text:
Skat.dk: Arveafgift - afgiftsberegning - livsforsikringer og livrenter - forældelse
 20 Jul 2004 11:23
 SKM2004.308.HR
 2. afdeling, 86/2003
 Afgifter + Personskat, virksomhedsskat, aktionærer og selskaber samt ejendomsavancebeskatning + Arv og gaver
 Arveafgift, afgiftsberegning, livsforsikring, livrente, forældelse
 Sagen drejede sig om, hvorvidt der skulle betales arveafgift af den samlede værdi af de forsikrings- og livrenteordninger, som appellantens afdøde ægtefælle havde tegnet under ægteskabet, og som appellanten var succederet i. Sagen drejede sig endvidere om, hvorvidt afgiftskravet var forældet.
 Højesteret fandt, at forældelsesfristen ikke kunne regnes fra et tidligere tidspunkt end det tidspunkt, da boerne blev indlevere til skifteretten til revision, og at afgiftskravet derfor ikke var forældet.
 Højesteret fandt endvidere, at indbetalingerne på forsikrings- og livrenteordningerne måtte antages at hidrøre fra den afdøde ægtefælles særejemidler, og at der derfor ikke var grundlag for at reducere kravet på arveafgift ud fra en en boslodsbetragtning.
 Forældelsesloven af 1908 § 3.
 Processuelle regler 2004 - 3 N.2.1.1
 Processuelle regler 2004 - 3 N.2.1.3
 (advokat Axel Holst Nielsen)
 Poul Sørensen, Per Sørensen, Asbjørn Jensen, Jytte Scharling og Lars Bay Larsen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 1. afdeling den 14. januar 2003.
 Appellanten, A, har over for indstævnte Skatteministeriet gentaget såvel sin frifindelsespåstand som sin subsidiære påstand, dog således at begyndelsestidspunktet for forrentningen af de 602.664 kr. er den 18. april 1989.
 A har over for indstævnte B gentaget sin friholdelsespåstand og har subsidiært påstået delvis friholdelse.
 B, der ikke har anket dommen over for Skatteministeriet, og som ikke har givet møde under domsforhandlingen, har over for A påstået stadfæstelse.
 Der er for Højesteret enighed om den beløbsmæssige opgørelse af afgiftskravet og renterne heraf.
 Det fremgår, at værdien af de omhandlede forsikrings- og livrenteordninger på dødstidspunktet den 24. juli 1986 er beregnet til 2.736.573 kr.
 På grundlag heraf er arveafgiften og rentekravet opgjort således:
 Krav pr. 1. september 1995 ...
 + rente 1% pr. måned af 859.520 fra 18.4.89
 (77 mdr.)
 + rente 1% pr. måned af 12.960 fra 1.9.90
 (60 mdr.)
 Arveafgift og renter i alt
 1.542.086
 Krav pr. 28. juni 2004
 + rente 1% pr, måned af 859.520 fra 18.4.89-1.7.98
 (111 mdr.)
 + rente 0,6% pr. måned af 859.520 fra 1.7.98-28.6.04
 (72 mdr.)
 + rente 1% pr. måned af 12.960 fra 1.12.90-1.7.98
 (91 mdr.)
 + rente 0,6% pr. måned af 12.960 fra 1.7.98-28.6.04
 Til brug for Højesteret har A supplerende forklaret bl.a., at hun ingen uddannelse har. Hun begyndte som lægesekretær i 1980. Fra 1967 levede hun sammen med C. Renter og udtrækninger af obligationerne kunne hun ikke bruge af, og disse beløb blev aldrig udbetalt til hende. Hun havde sin egen konto i F-5 Bank. C bidrog også med betalingen af udgifterne til husholdningen. C betalte sine udgifter fra kassekreditten i F-4 Bank. Så vidt hun ved, blev livrenterne også betalt fra denne konto. C havde også konti i andre pengeinstitutter. Han oprettede sådanne konti, når han havde overskud, og det pågældende pengeinstitut havde et godt tilbud. Hun og C havde ingen fælles konti. Hun talte ikke med C om, hvordan der skulle disponeres over renter og udtrækninger af obligationerne. Hun kunne ikke bruge af den kassekredit, hvor disse penge gik ind. Hun ved ikke, hvorfor pengene gik ind på Cs kassekredit. Hun har ikke bedt om disse penge specifikt. Af og til bad hun om penge til tøj og lignende. Når hun gjorde det, fik hun penge af C. Kassekreditten blev brugt til at betale både Cs egne forretningsmæssige udgifter og udgifter til fælles rejser, større anskaffelser, husholdningsudgifter og andre løbende udgifter. Hun ved ikke, om der blev solgt af obligationerne.
 Afsluttende skiftesamling blev afholdt den 18. april 1989, dvs. inden udløbet af fristen i den dagældende arveafgiftslovs § 24, stk. 3. Der er allerede derfor ikke grundlag for at anse de udkast til boopgørelse, som advokat B sendte til skifteretten den 27. januar 1989, for foreløbige boopgørelser som nævnt i lovens § 24, stk. 3. Skifteretten var således ikke forpligtet til at revidere disse opgørelser. Med denne bemærkning og af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at forældelsesfristens begyndelsestidspunkt ikke kan regnes fra et tidligere tidspunkt end den 18. marts 1994, da boopgørelserne blev indleveret til skifteretten til revision, og at kravet på arveafgift med påløbne renter derfor ikke er forældet.
 Heller ikke efter bevisførelsen for Højesteret er det godtgjort, at indbetalingerne på de omhandlede forsikrings- og livrenteordninger direkte er sket med midler fra Cs obligationsbeholdning, der hørte til hans bodel. Ganske vist må det antages, at der i et vist omfang under ægteskabet er indsat midler fra obligationerne på kassekreditkontoen i F-4 Bank, der indgik i Cs særeje, men det er ikke godtgjort, at disse indsættelser - som ikke har ført til vederlagskrav fra A - har haft et sådant omfang, at de ikke kan anses for begrundet i almindelige forsørgelseshensyn. Højesteret tiltræder herefter, at indbetalingerne må antages at hidrøre fra Cs særejemidler, og at der således ikke er grundlag for at reducere kravet på arveafgift ud fra en boslodsbetragtning.
 Højesteret stadfæster herefter dommen i forholdet mellem A og Skatteministeriet.
 Som anført af landsretten fremgik det af skifteprotokollen for den afsluttende skiftesamling den 18. april 1989, at A var "succederet i visse rentenydelsesrettigheder, som afdøde havde, og hvorom der vil ske særlig indberetning". B, der tiltrådte som eksekutor den 7. juni 1989, undlod at sørge for, at der blev beregnet og indbetalt arveafgift af forsikrings- og pensionsrettighederne. Trods talrige rykkere fra skifteretten indsendte han først boopgørelserne til revision ca. 5 år efter den afsluttende skiftesamling, og først den 1. september 1995 underrettede han A om afgiftskravet og det betydelige rentebeløb, der var påløbet som følge af manglende indbetaling.
 Højesteret finder, at B herved har handlet ansvarspådragende over for A, der i perioden indtil den 1. september 1995 ikke havde anledning til at betale afgiftsbeløbet og dermed frigøre sig fra det belastende rentekrav. I hvert fald under disse omstændigheder skal B friholde A for Skatteministeriets rentekrav for perioden fra den 7. juni 1989 til den 1. september 1995 i det omfang, rentekravet overstiger den nettorente, der generelt må antages at være knyttet til rådigheden over afgiftsbeløbet. Højesteret fastsætte herefter skønsmæssigt det beløb, som B skal friholde A med, til 400.000 kr.
 Landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at B skal friholde A med 400.000 kr. for så vidt angår påløbne renter.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal B betale 30.000 kr. til A.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/50
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. července 2011 — V. Parlament
 (Věc F-46/09) (1)
 (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Podmínky přijetí - Fyzická způsobilost - Vstupní lékařská prohlídka - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Lékařské tajemství - Předávání lékařských údajů mezi jednotlivými orgány - Právo na respektování soukromého života)
 2011/C 282/92
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: V (Brusel, Belgie) (zástupci: É. Boigelot a S. Woog, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: K. Zejdová a S. Seyr, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Evropský inspektor ochrany údajů (zástupci: M. V. Pérez Asinari a H. Kranenborg, zmocněnci)
 Předmět
 Jednak návrh na zrušení lékařského posudku o fyzické nezpůsobilosti ze dne 18. prosince 2008, jednak návrh na zrušení nabídky pracovního místa, která byla předtím žalobkyni učiněna
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 19. prosince 2008, jímž Evropský parlament zrušil nabídku pracovního místa, jež nabídl V, se zrušuje.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá zaplatit V částku 25 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 5)
 Evropský inspektor ochrany údajů, vedlejší účastník podporující žalobkyni, ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010. s. 40.


text:
 8.5.2017
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 144/43
 Üldkohtu 8. märtsi 2017. aasta määrus – Merck versus EUIPO – Société des produits Nestlé (HEALTHPRESSO)
 (Kohtuasi T-747/14) (1)
 ((Euroopa Liidu kaubamärk - Vastulausemenetlus - Otsuse tegemise vajaduse äralangemine))
 (2017/C 144/58)
 Kohtumenetluse keel: inglise
 Pooled
 Hageja: Merck KGaA (Darmstadt, Saksamaa) (esindajad: advokaadid M. Best, U. Pfleghar ja S. Schäffner)
 Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (esindaja: L. Rampini)
 Teine menetluspool apellatsioonikojas, menetlusse astuja Üldkohtus: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveits) (esindajad: advokaadid A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht ja S. Cobet-Nüse)
 Ese
 Hagi EUIPO esimese apellatsioonikoja 7. augusti 2014. aasta otsuse (asi R 1880/2013-1) peale, mis käsitleb Société des Produits Nestlé SA ja Merck KGaA vahelist vastulausemenetlust.
 Resolutsioon
 1.
 Otsuse tegemise vajadus on ära langenud.
 2.
 Jätta Merck KGaA ja Société des Produits Nestlé SA kohtukulud nende endi kanda ning mõista neist kummaltki välja pool Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukuludest.
 (1) ELT C 462, 22.12.2014.


type: wikipedia

text:
Stoletja: 5. stoletje pr. n. št. - 4. stoletje pr. n. št. - 3. stoletje pr. n. št.
 Desetletja: 420. pr. n. št. 410. pr. n. št. 400. pr. n. št. 390. pr. n. št. 380. pr. n. št. - 370. pr. n. št. - 360. pr. n. št. 350. pr. n. št. 340. pr. n. št. 330. pr. n. št. 320. pr. n. št.
 Leta: 382 pr. n. št. 381 pr. n. št. 380 pr. n. št. 379 pr. n. št. 378 pr. n. št. - 377 pr. n. št. - 376 pr. n. št. 375 pr. n. št. 374 pr. n. št. 373 pr. n. št. 372 pr. n. št.
 Dogodki
 Rojstva
 Smrti
 Hekatomen, karijski satrap (* ni znano)


text:
 14.3.2016
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 98/21
 Verzoek om een prejudiciële beslissing ingediend door de Cour administrative d’appel de Douai (Frankrijk) op 21 december 2015 — Wenceslas de Lobkowicz/Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Zaak C-690/15)
 (2016/C 098/27)
 Procestaal: Frans
 Verwijzende rechter
 Cour administrative d'appel de Douai
 Partijen in het hoofdgeding
 Verzoekende partij: Wenceslas de Lobkowicz
 Verwerende partij: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Prejudiciële vraag
 Verzet een beginsel van het Unierecht zich ertegen dat een ambtenaar van de Europese Commissie wordt onderworpen aan een algemene sociale bijdrage, aan de sociale heffing en aan de bij die heffing komende bijdragen, tegen het percentage van 0,3 % en 1,1 %, over de in een lidstaat van de Europese Unie genoten inkomsten uit grondbezit?


text:
 1.2.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 38/34
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 17. novembra 2015 – J. N., druga stranka: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Zadeva C-601/15)
 (2016/C 038/47)
 Jezik postopka: nizozemščina
 Predložitveno sodišče
 Raad van State
 Stranki v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: J. N.
 Druga stranka: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (državni sekretar za varnost in pravosodje)
 Vprašanje za predhodno odločanje
 Ali je člen 8(3)(e) Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (UL L 180, str. 96) v skladu s členom 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303/01):
 1)
 v položaju, ko je državljan tretje države pridržan na podlagi člena 8(3)(e) navedene direktive in ima v skladu s členom 9 Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL L 180) pravico, da ostane v državi članici, dokler ni o njegovi prošnji za azil odločeno na prvi stopnji, in
 2)
 ob upoštevanju Pojasnil k Listini (UL 2007, C 303/02), v skladu s katerimi omejitve, ki se lahko legitimno uvedejo za pravice iz člena 6, ne smejo presegati omejitev iz člena 5(1)(f) EKČP, in razlage zadnjenavedene določbe, ki jo je Evropsko sodišče za človekove pravice med drugim podalo v sodbi z dne 22. septembra 2015 v zadevi Nabil in drugi proti Madžarski, pritožba št. 62116/12, v skladu s katero je pridržanje prosilca za azil v nasprotju z navedeno določbo EKČP, če ni bilo odrejeno z namenom odstranitve?


type: other

text:
Tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
 Tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus
 RT I, 23.12.2019, 2
 19.12.2019 otsus nr 534
 § 1. Tulumaksuseaduse muutmine
 Tulumaksuseaduses tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 1 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
 „(8) Paragrahvi 53 lõikes 9 ja §-s 547 sätestatud tingimustel maksustatakse tulumaksuga mitteresidendist äriühingu Eestis asuva püsiva tegevuskoha või residendist äriühingu maksustamise ebakõla põhjustanud summa.”;
 2) paragrahvi 1 lõikes 8 asendatakse tekstiosa „ja §-s 547” tekstiosaga „ning §-des 547 ja 548”;
 3) paragrahvi 2 lõike 3 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „Paragrahvi 1 lõigetes 3 ja 6–8 nimetatud tulumaksu maksja on residendist juriidiline isik.”;
 4) paragrahvi 2 lõikes 4 asendatakse tekstiosa „lõigetes 4, 6 ja 7” tekstiosaga „lõigetes 4 ja 6–8”;
 5) paragrahvi 2 lõiget 5 täiendatakse pärast sõna „tähenduses” tekstiosaga „, välja arvatud §-s 548 nimetatud tulu korral”;
 6) paragrahvi 3 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „lõikes 6” tekstiosaga „lõigetes 6 ja 8”;
 7) paragrahvi 4 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(11) Paragrahvi 1 lõigetes 2–4 ja 6–8 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist arvuga 0,80, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud juhul.”;
 8) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 33 järgmises sõnastuses:
 „33) riigieelarve seaduse ja atmosfääriõhu kaitse seaduse alusel füüsilisele isikule makstavat toetust lasterikka pere elamistingimuste parendamiseks ja väikeelamu energiatõhususe suurendamiseks;”;
 9) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
 „(4) Maksustamisperioodi neljandas kvartalis ravikindlustuse seaduse alusel väljamakstud sünnitushüvitise ja lapsendamishüvitise ning töölepingu seaduse, avaliku teenistuse seaduse või töötuskindlustuse seaduse alusel koondamise tõttu väljamakstud ülesütlemise või teenistusest vabastamise hüvitise saajal on õigus tuludeklaratsioonis taotleda tulumaksu ümberarvestamist nimetatud hüvitise osas, mida makstakse väljamakse tegemise kalendriaastale järgneva maksustamisperioodi eest, muutes vastavalt väljamakse aasta ja sellele järgneva kalendriaasta maksuarvestust. Ümberarvestamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.”;
 10) paragrahvi 231 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Lapse üks residendist vanem, eestkostja või muu last ülalpidav isik, kes peab ülal kahte või enamat alaealist last, võib maksustamisperioodi tulust maha arvata täiendava maksuvaba tulu kuni 17 aasta vanuse lapse kohta alates teisest lapsest. Täiendava maksuvaba tulu summa on 1848 eurot teise lapse kohta ja 3048 eurot alates kolmandast lapsest.
 (2) Täiendavat maksuvaba tulu rakendatakse alates lapse sündimise, eestkostja määramise või ülalpidamiskohustuse tekkimise aastast kuni lapse 17-aastaseks saamise aastani osas, mille võrra lapse § 23 lõikes 3 nimetatud tulu, välja arvatud seaduses sätestatud toitjakaotuspension ja rahvapension toitja kaotuse korral, on väiksem lõikes 1 nimetatud maksuvabast tulust.”;
 11) paragrahvi 282 lõike 1 esimesest lausest jäetakse välja tekstiosa „, arvestades lõikeid 2 ja 3”;
 12) paragrahvi 282 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
 13) paragrahvi 311 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Eestis maksustatavat tulu saanud lepinguriigi residendist füüsiline isik võib teha oma Eestis maksustatavast tulust 4. peatükis sätestatud mahaarvamisi.”;
 14) paragrahvi 311 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
 15) paragrahvi 44 lõike 1 esimeses lauses asendatakse tekstiosa „31. märtsiks” tekstiosaga „30. aprilliks”;
 16) paragrahvi 44 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Paragrahvi 2 lõikes 1 nimetatud maksumaksja on kohustatud esitama Maksu- ja Tolliametile tuludeklaratsiooni maksustamisperioodil saadud tulu või kasu kohta hiljemalt maksustamisperioodile järgneva aasta 30. aprilliks. Samaks kuupäevaks esitab tuludeklaratsiooni maksustamisperioodil väärtpabereid võõrandanud mitteresidendist füüsiline isik, kes soovib kasutada § 29 lõikes 42 sätestatud õigust. Mitteresident, lepingulise investeerimisfondi fondivalitseja ja aktsiaseltsifond on kohustatud esitama tuludeklaratsiooni ainult sellise tulu kohta, millelt ei ole § 41 alusel tulumaksu kinni peetud. Maksu- ja Tolliameti e-teenuse vahendusel on tuludeklaratsiooni võimalik esitada alates maksustamisperioodile järgneva aasta 15. veebruarist.”;
 17) paragrahvi 44 lõiked 31–51 tunnistatakse kehtetuks;
 18) paragrahvi 44 lõige 61 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(61) Järgmised isikud esitavad tuludeklaratsiooni, olenemata lõike 6 punktis 1 sätestatust:
 1) füüsilisest isikust ettevõtja;
 2) isik, kes tegi maksustamisperioodi jooksul §-s 172 nimetatud investeerimiskontole sissemakseid või sellelt väljamakseid;
 3) paragrahvi 22 lõikes 6 ja käesoleva paragrahvi lõikes 13 nimetatud isik;
 4) isik, kes soovib kasutada § 23 lõikes 4 sätestatud õigust;
 5) maksustamisperioodil väärtpabereid võõrandanud isik, kes soovib kasutada § 39 lõikes 3 sätestatud õigust.”;
 19) paragrahvi 46 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(3) Maksumaksja on kohustatud tasuma maksuteates näidatud juurdemakse Maksu- ja Tolliameti pangakontole hiljemalt maksustamisperioodile järgneva kalendriaasta 1. oktoobriks.”;
 20) paragrahvi 46 lõiked 4–5 tunnistatakse kehtetuks;
 21) paragrahvi 46 lõike 6 teisest lausest jäetakse välja tekstiosa „, lõikes 4 nimetatud maksumaksja puhul aga lõikes 4 nimetatud tähtpäevaks”;
 22) paragrahvi 47 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Avansilised maksed tuleb tasuda võrdsete summadena 15. septembriks ja 15. detsembriks Maksu- ja Tolliameti pangakontole. Avansilisi makseid ei pea tasuma, kui ühe kvartali makse suurus ei ületa 300 eurot.”;
 23) paragrahvi 53 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „§-de 48–52 ja 541–543” tekstiosaga „§-de 48–52, 541–543 ja 547”;
 24) paragrahvi 53 lõige 410 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(410) Püsivast tegevuskohast väljaviidud kasumit ei maksustata lõikes 4 sätestatud tulumaksuga, kui kasum viiakse välja:
 1) paragrahvi 502 alusel maksustatud tagastatud laenu arvel või
 2) lõike 413 alusel kindlaksmääratud ja maksustatud summa arvel.”;
 25) paragrahvi 53 täiendatakse lõikega 9 järgmises sõnastuses:
 „(9) Paragrahvi 547 alusel maksab mitteresident püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tulumaksu summalt, mis on põhjustanud maksustamise ebakõla.”;
 26) paragrahvi 54 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „§-s 544” tekstiosaga „§-des 544 ja 549”;
 27) paragrahvi 54 lõike 5 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel on saanud mitteresidendist äriühingult § 50 lõikes 1 või 2 nimetatud tulu, millele ei kohaldata § 50 lõiget 11 või 21, või on saanud välismaal muud tulu, võib ta § 50 lõike 1 või 2 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata välismaal sellelt tulult tasutud või kinnipeetud tulumaksu, arvestades § 547 lõikes 9 sätestatut.”;
 28) seadust täiendatakse 102. peatükiga järgmises sõnastuses:
 „102. peatükk
 MAKSUSTAMINE MAKSUSTAMISE EBAKÕLA KORRAL
 § 546. Käesolevas peatükis kasutatavad terminid
 (1) Ebakõla on olukord, kus:
 1) sama väljamakse, kulu või kahjum (edaspidi koos kulu) lubatakse maksukohustuse arvestamisel kuluna arvesse võtta rohkem kui ühes jurisdiktsioonis;
 2) sama väljamakse või arvestuslik makse (edaspidi koos makse) lubatakse maksukohustuse arvestamisel kuluna arvesse võtta jurisdiktsioonis, kus seda makset käsitatakse tehtuna, kuid seda ei lisata maksustatava kasumi arvestamisel tulude hulka jurisdiktsioonis, kus makset käsitatakse saaduna.
 (2) Maksustamise ebakõla on ebakõla, mis on tekkinud:
 1) residendist äriühingu ja tema sidusettevõtja vahel;
 2) juriidilise isiku ja tema püsiva tegevuskoha vahel;
 3) mitteresidendist juriidilise isiku kahe või enama püsiva tegevuskoha vahel, millest üks asub Eestis;
 4) hübriidüksusele või hübriidüksuse tehtud makse tulemusena või
 5) maksuskeemi tulemusena.
 (3) Maksustamise ebakõla on ka olukord, mis tekib juhul, kui finantsinstrumendi alusel tehtud makse tekitab lõike 1 punktis 2 kirjeldatud ebakõla seetõttu, et nimetatud jurisdiktsioonid on finantsinstrumenti või selle alusel tehtud makset erinevalt liigitanud ja seda makset ei võeta mõistliku aja jooksul makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse. Maksustamise ebakõla ei teki, kui turutingimustel tehtava hübriidülekande alusel teeb makse kaupleja ning maksja jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt käsitab kaupleja kõiki finantsinstrumentidega kauplemisest saadud tulusid oma maksustatava kasumi osana.
 (4) Finantsinstrumendi alusel tehtud makse võetakse lõike 3 tähenduses mõistliku aja jooksul arvesse, kui:
 1) makse võetakse makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse maksustamisperioodil, mis algab 12 kuu jooksul pärast maksja maksustamisperioodi lõppu, või
 2) on mõistlik eeldada, et makse võetakse makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse järgmisel maksustamisperioodil, ja makse on tehtud turuväärtuses.
 (5) Sidusettevõtjana käsitatakse § 542 lõikes 5 nimetatud isikut või üksust, arvestades järgmisi erisusi:
 1) käesoleva paragrahvi lõike 1 punkti 1 ja lõike 2 punktide 2–5, § 547 lõike 7 ning § 548 kohaldamisel asendatakse § 542 lõikes 5 sätestatud 25% nõue 50% nõudega;
 2) paragrahvide 547 ja 548 kohaldamisel käsitatakse, et isik, kellel on üksuses hääleõigus või kes osaleb üksuse kapitalis koos teise isikuga, kasutab samal ajal ka sellele teisele isikule kuuluvat hääleõigust ja osaleb teisele isikule kuuluvas kapitalis;
 3) paragrahvide 547 ja 548 kohaldamisel tähendab sidusettevõtja ka üksust, mis kuulub maksumaksjaga samasse finantsaruandluse eesmärgil konsolideeritud kontserni, ja ettevõtjat, kelle juhtimises on maksumaksjal oluline mõju, samuti ettevõtjat, kellel on oluline mõju maksumaksja juhtimises.
 (6) Maksja jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, kust makse pärineb või kus seda käsitatakse tehtuna, kus kanti kulu või tekkis kahjum. Hübriidüksuse või püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tehtud makse puhul on maksja jurisdiktsioon see, kus hübriidüksus või püsiv tegevuskoht on asutatud või asub.
 (7) Peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, mis lubab lisaks maksja jurisdiktsioonile lõike 1 punktis 1 nimetatud kulu arvesse võtta.
 (8) Makse saaja jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, kus makse saadakse või kus seda käsitatakse saaduna mõne muu jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt.
 (9) Mahaarvatud kulu on summa, mida lubatakse maksja või peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioonis maksustatava kasumi arvestamisel kuluna arvesse võtta.
 (10) Arvesse võetud tulu on summa, mis võetakse makse saaja jurisdiktsioonis maksustatava kasumi arvestamisel tuluna arvesse. Finantsinstrumendi alusel tehtud makset ei käsitata arvesse võetud tuluna, kui maksele kohaldatakse maksusoodustust üksnes selle kvalifitseerimise viisi tõttu makse saaja jurisdiktsioonis.
 (11) Maksusoodustus on maksuvabastus, maksumäära vähendamine ja õigus maksukohustuse vähendamisele või maksutagastusele. Maksusoodustusena ei käsitata õigust võtta arvesse välismaal kinnipeetud tulumaksu.
 (12) Kahekordselt arvesse võetav tulu on tulu, mis võetakse maksustamisel arvesse rohkem kui ühes jurisdiktsioonis, kus ebakõla on tekkinud.
 (13) Hübriidüksus on üksus, mida ühes jurisdiktsioonis käsitatakse maksumaksjana, kuid mille tulu või kulu käsitatakse teises jurisdiktsioonis teise isiku tulu või kuluna.
 (14) Finantsinstrument on igasugune hübriidülekande käigus üle antud väärtpaber, millelt teenitud tulu või kasu maksustatakse kas maksja või makse saaja jurisdiktsioonis kui võõr- või omakapitalilt või tuletisinstrumendilt saadud tulu või kasu.
 (15) Kaupleja on isik või üksus, kes ettevõtluse käigus regulaarselt ostab või müüb oma arvel finantsinstrumente.
 (16) Hübriidülekanne on igasugune tehing finantsinstrumendi üleandmiseks, kui selle üleandmise tulemusena käsitatakse finantsinstrumendilt saadud tulu maksustamise eesmärgil samal ajal rohkem kui ühe tehingupoole tuluna.
 (17) Turutingimustel tehtav hübriidülekanne on igasugune hübriidülekanne, mille kaupleja teeb tavapärase tegevuse käigus ja mitte maksuskeemi osana.
 (18) Tunnustamata püsiv tegevuskoht on majandusüksus, mida käsitab püsiva tegevuskohana peakontori jurisdiktsioon, kuid mitte tema asukoha jurisdiktsioon.
 (19) Maksuskeem on tehingute ahel, mille eelduseks on maksustamise ebakõla esinemine või mis on kujundatud maksustamise ebakõla tekitamiseks. Nimetatud tingimustele vastavat tehingute ahelat ei käsitata maksuskeemina, kui on mõistlik eeldada, et tehingute osalised ei pidanud ebakõlast teadlikud olema ega saanud osa maksustamise ebakõlast tulenevast maksusoodustusest.
 § 547. Tulumaks maksustamise ebakõla põhjustavalt summalt
 (1) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 1 kirjeldatud olukorra tulemusena ja residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik on Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu hübriidüksuse osanik või välismaal asuva püsiva tegevuskoha peakontor, tasub ta tulumaksu summalt, mis lubatakse kuluna maha arvata maksja jurisdiktsioonis.
 (2) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 1 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse tegija on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel, tasub ta tulumaksu summalt, mis lubatakse kuluna maha arvata peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioonis.
 (3) Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata, kui lisaks kulule võetakse mõlemas jurisdiktsioonis maksustamisel arvesse ka tulu. Kui kahekordselt arvesse võetav tulu tekib kulu tegemise maksustamisperioodile järgnevatel maksustamisperioodidel, on residendist äriühingul ja mitteresidendist juriidilisel isikul Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu õigus teha tulumaksu ümberarvutus eelnevatel maksustamisperioodidel lõigete 1 ja 2 alusel tasutud tulumaksu kohta ning nõuda enammakstud tulumaksu tagastamist. Ümberarvutus tehakse §-s 549 nimetatud deklaratsioonis. Enammakstud tulumaks tagastatakse maksukorralduse seaduses sätestatud korras.
 (4) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse tegija on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel, tasub ta tulumaksu summalt, mida ei võeta tuluna arvesse saaja jurisdiktsioonis.
 (5) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse saaja on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel ning väljamakse on kuluna arvesse võetud maksja jurisdiktsioonis, ei rakendata § 50 lõikes 11 ja § 53 lõikes 41 sätestatud maksuvabastust summa suhtes, mis põhjustaks ebakõla.
 (6) Lõiget 5 ei kohaldata juhul, kui § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud maksustamise ebakõla tekib:
 1) hübriidüksusele tehtud makse omistamise reeglite erinevusest hübriidüksuse jurisdiktsioonis ja hübriidüksuses osalust omava isiku jurisdiktsioonis;
 2) püsivat tegevuskohta omavale üksusele tehtud makse omistamise reeglite erinevusest peakontori jurisdiktsioonis ja püsiva tegevuskoha jurisdiktsioonis;
 3) tunnustamata püsivale tegevuskohale tehtud makse tulemusena;
 4) peakontori ja püsiva tegevuskoha vahelise arvestusliku makse tulemusena seetõttu, et saaja jurisdiktsioon seda makset ei tunnista.
 (7) Tulumaksuga maksustatakse residendist äriühingu või mitteresidendist juriidilise isiku Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tehtud makse, millega rahastatakse otse või kaudselt mahaarvatavat või mittemaksustatavat kulu, mis tekitab maksustamise ebakõla sidusettevõtjate vahelise tehingu või tehingute ahela kaudu või maksuskeemi osana. Kui üks tehingu või tehingute ahelaga seotud jurisdiktsioonidest on selle maksustamise ebakõlaga seotud summa juba maksustanud, siis eelmises lauses sätestatut ei kohaldata.
 (8) Kui residendist äriühing on kahe või enama jurisdiktsiooni resident, maksustatakse tulumaksuga kulu, mida ta saab teises jurisdiktsioonis maha arvata sellisest tulust, mis ei ole kahekordselt arvesse võetav tulu. Eelmises lauses nimetatud kulu ei maksustata Eestis juhul, kui teine residendiriik on liikmesriik ning selle liikmesriigiga sõlmitud välislepingu alusel peetakse maksumaksjat Eesti residendiks. Kui kahekordselt arvesse võetav tulu tekib kulu tegemise maksustamisperioodile järgnevatel maksustamisperioodidel, on residendist äriühingul või mitteresidendist juriidilisel isikul Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu õigus teha tulumaksu ümberarvutus eelnevatel maksustamisperioodidel käesoleva lõike alusel tasutud tulumaksu kohta ning nõuda enammakstud tulumaksu tagastamist. Ümberarvutus tehakse §-s 549 nimetatud deklaratsioonis. Enammakstud tulumaks tagastatakse maksukorralduse seaduses sätestatud korras.
 (9) Kui hübriidülekande tulemusena tekib õigus kinnipeetud tulumaksu mahaarvamiseks üle antud finantsinstrumendilt saadud maksest, mida käsitatakse rohkem kui ühe tehinguosalise tuluna, on residendist äriühingul ja mitteresidendil, kellel on Eestis püsiv tegevuskoht, õigus kinnipeetud tulumaksu arvesse võtta proportsionaalselt maksustatava netotuluga.
 (10) Paragrahvi 50 lõike 11 punkti 2 ei kohaldata tunnustamata püsiva tegevuskoha puhul.”;
 29) seaduse 102. peatükki täiendatakse §-ga 548 järgmises sõnastuses:
 „§ 548. Hübriidüksuse tulumaksukohustus
 Usaldusfond või selle valitseja tasub tulumaksu tulult, mis oleks omistatud usaldusfondi osanikule proportsionaalselt tema osaga usaldusfondis, kui usaldusfondi osanik:
 1) on mitteresidendist sidusettevõtja, kellele kuulub otseselt või kaudselt kokku vähemalt 50% usaldusfondi osalusest, ja
 2) asub jurisdiktsioonis, mis käsitab usaldusfondi tulumaksukohustuslasena, ja seda tulu ei maksustata § 29 lõike 11 või 12 või muu jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt.”;
 30) seaduse 102. peatükki täiendatakse §-ga 549 järgmises sõnastuses:
 „§ 549. Tulumaksu deklareerimine ja tasumine
 (1) Paragrahvis 53 nimetatud mitteresident ja §-s 547 nimetatud maksumaksja on kohustatud Maksu- ja Tolliametile deklareerima majandusaastal maksustamise ebakõla põhjustanud summa hiljemalt järgmise majandusaasta üheksanda kalendrikuu 10. kuupäevaks.
 (2) Maksumaksja on kohustatud kandma § 53 lõike 9 ning § 547 alusel tasumisele kuuluva tulumaksu Maksu- ja Tolliameti pangakontole hiljemalt järgmise majandusaasta üheksanda kalendrikuu 10. kuupäevaks.”;
 31) paragrahvi 549 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „§-s 547” tekstiosaga „§-des 547 ja 548”;
 32) paragrahvi 549 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „§ 547 alusel” tekstiosaga „§-de 547 ja 548 alusel”;
 33) seaduse normitehnilist märkust täiendatakse järgmise tekstiosaga:
 „nõukogu direktiiv (EL) 2017/952, millega muudetakse direktiivi (EL) 2016/1164 kolmandate riikidega seotud hübriidsete ebakõlade osas (ELT L 144, 07.06.2017, lk 1–11).”;
 34) paragrahvi 61 täiendatakse lõikega 62 järgmises sõnastuses:
 „(62) Mitteresidendi, lepingulise investeerimisfondi fondivalitseja ja aktsiaseltsifondi 2019. aasta tulude deklareerimisel kohaldatakse kuni 2019. aasta 31. detsembrini kehtinud käesoleva seaduse § 44 lõikeid 31–51.”.
 § 2. Tulumaksuseaduse muutmise seaduse muutmine
 Tulumaksuseaduse muutmise seaduses (RT I, 28.12.2018, 44) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 1 punkt 17 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „17) paragrahvi 50 lõiget 2 täiendatakse pärast kolmandat lauset järgmise tekstiosaga:
 „Kui vara, välja arvatud püsivasse tegevuskohta viidud ning Eestisse tagasi toodud vara, residentsus või püsiva tegevuskoha majandustegevus tuuakse Eestisse, käsitatakse residendist äriühingu omakapitali tehtud sissemaksena maksumaksja või tema püsiva tegevuskoha riigis kindlaksmääratud vara väärtust. Kui kindlaksmääratud väärtus ei kajasta turuväärtust, lähtutakse turuväärtusest. Kui mitteresidendi püsiva tegevuskoha koosseisu kuuluv ettevõte antakse üle residendist äriühingule, käsitatakse äriühingu omakapitali tehtud rahaliste ja mitterahaliste sissemaksetena ka enne ettevõtte üleandmist püsiva tegevuskoha jaoks Eestisse toodud vara.”;”;
 2) paragrahvi 1 punkt 22 tunnistatakse kehtetuks;
 3) paragrahvi 1 punkt 26 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „26) paragrahvi 53 täiendatakse lõigetega 413 ja 414 järgmises sõnastuses:
 „(413) Püsivale tegevuskohale omistatud kasumina lõike 4 tähenduses käsitatakse ka väljaviidava vara turuväärtuse ja bilansilise maksumuse vahet vara väljaviimise hetkel ning püsiva tegevuskoha jaoks Eestisse toodud lõikes 412 nimetatud vara turuväärtuse ja sama lõike alusel kindlaksmääratud väärtuse positiivset vahet selle püsivast tegevuskohast väljaviimise hetkel. Vara väljaviimist püsivast tegevuskohast käsitatakse mitterahalises vormis kasumi väljaviimisena lõike 4 tähenduses.
 (414) Püsiva tegevuskoha jaoks vara sissetoomisena ja püsivast tegevuskohast vara väljaviimisena ei käsitata vara sissetoomist, väljaviimist või tagatiseks andmist seoses väärtpaberite rahastamisega, kui vara tuuakse tagasi või tagatis vabastatakse 12 kuu jooksul. Eelmist lauset kohaldatakse ka vara suhtes, mis tuuakse sisse, viiakse välja või antakse tagatiseks usaldatavusnormatiivide kapitalinõuete täitmiseks või likviidsuse juhtimiseks.”;”.
 § 3. Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse ning tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus
 Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse ning tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduses (RT I, 04.03.2019, 1) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 2 punktid 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
 „2) paragrahvi 2 lõike 3 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „Paragrahvi 1 lõigetes 3, 31 ja 6‒8 nimetatud tulumaksu maksja on residendist juriidiline isik.”;
 3) paragrahvi 4 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(11) Paragrahvi 1 lõigetes 2, 3, 4 ja 6‒8 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist arvuga 0,80, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud juhul.”;”;
 2) paragrahvi 11 senine tekst loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
 „(2) Käesoleva seaduse § 2 punkt 8 jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril ja seda rakendatakse tagasiulatuvalt 2019. aasta 1. jaanuarist.”.
 (1) Käesolev seadus jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril.
 (2) Käesoleva seaduse § 1 punkte 9 ja 18 rakendatakse tagasiulatuvalt 2018. aasta 1. jaanuarist.
 (3) Käesoleva seaduse § 1 punktid 8 ja 16 jõustuvad 2021. aasta 1. jaanuaril.
 (4) Käesoleva seaduse § 1 punktid 2, 5, 29, 31 ja 32 jõustuvad 2022. aasta 1. jaanuaril.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52000PC0774(02)
 Proposta de regulamento do Conselho que altera, no que diz respeito às medidas de carácter estrutural, o Regulamento (CEE) no 3763/91 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor dos departamentos franceses ultramarinos /* COM/2000/0774 final - CNS 2000/0307 */
 Jornal Oficial no 096 E de 27/03/2001 p. 0274 - 0274
 Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO que altera, no que diz respeito às medidas de carácter estrutural, o Regulamento (CEE) n° 3763/91 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor dos departamentos franceses ultramarinos(apresentadas pela Comissão)EXPOSIÇÃO DE MOTIVOS1. IntroduçãoA pedido do Conselho Europeu de Colónia, a Comissão adoptou, em 14 de Março de 2000, um relatório sobre as medidas de aplicação do n° 2 do artigo 299° do Tratado CE, relativo às regiões ultraperiféricas [1]. O relatório foi apresentado ao Conselho e ao Parlamento Europeu, tendo sido igualmente transmitido ao Comité das Regiões e ao Comité Económico e Social. Em Junho, o Conselho Europeu da Feira convidou a Comissão a apresentar-lhe propostas adequadas.[1] COM (2000) 147 final.Várias das medidas evocadas no relatório prendem-se com as condições de aplicação dos Fundos estruturais. É precisamente nessas medidas que incidem os cinco projectos de regulamento anexos.2. A situação específica das regiões ultraperiféricasAs sete regiões ultraperiféricas, definidas limitativamente pelo n° 2 do artigo 299° do Tratado, são os Açores, a Madeira, as Canárias, a Guadalupe, a Guiana, a Martinica e a Reunião. Seis destas regiões têm um rendimento médio per capita que se situa entre 40 e 55% da média europeia e figuram entre as dez regiões mais pobres da União; em cinco delas, ainda, a taxa de desemprego - entre 21 e 37% da população activa - atinge os níveis mais elevados da União Europeia.Desde a reforma de 1988 dos Fundos estruturais, as sete regiões ultraperiféricas são consideradas, devido ao seu PIB per capita inferior a 75% da média comunitária, regiões menos desenvolvidas e, por conseguinte, elegíveis para o objectivo n° 1.Além disso, por decisões do Conselho, sob proposta da Comissão, foram adoptados programas de opções específicas para fazer face ao afastamento e à insularidade [2]: em 1989, para os departamentos franceses ultramarinos, e em 1991, para os Açores e Madeira, por um lado, e para as ilhas Canárias, por outro.[2] POSEIDOM - Decisão n° 89/687/CEE do Conselho, de 22 de Dezembro de 1989 - JO L 399 de 30.12.1989, p 39. POSEIMA - Decisão n° 91/315/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1991 - JO L 171 de 29.06.1991, p 10. POSEICAN - Decisão n° 91/314/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1991 - JO L 171 de 29.06.1991, p 5. O n° 2 do artigo 299° do Tratado, adoptado em 2 de Outubro de 1997 em Amesterdão e em vigor desde 1 de Maio de 1999, reconhece a natureza específica das desvantagens acumuladas de que sofrem todas as regiões ultraperiféricas. Nele se refere, efectivamente, que a situação social e económica destas regiões é agravada pelo grande afastamento, pela insularidade, pela pequena superfície, pelo relevo e clima difíceis e pela sua dependência económica em relação a um pequeno número de produtos, factores estes cuja persistência e conjugação prejudicam gravemente o desenvolvimento das regiões ultraperiféricas.Afigura-se, pois, necessário à Comissão que a especificidade destas regiões, consagrada pelo n° 2 do artigo 299° do Tratado, seja tida em conta de modo mais adequado no âmbito dos Fundos estruturais.3. Rever a modulação das taxas de intervenção dos Fundos estruturaisComo o indica o n° 2 do artigo 299° do Tratado, todas as regiões ultraperiféricas enfrentam o mesmo conjunto de problemas. Portanto, estas regiões, pertençam ou não a países abrangidos pelo Fundo de Coesão, deverão poder beneficiar das mesmas disposições no que se refere às taxas de intervenção dos Fundos estruturais.Por outro lado, a exiguidade dos mercados locais e os condicionamentos ligados ao abastecimento e ao armazenamento agravam os custos de produção das pequenas e médias empresas, diminuindo a produtividade e competitividade destas face às empresas situadas perto dos principais mercados da Europa continental, travando a criação de empregos e opondo-se, assim, à redução dos elevados níveis do desemprego.Para ter em conta estes elementos, são propostas três adaptações.A primeira adaptação diz respeito aos limites estabelecidos para a participação dos Fundos estruturais. Trata-se, para o conjunto das regiões ultraperiféricas, de:-fixar a participação máxima dos Fundos em 85% do custo total elegível;-aumentar a intervenção máxima dos Fundos de 35 para 50% do custo total elegível, no caso de investimentos nas pequenas e médias empresas.A segunda adaptação refere-se aos limites fixados para a intervenção pública, no regulamento relativo ao apoio do FEOGA ao desenvolvimento rural, no caso dos investimentos nas explorações agrícolas e na transformação e na comercialização dos produtos agrícolas, bem como ao apoio conferido à manutenção e ao desenvolvimento das funções económicas, ecológicas e sociais da floresta nas zonas rurais. Prevê-se, para o conjunto das regiões ultraperiféricas:-aumentar de 50 para 75% o nível máximo da ajuda pública, expressa em percentagem do volume de investimento elegível, nas explorações agrícolas;-aumentar de 50 para 65% o nível máximo da ajuda pública, expressa em percentagem do volume de investimento, em matéria de transformação e de comercialização de produtos agrícolas;-alargar o apoio financeiro comunitário concedido a florestas e a zonas na posse de proprietários privados ou respectivas associações, ou de municípios ou respectivas associações, às florestas e zonas na posse de qualquer colectividade pública, local, regional ou nacional.A terceira adaptação afecta certas taxas de intervenção financeira do Instrumento Financeiro de Orientação da Pesca.4. Regulamentos a alterarAs adaptações previstas incidem em três regulamentos adoptados pelo Conselho:-Regulamento (CE) n° 1260/1999 que estabelece disposições gerais sobre os Fundos estruturais [3], baseado no artigo 161° do Tratado;[3] Regulamento (CE) n° 1260/1999 do Conselho, de 21 de Junho de 1999 - JO L 161 de 26.06.1999, p 1.-Regulamento (CE) n° 2792/1999 que define os critérios e condições das acções estruturais no sector das pescas [4], cuja base jurídica é o artigo 37° do Tratado;[4] Regulamento (CE) n° 2792/1999 do Conselho, de 17 de Dezembro de 1999 - JO L337 de 30.12.1999, p 10.-Regulamento (CE) n° 1257/1999 relativo ao apoio do Fundo Europeu de Orientação e de Garantia Agrícola (FEOGA) ao desenvolvimento rural e que altera e revoga determinados regulamentos [5].[5] Regulamento (CE) n° 1257/1999 do Conselho, de 17 de Maio de 1999 - JO L 160 du 26.06.1999, p. 80.No entanto, relativamente a este último regulamento, afigurou-se preferível inserir as adaptações previstas no quadro dos regulamentos do Conselho que estabelecem já, em benefício das regiões ultraperiféricas, medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas e prevêem medidas derrogatórias em matéria estrutural, por referência a legislação anterior à adoptada em 1999: estes três regulamentos dizem, respectivamente, respeito aos departamentos franceses ultramarinos, aos Açores e Madeira e às ilhas Canárias. Trata-se:-do Regulamento (CEE) n°3763/91 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor dos departamentos franceses ultramarinos [6], baseado no artigo 37° do Tratado;[6] Regulamento (CE) n° 3763/1991 do Conselho, de 24.12.1991 - JO L 356 de 24.12.1991, p 1.-do Regulamento (CEE) n°1600/92 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor dos arquipélagos dos Açores e da Madeira [7], baseado nos artigos 36° e 37° do Tratado;[7] Regulamento (CE) n° 1600/1992 do Conselho, de 15.6.1992 - JO L 173 de 27.06.1992, p 1.-do Regulamento (CEE) n°1601/92 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor das ilhas Canárias [8] , baseado nos artigos 26°, 36° e 37° do Tratado.[8] Regulamento (CE) n° 1601/1992 do Conselho, de 15.6.1992 - JO L 173 de 27.06.1992, p 13Aquando da revisão do conjunto destes três regulamentos POSEI - vertente agrícola -, que a Comissão deve apresentar brevemente ao Conselho, as alterações supramencionadas, relativas às derrogações estruturais, serão reintegradas nos regulamentos POSEI alterados, com vista a uma codificação única.5. ConclusõesComo o prevê o n° 2 do artigo 299°, as alterações previstas referem-se exclusivamente às sete regiões ultraperiféricas, confrontadas com desvantagens comuns e específicas, não sendo de molde a perturbar o funcionamento do mercado único e a aplicação das políticas comuns.As presentes alterações não têm nenhuma incidência nos montantes dos Fundos estruturais atribuídos aos três Estados-Membros em causa para o período 2000-2006.2000/0307 (CNS)Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO que altera, no que diz respeito às medidas de carácter estrutural, o Regulamento (CEE) n° 3763/91 que estabelece medidas específicas relativas a determinados produtos agrícolas a favor dos departamentos franceses ultramarinosO CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 37°,Tendo em conta a proposta da Comissão [9],[9] JO C de , p. .Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu [10],[10] JO C de , p. .Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social [11],[11] JO C de , p. .Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões [12],[12] JO C de , p. .Considerando o seguinte:(1) O Regulamento (CE) n° 1257/1999 do Conselho, de 17 de Maio de 1999, relativo ao apoio do Fundo Europeu de Orientação e de Garantia Agrícola (FEOGA) ao desenvolvimento rural [13] define as medidas de desenvolvimento rural que podem ser alvo de apoio comunitário e as condições requeridas para o obter. O considerando (53) do regulamento reconhece que podem ser previstas adaptações ou derrogações para responder às necessidades específicas das regiões ultraperiféricas.[13] JO L 160 de 26.6.1999, p. 80.(2) O n° 2 do artigo 299° do Tratado reconhece, por outro lado, os condicionalismos a que estão sujeitas as regiões ultraperiféricas, de que fazem parte os departamentos franceses ultramarinos.(3) O Regulamento (CEE) n° 3763/91 do Conselho [14] tem por objectivo compensar as desvantagens ligadas ao afastamento e à insularidade destes departamentos e melhorar as condições de produção e comercialização dos seus produtos agrícolas.[14] JO L 356 de 24.12.1991, p. 1. Regulamento com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n° 1257/1999 (JO L 160 de 26.6.1999, p. 80).(4) As estruturas de certas explorações agrícolas ou empresas de transformação e de comercialização situadas nestes departamentos são gravemente insuficientes e encontram-se sujeitas a dificuldades específicas; é, pois, conveniente poder derrogar, em relação a certos tipos de investimentos, às disposições que limitam ou impedem a concessão de determinadas ajudas de carácter estrutural previstas pelo Regulamento (CE) n° 1257/1999.(5) O n° 3 do artigo 29° do Regulamento (CE) n° 1257/1999 restringe a concessão do apoio à silvicultura a florestas e zonas na posse de proprietários privados ou municípios ou das respectivas associações. A grande maioria das florestas e zonas arborizadas situadas no território destes departamentos é propriedade de autoridades públicas distintas dos municípios. Nestas condições, há que tornar mais flexíveis as condições previstas no artigo 29°,ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:Artigo 1°O Regulamento (CEE) n° 3763/91 é alterado do seguinte modo:Ao título VI é aditado o seguinte artigo 21°:« Artigo 21°1. Em derrogação ao artigo 7° do Regulamento (CE) n° 1257/1999, o montante total do apoio, expresso em percentagem do volume de investimento elegível, é limitado a 75%, no máximo, relativamente aos investimentos destinados, designadamente, a fomentar a diversificação, a reestruturação ou a orientação para uma agricultura sustentável em explorações agrícolas de dimensão económica muito reduzida, a definir no complemento de programação referido no n° 4 do artigo 19° do Regulamento (CE) n° 1260/1999 do Conselho [15].[15] JO L 161 de 26.6.1999, p. 1.2. Em derrogação ao n° 2 do artigo 28° do Regulamento (CE) n° 1257/1999, o montante total do apoio, expresso em percentagem do volume de investimento elegível, é limitado a 65%, no máximo, relativamente aos investimentos em pequenas e médias empresas de transformação e de comercialização de produtos agrícolas principalmente provenientes da produção local e pertencentes a sectores a definir no âmbito do complemento de programação referido no n° 4 do artigo 19° do Regulamento (CE) n° 1260/1999.3. O limite previsto no n° 3 do artigo 29° do Regulamento (CE) n° 1257/1999 não é aplicável às florestas e zonas arborizadas situadas no território dos DOM.4. Das medidas previstas ao abrigo do presente artigo será feita uma descrição sucinta no âmbito dos documentos únicos de programação, referidos no artigo 19° do Regulamento (CE) n° 1260/1999, relativos a estes departamentos. »Artigo 2°O presente regulamento entra em vigor no sétimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.Feito em Bruxelas, em Pelo Conselho O Presidente