, ir-Repubblika ta' l-Irlanda naqset milli timplementa l-obbligi tagħha skond id-Direttiva 84/5/KEE tal-Kunsill tat-30 ta' Diċembru 1983, dwar l-approssimazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri li għandhom x'jaqsmu ma' assigurazzjoni kontra responsabbiltà ċivili fir-rigward ta' l-użu ta' vetturi bil-mutur, u b'mod partikolari it-tielet subparagrafu ta' l-Artikolu 1(4) tagħha.
 —
 tikkundanna lill-Irlanda tbati l-ispejjeż.
 Motivi u argumenti prinċipali
 It-Taqsima 5.3 tal-Ftehim tal-31 ta' Mejju 2004 bejn il-Ministru tat-Trasport u l-Uffiċju ta' Assiguraturi tal-Vetturi ta' l-Irlanda (“il-Ftehim”) tipprovdi għall-esklużjoni ta' kumpens għas-sewwieqa kollha ta' vetturi mhux assigurati (kemm jekk jikkawżaw l-inċident jew le), u għaldaqstant tmur lil hinn mill-portata ta' l-esklużjoni msemmija fit- tielet subparagrafu ta' l-Artikolu 1(4) ta' din id-Direttiva.
 Fir-rigward tas-sitwazzjoni ta' passiġġiera li jivvjaġġaw fil-vetturi mhux assigurati, it-Taqsima 5.2 tal-Ftehim tipprovdi għal esklużjoni ġenerali ta' kumpens fil-każijiet kollha fejn il-persuna ferita “kienet taf, jew kellha, b'mod raġonevoli, tkun taf, li ma kienx hemm fis-seħħ polza approvata ta' assigurazzjoni”. Għaldaqstant, il-passiġġieri kollha ta' vetturi mhux assigurati huma ttrattati b'mod identiku, independentement minn jekk kinux qegħdin jivvjaġġaw fil-vettura li kkawżat il-ħsara jew il feriment jew le. Dan huwa evidentament imur kontra l-kliem tat-tielet subparagrafu ta' l-Artikolu 1(4) tad-Direttiva, li espressament jiddistingwi bejn dawn iż-żewġ sitwazzjonijet u jillimita l-esklużjoni ta' kumpens fir-rigward ta' dawk il-persuni (li jinkludu s-sewwieq) fil-vettura li tkun ikkawżat il-ħsara jew il-feriment.


type: wikipedia

text:
Dipendra (27. lipnja 1971. – 4. lipnja 2001.), bio je kralj Nepala od 1. lipnja 2001. do 4. lipnja 2001. godine.
 Životopis
 Otac ovog kratkotrajnog vladara je bio nepalski kralj Birendra i njegova supruga Aishwarya. Radi svog položaja najstarijeg sina što ga je automatski činilo prestolonasljednikom roditelji su Dipendru poslali na školovanje u elitnu englesku školu kako bi stekao obrazovanje za buduće kraljevske dužnosti.
 Kao i većina današnjih prinčeva s uobičajenom mješavinom novca, moći i mladosti je bio veoma popularan u svom narodu što se na kraju dokazalo potpuno nezasluženim. Na prijelazu tisućljeća Dipendra se vatreno zaljubio u Devjani Ranu s nepokolebljivom željom da ju oženi. Pošto se njegov otac Birendra tome žestoko protivio na kraju je došlo do tragedije.
 Nakon što mu je otac 1. lipnja 2001. godine na obiteljskom okupljanju odbio dati dopuštenje za vjenčanje Devjani Ranu on ga je ubio iz automatske puške, nakon čega je otvorio vatru na ostatak okupljenih osoba. Kada je završio s pokoljem Dipendra pada pogođen u glavu. Danas se ne može sa sigurnošću utvrditi (zbog tajnosti izvještaja o događaju) je li on izvršio samoubojstvo kako navodi službena inačica događaja ili je pao pogođen od pripadnika kraljevog osiguranja koji su dotrčali na zvuk vatrenog oružja.
 Dolaskom policijskih i bolničkih ekipa na mjesto događaja utvrđena je smrt kralja Birendre i da je njegov prijestolonasljednik princ Dipendra živ. Ranjenika su brzo prevezli u bolnicu gdje je umro 4. lipnja 2001.
 Odlukom vlade Nepala koja je iznenadila cijeli svijet 3. lipnja 2001. godine Dipendra kraljoubojica je proglašen za novog kralja Nepala. Poslije njegove smrti novi kralj postaje njegov stric Gyanendra.
 Nepal
 Vladari
 Kratkovječni vladari
 Atentatori


text:
 19.10.2013
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 304/13
 Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 6.9.2013 — Post Bank Iran v. neuvosto
 (Asia T-13/11) (1)
 (Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Iraniin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet, joiden tarkoituksena on estää ydinaseiden leviäminen - Varojen jäädyttäminen - Oikeudellinen perusta - Kansainvälisen oikeuden rikkominen - Perusteluvelvollisuus - Puolustautumisoikeudet - Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan - Ilmeinen arviointivirhe - Omaisuudensuoja - Oikeasuhteisuus - Yhdenvertainen kohtelu - Syrjintäkielto)
 2013/C 304/23
 Oikeudenkäyntikieli: englanti
 Asianosaiset
 Kantaja: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (edustaja: asianajaja D. Luff)
 Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bishop ja A. Vitro)
 Väliintulija, joka tukee vastaajan vaatimuksia: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Erlbacher ja M. Konstantinidis)
 Oikeudenkäynnin kohde
 Yhtäältä ensinnäkin Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2007/140/YUTP kumoamisesta 26.7.2010 annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP (EUVL L 195, s. 39), sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2010 annetulla neuvoston päätöksellä 2010/644/YUTP (EUVL L 281, s. 81), liitteen II ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 (EUVL L 281, s. 1) liitteen VIII kumoamisvaatimus siltä osin kuin ne koskevat kantajaa, toiseksi 29.10.2010 päivättyyn kirjeeseen ”sisältyvän”, kantajaa koskevan päätöksen kumoamisvaatimus, kolmanneksi päätöksen 2010/413 muuttamisesta 1.12.2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/783/YUTP (EUVL L 319, s. 71) ja asetuksen N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 1.12.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1245/2011 (EUVL L 319, s. 11) kumoamisvaatimus siltä osin kuin ne voivat vaikuttaa kantajan tilanteeseen, neljänneksi 5.12.2011 päivättyyn kirjeeseen ”sisältyvän”, kantajaa koskevan päätöksen kumoamisvaatimus, viidenneksi Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 (EUVL L 88, s. 1) liitteen IX kumoamisvaatimus siltä osin kuin se koskee kantajaa ja kuudenneksi kaikkien tulevaisuudessa annettavien neuvoston tai komission asetusten tai päätösten, joilla täydennetään tässä kanteessa riitautettuja toimia tai muutetaan niitä, kumoamisvaatimus, ja toisaalta vaatimus siitä, että unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että päätöksen 2010/413 20 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, asetuksen N:o 961/2010 16 artiklan 2 kohtaa, päätöksen 2010/413 muuttamisesta 23.1.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/35/YUTP (EUVL L 19, s. 22) 1 artiklan 7 kohtaa, asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohtaa, päätöksen 2010/413 muuttamisesta 15.10.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/635/YUTP (EUVL L 282, s. 58) 1 artiklan 8 kohtaa, asetuksen N:o 267/2012 muuttamisesta 21.12.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1263/2012 (EUVL L 356, s. 34) 1 artiklan 11 kohtaa sekä päätöksen 2010/413 muuttamisesta 21.12.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP (EUVL L 356, s. 71) 1 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta kantajaan.
 Tuomiolauselma
 1)
 Kanne jätetään tutkimatta siltä osin kuin siinä vaaditaan kaikkien tulevaisuudessa annettavien Euroopan unionin neuvoston tai Euroopan komission asetusten tai päätösten, joilla täydennetään tässä kanteessa riitautettuja toimia tai muutetaan niitä, kumoamista.
 2)
 Lausunnon antaminen raukeaa vaatimuksista, jotka koskevat 29.10.2010 ja 5.12.2011 päivättyihin neuvoston kirjeisiin ”sisältyvien”, Post Bank Irania koskevien päätösten kumoamista, sekä neuvoston esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä, jota komissio tukee ja joka kohdistuu yksinomaan vaatimuksiin 29.10.2010 päivättyyn neuvoston kirjeeseen ”sisältyvän”, Post Bank Irania koskevan päätöksen kumoamisesta.
 3)
 Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2007/140/YUTP kumoamisesta 26.7.2010 annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2010 annetulla neuvoston päätöksellä 2010/644/YUTP, liite II, Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 liite VIII, päätöksen 2010/413 muuttamisesta 1.12.2011 annettu neuvoston päätös 2011/783/YUTP, asetuksen N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 1.12.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1245/2011 ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 liite IX kumotaan siltä osin kuin ne koskevat Post Bank Irania.
 4)
 Päätöksen 2010/413, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2010/644 ja sittemmin päätöksellä 2011/783, liitteen II vaikutukset pidetään voimassa Post Bank Iranin osalta siihen asti, kunnes asetuksen N:o 267/2012 liitteen IX kumoamisen vaikutukset tulevat voimaan siltä osin kuin kyseinen liite koskee Post Bank Irania.
 5)
 Neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Post Bank Iranin oikeudenkäyntikulut.
 6)
 Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
 (1) EUVL C 63, 26.2.2011.


text:
VDSS Sodba Pdp 431/2018
 ECLI:SI:VDSS:2018:PDP.431.2018
 VDS00018887
 mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Marko Hafner (poroč.), Ruža Križnar Jager
 redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - kolektivni odpust - kriteriji za razreševanje presežnih delavcev - program razreševanja presežnih delavcev - predhodno vprašanje
 Tožena stranka je s tem, ko kljub temu, da je v decembru 2016 predvidela zmanjšanje števila zaposlenih za 36 delavcev, načrtovanih odpovedi ni podala hkrati oziroma naenkrat, temveč jih je raztegnila na obdobje daljše od 30 dni, to je na prvo polovico leta 2016, dejansko obšla določbe ZDR-1 o dolžnostnem ravnanju v primeru t. i. kolektivnega odpusta, to je zlasti obveznost obveščanja in posvetovanja s sindikatom (99. člen ZDR-1) in sprejem programa razreševanja presežnih delavcev (101. člen ZDR-1). Tožena stranka ugotovitve sodišča prve stopnje, da je šlo za več odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga ne izpodbija, neutemeljeno pa vztraja na stališču, da je za presojo, ali gre za t. i. kolektivni odpust, bistveno zgolj število dejanskih odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki pa v obravnavanem primeru, ob ugotovitvi, da je tožena stranka že v decembru 2015 predvidela odpust 36 delavcev iz poslovnega razloga, ni bistveno.
 1. Sodišče prve stopnje je razsodilo: da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 30. 3. 2016 nezakonita in se razveljavi (I. točka izreka); da se pogodba o zaposlitvi razveže z dnem 11. 1. 2018 (II. točka izreka); da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo dne 1. 7. 2016, ampak je trajalo od 1. 7. 2016 do 7. 8. 2017 za polni delovni čas ter od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017 za krajši delovni čas 8 ur tedensko (III. točka izreka); da se tožniku prizna delovna doba za polni delovni čas od 1. 7. 2016 do 7. 8. 2017 ter za krajši delovni čas 8 ur tedensko od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017 (IV. točka izreka); da je tožena stranka dolžna tožnika v roku 8 dni prijaviti v obvezna zavarovanja iz delovnega razmerja za obdobje od 1. 7. 2016 do 7. 8. 2017 za polni delovni čas ter za obdobje od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017 za krajši delovni čas 8 ur tedensko (V. točka izreka). V VI. točki izreka je razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku: za čas od 1. 7. 2016 do 7. 8. 2017 obračunati plače v pripadajočih mesečnih bruto zneskih, ki bi jih prejel, če bi delal pri toženi stranki, od teh bruto zneskov odvesti predpisane davke in prispevke ter tožniku izplačati ustrezne neto zneske plače, zmanjšane za prejete neto zneske iz naslova denarnega nadomestila med brezposelnostjo pri Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje v času od 1. 7. 2016 do 7. 8. 2017 z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 16. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila; za čas od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017 obračunati plače v pripadajočih mesečnih bruto zneskih, ki bi jih prejel, če bi delal pri toženi stranki, zmanjšane za bruto zneske, ki jih je tožnik prejel iz naslova plače pri Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017, od teh bruto zneskov odvesti predpisane davke in prispevke in tožniku izplačati ustrezne neto zneske plače z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 16. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila. Nadalje je razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku v roku 8 dni obračunati denarno povračilo v znesku 30.959,60 EUR bruto, od tega zneska odvesti predpisane davke in prispevke ter mu izplačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 12. 1. 2018 dalje do plačila (VII. točka izreka) in jubilejno nagrado za 30 let delovne dobe v pripadajočem bruto znesku, od tega zneska odvesti predpisane davke in prispevke in mu izplačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 10. 2016 dalje do plačila. Zavrnilo je, kar je tožnik zahteval več ali drugače, to je priznanje delovnega razmerja tudi od 8. 8. 2017 do 19. 11. 2017 za krajši delovni čas 32 ur tedensko ter od 20. 11. 2017 do 11. 1. 2018 za polni delovni čas, za čas od 20. 11. 2017 do 11. 1. 2018 obračun in izplačilo plače z zakonskimi zamudnimi obrestmi, plačilo zakonskih zamudnih obresti od prisojenih neto zneskov plač za 15. dan v mesecu za plače preteklega meseca, obračun in izplačilo denarnega povračila v znesku 28.441,12 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11. 1. 2018 dalje do plačila, plačilo zakonskih zamudnih obresti od prisojenega neto zneska denarnega povračila za dne 11. 1. 2018 ter plačilo zakonskih zamudnih obresti od prisojenega neto zneska jubilejne nagrade za dne 1. 10. 2016 (IX. točka izreka). Odločilo je, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka, tožniku pa je dolžna povrniti stroške postopka v znesku 2.140,44 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (X. točka izreka).
 2. Tožena stranka se pritožuje zoper ugodilni del sodbe in odločitev o stroških postopka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP, to je zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo (pravilno: v izpodbijanem delu) spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne oziroma podredno razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje in da postavi predhodno vprašanje sodišču Evropske Unije. Navaja, da je sodišče zmotno ugotovilo, da bi morala tožena stranka izvesti postopek odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnega razloga in sprejeti program razreševanje presežnih delavcev, saj v obdobju 30 dni niti v celem letu 2016 ni podala več kot 29 odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga. To je dokazala z izpovedjo zakonite zastopnice A.A., B.B. in z listinskimi dokazi. Odločitve VSRS in sodišča SEU, na katerih temelji izpodbijana sodba, ne morejo biti temelj odločanja v obravnavanem sporu. Sodišče je vzelo iz konteksta izpoved C.C., ki je povedal, da poslovnih odločitev pri toženi stranki ni sprejemal. Opozarja, da ekonomski razlogi v izpodbijani odpovedi in dopisu z dne 2. 12. 2015, niso enaki, zato je obrazložitev sodišča v 13. točki izpodbijane sodbe protispisna. Izpodbijana odpoved temelji tudi na organizacijskem razlogu, ki ne izhaja iz dopisa z dne 2. 12. 2015. Sodba o tem nima razlogov. Sodišče je zmotno presodilo dopis z dne 2. 12. 2015, saj je to le obvestilo o kadrovskem načrtu za leto 2016 in iz njega ne izhaja nobena odločitev ali ugotovitev o odpustu 36 delavcev. Gre le za plan o morebitnem oziroma predvidenem zmanjšanju števila zaposlenih v obdobju šestih mesecev, vse v odvisnosti od ekonomskega položaja tožene stranke. V listini z dne 2. 12. 2015 niso navedeni razlogi za odpust tožnika. ZDR-1 in direktiva EU 98/59/ES določata obdobje, v katerem postane nepotrebno določeno število delavcev. Nezakonito je, da sodišče ne uporablja praga glede števila delavcev, ki jim preneha pogodba o zaposlitvi iz poslovnih razlogov in ne časovnega okvirja, v katerem preneha potreba po opravljanju dela določenega števila zaposlenih. Tolmačenje sodišča v obravnavanem primeru pomeni poseg v gospodarsko pobudo tožene stranke, zato je odločitev v nasprotju z določbami 2. in 74. člena URS. Ker sta izpodbijana odločitev in odločitev VSRS, opr. št. VIII Ips 282/2016 v delu, kdaj nastane obveznost priprave programa razreševanja presežnih delavcev, v nasprotju z določbami 98. člena ZDR-1, s 1. členom direktive EU 98/59/ES in odločitvama SEU C-284/83 in C-188/03, je sodišče kršilo materialno pravo, ko ni postavilo predhodnega vprašanja sodišču EU. Glede na to, da je izpodbijana odpoved zakonita, je sodišče napačno uporabilo 118. člen ZDR-1 oziroma je denarno povračilo določilo v previsokem znesku. Tožnik je našel novo zaposlitev, tožena stranka pa je ravnala zakonito in v dobri veri ter zato ne more biti žrtev spremenjene sodne prakse. Opozarja na listino z dne 21. 4. 2016, iz katere izhaja, da je bilo od 1. 1. 2015 do 21. 4. 2016 podanih 36 odpovedi zaradi poslovnih razlogov, pri čemer je bilo v letu 2015 podanih 12 odpovedi, ki niso v vzročni zvezi z dopisom z dne 2. 12. 2015. Od 1. 1. 2016 do 21. 4. 2016 pa je bilo podanih 22 odpovedi. V zvezi z listino z dne 6. 4. 2017 navaja, da gre za reorganizacijo po 25. 4. 2016, ki ni v povezavi z dopisom z dne 2. 12. 2015. Sodišče pri odločitvi ni upoštevalo izpovedi zakonite zastopnice, ki je izpovedala, da je bilo v letu 2016 podanih 28 odpovedi. Enako izhaja iz izpovedi B.B. Sodišče je tudi zmotno tolmačilo zapisnik 37. redne seje Sveta delavcev in na njegovi podlagi sprejelo zaključek, ki ni resničen. Poudarja, da tolmačenje sodišča sporočila društva D. z dne 14. 1. 2016 zanjo predstavlja presenečenje, saj je dokazala, da ta listina nima dokazne vrednosti. Podana je kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni izvedlo vseh dokaznih predlogov, zlasti zaslišanja E.E. tudi v povezavi s to listino, ki bi pojasnila, kakšna je bila volja tožene stranke. Izpodbijana sodba ne vsebuje razlogov glede listin z dne 21. 4. 2016 in 6. 4. 2017. Prav tako sodišče ni pojasnilo, zakaj ni verjelo A.A. in B.B. glede števila odpovedi. Sodišče je kršilo tudi določbo 286. člena ZPP glede pravil o prekluziji in tožniku dovoljevalo vlagati nove dokaze in podajati nove trditve po prve naroku. Priglaša stroške pritožbe.
 3. Tožnik je podal odgovor na pritožbo tožene stranke, v katerem prereka pritožbene navedbe in predlaga zavrnitev pritožbe kot neutemeljene. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.
 5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.), ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo zatrjevanih bistvenih kršitev določb postopka niti tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje glede odločilnih dejstev ter sprejelo materialno pravno pravilno odločitev.
 6. Sodišče prve stopnje ni storilo absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker se ni opredelilo do vseh trditev tožene stranke. Sodišče prve stopnje je upoštevalo tako navedbe tožene stranke o relevantnih dejstvih kot tudi njene dokazne predloge, s katerimi je relevantna dejstva želela dokazati. Nerelevantnih dejstev sodišče prve stopnje pravilno ni upoštevalo. Sodišče prve stopnje je navedlo jasne razloge za odločitev o nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, med katerimi ni nasprotij, zato je sodbo mogoče preizkusiti. Zato pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ni utemeljen.
 7. Neutemeljen je pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj sodišče prve stopnje ni protispisno povzemalo in ugotavljalo dejstev. Pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje protispisno ugotovilo, da je tožena stranka namenoma raztegnila odpovedi pogodb o zaposlitvi na obdobje, ki je daljše od 30 dni, z namenom, da bi se izognila pripravi programa razreševanja delavcev, pa ne pomeni protispisnosti, temveč nestrinjanje z dokazno oceno, kar predstavlja drug pritožbeni razlog, vendar prav tako neutemeljeno, kar bo pojasnjeno v nadaljevanju.
 8. Pavšalnih pritožbenih navedb, da je sodišče prve stopnje tožniku dovoljevalo vlagati nove dokaze in podajati nove trditve tudi po prvem naroku za glavno obravnavo, pritožbeno sodišče ne more preizkusiti, zato očitek o relativni bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s kršitvijo 286. člena ZPP ni utemeljen.
 9. Sodišče prve stopnje je izvedlo vse relevantne dokaze ter utemeljeno zavrnilo dodatne dokazne predloge tožene stranke, ker izvedba dodatnih dokazov tudi po oceni pritožbenega sodišča ni bila potrebna, saj je bilo dejansko stanje glede vseh odločilnih dejstev pravilno in popolno ugotovljeno z izvedenimi dokazi. Sodišče prve stopnje z zavrnitvijo nekaterih dokaznih predlogov tožene stranke ni kršilo načela kontradiktornosti (oziroma ni zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP), kar velja zlasti za predlagani dokaz za zaslišanje priče E.E. Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi, s katerimi je sodišče prve stopnje utemeljilo zavrnitev dokaznih predlogov (v 3. točki obrazložitve izpodbijane sodbe). Ob ugotovitvi, da je bila tožena stranka dolžna izvesti postopek odpovedi večjemu številu delavcev in sprejeti program razreševanja presežnih delavcev ter da tega ni storila, zaradi česar je izpodbijana odpoved že iz tega razloga nezakonita, natančnejše razčiščevanje okoliščin v zvezi z obstojem poslovnega razloga za izpodbijano odpoved pogodbe o zaposlitvi ni potrebno. Zato so neutemeljene tudi pritožbene navedbe v zvezi s tem. Pritožbena navedba, da bi E.E. v zvezi s sestankom članov upravnega odbora društva D. z vodstvom tožene stranke pojasnila, kakšna je bila volja tožene stranke, predstavljajo pritožbeno novoto, ki je pritožbeno sodišče ne sme upoštevati (337. člen ZPP).
 10. Tožena stranka je tožniku, ki je bil pri njej zaposlen za nedoločen čas na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 6. 2007 na delovnem mestu komentator, dne 30. 3. 2016 redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga. V odpovedi je navedla, da je v obdobju od januarja do februarja 2016 glede na enako obdobje v letu 2015 zabeležila upad prihodkov, ki so bili za 446.000,00 EUR nižji in nižje prihodke iz naslova naklad edicij. Tudi založniški projekt F., v katerega sodi redakcija G., kjer je delo opravljal tudi tožnik, je v obdobju od januarja do februarja 2016 dosegel za 207.000,00 EUR manj skupnih prihodkov kot v enakem obdobju leta 2015 in je bil tudi v tem primeru največji izpad prihodkov iz poslovanja pri nakladi. Zaradi ugotovljenega ekonomskega razloga se je odločila za zmanjšanje število delavcev v redakciji G., pri čemer je izvedla primerjavo med zaposlenimi in ob upoštevanju varstva pred odpovedjo staršev in kriterija doseganja delovne uspešnosti tožniku podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Preostala dela in naloge tožnika, ki so se zmanjšala zaradi ekonomskih razlogov, pa je razporedila med ostale zaposlene v redakciji G.
 11. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je šlo v obravnavanem primeru za t.i. kolektivni odpust, tožena stranka pa ni ravnala skladno z določbami 98. in nadaljnjih členov ZDR-1, ki določajo postopek odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov. Zato je zaključilo, da je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita. Pritožbeno sodišče se strinja s pravnimi stališči in dejanskimi zaključki sodišča prve stopnje. V nadaljevanju pa pritožbeno sodišče v skladu z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP odgovarja le na bistvene pritožbene navedbe tožene stranke.
 12. Pri presoji, ali gre v obravnavanem primeru za odpoved večjemu številu delavcev, je sodišče prve stopnje pravilno izhajalo iz določbe 98. člena ZDR-1, ki dolžnost izdelave programa razreševanja presežnih delavcev pri delodajalcu, ki zaposluje nad 300 delavcev (kot tožena stranka, kar med pravdnima strankama ni bilo sporno), veže na število delavcev, katerih delo zaradi poslovnih razlogov postane nepotrebno v obdobju 30 dni. Pri tem pa je za pripravo programa razreševanja presežnih delavcev pomembno, da se po drugem odstavku 99. člena ZDR-1 delodajalec predhodno, z namenom, da doseže sporazum, posvetuje s sindikati o možnih načinih za preprečitev in omejitev števila odpovedi ter o možnih ukrepih za preprečitev in omilitev škodljivih posledic odpovedi.
 13. Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno vztraja, da v obravnavanem primeru ni šlo za odpoved večjemu številu delavcev in da zato ni bila dolžna ravnati skladno z določbami ZDR-1, ki določajo postopek odpovedi pogodb o zaposlitvi večjemu številu delavcev. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka zaradi znižanja prihodkov in prodanih naklad edicij že v decembru 2015 (oz. 2. 12. 2015) predvidela spremembe v poslovanju, v okviru katerih je predvidela in načrtovala tudi odpust oziroma zmanjšanje števila zaposlenih iz poslovnih razlogov za 36 delavcev. To ugotovitev je sodišče prve stopnje utemeljeno sprejelo na podlagi dopisa tožene stranke z dne 2. 12. 2015, ki ga je posredovala Svetu delavcev, zapisnika 37. redne seje Sveta delavcev tožene stranke z dne 15. 12. 2015 in elektronskega sporočila tožene stranke društva D. (D.) z dne 14. 1. 2015 v zvezi z informacijami o sestanku članov upravnega odbora z vodstvom tožene stranke, iz katerih skladno izhaja, da je tožena stranka že decembra 2015 predvidela in načrtovala odpust 36 delavcev iz poslovnega razloga. Dokazna ocena sodišča prve stopnje je jasna in prepričljiva, zato pritožbeno sodišče z njo soglaša. Pritožbene navedbe o zmotnem tolmačenju teh listin pa so neutemeljene. Tako je npr. v navedenem dopisu Svetu delavcev z dne 2. 12. 2015 tožena stranka navedla, da je v obdobju od januarja do oktobra 2015 glede na enako obdobje v letu 2014 dosegla nižje skupne prihodke, da je bil največji izpad v okviru prihodkov iz poslovanja pri nakladah, da se je znižala povprečna prodana naklada posameznih edicij ter da bo uprava zaradi nadaljnjega zniževanja prodanih naklad in nižjih prihodkov sprejela določene predlagane ukrepe, s katerimi želi sanirati učinek padanja prihodkov. En izmed ukrepov je bil tudi sprejem kadrovskega načrta za leto 2016, ki bo zaradi pojasnjenih razlogov usmerjen v zmanjšanje števila zaposlenih in se bo izvajal na način, da se bo iz poslovnih razlogov v prvi polovici leta 2016 število zaposlenih postopno zmanjšalo za predvidoma 36 delavcev in da bo dinamika tega zlasti odvisna od obstoja ekonomskih razlogov.
 14. Pritožbeno sodišče se strinja s presojo sodišča prve stopnje, da je za toženo stranko tako že decembra 2015, ko je za leto 2016 predvidela odpust 36 delavcev iz poslovnega razloga (zaradi znižanja prihodkov in prodanih naklad - ki je kot poslovni razlog naveden tudi v izpodbijani odpovedi), nastala obveznost obveščanja in posvetovanja s predstavniki delavcev skladno z določbo 99. člena ZDR-1, čeprav takrat tožena stranka še ni sprejela nobene odločitve o konkretnih odpustih. Ta razlaga je namreč skladna tudi z 2. členom Direktive št. 98/59/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti, po katerem je delodajalec, kadar predvideva kolektivno odpuščanje delavcev, dolžan pravočasno pričeti posvetovanja s predstavniki delavcev. Že sodišče prve stopnje je opozorilo na odločitev SEU v zadevi Akavan Erityisalojen, C-44/08 z dne 10. 9. 2009, iz katere izhaja, da je to v fazi, ko še ni bila sprejeta nobena odločitev o konkretnih odpustih, saj za delodajalca nastane obveznost posvetovanja s predstavniki delavcev s sprejetjem strateških odločitev ali sprememb v poslovanju, s katerimi predvidi ali načrtuje kolektivne odpuste in ne šele takrat, ko iz strateških ali poslovnih odločitev izhaja nujnost kolektivnih odpustov. Posvetovanja se morajo nanašati zlasti na možnost, kako se izogniti odpustom ali jih zmanjšati. Zato posvetovanje potem, ko bi bila odločitev o nujnosti odpustov že sprejeta, ne bi zagotovilo polnega učinka Direktive. Enako stališče glede nastopa trenutka posvetovanja s predstavniki delavcev je SEU zavzelo tudi v dveh novejših odločitvah (Ciupa in drugi, C-429/2016 z dne 21. 9. 2017 ter Socha in drugi, C-149/2016 z dne 21. 9. 2017). Glede na navedeno tožena stranka v pritožbi neutemeljeno vztraja, da dopis z dne 2. 12. 2015 ne predstavlja odločitve o odpustu delavcev, temveč je zgolj plan o predvidenem zmanjšanju števila zaposlenih v obdobju šestih mesecev. Stališče, da bi tožena stranka ob upoštevanju vsebine dopisa z dne 2. 12. 2015 morala izdelati program razreševanja presežnih delavcev, je pritožbeno sodišče že zavzelo v podobnem individualnem delovnem sporu (opr. št. Pdp 522/2017).
 15. Pritrditi je presoji sodišča prve stopnje, da je tožena stranka s tem, ko kljub temu, da je v decembru 2016 predvidela zmanjšanje števila zaposlenih za 36 delavcev, načrtovanih odpovedi ni podala hkrati oziroma naenkrat, temveč jih je raztegnila na obdobje daljše od 30 dni, to je na prvo polovico leta 2016, dejansko obšla določbe ZDR-1 o dolžnostnem ravnanju v primeru t. i. kolektivnega odpusta, to je zlasti obveznost obveščanja in posvetovanja s sindikatom (99. člen ZDR-1) in sprejem programa razreševanja presežnih delavcev (101. člen ZDR-1). Tožena stranka ugotovitve sodišča prve stopnje, da je šlo za več odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga ne izpodbija, neutemeljeno pa vztraja na stališču, da je za presojo, ali gre za t. i. kolektivni odpust, bistveno zgolj število dejanskih odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki pa v obravnavanem primeru, ob ugotovitvi, da je tožena stranka že v decembru 2015 predvidela odpust 36 delavcev iz poslovnega razloga, ni bistveno. Glede na to se sodišču prve stopnje ni bilo treba opredeljevati do predložene listinske dokumentacije in izpovedi prič A.A. in B.B. glede dejanskega števila odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ker to ni bistveno za odločitev v tej zadevi.
 16. Enako stališče je zavzelo že Vrhovno sodišče RS v podobnem individualnem delovnem sporu pri presoji vprašanja uporabe določb ZDR-1 o kolektivnem odpustu. V sklepu opr. št. VIII Ips 282/2016 z dne 6. 6. 2017 je navedlo, da se šteje, da je tožena stranka obšla zakonske določbe o odpovedi večjemu številu delavcev, če je ugotovila obstoj poslovnega razloga, nato pa v sklopu tega razloga podala odpovedi, ki jih je raztegnila na obdobje, daljše od 30 dni. Kot je pravilno ugotovilo tudi sodišče prve stopnje je na tak način postopala tudi tožena stranka v konkretnem primeru. Pri tem pa se je sodišče prve stopnje utemeljeno oprlo tudi na pojasnilo D. v elektronskem sporočilu z dne 14. 1. 2016 o sestanku upravnega odbora D. z vodstvom tožene stranke in izpoved C.C., ki ju je pravilno dokazno ocenilo. Ugotovitve sodišča, da iz elektronskega sporočila izhaja, da se tožena stranka ni odločila za sprejem seznama presežnih delavcev, ker bi bilo to najslabše za mlajše novinarje in da C.C. ni potrdil, da bi ravno 30. 3. 2016 nastal poslovni dogodek, ki bi poslabšal delovanje in poslovanje tožene stranke, predstavljajo zadostno podlago za zaključek sodišča prve stopnje, da so trditve tožene stranke, da ni imela nikakršnega namena, da bi se izognila pripravi programa razreševanja presežnih delavcev, neutemeljene. Tožena stranka s pritožbenimi navedbami, da je sodišče prve stopnje zmotno tolmačilo vsebino elektronskega sporočila in da je ta del izpovedi C.C. vzelo iz konteksta celotne izpovedi, tega dokaznega zaključka ne uspe izpodbiti.
 17. Ker je izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita že iz razloga, ker tožena stranka ni ravnala skladno z določbami 98. in nadaljnjih členov ZDR-1, ki določajo postopek odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov, se sodišču prve stopnje ni bilo treba opredeljevati do navedb tožene stranke v zvezi z obstojem poslovnega razloga v izpodbijani odpovedi. Zato so neutemeljene tudi pritožbene navedbe v zvezi s tem.
 18. V prvem odstavku 113. člena Zakona o sodiščih (ZS; Ur. l. RS, št. 19/94 in nadalj.) je določeno, da lahko sodišče v primeru, kadar je odločba sodišča odvisna od rešitve predhodnega vprašanja glede razlage oziroma glede veljavnosti ali razlage prava Evropskih skupnosti, izda sklep, s katerim predhodno vprašanje odstopi v odločanje Sodišču Evropskih skupnosti, v skladu z mednarodno pogodbo, s katero Republika Slovenija prenaša izvrševanje dela suverenih pravic na institucije Evropske unije. V zvezi s predlogom tožene stranke v pritožbi za postavitev vprašanja za predhodno odločanje na podlagi 267. člena Pogodbe o delovanju EU pritožbeno sodišče pojasnjuje, da zaradi jasnosti stališč Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zgoraj citiranih zadevah, ki se nanašajo na presojo kolektivnega odpusta in so bila sprejeta tudi ob upoštevanju določb Direktive in sodne prakse Sodišča EU, za postavitev predhodnega vprašanja pred sodiščem Evropskih skupnosti ni nobenih utemeljenih razlogov. V zvezi s tem je neutemeljen tudi pritožbeni očitek, da zavzeto stališče pomeni poseg v gospodarsko pobudo tožene stranke in s tem kršitev 2. in 74. člena Ustave RS (URS; Ur. l. RS, št. 33/1991, s spremembami).
 19. Sodišče prve stopnje je tožniku prisodilo ustrezno denarno povračilo ob upoštevanju vseh kriterijev iz drugega odstavka 118. člena ZDR-1, svojo odločitev pa ustrezno in prepričljivo obrazložilo. Zato pritožbeni očitek o zmotni uporabi materialnega prava ni utemeljen. Sodišče je okoliščine, da je bil tožnik star 57 let, da je bil pri toženi stranki zaposlen 17 let in 6 mesecev, da je po strokovni izobrazbi univerzitetni diplomirani filozof in po poklicu novinar, da mu je delovno razmerje nezakonito prenehalo zato, ker tožena stranka ni upoštevala določb ZDR‐1 o odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnega razloga in da je bil po prenehanju delovnega razmerja upravičen do nadomestila za čas brezposelnosti, ustrezno ovrednotilo, zato pritožba neutemeljeno oporeka višini prisojenega denarnega povračila v višini 10 mesečih plač, kot so bile tožniku plačane v zadnjih treh mesecih pred odpovedjo, to je v višini 30.959,60 EUR.
 20. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da bi moralo sodišče pri presoji višine denarnega povračila upoštevati, da je v času odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožniku glede vprašanja kolektivnega odpusta veljala drugačna sodna praksa. Sprememba sodne prakse ni razlog, ki bi toženo stranko upravičevala do plačila nižjega denarnega povračila ob sodni razvezi tožniku. Sodišče je ustrezno ovrednotilo tudi tožnikovo izobrazbo in s tem povezane zaposlitvene možnosti. Ugotovilo je, da je tožnik aktivno iskal zaposlitev in pošiljal prošnje že v času odpovednega roka, da je pri treh medijih preveril, če obstaja možnost, da se zaposli kot novinar, vendar neuspešno, da je zaposlitev iskal tudi pri drugih delodajalcih in izven novinarstva in da je zato, da bi si izboljšal zaposlitvene možnosti, obiskoval tečaje tujega jezika ter opravil strokovni izpit iz upravnega postopka. Z 8. 8. 2017 se je zaposlil pri ZRSZ za določen čas za krajši delovni čas 32 ur na teden in od 20. 11. 2017 do 31. 1. 2018 za določen čas za polni delovni čas. Glede na te okoliščine prisojeno denarno povračilo tudi po presoji pritožbenega sodišča predstavlja primerno in pravično povračilo, ki ustreza tudi povračilom, ki se v podobnih primerih prisojajo v sodni praksi.
 21. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.
 22. Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom ZPP). Tožnik pa sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni bistveno prispeval k rešitvi zadeve, zato ga ni mogoče šteti med potrebne stroške (155. člen ZPP).
 Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1 - člen 89, 89/1, 89/1-1, 89, 99, 99/2, 101.
 Zakon o sodiščih (1994) - ZS - člen 113, 113/1.
 Direktiva Sveta 98/59/ES z dne 20. julija 1998 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti - člen 2.
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDI1NDI2


text:
C/1858 L1 (Donati) ist ein Komet, der im Jahr 1858 mit dem bloßen Auge gesehen werden konnte. Er wird aufgrund seiner außerordentlichen Helligkeit zu den „Großen Kometen“ gezählt.
 Entdeckung und Beobachtung
 Am Abend des 2. Juni 1858 entdeckte Giambattista Donati in Florenz mit einem Teleskop einen unscheinbaren Kometen. Die Nachricht über die Entdeckung verbreitete sich schnell unter den europäischen Astronomen, aber in den Vereinigten Staaten erfolgten noch am 30. Juni und 7. Juli unabhängige Entdeckungen. Die Helligkeit des Kometen nahm beständig zu, aber Anfang August wurde der Komet in der Abenddämmerung zunächst immer schwieriger zu beobachten.
 Mitte August verbesserte sich die Beobachtungssituation wieder und der Komet wurde zu dieser Zeit auf eine Helligkeit von 4,5 mag geschätzt. Die ersten Beobachtungen mit bloßem Auge gelangen wahrscheinlich Karl Christian Bruhns in Berlin am 28. August und am 2. September, als die Helligkeit 3 bis 4 mag betrug. Zwei Wochen später am 17. September später hatte sie bereits 1,4 mag erreicht.
 Im September begann sich auch ein Schweif zu entwickeln, der von 1° Länge am 1. September bis zu 25° Länge am Monatsende anwuchs. Der Schweif selbst zeigte ab 8. September deutliche Querstreifen (Striae) und war leicht gekrümmt. Die Helligkeit des Kometen betrug von Ende September bis Mitte Oktober um 0 mag, und zwischen 22. September und 8. Oktober wurde der Komet von mehreren Beobachtern, darunter Johann Heinrich Mädler, Karl Christian Bruhns, Johann Friedrich Julius Schmidt, George Phillips Bond und William Rutter Dawes sogar mit Teleskopen am Taghimmel gesehen.
 Nach dem Periheldurchgang entwickelte der Komet neben dem gekrümmten Staubschweif auch einen geraden Plasmaschweif von immer größerer Länge, die am 6. Oktober 40° betrug. Auch der Staubschweif erreichte am 11. Oktober zur Zeit der größten Annäherung des Kometen an die Erde eine solche Länge, während seine Breite 10 bis 16° erreichte. Danach nahm die Schweiflänge rapide ab und erreichte am 17. Oktober gerade noch 5°.
 Der Komet wurde auch von zahlreichen Entdeckern, Reisenden und Abenteurern rund um die Welt gesehen. David Livingstone beobachtete den Kometen während seines Aufenthalts in Mosambik und beschrieb die Reaktion der Eingeborenen auf den Anblick. James Hector beobachtete den Kometen am 11. September auf einer Expedition in Kanada und Francis Leopold McClintock am 14. September auf einer Arktis-Expedition. Zwischen 7. Oktober und 5. November berichteten auch chinesische Astronomen von einem Kometen in Gestalt eines großen „Besensterns“.
 Ab Mitte Oktober konnte der Komet schließlich bevorzugt von der Südhemisphäre aus beobachtet werden, aber seine Helligkeit betrug gegen Ende Oktober nur noch etwa 4 mag. Die letzte Beobachtung mit bloßem Auge gelang am 11. November. Teleskopisch konnte der Komet noch bis zum 4. März 1859 am Kap der Guten Hoffnung beobachtet werden.
 Der Komet erreichte am 7. Oktober eine Helligkeit von 0–1 mag.
 Auswirkungen auf den Zeitgeist
 Donati war nach Ansicht vieler Zeitgenossen einer der beeindruckendsten und schönsten Kometen (wenn auch nicht der spektakulärste) des 19. Jahrhunderts. Der äußerst helle Komet hatte einen anmutig geschwungenen Schweif und inspirierte etliche Gemälde, Lyrik und Satire, insbesondere in Großbritannien und Frankreich. In Fernost lassen sich insbesondere Einflüsse auf die Gesellschaften in Siam und Japan feststellen.
 Der Komet Donati war ein echtes Medienereignis zu seiner Zeit und war während September und Oktober 1858 häufig in den Nachrichten. Zeitungen und populäre Magazine berichteten über die Faszination und Aufregung, die die Erscheinung des Kometen in der europäischen Gesellschaft auslöste. Sie lieferten auch astronomische Informationen, während satirische Magazine sich über die Kometen-Ekstase lustig machten, die Großbritannien und Frankreich überzog. Der Komet hinterließ auch Eindrücke in den Werken oder Tagebüchern von Schriftstellern wie Charles Dickens, Nathaniel Hawthorne und Jules Verne.
 Unter den vielen Gemälden, die durch das Erscheinen des Kometen beeinflusst waren, ist William Dyces eindringliche Meditation über die Zeit Pegwell Bay, Kent – a Recollection of October 5th 1858 erwähnenswert. Es zeigt mehrere Mitglieder seiner Familie in dem beliebten Ferienort bei Ramsgate beim Muschelsammeln. Über der Szene ist der kaum sichtbare Schweif des Kometen Donati wiedergegeben.
 Auch William Turner aus Oxford, ein guter Beobachter von Naturphänomenen, schuf mit Donati’s Comet ein überwältigendes Werk, das Kurzlebigkeit und Zeitlosigkeit in sich vereint.
 König Mongkut von Siam, ein Gelehrter, der astronomische Berechnungen durchführen konnte, beobachtete auch den Kometen und versuchte die abergläubischen Befürchtungen seines Volks durch öffentliche Reden auszumerzen. Auch in Japan wurde der Komet umfassend beobachtet und sowohl als böses Vorzeichen gedeutet, da er in einer schwierigen Zeit erschien, als auch als ein Vorbote besserer Zeiten.
 Wissenschaftliche Auswertung
 Gegen Ende September 1858 begann eine neue Ära in der Kometenforschung, als zum ersten Mal photographische Aufnahmen eines Kometen gemacht wurden. Dies gelang dem englischen Fotografen William Usherwood mit Hilfe seiner Porträt-Kamera am 27. September 1858, und eine Nacht später auch dem amerikanischen Astronomen William Cranch Bond am Harvard-College-Observatorium. Die Aufnahmen auf Kollodiumplatten zeigten nur die helleren Regionen der Koma und Teile des Schweifs. Erst im Jahre 1881 wurde wieder ein Komet fotografiert.
 Ein besonderes Merkmal dieses Kometen, was nur teleskopisch gesehen werden konnte, war der Reichtum an Details in der inneren Koma. Am 15. September 1858 wurde zuerst von Wilhelm Foerster etwas beobachtet, was er als „eine deutliche Ausströmung“ beschrieb. Auch Arthur von Auwers beobachtete in der ersten Oktoberhälfte ein „Büschel oder Fächer“, der vom Kometenkern in Richtung Sonne ausging. Zur gleichen Zeit wurden auch sechs oder sieben Hüllen um den Kometenkern beobachtet, die sich in die Koma auszubreiten schienen, und von innen nach außen schwächer wurden.
 Eine mögliche Erklärung dafür konnte erst mit neuen Erkenntnissen über den Aufbau von Kometen in der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts gefunden werden. Man vermutet, dass an einer Stelle des Kometenkerns die relativ inaktive Oberfläche durch irgendeinen Vorgang aufgebrochen und dadurch tiefere Regionen freigelegt wurden. Durch die Rotation des Kometen wurde diese Stelle periodisch der Sonneneinstrahlung ausgesetzt und reagierte in dieser Zeit mit heftiger Ausgasung. Die sich wegbewegenden Gaswolken wurden durch die Rotation des Kometen zu Spiralarmen geformt und durch den Sonnenwind zu sich ausdehnenden Hüllen weggeweht. Der Astronom Fred Whipple errechnete ausgehend von diesen Beobachtungen eine Rotationsperiode des Kometenkerns von etwa 4 1⁄2 Stunden. Diese Rotation wäre ungewöhnlich schnell und könnte irgendwann dazu führen, dass der instabile Kometenkern durch die Fliehkräfte nach und nach auseinandergerissen wird.
 Eine ausführliche Berechnung der elliptischen Umlaufbahn des Kometen erfolgte 1867 durch George William Hill aus 1819 Beobachtungsdaten. In jüngerer Zeit wurden durch Richard L. Branham, Jr. unter Verwendung von über 2000 Beobachtungsdaten zwischen Juni 1858 und März 1859 und unter Berücksichtigung der Störeinflüsse aller Planeten und weiterer moderner mathematischer Verfahren neue und verbesserte Bahnelemente für den Kometen und eine Umlaufzeit von etwa 1927 Jahren berechnet.
 Umlaufbahn
 Für den Kometen konnte aus etwa 1000 Beobachtungen über 270 Tage durch Hill eine elliptische Umlaufbahn bestimmt werden, die um rund 117° gegen die Ekliptik geneigt ist. Seine Bahn steht damit steil angestellt zu den Bahnebenen der Planeten, er durchläuft seine Bahn gegenläufig (retrograd) zu ihnen. Im sonnennächsten Punkt der Bahn (Perihel), den der Komet am 30. September 1858 durchlaufen hat, befand er sich mit etwa 86,5 Mio. km Sonnenabstand im Bereich zwischen den Umlaufbahnen des Merkur und der Venus. Am 10. Oktober erreichte er mit etwa 80,5 Mio. km (0,54 AE) die größte Annäherung an die Erde, acht Tage später ging er in etwa 13,2 Mio. km Entfernung an der Venus vorbei und passierte schließlich am 31. Oktober den Mars in etwa 89,2 Mio. km Abstand.
 In der Nähe des absteigenden Knotens seiner Bahn bewegte sich der Komet um den 21. Oktober in geringem Abstand von nur etwa 700.000 km (0,0047 AE) zur Umlaufbahn der Venus, die diese Stelle ihrer Bahn nur etwa 7 Tage zuvor passiert hatte.
 Nach den Bahnelementen von Branham und ohne Berücksichtigung nicht-gravitativer Kräfte hatte die Bahn des Kometen einige Zeit vor seiner Passage des inneren Sonnensystems eine Exzentrizität von etwa 0,9963 und eine Große Halbachse von etwa 156 AE, so dass seine Umlaufzeit bei etwa 1940 Jahren lag. Der Komet könnte demnach bereits im Altertum um das Jahr −83 (Unsicherheit ±1,5 a) erschienen sein. Durch die Anziehungskraft der Planeten, insbesondere durch einen relativ nahen Vorbeigang am Saturn im März 1858 in etwa 7 1⁄3 AE und am Jupiter im September 1858 in etwa 4 3⁄4 AE Distanz, wurde seine Bahnexzentrizität auf etwa 0,9960 und seine Große Halbachse auf etwa 143 AE verringert, so dass sich seine Umlaufzeit auf etwa 1720 Jahre verkürzt. Wenn er um das Jahr 2718 den sonnenfernsten Punkt (Aphel) seiner Bahn erreicht, wird er etwa 42,9 Mrd. km von der Sonne entfernt sein, fast 287-mal so weit wie die Erde und 9 1⁄2-mal so weit wie Neptun. Seine Bahngeschwindigkeit im Aphel beträgt nur etwa 0,11 km/s. Der nächste Periheldurchgang des Kometen könnte möglicherweise um das Jahr 3577 (Unsicherheit ±1,3 a) stattfinden.
 Meteorschauer auf der Venus
 Die Umlaufbahn des Kometen kommt der Umlaufbahn der Venus bis auf etwa 700.000 km nahe. Dies ist nach derzeitigem Wissensstand die geringste Entfernung, bis zu der sich ein „Großer Komet“ der Umlaufbahn eines der inneren Planeten annähert. Staubpartikel des Kometen, die sich entlang seiner Umlaufbahn bewegen, könnten also regelmäßig starke Meteorschauer auf der Venus verursachen – immer dann, wenn diese etwa alle 225 Tage eine bestimmte Stelle ihrer Bahn durchläuft. Die Meteore dringen dann mit einer Geschwindigkeit von etwa 72 km/s auf der Nordhemisphäre des Planeten am Morgenhimmel in dessen Atmosphäre ein.
 Der Komet in der Lyrik
 The great comet of 1858
 Then came the climax! Oh that glorious hour!
 The mighty Comet in its pride of power!
 No sight like that had ever met my gaze!
 No sight like that will living man amaze!
 Beautiful vision! Feathery, graceful, bright,
 A starry diamond in a veil of light!
 Alexander J. D. D’Orsey
 La comète de 1858
 Mystérieux navire au sillage de flamme,
 Tu glisses dans les airs sans boussole et sans rame:
 ...
 Oh! parmi les mortels, qui nous fera connaître
 La nature, le fond, l’essence de ton être?
 Chacun, sur ton passage accourant ici-bas,
 Te regarde, t’admire, et ne te comprend pas.
 Henri Calland
 In der „Novelle in Versen“ des Dichters Paul Heyse von 1858 „Die Hochzeitsreise an den Walchensee“ beginnt der „Dritte Gesang“ mit den Zeilen
 Im Jahr des Heils und jenes Prachtkometen,
 Der uns gereift des Achtundfünz’gers Blüte,
 Wagt schüchtern nur ein Lied hervorzutreten,
 Das nicht vom Hauch des jungen Weines glühte.
 Daran schließt sich die sogenannte „Ode an das Bockbier“ an.
 Trivia
 Der Komet inspiriert bis heute auch die Namensgeber von Rennpferden. Ein in Irland gezogener Wallach wurde 2006 „Donatis Comet“ genannt.
 Siehe auch
 Liste von Kometen
 Großer Komet
 Weblinks
 Weitere Abbildungen des Kometen
 Einzelnachweise
 Donati


text:
Uddevalla kommun är en kommun i Västra Götalands län, i före detta Göteborgs och Bohus län. Centralort är Uddevalla.
 Kommunen är belägen i de mellersta delarna av landskapet Bohuslän och gränsar i norr till Lysekils kommun och Munkedals kommun i före detta Göteborgs och Bohus län och Färgelanda kommun i före detta Älvsborgs län. I öster gränsar kommunen till Vänersborgs kommun och Lilla Edets kommun i före detta Älvsborgs län. I söder ligger Stenungsunds kommun och i väster Orusts kommun i före detta Göteborgs och Bohus län. I väster har kommunen Byfjorden och Havstensfjorden som är vikar i Skagerrak. I öst-västlig riktning rinner Bäveån som är den traditionella gränsen mellan norra och södra Bohuslän; Viken eller Ranrike respektive Älvsyssel. En ytterst liten del av Dalsland ligger inom kommunens gränser vid ön Fällön i sjön Övre Trästickeln, i Skredsvik kommundel.
 Administrativ historik
 Kommunens område motsvarar socknarna: Bokenäs, Bäve, Dragsmark, Forshälla, Grinneröd, Herrestad, Högås, Lane-Ryr, Ljung, Resteröd och Skredsvik. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. I området fanns även Uddevalla stad som 1863 bildade en stadskommun.
 1944 införlivades Bäve landskommun i Uddevalla stad.
 Vid kommunreformen 1952 bildades i området "storkommunerna" Ljungskile (av de tidigare kommunerna Grinneröd, Ljung och Resteröd), Skaftö (av Bokenäs, Dragsmark, Fiskbäckskil, Grundsund och Skaftö) samt Skredsvik (av Herrestad, Högås och Skredsvik) medan landskommunerna Forshälla och Lane-Ryr samt Uddevalla stad förblev opåverkade.
 Uddevalla kommun bildades vid kommunreformen 1971 av Uddevalla stad, landskommunerna Forshälla, Lane-Ryr, Ljungskile och Skredsvik samt delar ur Skaftö landskommun (Bokenäs och Dragsmarks församlingar).
 Kommunen ingår sedan bildandet i Uddevalla tingsrätts domsaga.
 Kommunvapnet
 Blasonering: I fält av silver en grön ek med ollon av guld mellan två gröna granar.
 Vapnet, som fastställdes av Kungl Maj:t för Uddevalla stad år 1942, går tillbaka på ett sigill från 1622 med tre träd. Efter den nya kommunbildningen 1971 registrerades vapnet oförändrat i PRV år 1974.
 Även landskommunen Ljungskile som ligger söder om Uddevalla tätort, hade ett eget vapen (från 1953), vilket förlorade sin giltighet i samband med sammanslagningen av landskommunen Ljungskile och Uddevalla stad 1971.
 Befolkningsutveckling
 Indelningar
 Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i
 Bokenäsets församling
 Bäve församling
 Dalabergs församling
 Herrestads församling
 Lane-Ryrs församling
 Uddevalla församling
 Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt:
 Bokenäs
 Bäve
 Dragsmark
 Forshälla
 Grinneröd
 Herrestad
 Högås
 Lane-Ryr
 Ljung
 Resteröd
 Skredsvik
 Uddevalla
 Tätorter
 Det finns tolv tätorter i Uddevalla kommun.
 I tabellen presenteras tätorterna i storleksordning per den 31 december 2015.
 Öar
 Bassholmen
 Stora Hasselön
 Lilla Hasselön
 Lilla Bornö
 Kalvön
 Hjältön
 Ekholmen
 Restenäs ö
 Rödön
 Ulvön
 Stegelholmen
 Högholmen
 Lindholmen
 Brattön
 Kommunikationer
 I nord-sydlig riktning genomskärs kommunen av E6. I Ljungskile avtar länsväg 167 åt sydöst och Lilla Edet. Riksväg 44 genomkorsar kommunen i väst-östlig riktning mellan Lysekil och Vänersborg/Trollhättan. I Uddevalla avtar länsväg 172 åt norr och Dalsland.
 Nord-sydlig riktning har även Bohusbanan som trafikeras av regiontågen Västtågen mellan Göteborg och Strömstad med stopp vid Ljungskile, Uddevalla Ö och Uddevalla C. Från Uddevalla utgår Älvsborgsbanan som också trafikeras av Västtågen mot Vänersborg, Herrljunga och Borås.
 Politik
 Kommunfullmäktige
 Kommunstyrelsen
 Mandatfördelning i Uddevalla kommun, valen 1970–2018
 Sevärdheter
 Bohusläns museum
 Bohusläns Försvarsmuseum
 Dragsmarks kloster, klosterruin
 Emaus naturreservat, strövområde
 Gustafsberg, en av Sveriges äldsta badorter
 Herrestadsfjällets naturreservat, strövområde
 Kuröds skalbankar, naturreservat
 Skalbanksmuseet
 Mollön, strövområde
 Strandpromenaden, Uddevalla
 Sveriges sjömanshusmuseum
 Tureborgen, ruin
 Uddevallabron
 Vänorter
 Uddevalla kommun har åtta vänorter.
 Nordiska vänorter
 Övriga vänorter i norra Europa
 Jõhvi - Ida-Virumaa, Estland
 Övriga vänorter i Europa
 Övriga vänorter i världen
 Okazaki, Japan
 Se även
 Lista över insjöar i Uddevalla kommun
 Naturreservat i Uddevalla kommun
 Lista över fornlämningar i Uddevalla kommun
 Personer med anknytning till Uddevalla kommun
 Källor
 Externa länkar
 Uddevalla kommun
 Uddevalla.com - Officiell turistsajt
 Sveriges kommuner