jurisdiction: US

text:
 304 Md. 164 (1985)
 498 A.2d 269
 JOHN J. MINER
 v.
 JOSEPH A. NOVOTNY.
 No. 141, September Term, 1984.
 Court of Appeals of Maryland.
 Argued May 7, 1985.
 Reargued September 11, 1985.
 Decided October 4, 1985.
 Allen G. Windsor, Baltimore (David S. Harris, Baltimore, on brief), for appellant.
 Theodore Sherbow, Baltimore (Henry R. Abrams, Michael P. Smith and Weinberg & Green, Baltimore, on brief), for appellee.
 Argued before MURPHY, C.J., and SMITH, ELDRIDGE, COLE, RODOWSKY, COUCH and McAULIFFE, JJ.
 Reargued before MURPHY, C.J., and SMITH, ELDRIDGE, COLE, RODOWSKY, COUCH and McAULIFFE, JJ.
 MURPHY, Chief Judge.
 We granted certiorari in this case to decide whether a law enforcement officer against whom a brutality complaint has been filed may maintain a defamation action against the complainant based upon the contents of the complaint.
 I.
 On July 14, 1982, Joseph A. Novotny was arrested by John J. Miner, a deputy sheriff for Harford County, and charged with driving while intoxicated in violation of Maryland Code (1977, 1982 Cum.Supp.), § 21-902 of the Transportation Article. The arrest was apparently not a peaceful one. Although the record is not entirely clear, it appears that Novotny was also charged with assaulting Miner. Two days after his arrest, Novotny filed a "Complaint of Brutality" with the Harford County Sheriff's Office, alleging that he had been kicked, choked, and otherwise abusively treated by Miner during and after the arrest.
 Upon receiving Novotny's complaint, the sheriff's office conducted an internal investigation and concluded that Miner was not guilty of any misconduct. Miner then brought suit against Novotny in the Circuit Court for Harford County, asserting three bases for recovery: (1) defamation, based on the contents of the brutality complaint; (2) intentional infliction of emotional distress; and (3) malicious abuse of civil administrative proceedings. Novotny's demurrer was sustained without leave to amend as to each of the three counts. On appeal, Miner sought review only of the defamation count. The Court of Special Appeals affirmed the circuit court's judgment, holding that the brutality complaint constituted a petition for redress of grievances and that Novotny was therefore insulated from defamation liability by an absolute immunity provided by the Petition Clause of the First Amendment to the United States Constitution.[1]Miner v. Novotny, 60 Md. App. 124, 481 A.2d 508 (1984).
 II.
 For reasons of public policy, the law of defamation recognizes certain communications as privileged, and thereby affords those who publish such communications immunity from liability. The privilege, and the resultant immunity enjoyed by the publisher, may be either absolute or qualified. As we explained in DiBlasio v. Kolodner, 233 Md. 512, 197 A.2d 245 (1964), "[a]n absolute privilege is distinguished from a qualified privilege in that the former provides immunity regardless of the purpose or motive of the defendant, or the reasonableness of his conduct, while the latter is conditioned upon the absence of malice and is forfeited if it is abused." 233 Md. at 522, 197 A.2d 245. See also Adams v. Peck, 288 Md. 1, 3, 415 A.2d 292 (1980) ("absolute privilege protects the person publishing the defamatory statement from liability even if his purpose or motive was malicious, he knew that the statement was false, or his conduct was otherwise unreasonable"); Orrison v. Vance, 262 Md. 285, 292, 277 A.2d 573 (1971) (qualified privilege "must be exercised in a reasonable manner and for a proper purpose" or the speaker "will forfeit his immunity"); Note, Developments in the Law  Defamation, 69 Harv.L.Rev. 875, 917 (1956).
 The case before us raises questions regarding the nature and scope of two distinct privileges:[2] the constitutionally-based privilege attaching to petitions to the government for redress of grievances, and the common law privilege attaching to testimony in administrative proceedings. We will address each of these privileges separately.
 A. Constitutionally-Based Privilege for Petitions to the Government for Redress of Grievances
 As indicated earlier, the Court of Special Appeals concluded that Novotny's brutality complaint was protected by an absolute privilege provided by the Petition Clause of the First Amendment to the United States Constitution. In so doing, the court followed the interpretation of the Petition Clause developed in its recent decisions in Sherrard v. Hull, 53 Md. App. 553, 456 A.2d 59, aff'd per curiam, 296 Md. 189, 460 A.2d 601 (1983), and Bass v. Rohr, 57 Md. App. 609, 471 A.2d 752, cert. dismissed, 301 Md. 641, 484 A.2d 275 (1984).
 The central issue addressed in Sherrard was whether allegedly defamatory remarks made during an open meeting of a board of county commissioners were absolutely privileged under the Petition Clause. In an opinion which we later adopted, the Court of Special Appeals carefully surveyed the relevant case law and concluded that the question of whether the petitioning privilege should be absolute or qualified had resulted in a split of authority. Following what it viewed as "[t]he modern, better reasoned cases," 53 Md. App. at 572, 456 A.2d 59, the court held that
 "remarks made by an individual in the course of petitioning for a redress of grievances before a legislative body are absolutely privileged under the First Amendment to the United States Constitution. So long as the individual's comments are not part of a sham and are relevant to his petition and thus are uttered as a part of or in conjunction with it, he may not be held liable in damages for defamation." Id. at 555, 456 A.2d 59.
 This absolute privilege was held in Bass to extend as well to the contents of a consumer's complaint filed with the Maryland Home Improvement Commission, the administrative agency charged with the licensing of home improvement contractors. 57 Md. App. at 619-21, 471 A.2d 752.
 The recent decision of the Supreme Court of the United States in McDonald v. Smith, ___ U.S. ___, 105 S. Ct. 2787, 86 L. Ed. 2d 384 (1985), necessitates our reappraisal of the interpretation of the Petition Clause set forth in Sherrard and Bass. McDonald was a libel action brought by an unsuccessful candidate for the position of United States Attorney. The defendant allegedly had written several letters containing defamatory statements disparaging the candidate's performance of his duties as a Superior Court judge. Copies of the letters had been mailed to the President and other federal government officials. Although acknowledging the vital role of the right to petition in our system of self-government, the Court concluded that the framers of the Petition Clause never intended it to provide absolute immunity from defamation liability:
 "To accept petitioner's claim of absolute immunity would elevate the Petition Clause to special First Amendment status. The Petition Clause, however, was inspired by the same ideals of liberty and democracy that gave us the freedoms to speak, publish, and assemble.... These First Amendment rights are inseparable, ... and there is no sound basis for granting greater constitutional protection to statements made in a petition to the President than other First Amendment expressions." ___ U.S. at ___, 105 S.Ct. at 2791 (citations omitted).
 In New York Times Co. v. Sullivan, 376 U.S. 254, 84 S. Ct. 710, 11 L. Ed. 2d 686 (1964), the Supreme Court first recognized a constitutionally-mandated qualified privilege in the field of defamation law. The qualified privilege identified in New York Times, which was applied in that case to protect defamatory statements concerning the official conduct of a public official, was held to arise from the First Amendment freedoms of speech and press. 376 U.S. at 264, 84 S.Ct. at 717. The contours of this privilege have been expanded and refined in a line of subsequent Supreme Court decisions, which we have reviewed at length on numerous occasions. See, e.g., Capital-Gazette Newspapers, Inc. v. Stack, 293 Md. 528, 537-40, 445 A.2d 1038, cert. denied, 459 U.S. 989, 103 S. Ct. 344, 74 L. Ed. 2d 384 (1982); Berkey v. Delia, 287 Md. 302, 314-22, 413 A.2d 170 (1980); Jacron Sales Co. v. Sindorf, 276 Md. 580, 584-94, 350 A.2d 688 (1976); A.S. Abell Co. v. Barnes, 258 Md. 56, 58-70, 265 A.2d 207 (1970), cert. denied, 403 U.S. 921, 91 S. Ct. 2224, 29 L. Ed. 2d 700 (1971).
 In light of McDonald, the qualified privilege recognized in New York Times and its progeny constitutes the extent of the constitutionally-mandated protection of the First Amendment right to petition the government for redress of grievances. To the extent that they are inconsistent with McDonald and this opinion, Sherrard and Bass are no longer authoritative rulings.
 B. Common Law Privilege for Testimony in Administrative Proceedings
 In Maryland, a witness who testifies in the course of judicial proceedings is protected by an absolute privilege against liability for defamatory statements made during the testimony. Adams, supra, 288 Md. at 3, 415 A.2d 292; Korb v. Kowaleviocz, 285 Md. 699, 701-04, 402 A.2d 897 (1979). In Korb, we reaffirmed our adherence to the so-called English Rule, followed in a minority of American jurisdictions, under which the protection of this immunity is not dependent upon the relevance of the testimony to the subject matter of the judicial proceeding. 285 Md. at 701-04, 402 A.2d 897.
 The absolute privilege for judicial testimony is based upon sound considerations of public policy. As our predecessors observed in Hunckel v. Voneiff, 69 Md. 179, 187, 14 A. 500 (1888), "it is of the greatest importance to the administration of justice that witnesses should go upon the stand with their minds absolutely free from apprehension that they may subject themselves to an action of slander for what they may say while giving their testimony." See also Adams, supra, 288 Md. at 5, 415 A.2d 292. The absolute nature of this privilege is intended "not merely to protect the witness from ultimate liability, but to protect him from the annoyance of suit itself." Gersh v. Ambrose, 291 Md. 188, 192, 434 A.2d 547 (1981).
 The absolute privilege extends not only to oral testimony given in open court, but also to statements contained in documents which have been filed in a judicial proceeding. DiBlasio, supra, 233 Md. at 522, 197 A.2d 245; Bartlett v. Christhilf, 69 Md. 219, 227, 14 A. 518 (1889). Statements contained in documents prepared for possible use in a pending judicial proceeding, but never actually filed in the proceeding, are similarly shielded by absolute immunity. Adams, supra, 288 Md. at 8-9, 415 A.2d 292. See generally Annotation: Libel and Slander: Application of Privilege Attending Statements Made in Course of Judicial Proceedings to Pretrial Deposition and Discovery Procedures, 23 A.L.R. 3d 1172 (1969). Professors Prosser and Keeton have suggested that "an informal complaint to a prosecuting attorney or a magistrate is to be regarded as an initial step in a judicial proceeding, and so entitled to an absolute, rather than a qualified immunity." W. Prosser & W. Keeton, The Law of Torts, § 114, at 819-20 (5th ed. 1984) (citations omitted).
 In Gersh, supra, we addressed for the first time the question of whether the absolute privilege afforded judicial testimony should extend as well to defamatory statements made in the course of administrative proceedings. The allegedly defamatory statements in that case were published by a witness testifying at a public hearing before the Baltimore City Community Relations Commission. In the ensuing defamation action, the defendant maintained that his testimony before the Commission was protected by an absolute privilege.
 After reviewing the relevant case law from other jurisdictions, we concluded that
 "[t]he nature and scope of such proceedings are too varied to be circumscribed by specific criteria. Rather, [the question of] whether absolute witness immunity will be extended to any administrative proceeding will have to be decided on a case-by-case basis and will in large part turn on two factors: (1) the nature of the public function of the proceeding and (2) the adequacy of procedural safeguards which will minimize the occurrence of defamatory statements." 291 Md. at 197, 434 A.2d 547.
 Applying these principles to the facts of that case, we observed that the Commission's hearing  which was essentially an "ordinary open public meeting"  lacked the procedural safeguards traditionally provided in judicial proceedings. Furthermore, we found that "[t]he public benefit to be derived from testimony at Commission hearings of this type is not sufficiently compelling to outweigh the possible damage to individual reputations to warrant absolute witness immunity." Id. at 196, 434 A.2d 547. We therefore declined to extend absolute immunity to the defendant's testimony before the Commission.
 III.
 By filing his sworn brutality complaint with the Harford County Sheriff's Office, Novotny initiated an administrative disciplinary proceeding governed by Maryland Code (1957, 1982 Repl.Vol.), Art. 27, §§ 727-734D, generally known as the "Law-Enforcement Officers' Bill of Rights" (the "LEOBR"). The LEOBR was enacted by the General Assembly in 1974, and was designed to provide a law-enforcement officer covered by the statute with substantial procedural safeguards during any inquiry into his conduct which could lead to the imposition of a disciplinary sanction. DiGrazia v. County Exec. for Mont. Co., 288 Md. 437, 452, 418 A.2d 1191 (1980). See also Chief, Mont. Police v. Jacocks, 50 Md. App. 132, 135, 436 A.2d 930 (1981); Abbott v. Administrative Hearing Bd., 33 Md. App. 681, 682, 366 A.2d 756 (1976), cert. denied, 280 Md. 727 (1977). As a deputy sheriff in Harford County, Miner clearly was covered by the LEOBR.[3]
 The administrative proceeding contemplated by the LEOBR was well summarized in Jacocks:
 "The law ... looks to what is essentially a two-phase administrative process. The first phase involves an internal investigation to determine whether there is some substance to the complaint or suspicion. If it appears that there is, a recommendation for some disciplinary action is made. At that point, phase two begins  an adjudicatory hearing before a departmental hearing board to determine (1) whether the charge itself is valid, and (2) if so, what the punishment should be. If the board finds the officer innocent of the charge, that ends the proceeding. If it finds him guilty, it then makes a recommendation to the chief of police as to an appropriate punishment. The chief is bound by a determination of innocence, but not a proposed punishment in the event of a finding of guilt. As to that, his decision (rather than that of the Board) is final." 50 Md. App. at 135, 436 A.2d 930.
 As we indicated in Gersh, the availability of absolute immunity to witnesses in administrative proceedings depends to a large extent upon "the adequacy of procedural safeguards which will minimize the occurrence of defamatory statements." 291 Md. at 197, 434 A.2d 547. The procedural safeguards provided by the LEOBR in this case are, we believe, entirely adequate in this regard.
 Under the statute, no brutality complaint may be investigated by a law-enforcement agency unless the complaint is duly sworn to by the aggrieved person, a member of the aggrieved person's immediate family, a person with firsthand knowledge of the alleged incident, or the parent or guardian in the case of a minor child. § 728(b)(4). A person who knowingly makes a false complaint is subject to criminal liability. § 734C. Prior to any interrogation, the law-enforcement officer under investigation must be informed in writing of the nature of the investigation. § 728(b)(5). The officer under investigation must also be informed of the name, rank, and command of the officer in charge of the investigation, the interrogating officer, and all persons present during the interrogation. § 728(b)(3). At all times during the interrogation, the officer under investigation has the right to be represented by counsel. § 728(b)(10). A complete record of the interrogation must be kept, and must be made available to the officer upon request at the completion of the investigation, and at least ten days before any hearing. § 728(b)(8).
 If at the conclusion of the investigatory phase of the proceeding disciplinary sanctions are recommended, the officer under investigation must be given notice of his right to a hearing. The notice must inform the officer of the issues involved, as well as of the time and place of the hearing. § 730(a). At least ten days before the hearing, the officer under investigation must also be notified of the names of all witnesses. § 728(b)(5).
 The hearing phase of the proceeding is adversarial in nature. The hearing is ordinarily conducted before a board of at least three officers, none of whom had any role in the investigatory phase of the proceeding. §§ 730(b), 727(d). The law-enforcement agency and the officer under investigation each have the right to be represented by counsel, and each must be given an adequate opportunity to present its case. § 730(b).
 Each party may request that the hearing board issue summonses compelling the attendance and testimony of witnesses, and the production of documents. § 730(h)(1). The hearing board's summons may be enforced, in the proper circumstances, by an order of the circuit court. Failure to obey the court order is punishable as a contempt of court. § 730(h)(2). Witnesses must testify under oath, and are subject to criminal penalties for knowingly giving false testimony. §§ 730(f), 734C. Each party has the right to cross-examine witnesses, and to submit rebuttal evidence. § 730(d).
 Although the formal rules governing the admissibility of evidence in a judicial proceeding do not apply, "[t]he hearing board conducting the hearing shall give effect to the rules of privilege recognized by law, and shall exclude incompetent, irrelevant, immaterial, and unduly repetitious evidence." § 730(c). An official record of the hearing must be maintained, and must include all evidence, both testimonial and real, introduced during the hearing. § 730(a), (c).
 If the officer is exonerated of all charges contained in the complaint, he may require the law-enforcement agency to expunge from its files any record of the complaint three years after the investigation is completed. § 728(12)(ii). Furthermore, no adverse material may be inserted into the officer's file until the officer receives a copy of the adverse material and has an opportunity to review it, comment upon it in writing, and sign it. § 728(12)(i).
 IV.
 Our society vests its law-enforcement officers with formidable power, the abuse of which is often extremely detrimental to the public interest. Citizen complaints of such abuses, and the administrative disciplinary procedure which has been developed to investigate these complaints, serve a public function of vital importance by providing a mechanism through which abuses may be reported to the proper authorities, and the abusers held accountable.
 The viability of a democratic government requires that the channels of communication between citizens and their public officials remain open and unimpeded. Were complaints such as Novotny's not absolutely privileged, the possibility of incurring the costs and inconvenience associated with defending a defamation suit might well deter a citizen with a legitimate grievance from filing a complaint. We therefore conclude that the possible harm a false brutality complaint may cause to a law-enforcement officer's reputation, despite the procedural safeguards provided by the LEOBR, is outweighed by the public's interest in encouraging the filing and investigation of valid complaints. Most other courts that have considered this issue have reached the same conclusion. See, e.g., Putter v. Anderson, 601 S.W.2d 73, 76-77 (Tex.Civ.App. 1980) (citizen's complaints of police misconduct were absolutely privileged); Campo v. Rega, 79 A.D.2d 626, 433 N.Y.S.2d 630, 631 (N.Y. App. Div. 1980), motion for leave to appeal denied, 52 N.Y.2d 705, 437 N.Y.S.2d 1028, 419 N.E.2d 876 (1981) (same); Larkin v. Noonan, 19 Wis. 93, 98 (1865) (citizen's complaint of sheriff's misconduct was absolutely privileged). Cf. Pena v. Municipal Court, 96 Cal. App. 3d 77, 82-83, 157 Cal. Rptr. 584 (Cal.Ct.App. 1979) (citizen's complaint of police misconduct was protected by absolute statutory privilege); Imig v. Ferrar, 70 Cal. App. 3d 48, 55-56, 138 Cal. Rptr. 540 (Cal.Ct.App. 1977) (same). But see Elder v. Holland, 208 Va. 15, 155 S.E.2d 369, 374-75 (1967) (witness's testimony at police disciplinary hearing was entitled to only a qualified privilege because procedural safeguards at hearing were inadequate).
 Our decision in Berkey, supra, is inapposite to the holding we reach today. Although we there permitted a defamation suit based on a citizen's complaint of police misconduct to proceed to trial, the question of an absolute common law privilege was never raised. Berkey reached us on an appeal from the trial court's granting of the defendant's motion for summary judgment. The central issue in that case, as in any defamation case by a public official, was whether the plaintiff could prove by clear and convincing evidence the existence of New York Times "actual malice" on the part of the defendant. The facts relevant to this issue were in dispute. We held only that where the outcome of a case turns on the credibility of witnesses, as did the outcome in Berkey, a motion for summary judgment should not be granted. 287 Md. at 332-33, 413 A.2d 170.
 We are not unmindful of the deeply disturbing and demoralizing effect a false accusation of brutality may have on a law-enforcement officer. As Judge Eldridge observed in his dissent in Berkey, "[n]o one likes to hear, or have his family and friends hear, such allegations." Id. at 341, 413 A.2d 170. It is regrettable that our holding here will, in some instances, "afford an immunity to the evil disposed and malignant slanderer." Bartlett, supra, 69 Md. at 226, 14 A. 518. We are satisfied, however, that the inhibition of citizens' criticism of those entrusted with their protection is a far worse evil. Accordingly, we hold that a citizen's brutality complaint filed against a law-enforcement officer is protected by the same absolute privilege as are statements made by witnesses in judicial proceedings, and that such complaints cannot, therefore, serve as the basis for a defamation suit.
 Because the constitutionally-based privilege provided by the Petition Clause is qualified rather than absolute, the intermediate appellate court erred in upholding Novotny's demurrer on this basis. See Carr v. Watkins, 227 Md. 578, 585-86, 177 A.2d 841 (1962); Walker v. D'Alesandro, 212 Md. 163, 169, 129 A.2d 148 (1957). We will, however, affirm the judgment of the Court of Special Appeals, as the record clearly demonstrates that Novotny's complaint falls within the common law absolute privilege for testimony in administrative proceedings.
 JUDGMENT AFFIRMED, WITH COSTS.
 NOTES
 [1] The Petition Clause provides that "Congress shall make no law ... abridging ... the right of the people ... to petition the Government for a redress of grievances."
 [2] In a Supplemental Brief, Novotny raises a third basis for absolute privilege. He maintains that "Maryland's common law establishes an absolute privilege from suit for petitions for redress addressed to the legislative, judicial and executive branches of government." Because the alleged common law privilege was not raised before the circuit court in Novotny's demurrer, it has not been preserved for appellate review. See Md.Rule 885; Zellinger v. CRC Development Corp., 281 Md. 614, 620, 380 A.2d 1064 (1977); Devereux v. Berger, 264 Md. 20, 31, 284 A.2d 605 (1971).
 [3] Section 727(b) of the LEOBR defines "law-enforcement officer" to include
 "any person who, in his official capacity, is authorized by law to make arrests and who is a member of one of the following law-enforcement agencies:
 .....
 (5) The office of the sheriff of any county."


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 6.7.2018
 COM(2018) 526 final
 2018/0276(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU
 •Odůvodnění a cíle návrhu
 Účelem Haagské úmluvy o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí ze dne 25. října 1980 (dále též „úmluva z roku 1980“), kterou do dnešního dne ratifikovalo 98 zemí včetně všech členských států EU, je obnovit stávající stav formou bezodkladného návratu protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí prostřednictvím systému spolupráce mezi ústředními orgány, které její smluvní strany určí.
 Vzhledem k tomu, že zabránit únosům dětí je důležitou součástí politiky EU na podporu práv dítěte, Evropská unie se zasazuje na mezinárodní úrovni o zlepšení uplatňování úmluvy z roku 1980 a vyzývá třetí státy, aby k ní přistoupily.
 Dominikánská republika uložila dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 11. srpna 2004. Úmluva vstoupila v Dominikánské republice v platnost dne 1. listopadu 2004.
 Úmluva z roku 1980 je již v platnosti mezi Dominikánskou republikou a 20 členskými státy EU. Dánsko, Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království přistoupení Uzbekistánu k úmluvě dosud nepřijaly.
 Ustanovení čl. 38 odst. 4 úmluvy z roku 1980 uvádí, že úmluva je účinná jen ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními státy, které prohlásí, že s přistoupením souhlasí.
 Výlučnou pravomoc EU v oblasti souhlasu s přistoupením třetího státu k úmluvě z roku 1980 potvrdil Soudní dvůr Evropské unie, který byl konzultován z podnětu Komise.
 Dne 14. října 2014 Soudní dvůr Evropské unie ve svém posudku 1/13 uvedl, že souhlas s přistoupením třetího státu k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980 spadá do výlučné pravomoci Evropské unie.
 Soudní dvůr zdůraznil potřebu jednotnosti ohledně této otázky na úrovni EU, aby se zabránilo nejednotnému uplatňování mezi členskými státy.
 Vzhledem k tomu, že oblast mezinárodních únosů dětí spadá do výlučné vnější pravomoci Evropské unie, musí se rozhodnutí, zda by se mělo přijmout přistoupení Dominikánské republiky, na úrovni EU přijmout formou rozhodnutí Rady. Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království by tudíž měly učinit prohlášení, že přistoupení Dominikánské republiky v zájmu Evropské unie přijímají.
 Přijetím ze strany Chorvatska, Kypru, Lucemburska, Portugalska, Rakouska, Rumunska a Spojeného království by byla úmluva z roku 1980 použitelná mezi Dominikánskou republikou a všemi členskými státy EU s výjimkou Dánska.
 •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky
 Pokud jde o únosy dětí jedním z rodičů, je Haagská úmluva z roku 1980 mezinárodním protějškem nařízení Rady č. 2201/2003 (známého jako „nařízení Brusel IIa“), které je základním kamenem soudní spolupráce EU ve věcech manželských a věcech rodičovské zodpovědnosti.
 Jedním z hlavních cílů nařízení je zabránit únosům dětí mezi členskými státy zavedením postupů, které zajistí bezodkladný návrat dítěte do členského státu jeho obvyklého bydliště. Za tímto účelem nařízení Brusel IIa obsahuje ve svém článku 11 postup podle Haagské úmluvy z roku 1980 a doplňuje ho vyjasněním některých jeho aspektů, zejména výslechu dítěte, lhůty pro vydání rozhodnutí od podání žádosti o navrácení a důvodů nenavrácení dítěte. Zavádí rovněž ustanovení upravující protichůdná rozhodnutí o navrácení či nenavrácení vydaná v různých členských státech.
 Na mezinárodní úrovni Evropská unie podporuje přistoupení třetích států k úmluvě z roku 1980, aby se její členské státy mohly opírat o společný právní rámec pro řešení případů mezinárodních únosů dětí.
 V období od června 2015 do prosince 2017 již bylo přijato 14 rozhodnutí Rady za účelem přijetí přistoupení 20 třetích zemí k Haagské úmluvě z roku 1980 o mezinárodních únosech dětí (Maroka, Singapuru, Ruské federace, Albánie, Andorry, Seychel, Arménie, Korejské republiky, Kazachstánu, Peru, Gruzie, Jižní Afriky, Chile, Islandu, Baham, Panamy, Uruguaye, Kolumbie, Salvadoru a San Marina)
 1
 .
 •Soulad s ostatními politikami Unie
 Tento návrh zjevně souvisí s obecným cílem zakotveným v článku 3 Smlouvy o Evropské unii, jímž je ochrana práv dítěte. Systém Haagské úmluvy z roku 1980 má chránit děti před škodlivými účinky únosu dítěte jeho rodičem a zajistit, aby dítě mohlo udržovat styk s oběma rodiči, například zajištěním účinného výkonu práva na osobní styk.
 Za zmínku stojí rovněž spojení s podporou využívání mediace při řešení přeshraničních rodinných sporů. Směrnice o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech
 2
 se použije také na rodinné právo v rámci společného evropského soudního prostoru. Haagská úmluva z roku 1980 rovněž podporuje smírné řešení rodinných sporů. Jeden z pokynů pro správnou praxi na základě Haagské úmluvy z roku 1980 vydaný Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém je věnován využívání mediace pro řešení mezinárodních rodinných sporů týkajících se dětí v případech spadajících do oblasti působnosti úmluvy. Z podnětu Evropské komise byly tyto pokyny vypracované v angličtině a francouzštině přeloženy do všech jazyků EU, jakož i do arabštiny, s cílem podpořit dialog se státy, které úmluvu dosud neratifikovaly, a pomoci nalézt konkrétní způsoby, jak řešit problémy související s mezinárodními únosy dětí s uvedenými zeměmi
 3
 .
 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA
 •Právní základ
 Vzhledem k tomu, že se rozhodnutí týká mezinárodní dohody, je platným právním základem článek 218 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 81 odst. 3. Rada rozhoduje jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem.
 Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením (ES) č. 2201/2003, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
 V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.
 •Proporcionalita
 Tento návrh je vypracován po vzoru již přijatých rozhodnutí Rady týkajících se téže věci a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je jednotný postup EU ve věci mezinárodních únosů dětí, tím, že zajistí, aby Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království přijaly přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě z roku 1980 ve stanovené lhůtě.
 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 •Konzultace se zúčastněnými stranami
 Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království, se kterými Komise konzultovala jejich připravenost přijmout přistoupení Dominikánské republiky k úmluvě z roku 1980, vydaly příznivé stanovisko.
 Jednání na zasedání odborníků dne 18. dubna 2018 ukázala, že v této fázi neexistují žádné námitky ze strany členských států vůči tomu, aby Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království přijaly přistoupení Dominikánské republiky k úmluvě z roku 1980.
 •Sběr a využití výsledků odborných konzultací
 Vzhledem k tomu, že úmluva je již v platnosti mezi Dominikánskou republikou a 20 členskými státy, mají Komise a odborníci z členských států za to, že v takových případech není třeba provést konkrétní posouzení situace v dotyčných třetích zemích.
 •Posouzení dopadů
 Jako v případě 14 rozhodnutí Rady, která již byla přijata v letech 2015 a 2017 a která se týkají přijetí přistoupení několika třetích států k Haagské úmluvě z roku 1980, nebylo vzhledem k povaze tohoto legislativního aktu provedeno konkrétní posouzení dopadů. Konkrétní posouzení situace Dominikánské republiky bylo v každém případě považováno za nadbytečné, a to s ohledem na skutečnost, že úmluva je již v platnosti s 20 členskými státy EU, a vzhledem k připravenosti Chorvatska, Kypru, Lucemburska, Portugalska, Rakouska, Rumunska a Spojeného království přistoupení Dominikánské republiky přijmout.
 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Navrhované rozhodnutí nemá žádné rozpočtové důsledky.
 5.OSTATNÍ PRVKY
 •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv
 Jelikož se návrh týká pouze oprávnění Chorvatska, Kypru, Lucemburska, Portugalska, Rakouska, Rumunska a Spojeného království přijmout přistoupení Dominikánské republiky k úmluvě z roku 1980, je monitorování jeho provádění omezeno na to, jak Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království dodržují znění prohlášení a lhůtu pro jeho uložení a uvědomění Komise o jeho uložení, jak je stanoveno v rozhodnutí Rady.
 2018/0276 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 3 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. b) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu
 4
 ,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Evropská unie si za jeden ze svých cílů stanovila podporu ochrany práv dítěte, jak je uvedeno v článku 3 Smlouvy o Evropské unii. Opatření na ochranu dětí proti protiprávnímu přemístění nebo zadržení jsou nedílnou součástí této politiky.
 (2)Rada přijala nařízení (ES) č. 2201/2003
 5
 (dále jen „nařízení Brusel IIa“), jehož cílem je chránit děti před škodlivými účinky jejich protiprávního přemístění či zadržení a zavést postupy, aby byl zajištěn jejich bezodkladný návrat do státu jejich obvyklého bydliště, jakož i zajistit ochranu práv na osobní styk s dítětem a práva péče o dítě.
 (3)Nařízení Brusel IIa doplňuje a posiluje Haagskou úmluvu ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále též „Haagská úmluva z roku 1980“), která na mezinárodní úrovni stanoví systém závazků a spolupráce mezi smluvními státy a mezi ústředními orgány s cílem zajistit bezodkladný návrat protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí.
 (4)Všechny členské státy Unie jsou smluvními stranami Haagské úmluvy z roku 1980.
 (5)Unie vyzývá třetí státy, aby přistoupily k Haagské úmluvě z roku 1980, a podporuje její řádné provádění svou účastí, spolu s členskými státy, mimo jiné ve zvláštních komisích pravidelně organizovaných Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém.
 (6)Společný právní rámec uplatňovaný mezi členskými státy Unie a třetími státy by mohl být nejlepším řešením citlivých případů mezinárodních únosů dětí.
 (7)Haagská úmluva z roku 1980 uvádí, že se uplatňuje ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními státy, které prohlásily, že s přistoupením souhlasí.
 (8)Haagská úmluva z roku 1980 neumožňuje organizacím pro regionální hospodářskou integraci, jako je Unie, stát se její smluvní stranou. Unie proto nemůže k úmluvě přistoupit ani nemůže uložit prohlášení o přijetí přistupujícího státu.
 (9)V souladu s posudkem 1/13 Soudního dvora Evropské unie spadají prohlášení o přijetí v rámci Haagské úmluvy z roku 1980 do výlučné vnější pravomoci Unie.
 (10)Dominikánská republika uložila dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 11. srpna 2004. Úmluva vstoupila pro Dominikánskou republiku v platnost dne 1. listopadu 2004.
 (11)Všechny členské státy, s výjimkou Dánska, Chorvatska, Kypru, Lucemburska, Portugalska, Rakouska, Rumunska a Spojeného království, již přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě z roku 1980 přijaly. Posouzení situace v Dominikánské republice vedlo k závěru, že Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království jsou s to přijmout v zájmu Unie přistoupení Dominikánské republiky v souladu s podmínkami Haagské úmluvy z roku 1980.
 (12)Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království by proto měly být oprávněny v zájmu Unie uložit svá prohlášení o přijetí přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě z roku 1980 za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí. Ostatní členské státy Unie, které přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě z roku 1980 již přijaly, by neměly ukládat nová prohlášení o přijetí, neboť stávající prohlášení zůstávají podle mezinárodního práva veřejného platná.
 (13)Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením Brusel IIa, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
 (14)V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1.
 Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království se tímto opravňují přijmout v zájmu Unie přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále jen „Haagská úmluva z roku 1980“).
 2.
 Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království uloží do dne ... [dvanáct měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí] prohlášení o tom, že v zájmu Unie přijímají přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě z roku 1980, a to v tomto znění:
 „[Plný název ČLENSKÉHO STÁTU] prohlašuje, že v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2018/... přijímá přistoupení Dominikánské republiky k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.“
 3.
 Chorvatsko, Kypr, Lucembursko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko a Spojené království uvědomí Radu a Komisi o uložení svých prohlášení o přijetí přistoupení Dominikánské republiky a sdělí Komisi znění těchto prohlášení do dvou měsíců od jejich uložení.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí je určeno Chorvatsku, Kypru, Lucembursku, Portugalsku, Rakousku, Rumunsku a Spojenému království.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Již bylo přijato 14 rozhodnutí Rady, kterými se členské státy opravňují, aby přijaly přistoupení k úmluvě z roku 1980, pokud jde o Andorru (rozhodnutí Rady (EU) 2015/1023 přijaté dne 15. června 2015), Seychely (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2354 přijaté dne 10. prosince 2015), Rusko (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2355 přijaté dne 10. prosince 2015), Albánii (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2356 přijaté dne 10. prosince 2015), Singapur (rozhodnutí Rady (EU) 2015/1024 přijaté dne 15. června 2015), Maroko (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2357 přijaté dne 10. prosince 2015), Arménii (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2358 přijaté dne 10. prosince 2015), Korejskou republiku (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2313 přijaté dne 8. prosince 2016), Kazachstán (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2311 přijaté dne 8. prosince 2016), Peru (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2312 přijaté dne 8. prosince 2016), Gruzii a Jižní Afriku (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2462 ze dne 18. prosince 2017), Chile, Island a Bahamy (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2424 ze dne 18. prosince 2017), Panamu, Uruguay, Kolumbii a Salvador (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2464 ze dne 18. prosince 2017), San Marino (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2463 ze dne 18. prosince 2017).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 136, 24.5.2008, s. 3).
 (3)
 https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3
 (4)
 Úř. věst. C , , p. .
 (5)
 Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1).


type: wikipedia

text:
F'sens wiesa', reliġjon hi mod ta' kif tgħix jew twemmin imsejjes fuq ir-relazzjoni ta' bniedem ma' l-univers, jew ma' alla wieħed jew aktar. B'hekk sistemi differenti bħall-Kristjaneżmu, l-Iżlam, il-Ġudaiżmu, il-Buddiżmu, il-Ħinduiżmu, il-Ajjavali u x-Xintù huwa lkoll meqjusa reliġjonijiet.
 Ir-reliġjonijiet jistgħu jiġu kklassifikati ħafif ħafif abbażi tan-numru u l-kwantità ta' l-allat tagħhom. It-twemmin f'Alla wieħed hu l-monoteiżmu, waqt li dak f'aktar minn wieħed hu l-politeiżmu. Il-panteiżmu hu l-istqarrija li Alla jinsab f'kollox u f'kulħadd mentri l-animiżmu jressaq 'il quddiem il-ħsieb li f'kull ħaġa jinsab prinċipju vitali, jew sempliċement, ruħ.


type: contracts

text:
2021 6 21
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 221/15
 Pagal tarptautinę viešąją teisę juridinę galią turi tik JT EEK tekstų originalai. Šios taisyklės statusas ir įsigaliojimo data turėtų būti tikrinami pagal paskutinę statusą nurodančio JT EEK dokumento TRANS/WP.29/343 versiją, kurią galima rasti http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 JT taisyklė Nr. 160 „Vienodos motorinių transporto priemonių patvirtinimo, atsižvelgiant į įvykių duomenų savirašį, nuostatos“
 Įsigaliojimo data – 2021 m. rugsėjo 30 d.
 Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai. Autentiškas ir teisiškai privalomas tekstas: ECE/TRANS/WP.29/2020/123/Rev.1.
 TURINYS
 TAISYKLĖ
 0.
 Įvadas
 1.
 Taikymo sritis
 2.
 Terminų apibrėžtys
 3.
 Patvirtinimo paraiška
 4.
 Patvirtinimas
 5.
 Reikalavimai
 6.
 Transporto priemonės tipo pakeitimas ir patvirtinto tipo išplėtimas
 7.
 Gamybos atitiktis
 8.
 Sankcijos už gamybos neatitiktį
 9.
 Visiškas gamybos nutraukimas
 10.
 Už patvirtinimo bandymus atsakingų techninių tarnybų ir tipo patvirtinimo institucijų pavadinimai bei adresai
 PRIEDAI
 1.
 Pranešimas
 2.
 Transporto priemonės tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jos įvykių duomenų savirašį (ĮDS), informacinis dokumentas
 3.
 Patvirtinimo ženklų išdėstymas
 4.
 Duomenų elementai ir formatas
 0. ĮVADAS
 0.1.
 Šia taisykle siekiama nustatyti vienodas M1 ir N1 motorinių transporto priemonių patvirtinimo, atsižvelgiant į jų įvykių duomenų savirašius (ĮDS), nuostatas.
 0.2.
 Šios nuostatos yra susijusios su minimaliais renkamais motorinių transporto priemonių susidūrimo duomenimis, jų saugojimu ir išliekamumu susidūrimo atveju. Jomis nenustatoma duomenų gavimo priemonių ir metodų specifikacijų, nes šioms priemonėms ir metodams taikomi nacionalinio ir (arba) regioninio lygmens reikalavimai.
 0.3.
 Šiomis nuostatomis siekiama užtikrinti, kad ĮDS įrašytų duomenis, kuriais būtų galima lengvai pasinaudoti ir kurie galėtų būti naudingi siekiant veiksmingai tirti susidūrimus ir analizuoti saugos įrangos (pvz., pažangių apsaugos sistemų) veiksmingumą. Šie duomenys padės geriau suprasti aplinkybes, kuriomis susiduriama ir patiriama sužalojimų, ir palengvins saugesnės konstrukcijos transporto priemonių kūrimą.
 1. TAIKYMO SRITIS
 1.1.
 Šia taisykle reglamentuojamas M1 ir N1 (1) kategorijų transporto priemonių patvirtinimas, atsižvelgiant į jų įvykių duomenų savirašį (ĮDS).
 1.2.
 Šia taisykle nedaroma poveikio nacionalinės arba regioninės teisės aktų, susijusių su privatumu, duomenų apsauga ir asmens duomenų tvarkymu, reikalavimams.
 1.3.
 Ši taisyklė netaikoma šiems duomenų elementams: transporto priemonės identifikavimo numeriui (VIN), su juo susijusiems transporto priemonės duomenims, vietos ir (arba) padėties duomenims, vairuotojui teikiamai informacijai ir įvykio datai bei laikui.
 1.4.
 Jeigu sistemos arba jutiklio, kuris (-i) būtų skirtas (-a) pagal 3 skirsnį įrašytinam ir išsaugotinam duomenų elementui parengti 4 priede „Duomenų elementai“ nurodytu formatu (intervalas, skyra ir registravimo dažnis), nėra arba įrašymo metu jis (ji) neveikia, šiame dokumente nereikalaujama įrašyti tokių duomenų, įrengti tokių sistemų arba jutiklių ar užtikrinti jų veikimo. Tačiau, jei transporto priemonėje yra įrengtas pirminės įrangos gamintojo jutiklis arba sistema, skirtas (-a) duomenų elementui parengti 4 priede „Duomenų elementai“ nustatytu formatu, jutikliui arba sistemai veikiant, privaloma nustatytu formatu pateikti tą duomenų elementą. Jei tos sistemos arba jutiklio neveikimo įrašymo metu priežastis yra jos arba jo triktis, ĮDS turi įrašyti tą trikties būseną, kaip nustatyta dėl duomenų elementų 4 priede „Duomenų elementai“.
 2. TERMINŲ APIBRĖŽTYS
 Veiksmingumo elementų apibrėžtys:
 2.1.
 ABS veikimas – būsena, kai stabdžių antiblokavimo sistema (ABS) aktyviai kontroliuoja transporto priemonės stabdžių veikimą;
 2.2.
 oro pagalvės įspėjamosios lemputės būsena parodo, ar oro pagalvės triktį įspėjanti lemputė yra įjungta, ar išjungta;
 2.3.
 rinkimas – tarpinis ĮDS duomenų kaupimas laikinoje, neišliekamojoje atmintinėje, kurioje tie duomenys nuolat atnaujinami reguliariais laiko intervalais;
 2.4.
 šoninis greičio pokytis – ĮDS įrašytas bendrasis transporto priemonės greičio pokytis šoninėje ašyje;
 2.5.
 išilginis greičio pokytis – ĮDS įrašytas bendrasis transporto priemonės greičio pokytis išilginėje ašyje;
 2.6.
 priekinės oro pagalvės aktyvinimo laikas – (tiek vairuotojo, tiek priekyje sėdinčio keleivio atveju) laikas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki aktyvinimo komandos arba, jei tai daugiapakopės oro pagalvių sistemos, pirmosios pakopos aktyvinimo komandos;
 2.7.
 įvykio laiko pabaiga – momentas, kai bendrasis greičio pokytis per 20 ms laiko tarpą tampa 0,8 km/h arba mažesnis, arba momentas, kai atkuriama pradinė oro pagalvės valdymo įtaiso susidūrimo aptikimo algoritmo būsena;
 2.8.
 variklio sūkių skaičius:
 a)
 vidaus degimo varikliais varomų transporto priemonių atveju – transporto priemonės variklio pagrindinio alkūninio veleno sūkių per minutę skaičius;
 b)
 ne vien vidaus degimo varikliais varomų transporto priemonių atveju – variklio veleno sūkių per minutę skaičius veleno įvesties į transporto priemonės pavarų dėžę vietoje;
 c)
 ne vidaus degimo varikliais varomų transporto priemonių atveju – įrenginio (-ių), kuris (-ie) yra varomosios galios šaltinis (-iai), išėjimo veleno sūkių per minutę skaičius;
 2.9.
 variklio droselinės sklendės santykinė padėtis visiško nuspaudimo atžvilgiu – akceleratoriaus valdiklio droselinės sklendės padėties jutiklio matuojamas vairuotojo pareikalautas greitėjimas, palyginti su visiško nuspaudimo padėtimi;
 2.10.
 įvykis – susidūrimas arba kitoks fizinio pobūdžio atsitikimas, dėl kurio pasiekiamas arba viršijamas tam tikras aktyvinimo slenkstis arba turi būti aktyvinama kokia nors negrįžtamoji aktyvinamoji apsaugos priemonė (taikoma ta sąlyga, kuri įvykdoma pirmoji);
 2.11.
 įvykių duomenų savirašis (ĮDS) – transporto priemonės įtaisas arba funkcija, įrašantis (-i) transporto priemonės dinaminius laiko eilučių pobūdžio duomenis laikotarpiu prieš pat įvykį (pvz., transporto priemonės greitį tam tikru metu) arba susidūrimo metu (pvz., greičio pokytį per tam tikrą laiką), kad tuos duomenis būtų galima gauti po susidūrimo. Pagal šią apibrėžtį įvykių duomenys neapima garsinių ir vaizdinių duomenų;
 2.12.
 priekinė oro pagalvė – pripučiama apsaugos sistema, kuriai aktyvinti nereikalingi jokie transporto priemone važiuojančių asmenų veiksmai ir kuri yra naudojama siekiant užtikrinti atitiktį taikomiems nacionaliniams apsaugos nuo priešpriešinio susidūrimo reikalavimams;
 2.13.
 jei įrašyta – jei duomenys įrašyti į išliekamąją atmintinę, kad paskui juos būtų galima atsisiųsti;
 2.14.
 degimo ciklas (susidūrimas) – energijos vartojimo režimo ciklų skaičius tuo metu, kai po pirmojo ĮDS panaudojimo įvyksta susidūrimas;
 2.15.
 degimo ciklas (atsisiuntimas) – energijos vartojimo režimo ciklų skaičius tuo metu, kai po pirmojo ĮDS panaudojimo atsisiunčiami duomenys;
 2.16.
 šoninis pagreitis – tam tikro transporto priemonės taško vektorinio pagreičio y kryptimi komponentas. Kai, žiūrint iš vairuotojo, sėdinčio transporto priemonėje taip, kad jo žvilgsnis būtų nukreiptas į priekį važiuojančios transporto priemonės judėjimo kryptimi, perspektyvos, judama iš kairės į dešinę, šoninis pagreitis yra teigiamas;
 2.17.
 išilginis pagreitis – tam tikro transporto priemonės taško vektorinio pagreičio x kryptimi komponentas. Išilginis pagreitis į priekį važiuojančios transporto priemonės judėjimo kryptimi yra teigiamas;
 2.18.
 didžiausiasis šoninis greičio pokytis – didžiausioji ĮDS įrašyta bendrojo transporto priemonės greičio pokyčio šoninėje ašyje vertė;
 2.19.
 didžiausiasis išilginis greičio pokytis – didžiausioji ĮDS įrašyta bendrojo transporto priemonės greičio pokyčio išilginėje ašyje vertė;
 2.20.
 didžiausiasis suminis greičio pokytis – su laiku susieta didžiausioji ĮDS pateikta bendrojo transporto priemonės greičio pokyčio išilginėje ir šoninėje ašyse, pritaikius vektorių, vertė;
 2.21.
 daugybinis susidūrimas – ne mažiau kaip du įvykiai, kai tarp pirmojo ir paskutiniojo pradžios yra ne didesnis kaip penkių sekundžių tarpas;
 2.22.
 išliekamoji atmintinė – atmintinė, skirta ĮDS įrašytiems duomenims laikyti ilgą laiką. Į išliekamąją atmintinę įrašyti duomenys išsaugomi nutrūkus elektros energijos tiekimui ir gali būti gaunami naudojant ĮDS duomenų gavimo priemones ir metodus;
 2.23.
 statmenasis pagreitis – tam tikro transporto priemonės taško vektorinio pagreičio z kryptimi komponentas. Statmenasis pagreitis yra teigiamas, kai judama žemyn;
 2.24.
 transporto priemone važiuojančių asmenų dydžio klasifikavimas: laikoma, kad priekyje sėdintys keleiviai yra suaugusieji, ne vaikai, o vairuotojas nėra žemo ūgio, kaip nurodyta nustatant duomenų formatą;
 2.25.
 veikiantis (-i) reiškia, kad įvykio metu sistema arba jutiklis veikia arba gali būti įjungtas (-a) arba išjungtas (-a) vairuotojo;
 2.26.
 keleivių oro pagalvių veikimo priverstinio išjungimo būsena – keleivių oro pagalvių veikimo būsena (ar priverstinai išjungta, ar neišjungta);
 2.27.
 saugos diržo įtempiklis – transporto priemonės susidūrimo jutiklių sistemos aktyvinamas įtaisas, pašalinantis transporto priemonės saugos diržų sistemos laisvumą;
 2.28.
 įrašymas – ĮDS surinktų duomenų išsaugojimo išliekamojoje atmintinėje, kad juos vėliau būtų galima gauti, procesas;
 2.29.
 saugos diržo būsena – saugos sistemos teikiama informacija apie tai, ar transporto priemonės saugos diržas yra užsegtas, ar neužsegtas;
 2.30.
 sėdynės vėžės padėčių jungiklio būsena (priekinė padėtis) – jungiklio, įrengto tam, kad būtų galima nustatyti, ar sėdynė nustumta į priekinę padėtį, būsena;
 2.31.
 darbinis stabdys (įjungtas/išjungtas) – į stabdžių pedalų sistemą įmontuoto arba su ta sistema sujungto įtaiso, skirto nustatyti, ar nuspaustas pedalas, būsena. Šiame įtaise gali būti stabdžių pedalo jungiklis arba kitoks vairuotojo valdomas darbinio stabdžio valdiklis;
 2.32.
 šoninė oro pagalvė – prie sėdynės arba transporto priemonės vidinės šoninės konstrukcijos pritvirtinta pripučiama transporto priemonėje esančių asmenų apsaugos įranga, aktyvinama susidūrimo metu patyrus smūgį į šoną, kad transporto priemonėje esantis asmuo patirtų mažiau sužalojimų ir (arba) neiškristų iš transporto priemonės.
 Pastaba. Šoninės oro pagalvės gali būti aktyvinamos ir kitokio susidūrimo atvejais, kuriuos nustato transporto priemonės gamintojas;
 2.33.
 šoninė užuolaidinė arba vamzdinė oro pagalvė – prie transporto priemonės vidinės šoninės konstrukcijos pritvirtinta pripučiama transporto priemonėje esančių asmenų apsaugos įranga, aktyvinama susidūrimo metu patyrus smūgį į šoną arba išsiskleidžianti, kad transporto priemonėje esantis asmuo patirtų mažiau sužalojimų ir (arba) neiškristų iš transporto priemonės.
 Pastaba. Šoninės užuolaidinės arba vamzdinės oro pagalvės gali būti aktyvinamos ir kitokio susidūrimo atvejais, kuriuos nustato gamintojas;
 2.34.
 greitis, rodomas transporto priemonėje – gamintojo nustatytos posistemės, skirtos transporto priemonės važiavimo žemės paviršiumi greičiui rodyti naudojant transporto priemonę, rodomas transporto priemonės greitis;
 2.35.
 stabilumo kontrolė – bet koks įtaisas, atitinkantis nacionalines nuostatas dėl elektroninių stabilumo kontrolės sistemų;
 2.36.
 vairo pasukimas – vairaračio kampo pakeitimas matuojant iš tiesioginės priešakinės perspektyvos (t. y. lyginant su padėtimi, atitinkančia nulinį vidutinį dviejų vairuojamųjų ratų posūkio kampą);
 2.37.
 laikas nuo 1 įvykio iki 2 įvykio – laikas nuo daugybinio susidūrimo pirmojo įvykio pradinio laiko momento iki antrojo įvykio pradinio laiko momento;
 2.38.
 greičio didžiausiojo šoninio pokyčio laikas – laikas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki momento, kai nustatoma didžiausioji ĮDS įrašyta bendrojo greičio pokyčio šoninėje ašyje vertė;
 2.39.
 greičio didžiausiojo išilginio pokyčio laikas – laikas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki momento, kai nustatoma didžiausioji ĮDS įrašyta bendrojo greičio pokyčio išilginėje ašyje vertė;
 2.40.
 greičio didžiausiojo suminio pokyčio laikas – laikas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki momento, kai pasiekiama didžiausioji ĮDS pateikta bendrojo greičio pokyčio vertė;
 2.41.
 laiko tarpas iki saugos diržo įtempiklio aktyvinimo – laiko tarpas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki aktyvinimo komandos davimo saugos diržo įtempikliui (tiek vairuotojo, tiek priekyje sėdinčio keleivio);
 2.42.
 laiko tarpas iki šoninės/užuolaidinės oro pagalvės aktyvinimo – laiko tarpas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki aktyvinimo komandos davimo šoninei oro pagalvei arba šoninei užuolaidinei arba vamzdinei oro pagalvei (tiek vairuotojo, tiek priekyje sėdinčio keleivio);
 2.43.
 laiko tarpas iki pirmosios pakopos aktyvinimo – laiko tarpas nuo pradinio laiko momento iki momento, kai pirmajai priekinės oro pagalvės pakopai duodama komanda išsiskleisti;
 2.44.
 laiko tarpas iki n-osios pakopos aktyvinimo – laiko tarpas nuo susidūrimo pradinio laiko momento iki aktyvinimo komandos davimo priekinės oro pagalvės n-ajai pakopai (tiek vairuotojo, tiek priekyje sėdinčio keleivio);
 2.45.
 pradinis laiko momentas – įvykio ĮDS duomenų laiko žymų laiko atskaitos pradžia;
 2.46.
 aktyvinimo slenkstis – ĮDS įvykio įrašymo sąlygų įvykdymo pagal atitinkamą parametrą kriterijus;
 2.47.
 transporto priemonės išilginio posvyrio kampas – kampas tarp transporto priemonės y ašies ir žemės paviršiaus plokštumos, nustatomas naudojant jutiklių sistemą;
 2.48.
 transporto priemonės tipas atsižvelgiant į jos įvykių duomenų savirašį – transporto priemonės, kurios iš esmės nesiskiria tokiais pagrindiniais požymiais:
 a)
 gamintojo prekybiniu pavadinimu arba prekės ženklu;
 b)
 transporto priemonės savybėmis, nuo kurių akivaizdžiai priklauso ĮDS veikimo charakteristikos; papildymas nauju (-ais) aktyvinimo veiksniu (-iais) ar naujais duomenų elementais arba jų formato pakeitimas nelaikomas pakeitimais, nuo kurių akivaizdžiai priklauso ĮDS veikimo charakteristikos;
 c)
 pagrindinėmis ĮDS charakteristikomis ir konstrukcija;
 2.49.
 neišliekamoji atmintinė – atmintinė, skirta tarpiniam surinktų ĮDS duomenų kaupimui. Šioje atmintinėje duomenys negali būti saugomi ilgą laiką. Į neišliekamąją atmintinę surinkti duomenys nuolat keičiami kitais, jie nėra išsaugomi nutrūkus elektros energijos tiekimui ir jų negalima gauti ĮDS duomenų gavimo priemonėmis;
 2.50.
 pažeidžiamų eismo dalyvių antrinės apsaugos sistema – aktyvinamoji transporto priemonės sistema, įrengta už transporto priemone važiuojantiems asmenims numatyto skyriaus ribų ir skirta pažeidžiamų eismo dalyvių patiriamiems sužalojimams sumažinti susidūrimo atveju;
 2.51.
 X kryptis – kryptis išilgai transporto priemonės X ašies, lygiagrečios transporto priemonės išilginei vidurio linijai. X kryptis į priekį važiuojančios transporto priemonės judėjimo kryptimi yra teigiama;
 2.52.
 Y kryptis – kryptis išilgai transporto priemonės Y ašies, statmenos transporto priemonės X ašiai ir esančios toje pat horizontalioje plokštumoje, kaip ir X ašis. Kai, žiūrint iš vairuotojo, sėdinčio transporto priemonėje taip, kad jo žvilgsnis būtų nukreiptas į priekį važiuojančios transporto priemonės judėjimo kryptimi, perspektyvos, judama iš kairės į dešinę, Y kryptis yra teigiama;
 2.53.
 Z kryptis – kryptis išilgai transporto priemonės Z ašies, statmenos X ir Y ašims. Z kryptis yra teigiama, kai judama žemyn;
 2.54.
 transporto priemonės išilginio svirimo greitis – transporto priemonės kampo su jos X ašimi, nustatomo naudojant jutiklių sistemą, kitimas per tam tikrą laiką;
 2.55.
 transporto priemonės kampinis sukimosi greitis – transporto priemonės kampo su jos Z ašimi, nustatomo naudojant jutiklių sistemą, kitimas per tam tikrą laiką.
 3. PATVIRTINIMO PARAIŠKA
 3.1.
 Transporto priemonės tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jos ĮDS, paraišką transporto priemonės gamintojas arba jo įgaliotas atstovas pagal 1958 m. susitarimo 3 aprašo nuostatas pateikia susitariančiosios šalies tipo patvirtinimo institucijai.
 3.2.
 Kartu pateikiami toliau nurodyti dokumentai (informacinio dokumento pavyzdys pateiktas 2 priede):
 3.2.1.
 transporto priemonės tipo aprašas, kuriame aprašomi 5 skirsnyje nurodyti dalykai, visų pirma – susiję su ĮDS vieta transporto priemonėje, aktyvinimo parametrais, atmintinės talpa, atsparumu greitam lėtėjimui ir mechaniniam įtempiui patyrus stiprų smūgį;
 3.2.2.
 duomenų elementai ir formatas, kuriuo duomenys saugomi ĮDS;
 3.2.3.
 instrukcijos, kaip gauti duomenis iš ĮDS.
 3.3.
 Tipo patvirtinimo institucijai arba jos paskirtai techninei tarnybai, atsakingai už patvirtinimo bandymus, pateikiama patvirtintiną transporto priemonės tipą atitinkanti transporto priemonė.
 4. PATVIRTINIMAS
 4.1.
 Jei pagal šią taisyklę patvirtinti pateiktas transporto priemonės tipas atitinka 5 dalies reikalavimus, suteikiamas to transporto priemonės tipo patvirtinimas.
 4.2.
 Kiekvienam patvirtintam tipui suteikiamas patvirtinimo numeris. Pirmaisiais dviem jo skaitmenimis (šiuo metu pradinę taisyklę nurodo 00) nurodoma pakeitimų, į kuriuos įtraukti patvirtinant tipą padaryti naujausi ir svarbiausi taisyklės techniniai pakeitimai, serija. Ta pati susitariančioji šalis negali to paties numerio suteikti kitam transporto priemonės tipui.
 4.3.
 Pranešimas apie transporto priemonės tipo patvirtinimą, patvirtinto tipo išplėtimą, tipo nepatvirtinimą, patvirtinimo panaikinimą arba visišką gamybos nutraukimą pagal šią taisyklę perduodamas šią taisyklę taikančioms Susitarimo šalims naudojant šios taisyklės 1 priede pateikto pavyzdžio formą ir pridedant pareiškėjo pateiktus atitinkamo mastelio dokumentus, kurie turi būti ne didesnio kaip A4 formato (210 × 297 mm) arba elektroninio formato.
 4.4.
 Prie kiekvienos transporto priemonės, atitinkančios pagal šią taisyklę patvirtintą transporto priemonių tipą, aiškiai matomoje ir lengvai prieinamoje vietoje, nurodytoje patvirtinimo formoje, pritvirtinamas tarptautinis patvirtinimo ženklas, kuris atitinka 3 priede aprašytą pavyzdį ir kurį sudaro:
 4.4.1.
 apskritimas, kuriame įrašyta raidė E ir
 a)
 tipą patvirtinusios šalies skiriamasis numeris (2), ir
 b)
 į dešinę nuo šiame punkte nurodyto apskritimo – šios taisyklės numeris, toliau raidė R, brūkšnelis ir patvirtinimo numeris,
 arba
 4.4.2.
 ovalo formos apskritimas, kuriame įrašytos raidės UI ir unikalus identifikatorius.
 4.5.
 Patvirtinimo ženklas turi būti aiškiai įskaitomas ir nenutrinamas.
 4.6.
 Prieš suteikdama tipo patvirtinimą tipo patvirtinimo institucija patikrina, ar naudojamos tinkamos priemonės veiksmingiems gaminių atitikties patikrinimams užtikrinti.
 5. REIKALAVIMAI
 Transporto priemonėms, kuriose yra įrengtas ĮDS, keliami reikalavimai apima duomenų elementus, duomenų formatą, duomenų rinkimą, susidūrimo bandymo atlikimą ir išliekamumą.
 5.1.
 Duomenų elementai
 5.1.1.
 Kiekviena transporto priemonė, kurioje yra įrengtas ĮDS, 4 priedo 1 lentelėje nustatytame intervale arba joje nustatytu laiku toje pat lentelėje nustatytu registravimo dažniu turi įrašyti duomenų elementus, kuriuos, kaip nurodyta, yra privaloma įrašyti ir kurie yra būtini pagal nustatytas būtinąsias sąlygas.
 5.2.
 Duomenų formatas
 5.2.1.
 Kiekvienas įrašomas duomenų elementas pateikiamas laikantis 4 priedo 1 lentelėje nustatyto intervalo, tikslumo ir skyros.
 5.2.2.
 Pagreičio laikinio pokyčio duomenys ir jų formatas: išilginio, šoninio ir statmenojo pagreičio laikinio pokyčio duomenys, jei taikytina, filtruojami įrašymo etape arba duomenų atsisiuntimo etape, į juos įtraukiant:
 5.2.2.1.
 laiko tarpsnį (LT) – pagreičio duomenų registravimo dažnumui atvirkštinį dydį, matuojamą milisekundėmis;
 5.2.2.2.
 pirmojo taško skaičių (PiTN) – sveikąjį skaičių, kurį padauginus iš LT gaunamas laikas pirmojo pagreičio duomenų taško pradinio laiko momento atžvilgiu;
 5.2.2.3.
 paskutiniojo taško skaičių (PaTS) – sveikąjį skaičių, kurį padauginus iš LT gaunamas laikas paskutiniojo pagreičio duomenų taško pradinio laiko momento atžvilgiu, ir
 5.2.2.4.
 PaTS – PiTS + 1 pagreičio vertes, nuosekliai pradedant nuo greitėjimo laiko momento PiTN x LT ir tęsiant registravimą laiko tarpsniais LT, kol pasiekiamas laikas PaTS x LT.
 5.3.
 Duomenų fiksavimas
 ĮDS turi įrašyti surinktus duomenis transporto priemonėje ir tie duomenys joje turi būti laikomi tiek, kiek nustatyta 5.3.4 punkte, bet ne trumpiau nei tol, kol jie gaunami pagal nacionalinės arba regioninės teisės aktus arba pakeičiami pagal 5.3.4 punktą.
 ĮDS išliekamosios atmintinės buferyje turi tilpti bent dviejų atskirų įvykių duomenys.
 ĮDS kiekvieno įvykio duomenų elementus pagal 5.1 punktą turi rinkti ir įrašyti pagal toliau nurodytas sąlygas ir toliau nurodytomis aplinkybėmis.
 5.3.1.
 Duomenų įrašymo inicijavimo sąlygos
 ĮDS turi įrašyti įvykį, jei pasiekiama arba viršijama viena iš toliau nurodytų slenkstinių verčių:
 5.3.1.1.
 išilginio transporto priemonės greičio pokytis per 150 ms arba trumpesnį intervalą viršija 8 km/h;
 5.3.1.2.
 šoninio transporto priemonės greičio pokytis per 150 ms arba trumpesnį intervalą viršija 8 km/h;
 5.3.1.3.
 aktyvinama negrįžtamoji transporto priemonėje esančių asmenų apsaugos sistema;
 5.3.1.4.
 aktyvinama pažeidžiamų eismo dalyvių antrinės apsaugos sistema.
 Jei pažeidžiamų eismo dalyvių (PED) antrinės apsaugos sistema transporto priemonėje nėra įrengta, šiame dokumente nereikalaujama įrašyti duomenų ar įrengti tokių sistemų. Tačiau, jei tokia sistema transporto priemonėje įrengta, jai įsijungus, turi būti įrašomi įvykių duomenys.
 5.3.2.
 Duomenų blokavimo inicijavimo sąlygos
 Toliau nurodytomis aplinkybėmis įvykio atmintinė užblokuojama, kad joje esantys duomenys ateityje nebūtų pakeisti paskesnio įvykio duomenimis.
 5.3.2.1.
 Visais atvejais, kai aktyvinama negrįžtamoji transporto priemonėje esančių asmenų apsaugos sistema.
 5.3.2.2.
 Priekinio smūgio atveju, jei transporto priemonėje nėra įrengta negrįžtamoji apsaugos nuo priekinio smūgio sistema, kai transporto priemonės greičio pokytis x ašies kryptimi per 150 ms arba trumpesnį intervalą viršija 25 km/h.
 5.3.2.3.
 Aktyvinama pažeidžiamų eismo dalyvių antrinės apsaugos sistema.
 5.3.3.
 Pradinio laiko momento nustatymo sąlygos
 Pradiniu laiko momentu laikomas momentas, kai įvyksta pirmasis iš šių įvykių:
 5.3.3.1.
 jei sistemoje įrengta sužadinamoji (angl. wake-up) oro pagalvių valdymo sistema, tuo metu, kai aktyvinamas transporto priemonėje esančių asmenų apsaugos įrangos valdymo algoritmas, arba,
 5.3.3.2.
 jei taikomas nuolatinio veikimo algoritmas,
 5.3.3.2.1.
 pirmasis taškas intervale, kai per 20 ms laiko tarpą pasiekiamas didesnis kaip 0,8 km/h išilginis bendrasis greičio pokytis, arba,
 5.3.3.2.2.
 jei transporto priemonėje įrašomas šoninis greičio pokytis, pirmasis taškas intervale, kai per 5 ms laiko tarpą pasiekiamas didesnis kaip 0,8 km/h šoninis bendrasis greičio pokytis, arba
 5.3.3.3.
 kai aktyvinama negrįžtamoji aktyvinamoji apsaugos įranga arba PED antrinės apsaugos sistema.
 5.3.4.
 Pakeitimas
 5.3.4.1.
 Jei ĮDS išliekamosios atmintinės buferyje nebėra tuščios vietos, kurioje nebūtų įrašyta ankstesnio įvykio duomenų, įrašytieji duomenys pagal 5.3.2 punkto nuostatas eilės tvarka arba pagal kitokias gamintojo nustatytas strategijas pakeičiami einamojo įvykio duomenimis ir parengiami susipažinti atitinkamoms susitariančiųjų šalių institucijoms.
 5.3.4.2.
 Be to, jei ĮDS išliekamosios atmintinės buferyje nebėra tuščios vietos, kurioje nebūtų įrašyta ankstesnio įvykio duomenų, visi kiti duomenys, kurie nėra užblokuoti pagal 5.3.2 punktą, visuomet pakeičiami duomenimis, susijusiais su 5.3.2 punkte nurodytais negrįžtamosios apsaugos sistemos arba pažeidžiamų eismo dalyvių antrinės apsaugos sistemos aktyvinimo įvykiais.
 5.3.5.
 Energijos tiekimo triktis
 Sutrikus elektros energijos tiekimui, į išliekamąją atmintinę įrašyti duomenys išsaugomi.
 5.4.
 Susidūrimo bandymo atlikimas ir išliekamumas
 5.4.1.
 Kiekviena transporto priemonė, kuriai taikomi nacionalinių arba regioninių priešpriešinio susidūrimo bandymų taisyklių reikalavimai, turi atitikti 5.4.3 punkte nustatytas specifikacijas.
 5.4.2.
 Kiekviena transporto priemonė, kuriai taikomi nacionalinių arba regioninių šoninio susidūrimo bandymų taisyklių reikalavimai, turi atitikti 5.4.3 punkte nustatytas specifikacijas.
 5.4.3.
 Pagal 5.1 punktą privalomi duomenų elementai turi būti įrašomi 5.2 punkte nustatytu formatu, turi išlikti baigus susidūrimo bandymą, o užbaigus bandymą elemento, kuriuo nurodoma, ar įrašyti visi duomenys, reikšmė turi būti „taip“. Nereikalaujama, kad elementai, kurie atliekant susidūrimo bandymus neveikia taip, kaip įprasta (pvz., elementai, susiję su variklio veikimu, stabdymu ir t. t.), atliekant šiuos susidūrimo bandymus atitiktų tikslumo ar skyros reikalavimus.
 Duomenis turi būti galima gauti ir po smūgio, kurio stiprumas atitinka JT taisyklėse Nr. 94, 95 arba 137 nustatytą lygį.
 5.5.
 Neturi būti galima išjungti įvykių duomenų savirašio.
 6. TRANSPORTO PRIEMONĖS TIPO PAKEITIMAS IR PATVIRTINTO TIPO IŠPLĖTIMAS
 6.1.
 Apie kiekvieną transporto priemonės tipo pakeitimą, kaip nustatyta šios taisyklės 2.x punkte, pranešama transporto priemonės tipą patvirtinusiai tipo patvirtinimo institucijai. Tada patvirtinimo institucija gali:
 6.1.1.
 laikyti, kad pakeitimai neturi neigiamo poveikio patvirtinimo suteikimo sąlygoms, ir suteikti patvirtinto tipo išplėtimą;
 6.1.2.
 laikyti, kad atlikti pakeitimai turi įtakos patvirtinimo suteikimo sąlygoms ir todėl prieš suteikiant patvirtinto tipo išplėtimą būtina atlikti tolesnius bandymus ar papildomus patikrinimus.
 6.2.
 Apie tipo patvirtinimą arba nepatvirtinimą, nurodant pakeitimus, šią taisyklę taikančioms Susitarimo šalims pranešama 4.3 punkte aprašyta tvarka.
 6.3.
 Apie patvirtinto tipo išplėtimą tipo patvirtinimo institucija praneša kitoms susitariančiosioms šalims naudodama šios taisyklės 1 priede pateiktą pranešimo formą. Ji kiekvienam patvirtinto tipo išplėtimui suteikia serijos numerį, vadinamą išplėtimo numeriu.
 7. GAMYBOS ATITIKTIS
 7.1.
 Gamybos atitikties procedūros turi atitikti Susitarimo (E/ECE/TRANS/505/Rev.3) 2 straipsnyje ir 1 priedėlyje apibrėžtas bendrąsias nuostatas ir šiuos reikalavimus:
 7.2.
 pagal šią taisyklę patvirtinta transporto priemonė pagaminama taip, kad atitiktų tipą, patvirtintą pagal 5 dalyje nustatytus reikalavimus;
 7.3.
 tipą patvirtinusi tipo patvirtinimo institucija gali bet kuriuo metu patikrinti kiekvienoje gamybos įmonėje taikomus atitikties kontrolės metodus. Paprastai tokie patikrinimai atliekami kartą per dvejus metus.
 8. SANKCIJOS UŽ GAMYBOS NEATITIKTĮ
 8.1.
 Pagal šią taisyklę suteiktas transporto priemonės tipo patvirtinimas gali būti panaikintas, jeigu nesilaikoma 7 dalyje nustatytų reikalavimų.
 8.2.
 Jeigu susitariančioji šalis panaikina savo anksčiau suteiktą patvirtinimą, ji apie tai kitoms šią taisyklę taikančioms susitariančiosioms šalims nedelsdama praneša naudodama šios taisyklės 1 priede pateikto pavyzdžio pranešimo formą.
 9. VISIŠKAS GAMYBOS NUTRAUKIMAS
 Visiškai nutraukęs pagal šią taisyklę patvirtinto tipo transporto priemonių gamybą, patvirtinimo sertifikato turėtojas apie tai informuoja tipą patvirtinusią instituciją, kuri savo ruožtu apie tai turi pranešti kitoms šią taisyklę taikančioms susitariančiosioms šalims naudodama šios taisyklės 1 priede pateikto pavyzdžio pranešimo formą.
 10. UŽ PATVIRTINIMO BANDYMUS ATSAKINGŲ TECHNINIŲ TARNYBŲ IR TIPO PATVIRTINIMO INSTITUCIJŲ PAVADINIMAI BEI ADRESAI
 Šią taisyklę taikančios Susitarimo šalys Jungtinių Tautų sekretoriatui (3) praneša už patvirtinimo bandymus atsakingų techninių tarnybų ir tipo patvirtinimo institucijų, kurios tvirtina tipą ir kurioms turi būti siunčiami pranešimai apie patvirtintą tipą, patvirtinto tipo išplėtimą, tipo nepatvirtinimą ar patvirtinimo panaikinimą, pavadinimus ir adresus.
 (1) Kaip apibrėžta Suvestinės rezoliucijos dėl transporto priemonių konstrukcijos (R.E.3) 2 skirsnyje (dokumentas ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (2) 1958 m. Susitarimo šalių skiriamieji numeriai nurodyti Suvestinės rezoliucijos dėl transporto priemonių konstrukcijos (R.E.3) 3 priede, dokumentas ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (3) Per UNECE sukurtą internetinę platformą („/343 Application“), skirtą keistis tokia informacija: https://www.unece.org/trans/main/wp29/datasharing.html.
 1 priedas
 Pranešimas
 (didžiausias formatas: A4 (210 x 297 mm))
 (1)
 Pateikė:
 (institucijos pavadinimas)
 ...
 ...
 ...
 Dėl transporto priemonės tipo: (2)
 patvirtinimo
 patvirtinto tipo išplėtimo
 nepatvirtinimo
 patvirtinimo panaikinimo
 visiško gamybos nutraukimo
 atsižvelgiant į įvykių duomenų savirašį (ĮDS) pagal Taisyklę Nr. 160
 Patvirtinimo Nr.:...
 Išplėtimo priežastis (-ys) (jei taikoma):...
 1.
 Transporto priemonės prekybinis pavadinimas arba prekės ženklas...
 2.
 Transporto priemonės tipas:...
 3.
 Gamintojo pavadinimas ir adresas:...
 4.
 Gamintojo atstovo, jei toks yra, pavadinimas ir adresas:...
 5.
 Trumpas transporto priemonės aprašymas:...
 6.
 Už patvirtinimo bandymus atsakinga techninė tarnyba:...
 6.1.
 Tos tarnybos parengtos ataskaitos data:...
 6.2.
 Tos tarnybos parengtos ataskaitos numeris:...
 7.
 Tipas patvirtintas/tipas nepatvirtintas/patvirtintas tipas išplėstas/tipo patvirtinimas panaikintas (2): ...
 8.
 Patvirtinimo ženklo vieta ant transporto priemonės:...
 9.
 Vieta:...
 10.
 Data:...
 11.
 Parašas:...
 12.
 Prie šio pranešimo pridedamas patvirtinimą suteikusiai tipo patvirtinimo institucijai pateiktų dokumentų sąrašas.
 (1) Tipą patvirtinusios/patvirtintą tipą išplėtusios/tipo nepatvirtinusios/tipo patvirtinimą panaikinusios (žr. patvirtinimo nuostatas šioje taisyklėje) šalies skiriamasis numeris.
 (2) Išbraukti, kas netaikoma.
 2 priedas
 Transporto priemonės tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jos įvykių duomenų savirašį (ĮDS), informacinis dokumentas
 Turi būti pateiktas turinys.
 Visi brėžiniai arba paveikslai turi būti tinkamo mastelio ir pakankamai detalūs ir pateikiami A4 formato lapuose arba A4 formato aplanke.
 Jeigu pateikiamos nuotraukos, jos turi būti pakankamai detalios.
 Bendroji informacija
 1.
 Transporto priemonės prekybinis pavadinimas arba prekės ženklas: ...
 2.
 Transporto priemonės tipas:...
 3.
 Tipo identifikavimo priemonė, jei transporto priemonė ja paženklinta:...
 4.
 To ženklo vieta:...
 5.
 Patvirtinimo ženklo pritvirtinimo vieta ir būdas...
 6.
 Transporto priemonės kategorija: ...
 7.
 Gamintojo pavadinimas ir adresas:...
 8.
 Surinkimo gamyklos (-ų) adresas (-ai):...
 9.
 Tipinės transporto priemonės nuotrauka (-os) ir (arba) brėžinys (-iai):...
 10.
 ĮDS
 10.1.
 Markė (gamintojo prekybinis pavadinimas):...
 10.2.
 Tipas ir bendras (-i) komercinis (-iai) aprašas (-ai):...
 10.3.
 Brėžinys (-iai) arba nuotraukos, iš kurių matyti ĮDS įrengimo transporto priemonėje vieta ir būdas:...
 10.4.
 Aktyvinimo parametro aprašas:...
 10.5.
 Visų kitų svarbių parametrų (atmintinės talpos, atsparumo greitam lėtėjimui ir mechaniniam įtempiui patyrus stiprų smūgį, ir t. t.) aprašas:...
 10.6.
 Duomenų elementai ir formatas, kuriuo duomenys saugomi ĮDS:
 Duomenų elementas
 Įrašymo intervalas/laikas (pradinio laiko momento atžvilgiu)
 Duomenų registravimo dažnis (kartai per minutę)
 Mažiausias intervalas
 Tikslumas
 Skyra
 10.7.
 Instrukcijos, kaip gauti duomenis iš ĮDS:...
 3 priedas
 Patvirtinimo ženklų išdėstymas
 (žr. šios taisyklės 4.4–4.4.2 punktus)
 a – ne mažiau kaip 8 mm
 Pavaizduotas prie transporto priemonės pritaisytas patvirtinimo ženklas rodo, kad atitinkamas transporto priemonės tipas, atsižvelgiant į jos ĮDS, buvo patvirtintas Vokietijoje (E 1) pagal JT taisyklę Nr. 160. Pirmieji du patvirtinimo numerio skaitmenys rodo, kad patvirtinimas buvo suteiktas pagal JT taisyklės Nr. 160 pradinės redakcijos reikalavimus.
 a ≥ 8 mm
 Pavaizduotas unikalus identifikatorius rodo, kad konkretus tipas yra patvirtintas ir kad su atitinkama informacija apie tą tipo patvirtinimą galima susipažinti JT saugioje internetinėje duomenų bazėje naudojant unikalų identifikatorių 270650. Jeigu unikalaus identifikatoriaus priekyje yra nulių, patvirtinimo ženkle jų galima nenurodyti.
 4 priedas
 Duomenų elementai ir formatas (1)
 1 lentelė
 Duomenų elementas
 Reikalavimui taikoma sąlyga (2)
 Įrašymo intervalas/laikas (3)
 (pradinio laiko momento atžvilgiu)
 Duomenų registravimo dažnis (kartai per minutę)
 Mažiausias intervalas
 Tikslumas (4)
 Skyra
 Įrašyto (-ų) įvykio (-ių) pobūdis (5)
 Išilginis greičio pokytis
 Privalomas; nereikalaujama, jei išilginis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu, pakankamo dydžio intervale ir pakankama skyra, kad reikiamu tikslumu butų galima apskaičiuoti greičio pokytį
 Nuo 0 iki 250 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 100
 –100 km/h – +100 km/h
 ± 10 %
 1 km/h
 Plokštuminis
 Didžiausiasis greičio išilginis pokytis
 Privalomas; nereikalaujama, jei išilginis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 Netaikoma
 –100 km/h – +100 km/h
 ± 10 %
 1 km/h
 Plokštuminis
 Greičio didžiausiojo išilginio pokyčio laikas
 Privalomas; nereikalaujama, jei išilginis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 Netaikoma
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 ± 3 ms
 2,5 ms
 Plokštuminis
 Greitis, rodomas transporto priemonėje
 Privalomas
 –5,0–0 s
 2
 0 km/h – +250 km/h
 ± 1 km/h
 1 km/h
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Variklio droselinės sklendės santykinė padėtis visiško nuspaudimo atžvilgiu (arba akceleratoriaus pedalo santykinė padėtis visiško nuspaudimo atžvilgiu)
 Privalomas
 –5,0–0 s
 2
 0–100 %
 ± 5 %
 1 %
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 PED
 Darbinis stabdys (įjungtas/išjungtas)
 Privalomas
 –5,0–0 s
 2
 Įjungtas ar išjungtas
 Netaikoma
 Įjungtas ar išjungtas
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Degimo ciklas (susidūrimas)
 Privalomas
 –1,0 s
 Netaikoma
 0–60 000
 ± 1 ciklas
 1 ciklas
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Degimo ciklas (atsisiuntimas)
 Privalomas
 Kai atsisiunčiama (6)
 Netaikoma
 0–60 000
 ± 1 ciklas
 1 ciklas
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Saugos diržo būsena (vairuotojas)
 Privalomas
 –1,0 s
 Netaikoma
 Užsegtas, neužsegtas
 Netaikoma
 Užsegtas, neužsegtas
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Oro pagalvės įspėjamoji lemputė (7)
 Privalomas
 –1,0 s
 Netaikoma
 Įjungta ar išjungta
 Netaikoma
 Įjungta ar išjungta
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Priekinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo, jei tai vienos pakopos oro pagalvė, arba laiko tarpas iki pirmosios pakopos aktyvinimo, jei tai daugiapakopė oro pagalvė (vairuotojas)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Priekinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo, jei tai vienos pakopos oro pagalvė, arba laiko tarpas iki pirmosios pakopos aktyvinimo, jei tai daugiapakopė oro pagalvė (priekyje sėdintis keleivis)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Daugybinis susidūrimas (įvykių skaičius)
 Jei įrašyta (8)
 Įvykis
 Netaikoma
 Vienas arba daugiau
 Netaikoma
 Vienas arba daugiau
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Laiko tarpas tarp 1-ojo ir 2-ojo įvykių
 Privalomas
 Prireikus
 Netaikoma
 0–5,0 s
 ± 0,1 s
 0,1 s
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Įrašyta visa rinkmena (taip, ne)
 Privalomas
 Remiantis kitais duomenimis
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Šoninis pagreitis (po susidūrimo)
 Jei įrašyta
 Nuo 0 iki 250 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos laiko, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 500
 Nuo –50 iki +50 g
 +/–10 %
 1 g
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Išilginis pagreitis (po susidūrimo)
 Jei įrašyta
 Nuo 0 iki 250 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos laiko, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 500
 Nuo –50 iki +50 g
 +/–10 %
 1 g
 Plokštuminis
 Statmenasis pagreitis (po susidūrimo)
 Jei įrašyta
 Nuo –1,0 iki 5,0 s (9)
 10 Hz
 Nuo –5 g iki +5 g
 ± 10 %
 0,5 g
 Apvirtimas
 Šoninis greičio pokytis
 Privalomas; nereikalaujama, jei šoninis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu, pakankamo dydžio intervale ir pakankama skyra, kad reikiamu tikslumu butų galima apskaičiuoti greičio pokytį
 Nuo 0 iki 250 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos laiko, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 100
 Nuo –100 km/h iki +100 km/h
 ± 10 %
 1 km/h
 Plokštuminis
 Didžiausiasis šoninis greičio pokytis
 Privalomas; nereikalaujama, jei šoninis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 Netaikoma
 Nuo –100 km/h iki +100 km/h
 ± 10 %
 1 km/h
 Plokštuminis
 Greičio didžiausiojo šoninio pokyčio laikas
 Privalomas; nereikalaujama, jei šoninis pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 Netaikoma
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 ± 3 ms
 2,5 ms
 Plokštuminis
 Greičio didžiausiojo suminio pokyčio laikas
 Privalomas; nereikalaujama, jei atitinkamas pagreitis registruojamas ne mažesniu kaip 500 Hz dažniu
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 Netaikoma
 Nuo 0 iki 300 ms arba nuo 0 ms iki įvykio pabaigos momento, pridėjus 30 ms (taikomas trumpesnis laiko tarpas)
 ± 3 ms
 2,5 ms
 Plokštuminis
 Variklio sūkių skaičius
 Privalomas
 Nuo –5,0 iki 0 s
 2
 0–10 000 sūkių/min.
 ± 100 sūkių/min. (10)
 100 sūkių/min.
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Transporto priemonės išilginio posvyrio kampas
 Jei įrašyta
 Nuo –1,0 iki 5,0 s (9)
 10
 Nuo –1 080 iki +1 080 laipsnių
 ± 10 %
 10°
 Apvirtimas
 ABS veikimas
 Privalomas
 Nuo –5,0 iki 0 s
 2
 Sugedusi, veikianti, aktyvi (11)
 Netaikoma
 Sugedusi, veikianti, aktyvi (12)
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Stabilumo kontrolė
 Privalomas
 Nuo –5,0 iki 0 s
 2
 Sugedusi, įjungta, išjungta, aktyvi (12)
 Netaikoma
 Sugedusi, įjungta, išjungta, aktyvi (12)
 Plokštuminis
 PED
 Apvirtimas
 Vairo pasukimas
 Privalomas
 Nuo –5,0 iki 0 s
 2
 Nuo –250 laipsnių pagal laikrodžio rodyklę iki + 250 laipsnių prieš laikrodžio rodyklę
 ± 5 %
 ± 1 %
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 PED
 Saugos diržo būsena (priekyje sėdintis keleivis)
 Privalomas
 –1,0 s
 Netaikoma
 Užsegtas, neužsegtas
 Netaikoma
 Užsegtas, neužsegtas
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Keleivio oro pagalvių veikimo priverstinio išjungimo būsena
 Privalomas
 –1,0 s
 Netaikoma
 Priverstinai išjungta arba neišjungta
 Netaikoma
 Priverstinai išjungta arba neišjungta
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Priekinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki n-osios pakopos aktyvinimo, vairuotojo (4)
 Privalomas, jei yra įrengta vairuotojo priekinė oro pagalvė su daugiapakopiu pripūtimo įtaisu
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Priekinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki n-osios pakopos aktyvinimo, keleivio (12)
 Privalomas, jei yra įrengta priekyje sėdinčio keleivio priekinė oro pagalvė su daugiapakopiu pripūtimo įtaisu
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Šoninės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (vairuotojas)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Šoninės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (priekyje sėdintis keleivis)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Šoninės užuolaidinės arba vamzdinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (vairuotojo pusė)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Šoninės užuolaidinės arba vamzdinės oro pagalvės aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (keleivio pusė)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Saugos diržo įtempiklio aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (vairuotojas)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Saugos diržo įtempiklio aktyvinimas, laiko tarpas iki aktyvinimo (priekyje sėdintis keleivis)
 Privalomas
 Įvykis
 Netaikoma
 0–250 ms
 ± 2 ms
 1 ms
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Sėdynės vėžės padėčių jungiklis, priekinė padėtis, būsena (vairuotojas)
 Privalomas, jei įrengtas ir naudojamas sprendimams dėl aktyvinimo priimti
 –1,0 s
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Sėdynės vėžės padėčių jungiklis, priekinė padėtis, būsena (priekyje sėdintis keleivis)
 Privalomas, jei įrengtas ir naudojamas sprendimams dėl aktyvinimo priimti
 –1,0 s
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Transporto priemone važiuojančių asmenų dydžio klasifikavimas (vairuotojas)
 Jei įrašyta
 –1,0 s
 Netaikoma
 5-ojo procentilio moteris arba didesnis vairuotojas
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 Transporto priemone važiuojančių asmenų dydžio klasifikavimas (priekyje sėdintis keleivis)
 Jei įrašyta
 –1,0 s
 Netaikoma
 6 m. HIII US ATD ar Q6 ATD standarto arba mažesnis keleivis
 Netaikoma
 Taip arba ne
 Plokštuminis
 Apvirtimas
 (1) Toliau nustatyti formato reikalavimai yra minimalūs, gamintojas gali nustatyti didesnius reikalavimus.
 (2) Ar elementas privalomas, priklauso nuo 1 skirsnyje išdėstytų sąlygų.
 (3) Prieš susiduriant ir susidūrimo metu registruojami duomenys yra asinchroniški. Duomenų registravimo prieš susiduriant laiko tikslumo reikalavimas yra nuo –0,1 iki 1,0 s (pvz., T = –1 turėtų būti intervale nuo –1,1 iki 0 sekundės).
 (4) Tikslumo reikalavimas taikomas tik fizinio jutiklio veikimo srityje. Jei jutiklio užregistruotos matavimo vertės viršija projektinę jutiklio veikimo sritį, pateikiant elementą turi būti nurodoma, kada matavimo vertė pirmą kartą viršijo projektinę jutiklio veikimo sritį.
 (5) „Plokštuminis“ apima 5.3.1.1, 5.3.1.2 ir 5.3.1.3 punktuose nurodytus aktyvintus įvykius, „PED“ – 5.3.1.4 punkte nurodytus aktyvintus įvykius.
 (6) Susidūrimo metu degimo ciklo, kai atsisiunčiama, įrašyti nebūtina, tačiau jis turi būti nurodomas atsisiuntimo proceso metu.
 (7) Oro pagalvės įspėjamoji lemputė yra parengties indikatorius, nustatomas nacionaliniais oro pagalvėms keliamais reikalavimais; ji taip pat gali šviesti trikčiai kitoje aktyvinamosios apsaugos sistemos dalyje parodyti.
 (8) „Jei įrašyta“ – jei duomenys įrašyti į išliekamąją atmintinę, kad paskui juos būtų galima atsisiųsti.
 (9) Gali būti įrašoma bet kuriuo laiko tarpsniu; siūloma įrašyti laiko tarpsniu nuo –1,0 iki 5,0 s
 (10) Šie elementai nebūtinai turi atitikti nustatytiems susidūrimo bandymams taikomus tikslumo ir skyros reikalavimus.
 (11) Gamintojas gali įtraukti daugiau sistemos būsenų.
 (12) Šį elementą pakartokite n – 1 kartų, po kartą kiekvienai daugiapakopės oro pagalvių sistemos pakopai.


text:
Josip Gostič (Stara Loka, 5. ožujka 1900. – Ljubljana, 25. prosinca 1963.), operni pjevač.
 Studirao je u Ljubljani i Beču. Od 1937. kao tenor bio je prvak Opere HNK u Zagrebu, zatim član Bečke državne opere, a potom opet u Zagrebu. Gostovao je u milanskoj Scali, pariškoj Grand Operi, Velikoj Britaniji i dr. Na Salzburškim svečanim igrama 1952. tumačio je glavnu ulogu Midasa na praizvedbi opere "Ljubav Danaje" Richarda Straussa. Ostvario je gotovo cjelokupan repertoar spinto i dramskih uloga, a među najvažnijim su Verdijevi likovi Radames ("Aida"), Manrico ("Trubadur") i Otello, Wagnerovi Lohengrin i Parsifal, Bizetov Don Jose ("Carmen"), te Porin Vatroslava Lisinskog i Gotovčev Ero.
 Izvori i vanjske poveznice
 LZMK / HRVATSKI BIOGRAFSKI LEKSIKON: Josip Gostič (životopis)
 www.gosticevi-dnevi.net - Marija Barbieri: »Slovesnosti v spomin na opernega pevca Jožeta Gostiča« (životopis)
 Hrvatski operni pjevači
 Dobitnici nagrade Milka Trnina


text:
Charles Spearman (Londen, 10 september 1863 - Londen, 7 of 17 september 1945) was een Brits psycholoog. Hij begon oorspronkelijk met filosofie, maar daar bleek zijn interesse toch niet te liggen, dus besloot hij het leger in te gaan, waar hij bijna een kwart van zijn leven doorbracht.
 Spearman haalde zijn Ph.D. in Duitsland onder Wundt. Hij behaalde zijn doctoraat in Leipzig in 1904. In 1907 ging hij naar Londen om daar het departement voor experimentele psychologie over te nemen. Hier bleef hij werken tot 1932. Daarna werd hij leraar aan de universiteit van Colombia, de katholieke universiteit van Amerika, Chicago, maar ook de universiteit van Caïro.
 Spearman was sterk beïnvloed door het werk van Francis Galton. Hij had een sterk statistische achtergrond, wat terug te zien is in zijn werk. Hij was een van de pioniers op het terrein van de factoranalyse en bedenker van de Spearmans rangcorrelatiecoëfficiënt. Hij is bekend vanwege de term 'algemene intelligentie' ('g' van general) en de twee-factorentheorie van intelligentie. Dit laatste houdt in dat intellectueel functioneren volgens hem bestaat uit een algemene intelligentie plus specifieke intelligenties voor verschillende mentale taken. Dit is tegenwoordig nog steeds een discussiepunt onder psychologen. Sommigen zien intelligentie als een verzameling opzichzelfstaande facetten.
 Zie ook
 Spearmans rangcorrelatiecoëfficiënt
 Bibliografie
 The Nature of "Intelligence" and the Principles of Cognition (1923)
 The Abilities of Man, Their Nature and Measurement (1927)
 Psychology down the Ages (1937)
 Brits psycholoog


type: caselaw

text:
 24.10.2009
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 256/21
 Sodba Sodišča prve stopnje z dne 4. septembra 2009 – Italija proti Komisiji
 (Zadeva T-211/05) (1)
 („Državne pomoči - Program pomoči, ki so ga uvedli italijanski organi za družbe, katerih delnice so začele kotirati na borzi - Odločba, s katero je bila pomoč razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom in naloženo njeno vračilo - Obveznost obrazložitve - Selektivnost - Vpliv na trgovino med državami članicami - Oviranje konkurence“)
 2009/C 256/36
 Jezik postopka: italijanščina
 Stranki
 Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopniki: sprva I. Braguglia, nato R. Adam in nazadnje I. Bruni, zastopniki, skupaj s P. Gentili, avvocato dello Stato)
 Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: V. Di Bucci in E. Righini, zastopnika)
 Predmet
 Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2006/261/ES z dne 16. marca 2005 o programu pomoči C 8/2004 (prej NN 164/2003), ki ga Italija izvaja v korist družb, katerih delnice so začele kotirati na borzi (UL 2006, L 94, str. 42).
 Izrek
 1.
 Tožba se zavrne.
 2.
 Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
 (1) UL C 182, 23.7.2005.


text:
 29.10.2011
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 319/6
 Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 15. septembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Leuven (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Olivier Halley, Julie Halley, Marie Halley/Belgische Staat
 (Lieta C-132/10) (1)
 (Tiešie nodokļi - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. pants - Mantojuma nodoklis par vārda akcijām - Noilguma termiņš akciju novērtēšanai sabiedrībās nerezidentēs, kurš pārsniedz sabiedrībām rezidentēm piemērojamo noilguma termiņu - Ierobežojums - Pamatojums)
 2011/C 319/09
 Tiesvedības valoda — holandiešu
 Iesniedzējtiesa
 Rechtbank van eerste aanleg te Leuven
 Lietas dalībnieki pamata procesā
 Prasītāji: Olivier Halley, Julie Halley, Marie Halley
 Atbildētāja: Belgische Staat
 Priekšmets
 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van eerste aanleg te Leuven — LESD 26., 49., 63. un 65. panta interpretācija — Valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka gadījumā, ja sabiedrības — attiecīgo akciju emitentes — faktiskā vadības atrašanās vieta ir attiecīgajā dalībvalstī, noilgums attiecībā uz mantojuma nodokli par vārda akcijām ir divi gadi, kamēr citos gadījumos — desmit gadi
 Rezolutīvā daļa:
 LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi tiek aplūkoti pamata lietā, kuros mantojuma tiesību jomā paredzēts desmit gadu noilguma termiņš tādas sabiedrības vārda akciju novērtēšanai, kuras akcionārs ir bijis mantojuma atstājējs un kuras faktiskā vadības atrašanās vieta ir citā dalībvalstī, kaut gan šis pats noilguma termiņš ir divi gadi, ja faktiskā vadības atrašanās vieta ir pirmajā dalībvalstī.
 (1) OV C 134, 22.05.2010.


text:
 20.7.2017
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 189/16
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 11/2016
 z 5. februára 2016,
 ktorým sa mení príloha II (Technické predpisy, normy, skúšky a certifikácia) k Dohode o EHP [2017/1294]
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), a najmä na jej článok 98,
 keďže:
 (1)
 Nariadenie Komisie (EÚ) č. 627/2014 z 12. júna 2014, ktorým sa na účely prispôsobenia sa technickému pokroku mení nariadenie (EÚ) č. 582/2011, pokiaľ ide o monitorovanie tuhých častíc palubným diagnostickým systémom (1), sa má začleniť do Dohody o EHP.
 (2)
 Príloha II k Dohode o EHP by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,
 PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:
 Článok 1
 V kapitole I prílohy II k Dohode o EHP sa v bode 45zzl [nariadenie Komisie (EÚ) č. 582/2011] dopĺňa táto zarážka:
 „—
 32014 R 0627: nariadenie Komisie (EÚ) č. 627/2014 z 12. júna 2014 (Ú. v. EÚ L 174, 13.6.2014, s. 28).“
 Článok 2
 Znenie nariadenia (EÚ) č. 627/2014 v islandskom a nórskom jazyku, ktoré sa uverejní v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, je autentické.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 6. februára 2016 pod podmienkou, že boli doručené všetky oznámenia podľa článku 103 ods. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článok 4
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP Úradného vestníka Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 5. februára 2016
 Za Spoločný výbor EHP
 predseda
 Claude MAERTEN
 (1) Ú. v. EÚ L 174, 13.6.2014, s. 28.
 (*1) Ústavné požiadavky neboli oznámené.