text:
 |
 52011PC0482
 Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1083/2006 seoses teatavate finantsjuhtimist käsitlevate sätetega selliste liikmesriikide suhtes, kes on sattunud tõsistesse finantsstabiilsusega seotud raskustesse või keda ähvardab oht sattuda sellistesse raskustesse /* KOM/2011/0482 lõplik - 2011/0211 (COD) */
 SELETUSKIRI
 1. ettepaneku taust
 · Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 Jätkuv finants- ja majanduskriis avaldab survet
 riikide rahalistele vahenditele, kuna liikmesriigid on sunnitud oma eelarvet
 vähendama. Siinkohal on ühtekuuluvuspoliitika programmide sujuv rakendamine
 eriti oluline, sest sellega tehakse rahasüste majandusse.
 Eelarvepiirangutest tulenevate
 likviidsusprobleemide tõttu on aga programme sageli keeruline rakendada. Eriti
 tuntav on see probleem kriisist kõige enam mõjutatud liikmesriikides, kes on
 saanud rahalist abi Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi (euroala riigid) või
 maksebilansi mehhanismi (euroala välised liikmesriigid) programmi kaudu.
 Praeguseks on kuus riiki – sealhulgas Kreeka, kes on saanud rahalist abi
 Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi (ESFM) väliselt – taotlenud nende
 mehhanismide kaudu rahalist abi ja leppinud komisjoniga kokku
 makromajanduslikus kohandamisprogrammis. Need riigid on Ungari, Rumeenia, Läti,
 Portugal, Kreeka ja Iirimaa (edaspidi „programmi osalisriigid”). Tuleb märkida,
 et Ungari, kes ühines maksebilansi mehhanismiga 2008. aastal, väljus
 programmist 2010. aastal.
 Tagamaks, et need liikmesriigid (või mõni muu
 liikmesriik) jätkaksid struktuuri- ja ühtekuuluvusfondi programmide rakendamist
 ja maksaksid projektide jaoks vahendeid välja, sisaldab käesolev ettepanek
 sätteid, mis võimaldavad komisjonil teha neile riikidele suuremaid väljamakseid
 nii kaua, kuni nad toetusprogramme rakendavad, muutmata seejuures nende jaoks
 ühtekuuluvuspoliitika 2007–2013 raames ette nähtud üldsummasid. Sellega antakse
 liikmesriikidele kriitilisel ajal täiendavaid ressursse ja lihtsustatakse
 programmide rakendamise jätkamist.
 ·
 Üldine taust
 Mõnes liikmesriigis süvenev finantskriis mõjutab
 kahtlemata oluliselt reaalmajandust, sest võlad on suured ja valitsustel on
 keeruline turult raha laenata.
 Komisjon on esitanud ettepanekuid selle kohta,
 kuidas oleks kõige parem reageerida praegusele finantskriisile ja selle
 sotsiaal-majanduslikele tagajärgedele. Komisjon tegi 2008. aasta detsembris oma
 majanduse elavdamise paketi raames ettepaneku mitme regulatiivse muudatuse
 kohta ühtekuuluvpoliitika rakenduseeskirjade lihtsustamiseks ja täiendavaks
 eelrahastamiseks eelmaksete tegemise kaudu Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF)
 ja ESFi programmidesse. Need 2009. aastal liikmesriikidele väljamakstud
 täiendavad ettemaksed on iga liikmesriigi jaoks ajavahemikuks 2007–2013
 kokkulepitud rahastamispaketi raames võimaldanud kiirete rahasüstide tegemist
 6,25 miljardi euro ulatuses. Tänu sellele muudatusele on tehtud ettemakseid
 11,25 miljardi euro ulatuses. 2009. aasta juulis esitatud komisjoni ettepanekus
 nähti ette lisameetmed struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi lihtsamaks
 rakendamiseks. Nende meetmete vastuvõtmine 2010. aastal on programmide
 rakendamist oluliselt lihtsamaks muutnud ja tõhustanud fondi kasutamist,
 vähendades samal ajal abisaajata halduskoormust.
 ·
 Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid
 Nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 (edaspidi
 „üldmäärus”) artiklis 77 on sätestatud, et vahemaksete ja lõppmaksete arvutamisel
 kohaldatakse iga prioriteetse suuna kaasrahastamise määra, mis on sätestatud
 komisjoni otsuses, millega rakenduskava vastu võetakse.
 ·
 Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete
 ja eesmärkidega
 Ettepanek on kooskõlas muude ettepanekute ja algatustega,
 mis Euroopa Komisjon on vastusena finantskriisile vastu võtnud.
 2. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja
 mõju hindamine
 ·
 Konsulteerimine huvitatud isikutega
 Väliste sidusrühmadega ei konsulteeritud.
 ·
 Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine
 Välisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada.
 ·
 Mõjuanalüüs
 Ettepanek võimaldab komisjonil suurendada
 asjaomastele riikidele tehtavaid ettemakseid sel ajal, kui nad toetusmehhanismi
 rakendavad. Väljamakse suurendamine arvutatakse nii, et lisatakse programmi prioriteetse
 suuna kaasrahastamise määrale 10 % asjaomasel perioodil uuesti tõendatud kulude
 kohta.
 Sellega ei looda uusi finantsnõudeid üldeelarvele,
 kuna selleks ajavahemikuks asjaomastele riikidele ja programmidele fondidest
 ette nähtud rahaline kogutoetus ei muutu.
 3. Ettepaneku õiguslik külg
 ·
 Kavandatud meetmete kokkuvõte
 Tehakse ettepanek muuta üldmääruse artiklit 77, et
 võimaldada komisjonil asjaomase liikmesriigi taotlusel hüvitada asjaomase
 perioodi uued kinnitatud kulud suurema väljamakse abil, mille arvutamiseks
 lisatakse prioriteetse suuna puhul kohaldatavale kaasrahastamise määrale 10 % .
 Siinkohal ei muutu programmi kaasrahastamise määr
 rohkem kui 10 % üldmääruse III lisas ette nähtud maksimaalsest piirmäärast.
 Ühelgi juhul ei saa asjaomasel prioriteetsel suunal fondist antav abi olla
 suurem summast, mis on märgitud komisjoni otsuses, millega kiidetakse heaks
 rakendusprogramm.
 Pärast nõukogu otsuse vastuvõtmist, millega
 antakse liikmesriigile toetusmehhanismi raames abi, rakendab komisjon asjaomase
 liikmesriigi taotlusel eespool nimetatud kalkulatsiooni kõigi asjaomase
 liikmesriigi jaoks ette nähtud rakendusprogrammi raames kinnitatud uute kulude
 suhtes.
 Tegemist on ajutise meetmega, mis lõpeb kui
 liikmesriik abiprogrammist/toetusmehhanismist väljub.
 ·
 Õiguslik alus
 Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruses (EÜ) nr
 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi,
 Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks
 määrus (EÜ) nr 1260/1999, sätestatakse kolme kõnealuse fondi suhtes
 kohaldatavad ühised eeskirjad. Komisjoni ja liikmesriikide ühisjuhtimise
 põhimõttest lähtudes, sisaldab käesolev määrus uut programmitöö korda ning
 programmijuhtimise (s.h finantsjuhtimise), järelevalve, finantskontrolli ja projektide
 hindamise korda.
 ·
 Subsidiaarsuse põhimõte
 Ettepanek on subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas,
 kuivõrd selle eesmärk on anda struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi kaudu
 suuremat toetust teatavatele liikmesriikidele, kes on sattunud tõsistesse
 raskustesse, nagu majanduskasvu ja finantsstabiilsuse puudumine ning suurenev
 eelarvepuudujääk ja võlakoormus, seda ka rahvusvahelise majandus- ja
 rahanduskeskkonna tõttu. Seepärast on vaja Euroopa Liidu tasandil luua ajutine
 mehhanism, mis võimaldab Euroopa Komisjonil suurendada hüvitist
 struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi raames tõendatud kulude alusel.
 ·
 Proportsionaalsuse põhimõte
 Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega
 kooskõlas.
 Ettepanek on proportsionaalne, sest sellega
 antakse struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist suuremat toetust
 liikmesriikidele, kes on sattunud või kellel on oht sattuda tõsistesse
 raskustesse, mis on tingitud erakorralistest asjaoludest, mida nad ei saa
 kontrollida, ja kes vastavad nõukogu määruse (EL) nr 407/2010 (millega luuakse
 Euroopa finantsstabiilsusmehhanism) tingimustele, või kes on suurtes
 maksebilansiraskustes või keda sellised raskused ähvardavad ja kes vastavad
 nõukogu määruse (EÜ) nr 332/2002 tingimustele, ja ka Kreekale, kes on saanud
 finantsabi EFSM programmi väliselt kreeditoridevahelise kokkuleppe ja Euro
 Area Loan Facility Act (Euroala laenukorralduse lepingu ) raames.
 ·
 Vahendi valik
 Kavandatud õigusakt: määrus.
 Muud vahendid ei oleks asjakohased järgmis(t)el
 põhjus(t)el.
 Komisjon on uurinud õigusraamistiku pakutavat
 tegevusruumi ja peab saadud kogemustele tuginedes vajalikuks teha ettepanek
 muuta üldmäärust. Läbivaatamise eesmärk on lihtsustada veelgi projektide
 kaasrahastamist, et kiirendada nende rakendamist ja seega investeeringute mõju
 reaalmajandusele.
 4. Mõju eelarvele
 Mõju kulukohustuste assigneeringutele puudub, kuna
 programmiperioodiks 2007–2013 ettenähtud rakenduskavades sätestatud
 struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi toetuse ülemmäära ei ole kavas muuta.
 Maksete assigneeringute osas võib ettepanek kaasa
 tuua suurema hüvitise andmise asjaomasele liikmesriigile. Käesolevast
 ettepanekust tulenevad lisamaksete assigneeringud toovad kaasa suuremad maksete
 assigneeringud (2012. aastal ligikaudu 2,304 miljonit eurot), mis võidakse
 kompenseerida programmiperioodi lõpus. Seega jäävad üldkokkuvõttes maksete
 assigneeringud programmiperioodi lõikes samaks.
 Komisjon kontrollib 2012. aastal, kas täiendavaid
 maksete assigneeringuid on vaja, võttes arvesse liikmesriikide taotlusi meetme
 kasutamiseks ja vahemaksete edastamisel toimunut, ning teeb vajaduse korral
 eelarvepädevale asutusele asjakohaste meetmete ettepaneku.
 Ettepanek näitab komisjoni valmisolekut toetada
 liikmesriikide püüdlusi finantskriisiga toimetulekuks. Muudatusega antakse
 asjaomastele liikmesriikidele projektide rakendamiseks ja majanduse taastumise
 toetamiseks vajalikud rahalised vahendid.
 2011/0211 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
 millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr
 1083/2006 seoses teatavate finantsjuhtimist käsitlevate sätetega selliste
 liikmesriikide suhtes, kes on sattunud tõsistesse finantsstabiilsusega seotud
 raskustesse või keda ähvardab oht sattuda sellistesse raskustesse
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
 NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
 lepingut, eriti selle artiklit 177,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
 riikide parlamentidele,
 võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
 Sotsiaalkomitee arvamust[1],
 võttes arvesse Regioonide Komitee seisukohta[2],
 toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Enneolematu ulatusega ülemaailmne
 finantskriis ja majanduslangus on oluliselt pärssinud mitme liikmesriigi
 majanduskasvu ja kahjustanud finantsstabiilsust ning seega järsult halvendanud
 nende finants- ja majandustingimusi. Teatavad liikmesriigid on sattunud
 tõsistesse raskustesse või neid ähvardavad raskused, nagu majanduskasvu ja
 finantsstabiilsuse puudumine ning suurenev eelarvepuudujääk ja võlakoormus,
 seda ka rahvusvahelise majandus- ja rahanduskeskkonna tõttu.
 (2)
 Kuigi peamised meetmed kriisi negatiivse mõju
 tasakaalustamiseks on juba võetud, sealhulgas õigusliku raamistiku muudatused,
 on finantskriisi mõju reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele laialdaselt
 tuntav. Surve liikmesriikide finantsvahenditele on kasvamas ja tuleks võtta
 täiendavaid meetmeid selle surve leevendamiseks struktuurifondide ja
 Ühtekuuluvusfondi vahendite maksimaalse ja optimaalse kasutamise kaudu.
 (3)
 Lähtudes Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL)
 artikli 122 lõikest 2, millega nähakse ette võimalus anda ELi finantsabi
 liikmesriigile, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda suurtesse
 raskustesse, mida põhjustavad temast olenematud erandlikud juhtumid, on nõukogu
 11. mai 2010. aasta määrusega (EL) nr 407/2010, millega luuakse Euroopa
 finantsstabiilsusmehhanism,[3]
 kehtestatud kõnealune mehhanism liidu finantsstabiilsuse säilitamiseks.
 (4)
 Iirimaale anti sellist finantsabi nõukogu 7.
 detsembri 2010. aasta rakendusotsusega 2011/77/EL[4] ja Portugalile nõukogu 30. mai 2011. aasta
 rakendusotsusega 2011/344/EL[5].
 (5)
 Kreekat oli tõsistes finantsstabiilsusega seotud
 raskustes juba enne määruse (EL) nr 407/2010 jõustumist. Seega ei olnud
 Kreekale võimalik kõnealuse määruse alusel finantsabi anda.
 (6)
 Kreeka jaoks 8. mail 2010 sõlmitud kreeditoridevaheline
 kokkuleppe ja laenukorralduse leping jõustusid 11. mail 2010. Sellega nähakse
 ette, et kreeditoridevaheline kokkulepe jääb täiel määral jõusse kolmeaastase
 programmiperioodi lõpuni, kui laenukorralduse lepingu raames on veel lahtisi arveid.
 (7)
 Nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrus (EÜ) nr
 332/2002, millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise
 tähtajaga rahalise abi süsteem,[6] on
 loodud vahend, millega nõukogu annab vastastikust abi, kui liikmesriik on
 suurtes maksebilansiraskustes või teda ähvardab tõsine oht sellistesse
 raskustesse sattuda.
 (8)
 Ungarile anti sellist finantsabi nõukogu 4.
 novembri 2008. aasta otsusega 2009/201/EÜ[7],
 Lätile nõukogu 20. jaanuari 2009. aasta otsusega 2009/290/EÜ[8] ja Rumeeniale nõukogu 6. mai 2009. aasta
 otsusega 2009/459/EÜ[9].
 (9)
 Ajavahemik, mil Iirimaale, Ungarile, Lätile,
 Portugalile ja Rumeeniale toetust antakse, on sätestatud igat riigi käsitlevas
 nõukogu otsuses. Ungarile lõpetati abi andmine 4. novembril 2010.
 (10)
 Ajavahemik, mille jooksul Kreekale
 kreeditoridevahelise kokkulepe ja euroala riikide laenukorralduse lepinguga
 (Euro Area Loan Facility Act) abi antakse on erinev, kuna see sõltub igast
 selles vahendis osalevast liikmesriigist. Käesoleva määruse jaoks tuleks seega
 käesolevas määruses kindlaks määrata ühtne määruse kohaldamise alguskuupäev.
 (11)
 11. juulil 2011 kirjutasid 17 euroala
 liikmesriikide rahandusministrid alla Euroopa stabiilsusmehhanismi
 asutamislepingule. Asutamislepingu sõlmimise aluseks oli Euroopa Ülemkogu 25.
 märtsi 2011. aasta otsus. On ette nähtud, et 2013. aastaks hakkab Euroopa
 stabiilsusmehhanism täitma praeguseid Euroopa finantsstabiilsusvahendi ja
 Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi ülesandeid Seega tuleks käesolevas otsuses
 tulevast mehhanismi juba arvesse võtta.
 (12)
 Euroopa Ülemkogu väljendas 23. ja 24. juuli 2011.
 aasta järeldustes heameelt komisjoni kavatsuse üle tõhustada Kreeka
 laenuprogrammi ja ELi fondide koostoimet, toetades jõupingutusi, et suurendada
 Kreeka suutlikkust ELi vahendeid majanduskasvu ja tööhõive edendamise eesmärgil
 ära kasutada, keskendudes konkurentsivõime parandamisele ja töökohtade
 loomisele. Peale selle väljendas Euroopa Ülemkogu oma järeldustes heameelt
 selle üle, et komisjon koostab koos liikmesriikidega terviklikku programmi
 Kreekale antava tehnilise abi kohta, ning toetas seda algatust. Käesolev määrus
 on osa neist koostoime saavutamiseks tehtavatest jõupingutustest.
 (13)
 Selleks et lihtsustada ELi rahastamise juhtimist,
 kiirendada investeeringute tegemist liikmesriikides ja piirkondades ning
 suurendada rahastamise mõju majandusele, on vaja lubada suurendada
 struktuurifondidest ja Ühtekuuluvusfondist tehtavaid vahemakseid kümne
 protsendi võrra praegusest prioriteetse suuna kohta kehtivast kaasrahastamise
 määrast liikmesriikide puhul, kes on tõsistes finantsstabiilsusega seotud
 raskustes ning on taotlenud selle meetme kaudu abi saamist.
 (14)
 Seega tuleks ajavahemikul, kui liikmesriigid saavad
 finantsabi tõsiste finantsstabiilsusega seotud probleemide lahendamiseks, üle
 vaadata rakendusprogrammide vahemaksete ja lõppmakse arvutamise eeskirjad.
 (15)
 Pärast finantsabi andmise perioodi lõppu võib
 nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette
 üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja
 Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999)[10] artikli 48 lõike 3 kohastes hindamistes
 vajalikuks osutuda hinnata muu hulgas ka seda, kas liikmesriigi kaasrahastamise
 määra vähendamine ei vii märkimisväärse kõrvalekaldumiseni algsetest
 eesmärkidest. Selline hindamine võib viia rakendusprogrammi läbivaatamiseni.
 (16)
 Määrust (EÜ) nr 1083/2006 tuleks seetõttu vastavalt
 muuta.
 (17)
 Kuna rahvusvahelisi finantsturge mõjutav
 enneolematu kriis ja majanduslangus, mis on tõsiselt kahjustanud mitmete
 liikmesriikide finantsstabiilsust, nõuab kiiret reageerimist, et tõrjuda
 majandusele kui tervikule avalduvat negatiivset mõju, peaks käesolev määrus
 jõustuma võimalikult kiiresti ja seda tuleks kohaldada tagaisulatuvalt selle
 ajavahemiku kohta, mil liikmesriigid said liidult või teistelt euroala
 liikmesriikidelt rahalist abi finantsstabiilsusega seotud tõsiste raskuste
 kõrvaldamiseks.
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 Artikkel 1
 Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikkel 77
 asendatakse järgmisega:
 „Artikkel 77
 Vahemakse ja
 lõppmakse arvutamise üldeeskirjad
 1. Vahemaksete ja lõppmaksete
 arvutamisel kohaldatakse iga prioriteetse suuna kaasrahastamise määra, mis on
 sätestatud rakenduskava käsitlevas otsuses, abikõlblike kulude suhtes, mida on
 kõnealuse prioriteetse suunaga seoses nimetatud igas sertifitseerimisasutuse
 tõendatud kuluaruandes.
 2. Erandina artikli 53 lõikest 2
 ja artikli 53 lõike 4 teisest lausest ning III lisas kehtestatud piirmääradest
 võib liikmesriigi taotlusel vahemakseid ja lõppmakseid suurendada summani, mis
 on kümme protsendipunkti suurem vastava prioriteetse suuna suhtes kohaldatavast
 kaasrahastamise määrast, kuid ei ületa 100 %, abikõlblike kulude puhul, mida on
 uuesti kinnitatud igas tõendatud kuluaruandes, mis esitatakse ajavahemikul, mil
 liikmesriik vastab ühele järgmistest tingimustest:
 (a)
 ta saab finantsabi nõukogu määruse nr (EÜ) 407/2010
 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism)* alusel või muult euroala
 liikmesriigilt enne kõnealuse määruse jõustumist;
 (b)
 ta saab finantsabi keskpikas perspektiivis kooskõlas
 nõukogu määrusega (EÜ) nr 332/2002**;
 (c)
 ta saab finantsabi kooskõlas 11. juulil 2011
 allkirjastatud Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepinguga.
 3 Vahemaksete ja lõppmakse
 arvutamisel pärast seda, kui liikmesriik ei saa enam lõikes 2 osutatud
 finantsabi, ei võta komisjon arvesse kõnealuse lõike alusel makstud suuremaid
 summasid.
 Küll aga võetakse neid summasid arvesse artikli 79
 lõike 1 kohaldamisel.
 4. Olenemata lõikest 2, ei tohi
 liidu toetus vahemaksete ja lõppmakse näol olla siiski suurem kui avaliku
 sektori toetus ja fondidest saadav maksimaalne toetus iga prioriteetse suuna
 jaoks vastavalt komisjoni otsusele rakenduskava heakskiitmise kohta.
 5. Lõikeid 2 ja 3 ei kohaldata
 Euroopa territoriaalse koostöö eesmärgi rakenduskavade suhtes.
 * ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
 ** EÜT L 53, 23.2.2002, lk 1.”.
 Artikkel 2
 Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu
 Teatajas avaldamise päeval.
 Määrust kohaldatakse tagaisulatuvalt järgmiste
 liikmesriikide suhtes alates neile finantsabi andmise kuupäevast:
 a) Iirimaa – alates 10. detsembrist 2010;
 b) Kreeka – alates 11. maist 2010;
 c) Läti – alates 23. jaanuarist 2009;
 d) Ungari – alates 5. novembrist 2008;
 e) Portugal – alates 24. maist 2011;
 f) Rumeenia – alates 11. maist 2009.
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult
 kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Brüssel,
 Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu
 nimel
 eesistuja eesistuja
 FINANTSSELGITUS ETTEPANEKU NIMETUS:
 1. ETTEPANEKU NIMETUS
 Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr
 (EÜ) 1083/2006 seoses teatavate finantsjuhtimist käsitlevate sätetega selliste
 liikmesriikide suhtes, kes on sattunud tõsistesse finantsstabiilsusega seotud
 raskustesse või kel on oht sellistesse raskustesse sattuda
 2. TEGEVUSPÕHISE JUHTIMISE JA
 EELARVESTAMISE RAAMISTIK
 Asjaomased poliitikavaldkonnad ja nendega
 seonduvad meetmed:
 Regionaalpoliitika; tegevuspõhise eelarvestamise
 meede 13.03
 Tööhõive ja sotsiaalküsimused; tegevuspõhise
 eelarvestamise meede 04.02
 Ühtekuuluvusfond; tegevuspõhise eelarvestamise
 meede 13.04
 3. EELARVEREAD
 3.1. Eelarveread
 (tegevusassigneeringute read ja nendega seonduvad tehnilise ja haldusabi read
 (endised B.A read)):
 Uusi kavandatavaid meetmeid rakendatakse
 järgmiste eelarveridade alusel:
 · 13.031600 Lähenemine (ERDF)
 · 13.031800 piirkondlik konkurentsivõime ja tööhõive (ERDF)
 · 04.0217 Lähenemiseesmärk (ESF)
 · 04.0219 Piirkondlik konkurentsivõime ja tööhõive (ESF)
 · 13.04.02 Ühtekuuluvusfond
 3.2. Meetme kestus ja finantsmõju:
 3.3. Eelarve
 tunnusjooned:
 Eelarverida || Kulu liik || Uus || EFTA osamakse || Taotlejariikide osamaksud || Finantsperspektiivi rubriik
 13.031600 || Mittekohustuslik || Liigendatud || EI || EI || EI || nr 1b
 13.031800 || Mittekohustuslik || Liigendatud || EI || EI || EI || nr 1b
 04.0217 || Mittekohustuslik || Liigendatud || EI || EI || EI || nr 1b
 13.04.02 || Mittekohustuslik || Liigendatud || EI || EI || EI || nr 1b
 04.0219 || Mittekohustuslik || Liigendatud || EI || EI || EI || nr 1b
 4. ÜLEVAADE VAHENDITEST
 4.1. Rahalised vahendid
 4.1.1. Ülevaade kulukohustuste
 assigneeringutest ja maksete assigneeringutest
 Järgmistes tabelites on näidatud 2011.–2013.
 aastaks kavandatavate meetmete hinnangulist mõju. Kuna uusi rahalisi vahendeid
 ei ole kulukohustuste jaoks kavandatud, ei ole tabelisse arve märgitud, vaid on
 esitatud „ei kohaldata”. Ettepanek on seega kooskõlas 2007.–2013. aasta
 mitmeaastase finantsraamistikuga.
 Maksete osas võib ettepanek kaasa tuua suurema
 hüvitise asjaomasele liikmesriigile. Võttes aluseks komisjoni poolt läbi
 vaadatud liikmesriikide makseprognoosi ja 2012. aasta eelarve projekti
 makseassigneeringud, oleks eelarvest vaja ligi 2,304 miljonit eurot[11]. Käesolevast ettepanekust tulenevad
 lisamaksete assigneeringud toovad kaasa suuremad makseassigneeringud 2012.
 aastal, mis võidakse kompenseerida programmiperioodi lõpus. Seega jäävad
 üldkokkuvõttes makseassigneeringud programmiperioodi lõikes samaks.
 Komisjon kontrollib 2012. aastal, kas
 täiendavaid maksete assigneeringuid on vaja, võttes arvesse liikmesriikide
 taotlusi meetme kasutamiseks ja vahemaksete edastamisel toimunut, ning teeb
 vajaduse korral eelarvepädevale asutusele asjakohaste meetmete ettepaneku.
 2013. aastakse ei ole hinnangut tehtud ning
 võimalikke mõjusid võetakse arvesse 2013. aasta eelarvemenetluse raames.
 miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Kulu liik || Jao nr || || Aasta n || n + 1 || n + 2 || n + 3 || n + 4 || n + 5 jj || Kokku
 Tegevuskulud[12] || || || || || || || ||
 Kulukohustuste assigneeringud || 8.1 || a || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Maksete assigneeritud || || b || ei kohaldata || +2,304 || ei kohaldata || ei kohaldata || -2,304 || ei kohaldata || 0.
 Võrdlussummas sisalduvad halduskulud[13] || || || ||
 Tehniline ja haldusabi (liigendamata assigneeringud) || 8.2.4 || c || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 VÕRDLUSSUMMA KOKKU || || || || || || ||
 Kulukohustuste assigneeringud || || a+c || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Maksete assigneeringud || || b+c || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || 0,000
 Võrdlussummast välja jäävad halduskulud[14] || ||
 Personalikulud ja nendega seonduvad kulud (liigendamata assigneeringud) || 8.2.5 || d || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Võrdlussummast välja jäävad halduskulud, v.a personalikulud ja nendega seonduvad kulud (liigendamata assigneeringud) || 8.2.6 || e || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Meetme soovituslik finantskulu kokku
 Kulukohutuste assigneeringud (sh personalikulud) KOKKU || || a+c+d+e || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Maksete assigneeringud (sh personalikulud) KOKKU || || b+c+d+e || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Kaasrahastamise andmed
 miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Kaasrahastav asutus || || Aasta n || n + 1 || n + 2 || n + 3 || n + 4 || n + 5 jj || Kokku
 ........................ || f || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Kulukohustuste assigneeringud (sh kaasrahastamine) KOKKU || a+c+d+e+f || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 4.1.2. Kooskõla
 finantsplaneeringuga
 x Ettepanek vastab olemasolevale finantsplaneeringule.
 ̈ Ettepanekuga kaasneb finantsperspektiivi asjakohase rubriigi
 ümberplaneerimine
 ̈ Ettepanekuga seoses võib olla vajalik
 institutsioonidevahelise kokkuleppe[15]
 sätete kohaldamine (st paindlikkusinstrumendi või finantsperspektiivi
 läbivaatamine).
 4.1.3. Finantsmõju tuludele
 x Ettepanekul puudub finantsmõju tuludele
 ̈ Ettepanekul on finantsmõju; mõju tuludele on järgmine:
 miljonites
 eurodes (üks koht pärast koma)
 || || Enne meetme rakendamist [aasta n-1] || || Olukord pärast meetme rakendamist
 Eelarverida || Tulud || || [aasta n] || [n+1] || [n+2] || [n+3] || [n+4] || [n+5][16]
 || a) Tulud absoluutväärtuses || || || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 b) Tulude muutus || D || || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 (Kui mõju on seotud rohkem kui ühe
 eelarvereaga, täpsustage kõik seonduvad tulude eelarveread, lisades tabelile vajalikul
 arvul ridu.)
 4.2. Täistööajale
 taandatud personal (sh ametnikud, ajutine personal ja koosseisuväline
 personal), vt täpsemalt punktist 8.2.1.
 Aastane vajadus || Aasta n || n + 1 || n + 2 || n + 3 || n + 4 || n + 5 jj
 Personal kokku || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 5. TUNNUSJOONED JA EESMÄRGID
 5.1. Lühi- või pikaajalises
 perspektiivis täidetav vajadus
 Jätkuv finants-
 ja majanduskriis avaldab survet riikide rahalistele vahenditele, kuna
 liikmesriigid on sunnitud oma eelarvet vähendama. Siinkohal on
 ühtekuuluvuspoliitika programmide sujuv rakendamine eriti oluline, sest sellega
 tehakse rahasüste majandusse. Tagamaks, et need liikmesriigid jätkavad
 struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi programmide rakendamist ja maksavad
 projektide jaoks vahendeid välja, sisaldab ettepanek sätteid, mis võimaldavad
 komisjonil suurendada liikmesriikidele tehtavaid väljamakseid nii kaua, kuni
 nad toetusprogramme rakendavad.
 5.2. Ühenduse meetme
 lisandväärtus, ettepaneku seotus ja kooskõla muude finantsmeetmetega ja
 võimalik koostoime
 Ettepanek
 võimaldab programmide rakendamist jätkata, süstida raha majandusse ja vähendada
 samal ajal riigi kulutusi.
 5.3. Ettepaneku eesmärgid,
 oodatavad tulemused ja nendega seonduvad näitajad tegevuspõhise juhtimise
 raames
 Eesmärk on aidata liikmesriikidel, keda
 finantskriis kõige raskemini tabanud on, jätkata programmide rakendamist ja
 teha nii rahasüste majandusse.
 5.4. Rakendamise meetod
 (soovituslik)
 Märkige allpool meetme rakendamiseks valitud
 meetod(id).
 ·
 Liikmesriikidega
 6. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE
 6.1. Järelevalvekord
 Ei ole vajalik,
 kuna järelevalvet tehakse struktuurifondide järelevalve raames.
 6.2. Hindamine
 6.2.1. Eelhindamine
 Käesolev ettepanek on koostatud Euroopa
 Komisjoni presidendi büroo palvel.
 6.2.2. Vahe-/järelhindamise järel
 võetavad meetmed (varasematest samalaadsetest kogemustest saadud õppetunnid)
 Ei kohaldata
 6.2.3. Edasise hindamise tingimused
 ja sagedus
 Ei kohaldata
 7. PETTUSEVASTASED MEETMED
 Ei
 kohaldata.
 8. ANDMED VAHENDITE KOHTA
 8.1. Ettepaneku eesmärgid nende
 finantskulu järgi
 Kulukohustuste assigneeringud miljonites eurodes (kolm
 kohta pärast koma)
 (Esitada eesmärkide, meetmete ja väljundite nimetused) || Väljundi liik || Keskmine kulu || Aasta n || Aasta n+1 || Aasta n+2 || Aasta n+3 || Aasta n+4 || Aasta n+5 jj || KOKKU
 Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku || Väljundite arv || Kulud kokku
 Tegevuseesmärk: nr 1: säilitada rakenduskavade rakendamine || || || || || || || || || || || || || || || ||
 || || || || 0,000 || || 0,000 || || || || || || || || || || 0,000
 KULUD KOKKU || || || || 0,000 || || 0,000 || || || || || || || || || || 0,000
 8.2. Halduskulud
 8.2.1. Ametikohtade arv ja liigid
 Ametikoha liik || || Meetme haldamiseks vajalik olemasolev ja/või täiendav personal (täistööajale taandatud ametikohtade arv)
 || || Aasta n || Aasta n+1 || Aasta n+2 || Aasta n+3 || Aasta n+4 || Aasta n+5
 Ametnikud või ajutine personal (XX 01 01) || A*/AD || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 B*, C*/AST || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Art XX 01 02 kohaselt rahastatav personal || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Art XX 01 04/05 kohaselt rahastatav muu personal || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 KOKKU || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 8.2.2. Meetmest
 tulenevate ülesannete kirjeldus
 Ei kohaldata
 8.2.3. Ametikohtade jaotus
 (koosseisuline personal)
 (Rohkem kui ühe variandi nimetamise korral
 märkige ametikohtade arv iga variandi puhul)
 ̈ Ametikohad, mis on asendatava või pikendatava programmi
 haldamiseks praegu ette nähtud
 ̈ Ametikohad, mis on poliitilise strateegia / esialgse
 eelarveprojekti rakendamise raames eelnevalt aastaks n ette nähtud
 ̈ Ametikohad, mida tuleb taotleda järgneva poliitilise strateegia /
 esialgse eelarveprojekti menetlemise käigus
 ̈ Ametikohad, mis tuleb olemasolevaid vahendeid kasutades
 asjaomases haldustalituses ümber paigutada (talitusesisesed ümberpaigutused)
 ̈ Ametikohad, mis on aastal n nõutavad, kuid ei ole kõnealuse aasta
 poliitilise strateegia / esialgse eelarveprojekti rakendamise raames
 ette nähtud
 8.2.4. Võrdlussummas sisalduvad muud
 halduskulud (XX 01 04/05 – Halduskorralduskulud)
 miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Eelarverida (number ja nimetus) || Aasta n || Aasta n+1 || Aasta n+2 || Aasta n+3 || Aasta n+4 || Aasta n+5 ja järgmised aastad || KOKKU
 1 Tehniline ja haldusabi (sh sellega seonduvad personalikulud) || || || || || || ||
 Täitevasutused || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Muu tehniline ja haldusabi || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 sise- || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 välis- || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Tehniline ja haldusabi kokku || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 8.2.5. Võrdlussummast
 välja jäävad personalikulud ja nendega seonduvad kulud
 miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Ametikoha liik || Aasta n || Aasta n+1 || Aasta n+2 || Aasta n+3 || Aasta n+4 || Aasta n+5 ja järgmised aastad
 Ametnikud ja ajutine personal (XX 01 01) || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Art XX 01 02 kohaselt rahastatav personal (abiteenistujad, riikide lähetatud eksperdid, lepingulised töötajad jne) (täpsustada eelarverida) || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || +ei kohaldata
 (Võrdlussummast VÄLJA jäävad) personalikulud ja nendega seonduvad kulud kokku || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Arvestus – Ametnikud
 ja ajutine personal
 Vajaduse
 korral tuleb viidata punktile 8.2.1.
 ei kohaldata
 Arvestus – Artikli
 XX 01 02 kohaselt rahastatav personal
 Vajaduse
 korral tuleb viidata punktile 8.2.1.
 ei kohaldata
 8.2.6. Võrdlussummast välja jäävad
 muud halduskulud
 miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 || Aasta n || Aasta n+1 || Aasta n+2 || Aasta n+3 || Aasta n+4 || Aasta n+5 ja järgmised aastad || KOKKU
 XX 01 02 11 01 – Lähetused || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 XX 01 02 11 02 – Koosolekud ja konverentsid || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 XX 01 02 11 03 – Komiteed || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 XX 01 02 11 04 – Uuringud ja konsultatsioonid || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 XX 01 02 11 05 – Infosüsteemid || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 2 Muud halduskulud kokku (XX 01 02 11) || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 3 Muud haldusliku iseloomuga kulud (täpsustage, lisades viite eelarvereale) || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Halduskulud kokku, v.a personalikulud ja nendega seonduvad kulud (jäävad võrdlussummast VÄLJA) || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata || ei kohaldata
 Arvestus – Võrdlussummast
 välja jäävad muud halduskulud
 ei kohaldata
 [1] ELT L, . lk...
 [2] ELT L, . lk...
 [3] ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
 [4] ELT L 30, 4.2.2011, lk 34.
 [5] ELT L 159, 17.6.2011, lk 88.
 [6] ELT L 53, 23.2.2002, lk 1.
 [7] ELT L 37, 6.2.2009, lk 5.
 [8] ELT L 79, 25.3.2009, lk 39.
 [9] ELT L 150, 13.6.2009, lk 8.
 [10] ELT L 210, 31.7.2006, lk 25.
 [11] See summa hõlmab täit summat asjaomasteks aastateks, isegi
 kui tegevus algab novembris või detsembris või lõppeb aasta keskel.
 [12] Kulud, mis ei kuulu asjaomase jaotise xx peatüki xx 01
 alla.
 [13] Kulud, mis kuuluvad jaotise xx artikli xx 01 04 alla.
 [14] Kulud, mis kuuluvad peatükki xx 01 alla, välja arvatud
 artiklid xx 01 04 ja xx 01 05.
 [15] Vt institutsioonidevahelise lepingu punktid 19 ja 24.
 [16] Kui meede kestab üle kuue aasta, lisage vajadusel
 täiendavaid veerge.


type: wikipedia

text:
Monarscoot är en moped som byggdes av Monark i Varberg mellan 1957 och 1969. Modellen introducerades 1956 som "en monarped för den som vill åka i frack".
 Monarscooten formgavs av Gustav Emil Olsson, ingenjör och formgivare på Monark. Monarscoot är en av de mopedmodeller som designmässigt utmärker sig från den tiden.
 1958 var priset för en Monarscoot 1095 kr.
 Motorn var från början tyska ILO piano med trampor. 1961 ändrades mopedbestämmelserna så att trampor inte längre var ett krav, då fick Monarscooten fotplattor och kick. Då Monark Crescent AB bildades 1964 installerades Husqvarnamotorer i Monarscooterna.
 Det här var alltså konkurrenten Husqvarna som licensierat monarscooten och saluförde den under eget namn.
 Många var det, Örnen, Svalan, Konsum m. fl. som gjorde likadant och sålde bl.a. MCBs modeller under eget namn.
 Referenser
 Mopeder efter märke


type: other

text:
London Finance and Investment Corporation a.s. Praha 1 IČO 26031621 kontakty (20.09.2018) | Finance.cz
 London Finance and Investment Corporation a.s. Praha 1 IČO: 26031621
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu London Finance and Investment Corporation a.s., která sídlí v obci Praha 1 a bylo jí přiděleno IČO 26031621.
 Výpis obsahuje aktuální i historická data z obchodního rejstříku (Justice.cz) včetně sbírky listin a živnostenského rejstříku (RŽP). Pokud firma London Finance and Investment Corporation a.s. má i datovou schránku, pak zde naleznete i údaje o její datové schránce.
 Firma s názvem London Finance and Investment Corporation a.s. se sídlem v obci Praha 1 byla založena v roce 2000. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 3 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona , Realitní činnost a Zprostředkování obchodu a služeb .
 Základní údaje o London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 Městský soud v Praze 16.1.2007
 B 11497
 26031621
 London Finance and Investment Corporation a.s.
 Akciová společnost 20.12.2000
 Akciová společnost byla založena podle § 172 obchodníhozákoníku.V zakladatelské listině učiněné formou notářského zápisu ze dne12.12.2000 bylo zároveň rozhodnuto o založení společnosti,schválení jejích stanov a jmenování členů představenstva adozorčí rady. Zakladatel splatil celé základní jměníspolečnosti, které je představováno finanční hotovostí tak, jakje uvedeno v zakladatelské listině. 20.12.2000
 iu4ezfs
 CZ26031621
 London Finance and InvestmentCorporation a.s.
 Rybná 669/4 PRAHA 1 - STARÉ MĚSTO 110 00 PRAHA 1
 2112440229/2700 15.1.2016
 51-8862050227/0100 1.4.2013
 2106015533/2700 1.4.2013
 Kontakty na London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 Rybná 669 , 110 00 Praha 1 Česká republika
 Praha 1, Rybná 669/4, PSČ 11000 21.11.2006
 Nádražní 27 , 370 01 České Budějovice Česká republika
 České Budějovice, Nádražní 27, PSČ 37001 20.12.2000 - 21.11.2006
 Rybná 669/4, Praha 110 00
 Rybná 669/4, Staré Město, 11000 Praha 1
 Obory činností London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 zprostředkování obchodu aslužeb 2.5.2006 - 28.7.2011
 realitní činnost 20.12.2000 - 28.7.2011
 Nemanická 440/14 , České Budějovice 370 10
 1001029534
 Pražská tř. 1815/1 , České Budějovice 370 04
 1012202615
 Vedení firmy London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 Petr Paťha 29.12.2015
 Na Jamech 32 , 382 81 Besednice Česká republika
 Na Jamech 32, 382 81 Besednice
 Tomáš Řehout 29.12.2015
 Matice školské 197 , 370 01 České Budějovice Česká republika
 Matice školské 197/4, České Budějovice 7, 370 01 České Budějovice
 Mgr. Martin Řehout 20.12.2000 - 21.11.2006
 E. Destinnové 42 , 370 01 České Budějovice Česká republika
 České Budějovice, E. Destinnové 42, PSČ 37001
 Ing. Petr Paťha 20.12.2000 - 21.11.2006
 člen představnstva
 Na Jamech 33 , Besednice Česká republika
 Besednice, Na Jamech 33, okres Český Krumlov, PSČ 38281
 Mgr. Martin Řehout 21.11.2006 - 10.8.2013
 Praha 1, Rybná 669/4, PSČ 11000
 Ing. Petr Paťha 21.11.2006 - 7.11.2015
 Besednice, Na Jamech 32, PSČ 38281
 Tomáš Řehout 20.12.2000 - 29.12.2015
 Mgr. Martin Řehout 10.8.2013 - 29.12.2015
 Rybná 669/4, Staré Město, 110 00 Praha 1
 Ing. Petr Paťha 7.11.2015 - 29.12.2015
 Johana Wohlmannová 29.12.2015
 U Školky 139 , 373 67 Borek Česká republika
 U Školky 139, 373 67 Borek
 Ing. Dalibor Návara 20.12.2000 - 21.11.2006
 do 13.11.2006
 U jeslí 240 , 381 01 Český Krumlov Česká republika
 Český Krumlov, U jeslí 240, PSČ 38101
 Ing. Jolana Wohlmannová 21.11.2006 - 11.12.2006
 Tř.5.května 50 , 373 82 Včelná Česká republika
 Včelná, Tř.5.května 50, PSČ 37382
 Ing. Johana Wohlmannová 11.12.2006 - 7.11.2015
 Pavel Wegenkittl 20.12.2000 - 29.12.2015
 Velké Skaliny 35 , Benešov nad Černou Česká republika
 Benešov nad Černou, Velké Skaliny 35, okres Český Krumlov, PSČ 38282
 Iva Cihlová 20.12.2000 - 29.12.2015
 Žabovřesky 55 , Hluboká nad Vltavou Česká republika
 Hluboká nad Vltavou, Žabovřesky 55, okres České Budějovice, PSČ 37341
 Ing. Johana Wohlmannová 7.11.2015 - 29.12.2015
 od 13.11.2006 do 18.11.2015
 Ing. Tomáš Řehout
 Vlastníci firmy London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 zakladni 20 000 000 Kč - 20.12.2000
 Sbírka Listin London Finance and Investment Corporation a.s. IČO: 26031621
 B 11497/SL 21 ostatní zápis ze zasedání představenstva Městský soud v Praze 18.11.2015 1.12.2015 30.12.2015 1
 B 11497/SL 20 ostatní zápis z mim. VH Městský soud v Praze 6.12.2010 1.12.2015 30.12.2015 2
 B 11497/SL 19 ostatní zápis ze zasedání představenstva Městský soud v Praze 6.12.2010 1.12.2015 30.12.2015 2
 B 11497/SL 18 ostatní zápis z mim. VH Městský soud v Praze 9.12.2005 1.12.2015 30.12.2015 2
 B 11497/SL 17 ostatní zápis ze zasedání představenstva Městský soud v Praze 9.12.2005 1.12.2015 30.12.2015 2
 B 11497/SL 16 stanovy společnosti Městský soud v Praze 1.1.2014 19.6.2014 14.7.2014 18
 B 11497/SL 15 účetní závěrka [2009] Městský soud v Praze 31.12.2009 28.3.2014 10.4.2014 9
 B 11497/SL 14 účetní závěrka [2008] Městský soud v Praze 31.12.2008 28.3.2014 10.4.2014 9
 B 11497/SL 13 účetní závěrka [2010] Městský soud v Praze 31.12.2010 28.3.2014 10.4.2014 10
 B 11497/SL 12 účetní závěrka [2011] Městský soud v Praze 31.12.2011 28.3.2014 10.4.2014 9
 B 11497/SL 11 účetní závěrka [2012] Městský soud v Praze 31.12.2012 28.3.2014 10.4.2014 9
 B 11497/SL 9 notářský zápis 1230/2006 Městský soud v Praze 13.11.2006 22.11.2006 2
 B 11497/SL 6 notářský zápis 1357/2005 Městský soud v Praze 15.11.2005 11.5.2006 2
 B 11497/SL 5 účetní závěrka -r.2004 Městský soud v Praze 25.7.2005 0
 B 11497/SL 4 účetní závěrka -r.2003 Městský soud v Praze 25.7.2005 0
 B 11497/SL 3 účetní závěrka -r.2002 Městský soud v Praze 25.7.2005 0
 B 11497/SL 2 účetní závěrka -r.2001 Městský soud v Praze 25.7.2005 0
 B 11497/SL 1 notářský zápis 350/2000 + Stanovy Městský soud v Praze 12.12.2000 17.1.2001 0
 Hodnocení London Finance and Investment Corporation a.s.
 Výpis dat pro firmu London Finance and Investment Corporation a.s. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy London Finance and Investment Corporation a.s., 26031621 na obchodním rejstříku
 výpis firmy London Finance and Investment Corporation a.s., 26031621 na živnostenském rejstříku
 výpis firmy London Finance and Investment Corporation a.s., 26031621 na Datových schránkách
 London Finance and Investment Corporation a.s. - 26031621 - Praha , Rybná 669/4
 London and Bohemian Properties s.r.o. - 24181510 - Praha , Řehořova 926/45
 London Finance Company LTD. s.r.o. - 28656750 - Ostrava , Bohumínská 252/121
 FINANCE AND INVESTMENT GROUP s.r.o. - 04842413 - Praha , Ječná 243/39
 GB Finance and Investment a.s. "v likvidaci" - 29385172 - Ostrava , Masná 1324/1


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 30.6.2014
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 202/4
 Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. maja 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Grondwettelijk Hof – Belgija) – Pelckmans Turnhout NV proti Walter Van Gastel Balen NV in drugim
 (Zadeva C-483/12) (1)
 ((Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Načeli enakosti in prepovedi diskriminacije - Izvajanje prava Unije - Področje uporabe prava Unije - Neobstoj - Nepristojnost Sodišča))
 2014/C 202/05
 Jezik postopka: nizozemščina
 Predložitveno sodišče
 Grondwettelijk Hof
 Stranke v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: Pelckmans Turnhout NV
 Tožene stranke: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV, Walter Van Gastel Schoten NV
 Ob udeležbi: Ministerraad
 Predmet
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Grondwettelijk Hof – Belgija – Razlaga člena 6(3) PEU, členov 34 PDEU, 35 PDEU, 36 PDEU, 56 PDEU in 57 PDEU ter členov 15, 16, 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Nacionalna ureditev, ki za trgovine na drobno določa obvezen dan tedenskega počitka – Izjeme za trgovine na določenih krajih in trgovine, ki prodajajo določene proizvode
 Izrek
 Sodišče Evropske unije ni pristojno za odgovor na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Grondwettelijk Hof (Belgija).
 (1) UL C 26, 26.1.2013.


text:
Fallo 16432 de 2008 Consejo de Estado
 Fecha de Expedición: 24/07/2008
 Bogotá D.C., veinticuatro (24) de julio de dos mil ocho (2008)
 11001032700020070000900
 En ejercicio de la acción de nulidad consagrada en el artículo 84 del Código Contencioso Administrativo, mediante escrito del 6 de marzo de 2007, el actor demandó a <?xml:namespace prefix = st1 ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:smarttags" />la Nación, representada por el Ministro de Hacienda y Crédito Público, para que se declare la nulidad de las expresiones “exclusivamente cuando se trate” y “cuando estos servicios” contenidas en los incisos 1 y 2 respectivamente, del artículo 1 del Decreto Reglamentario 4650 de 2006.
 DECRETO 4650 DE 2006
 en ejercicio de sus facultades constitucionales y legales, en especial las consagradas en el numeral 11 del artículo 189 de la Constitución Política y en los artículos 32 y 56 de la Ley 1111 de 2006,
 “Artículo 1°. Servicios gravados a la tarifa del 1.6%. Para efectos de lo dispuesto en el artículo 462-1 del Estatuto Tributario tal como fue adicionado por el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, la tarifa del 1.6% aplicará exclusivamente cuando se trate de servicios de aseo, de vigilancia autorizados por la Superintendencia de Vigilancia Privada y de Empleo Temporal prestados por empresas autorizadas por el Ministerio de la Protección Social.
 Cuando estos servicios sean contratados con cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, en los cuales la mano de obra sea prestada por los propios asociados o cooperados, y siempre que se encuentren vigiladas por la Superintendencia de Economía Solidaria o quien haga sus veces, a las cuales se les haya expedido resolución de registro por parte del Ministerio de la Protección Social, de los regímenes de trabajo asociado, compensaciones y seguridad social, la tarifa será del 1.6%.
 Para la aplicación de esta tarifa, el responsable deberá cumplir con todas las obligaciones laborales, o de compensaciones si se trata de cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, así como con los aportes a la seguridad social por concepto de pensiones, salud y riesgos profesionales.
 Parágrafo. Los responsables de los servicios a que se refiere este artículo aplicarán la tarifa señalada sobre la base gravable determinada en los artículos 447 y siguientes del Estatuto Tributario y tendrán derecho a solicitar los impuestos descontables de que trata el artículo 485, limitados a la tarifa del correspondiente servicio, de conformidad con lo previsto en el inciso 2° del artículo 498 ibídem; el exceso se llevará como un mayor valor del costo o del gasto respectivo. (se subrayan los apartes demandados)
 Según el demandante, los apartes acusados del artículo 1o del Decreto Reglamentario 4650 de 2006 vulneran los artículos 150 numeral 12, 189 numeral 11 y 338 de la Constitución Política; el 27 del Código Civil y el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006.
 El concepto de violación se resume de la siguiente forma:
 Las frases “exclusivamente cuando se trate” y “cuando estos servicios” correspondientes a los incisos primero y segundo del artículo 1o del Decreto 4650 de 2006, configuran una vulneración manifiesta del artículo 150 numeral 12 de la Constitución Política, por cuanto limitan a las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado a que apliquen la tarifa de 1.6% de impuesto sobre las ventas en cuanto a mano de obra se refiere, solo cuando se trata de servicios de aseo, de vigilancia autorizados por la Superintendencia de Vigilancia Privada y de empleo temporal prestados por empresas autorizadas por el Minprotección. Es decir que para los demás servicios prestados por las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, en lo atinente a mano de obra, la tarifa que estas deben aplicar es la general o la especial si la hay y nunca la del 1.6%; de esta manera se crea una tarifa mediante Decreto Reglamentario, desatendiendo el precepto del numeral 12 artículo 150 de la Constitución Política.
 De igual forma el Gobierno Nacional excede la potestad reglamentaria, conferida por el artículo 189 numeral 11 de la Constitución pues con las palabras anteriormente mencionadas (“exclusivamente cuando se trate” y “Cuando estos servicios”) hace distinciones no contempladas en la ley, determinando de manera indirecta elementos de la obligación tributaria, como son tarifas distintas del 1.6% cuando los servicios prestados por las cooperativas y precooperativas no sean los definidos en el artículo del decreto demandado.
 Tal situación no es admisible porque mediante reglamento no puede el Gobierno Nacional tratar temas que son de competencia exclusiva del legislador, tales como hecho generador, sujetos, base gravable y tarifa ya que por mandato constitucional, y salvo contadas excepciones, su creación debe hacerse por medio de una ley.
 Concluyó: “...el legislador no hace distinción sobre qué tipo de servicios deben prestar las cooperativas y precooperativas, para aplicar la tarifa del 1.6% y es por esto que entendemos que todos los servicios que prestan estas en cuanto a mano de obra se refiere, estarán gravados al 1.6% y no a otra tarifa”.
 La Dirección de Impuestos y Aduanas Nacionales se opuso a las pretensiones de la demanda señalando que el acto acusado reglamentó el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, precisando el alcance del legislador al establecer que la aplicación de la tarifa preferencial está circunscrita de manera exclusiva a los servicios de aseo y vigilancia que fueren autorizados por la superintendencia de Vigilancia Privada y de empleo temporal que presten las empresas autorizadas por el Ministerio de Protección Social, contemplando en armonía con la norma superior, que también pueden acogerse a la tarifa preferencial las Cooperativas y Precooperativas de trabajo asociado vigiladas por la Superintendencia de Economía Solidaria que presten dichos servicios a través de sus asociados o cooperados siempre y cuando cuenten con el registro del Ministerio de Protección Social.
 Lejos de comprender exclusiones no contempladas, el reglamento lo que pretende es precisar el alcance de la ley sin modificar o adicionar su contenido, ya que se limita a concretar las circunstancias, detalles para la procedencia del tratamiento preferente, sin excluir de manera alguna los servicios de vigilancia y aseo que efectúen las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado como entiende el demandante.
 Precisó: “”...es de observar que tanto la ley como el reglamentario hacen mención al servicio de aseo y vigilancia, luego los demás servicios no contemplados expresamente en la ley no se entienden incluidos en éstos como pretende el demandante, y cuando se menciona “la mano de obra” es en relación a la prestación de los servicios de aseo y vigilancia y no a otros servicios no contemplados de manera expresa, de tal forma que la frase “exclusivamente cuando se trate de servicios de aseo y vigilancia”, encuentra perfecta armonía con la ley teniendo en cuenta que es a dichos servicios a los que se refiere la norma y no a otros”.
 En cuanto a la frase “cuando estos servicios sean contratados con cooperativas y precooperativas” señaló que la mano de obra a que se refiere tanto la ley como el reglamento en cuanto al tratamiento especial, es la que se relaciona directamente con la prestación del servicio de aseo y vigilancia, en este sentido la mano de obra relacionada con otro tipo de servicios estaría gravada a la tarifa general o a las diferenciales dependiendo del tipo de servicio que se preste, ejemplo mampostería, pintura, reparación, decoración, etc, los cuales no se entenderían cobijados por el tratamiento preferencial en comento.
 La demandada reiteró los argumentos de oposición, precisando: “...el reglamento no pretende hacer distinciones no contempladas en la ley, ni determinar indirectamente elementos de la obligación tributaria estableciendo tarifas distintas para los demás servicios prestados por las cooperativas y precooperativas, sino que dando alcance a la ley determina los parámetros para que precisamente no se incluyan como servicios de aseo y vigilancia otro tipo de servicios que no se encuentren expresamente contemplados en la ley”.
 El Ministerio Público pidió acceder a las súplicas de la demanda, señalando que los apartes acusados del artículo 1o del Decreto Reglamentario 4650 de 2006 vulneran el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, toda vez que varía el hecho gravable y por tanto el Ejecutivo restringió a las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, el derecho a aplicar la tarifa del 1.6% de impuesto sobre las ventas, en cuanto a mano de obra se refiere, sobre los servicios distintos a los de aseo, vigilancia autorizados y empleo temporal, excediendo por ello la potestad reglamentaria, so pretexto de facilitar la aplicación correcta y la ejecución efectiva de la ley.
 El demandante no alegó de conclusión.
 Decide la Sala sobre la legalidad de expresiones “exclusivamente cuando se trate” y “cuando estos servicios” contenidas en los incisos 1 y 2 respectivamente, del artículo 1 del Decreto Reglamentario 4650 de 2006, las cuales según el demandante exceden la potestad reglamentaria, conferida por el artículo 189 numeral 11 de la Constitución pues hace distinciones no contempladas en la ley (artículo 32 de la Ley 1111 de 2006).
 Para mayor claridad se transcribe la norma acusada y el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006:
 Art. 462-1 del ET, creado con art.32 de la ley 1111 de 2006
 Art.1 del decreto reglamentario 4650 de 2006
 Artículo 462-1. Servicios gravados a la tarifa del 1.6%. En los servicios de aseo, en los de vigilancia autorizados por la Superintendencia de Vigilancia Privada, en los de empleo temporal prestados por empresas autorizadas por el Ministerio de Protección social y en los prestados por las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado en cuanto a mano de obra se refiere, vigiladas por la Superintendencia de Economía Solidaria o quien haga sus veces, a las cuales se les haya expedido resolución de registro por parte del Ministerio de la Protección Social , de los regimenes de trabajo asociado, compensaciones y seguridad social, la tarifa será del 1.6%.
 Para tener derecho a este beneficio el contribuyente deberá haber cumplido con todas las obligaciones laborales, o de compensaciones si se trata de cooperativas y precooperativas de trabajo asociado y las atinentes a la seguridad social.”
 ARTICULO 1. Servicios gravados a la tarifa del 1.6%. Para efectos de lo dispuesto en el artículo 462-1 del Estatuto Tributario tal como fue adicionado por el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, la tarifa del 1.6% aplicará exclusivamente cuando se trate de servicios de aseo, de vigilancia autorizados por la Superintendencia de Vigilancia Privada y de empleo temporal prestados por empresas autorizadas por el Ministerio de Protección Social.
 Cuando estos servicios sean contratados con cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, en los cuales la mano de obra sea prestada por los propios asociados o cooperados, y siempre que se encuentren vigiladas por la Superintendencia de Economía Solidaria o quien haga sus veces, a las cuales se les haya expedido resolución de registro por parte del Ministerio de la Protección Social , de los regímenes de trabajo asociado, compensaciones y seguridad social, la tarifa será del 1.6%.
 Parágrafo. Los responsables de los servicios a que se refiere este artículo aplicarán la tarifa señalada sobre la base gravable determinada en los artículos 447 y siguientes del Estatuto Tributario y tendrán derecho a solicitar los impuestos descontables de que trata el artículo 485 limitados a la tarifa del correspondiente servicio de conformidad con lo previsto en el inciso segundo del artículo 498 ibídem; el exceso se llevará como un mayor valor del costo o del gasto respectivo.
 Las expresiones “exclusivamente cuando se trate” y “cuando estos servicios”, contenidas en el artículo 1o del Decreto Reglamentario 4650 de 2006 excedieron el alcance de lo dispuesto en el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, toda vez que a pesar de que la ley estableció la tarifa del 1.6% aplicable en general para todos los servicios prestados por las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, en cuanto a la mano de obra, sin hacer ninguna distinción, el Decreto Reglamentario dispuso que la tarifa del 1.6% aplicaría exclusivamente a los servicios de aseo, vigilancia y empleo temporal, excluyendo sin autorización legal, una gran diversidad de servicios y actividades, en cuanto a la mano de obra, que legalmente pueden desarrollar estas entidades, las cuales conforme a la ley están gravadas a la tarifa del 1.6%.
 Contrario a lo afirmado por la demandada, la tarifa preferencial no está circunscrita de manera exclusiva a los servicios de aseo y vigilancia que fueren autorizados por la superintendencia de Vigilancia Privada y de empleo temporal que presten las empresas autorizadas por el Ministerio de Protección Social, toda vez que el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006 expresamente consagra la tarifa del 1.6% para los servicios prestados por las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado en cuanto a mano de obra se refiere, sin efectuar ninguna distinción.
 En consecuencia, cualquier servicio gravado (y no solamente el de aseo y vigilancia) prestado por cooperativas y precooperativas de trabajo asociado da lugar a que la mano de obra involucrada en dichos servicios queda gravada a la tarifa del IVA del 1,6%.
 Conforme a lo dispuesto en el auto del 3 de mayo de 2007, por medio del cual se limitó la suspensión provisional solicitada a las expresiones “exclusivamente” y “estos servicios”, contenidas en la norma demandada, la Sala decretará la nulidad de dichas expresiones, toda vez que de accederse a la nulidad en los términos planteados en la demanda, la norma carecería de sentido lógico.
 La expresión “exclusivamente” limita la tarifa de IVA del 1.6% solamente a los servicios de aseo, vigilancia y empleo temporal, pero deja por fuera de dicho beneficio los demás servicios, en cuanto a la mano de obra se refiere, prestados por las cooperativas y precooperativas de trabajo asociado.
 Por su parte, la expresión “estos servicios” limita la aplicación de dicha tarifa a los servicios enunciados en el inciso anterior, dejando por fuera los demás prestados por dichos entes, desconociendo que el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006 no estableció limitante respecto a la clase de servicios a los cuales se les aplicaría dicha tarifa.
 Conforme a lo anterior, la Sala estima que las expresiones: “exclusivamente” y “estos servicios” contenidas en los incisos 1 y 2 (respectivamente) del artículo 1o del Decreto Reglamentario 4650 de 2006, desbordó el alcance previsto en la norma de rango legal, razón por la cual se declarará su nulidad.
 ANÚLANSE las expresiones: “exclusivamente” y “estos servicios” contenidas en los incisos 1 y 2 (respectivamente) del artículo 1o del Decreto Reglamentario 4650 de 2006, los cuales quedarán así:
 ARTICULO 1. Servicios gravados a la tarifa del 1.6%. Para efectos de lo dispuesto en el artículo 462-1 del Estatuto Tributario tal como fue adicionado por el artículo 32 de la Ley 1111 de 2006, la tarifa del 1.6% aplicará cuando se trate de servicios de aseo, de vigilancia autorizados por la Superintendencia de Vigilancia Privada y de empleo temporal prestados por empresas autorizadas por el Ministerio de Protección Social.
 Cuando sean contratados con cooperativas y precooperativas de trabajo asociado, en los cuales la mano de obra sea prestada por los propios asociados o cooperados, y siempre que se encuentren vigiladas por la Superintendencia de Economía Solidaria o quien haga sus veces, a las cuales se les haya expedido resolución de registro por parte del Ministerio de la Protección Social , de los regímenes de trabajo asociado, compensaciones y seguridad social, la tarifa será del 1.6%.


text:
 20.6.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 237/70
 Caingean arna tabhairt an 29 Aibreán 2022 – Russian Direct Investment Fund v an Chomhairle
 (Cás T-235/22)
 (2022/C 237/93)
 Teanga an cháis: an Béarla
 Páirtithe
 Iarratasóir: Russian Direct Investment Fund (Moscó, an Rúis) (ionadaithe: K. Scordis agus A. Gavrielides, Dlíodóirí)
 Cosantóir: Comhairle an Aontais Eorpaigh
 An t-ordú atá á lorg
 Iarrann an t-iarratasóir ar an gCúirt Ghinearálta:
 —
 de bhun Airteagal 263 CFAE, Cinneadh (CFSP) 2022/346 ón gComhairle an 1 Márta 2022 lena leasaítear Cinneadh 2014/512/CFSP ón gComhairle a bhaineann le bearta sriantacha i bhfianaise ghníomhaíochtaí na Rúise i ndíchobhsú staid na hÚcráine (1) (an Cinneadh atá faoi Chonspóid); agus Rialachán (AE) 2022/345 ón gComhairle an 1 Márta 2022 lena leasaítear Rialachán (AE) Uimh. 833/2014 a bhaineann le bearta sriantacha i bhfianaise ghníomhaíochtaí na Rúise i ndíchobhsú staid na hÚcráine (2) (an Rialachán atá faoi Chonspóid; dá ngairtear “na Gníomhartha atá faoi Chonspóid” le chéile), sa mhéid go luaitear an t-iarratasóir iontu, nó go mbaineann siad leis nó go bhfuil feidhm acu maidir leis an iarratasóir;
 —
 mar mhalairt air sin, de bhun Airteagal 277 CFAE, a dhearbhú go bhfuil míreanna 3 agus 4 d’Airteagal 4b de Chinneadh 2014/512/CFSP ón gComhairle (arna leasú) agus míreanna 3 agus 4 d’Airteagal 2e de Rialachán (AE) Uimh. 833/2014 (arna leasú) neamh-infheidhmithe agus/nó ar neamhní, sa mhéid go luaitear an t-iarratasóir iontu, nó go mbaineann siad leis nó go bhfuil feidhm acu maidir leis an iarratasóir mar gheall ar neamhdhleathacht, agus an Cinneadh atá faoi Chonspóid agus an Rialachán atá faoi Chonspóid a chur ar neamhní, sa mhéid go luaitear an t-iarratasóir iontu, nó go mbaineann siad leis nó go bhfuil feidhm acu maidir leis an iarratasóir.
 Saincheisteanna dlí agus príomhargóintí
 Mar thaca leis an gcaingean, maíonn an t-iarratasóir trí shaincheist dlí.
 1.
 An chéad saincheist dlí lena n-éilítear go bhfuiltear in éagmais “bonn fíorasach sách láidir” chun na bearta sriantacha a bhfuil feidhm acu maidir leis an iarratasóir a fhorchur.
 Theip go follasach ar an gComhairle a hoibleagáid a chomhlíonadh a áirithiú gur glacadh an cinneadh na bearta sriantacha a fhorchur ar an iarratasóir nó go ndearnadh rannpháirtíocht nó comhoibriú leis an Iarratasóir “ar bhonn fíorasach sách láidir”.
 2.
 An dara saincheist dlí lena n-éilítear sárú ar cheart bunúsach an iarratasóra chun na cosanta agus chun cosanta breithiúna éifeachtaí.
 Trí na Gníomhartha atá faoi Chonspóid a ghlacadh, sháraigh an Chomhairle cearta cosanta agus ceart chun cosanta breithiúnaí éifeachtaí sa mhéid gur amhlaidh an méid seo a leanas:
 —
 glacadh na Gníomhartha atá faoi Chonspóid gan fógra a thabhairt don iarratasóir, ní sular glacadh na Gníomhartha atá faoi Chonspóid ná faoi cheann teorainn ama réasúnta ina dhiaidh sin;
 —
 níor cuireadh fiú achoimre ar na cúiseanna ar glacadh na Gníomhartha atá faoi Chonspóid (sa mhéid go luaitear an t-iarratasóir iontu, nó go mbaineann siad leis nó go bhfuil feidhm acu maidir leis) ar fáil don iarratasóir riamh;
 —
 Níor nocht an cosantóir an fhianaise ar a rabhthas ag brath chun bonn a chur lena cinneadh glacadh leis na Gníomhartha atá faoi Chonspóid riamh agus níor thug sí an deis riamh don iarratasóir barúlacha a dhéanamh ná a chuid ceart a chosaint.
 3.
 An tríú saincheist dlí lena n-éilítear sárú i bhfoirm srian díréireach ar cheart bunúsach an iarratasóra chun gnó a sheoladh.
 Trí na Gníomhartha atá faoi Chonspóid a ghlacadh, sháraigh an Chomhairle ceart bunúsach an iarratasóra chun gnó a sheoladh sa mhéid gur amhlaidh an méid seo a leanas:
 —
 cuirtear srian suntasach ar shaoirse an iarratasóra chun gnó a sheoladh leis na Gníomhartha atá faoi Chonspóid;
 —
 déantar dochar d’éirim an chirt bhunúsaigh a chumhdaítear in Airteagal 16 de Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh leis na Gníomhartha atá faoi Chonspóid;
 —
 mar gheall ar mhainneachtain na Comhairle a cuid oibleagáidí dlí a chomhlíonadh (lena n-áirítear a hoibleagáid cúiseanna a lua agus an fhianaise ar a bunaíodh na Gníomhartha atá faoi Chonspóid a nochtadh) cruthaítear go bhfuil sé dodhéanta don Chúirt a mheas agus a chinneadh an bhfuil na bearta sriantacha ábhartha (a) riachtanach agus an mbaintear na cuspóirí leasa ghinearálta dá saothraítear amach leo; agus (b) i gcomhréir leis an gcuspóir dá saothraítear;
 —
 ar chaoi ar bith, níl na bearta sriantacha dá dtagraítear riachtanach agus ní bhaintear amach an cuspóir dá saothraítear mar nach gcuireann gníomhaíochtaí an iarratasóra agus na tionscadail arna gcómhaoiniú ag an iarratasóir leis an “bhfogha míleata a thug an Rúis faoin Úcráin” ná ní mhaoinítear, ní chumasaítear ná ní thacaítear le gníomhartha de chuid fhórsaí armtha na Rúise san Úcráin leo.
 (1) IO 2022 L 63, lch. 5.
 (2) IO 2022 L 63, lch. 1.


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21996D0214(02)
 Yhteistä passitusmenettelyä käsittelevän ETAn sekakomitean suositus No 1/93, annettu 23 päivänä syyskuuta 1993, 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamiseksi
 Virallinen lehti nro L 036 , 14/02/1996 s. 0032 - 0034
 LIITEYHTEISTÄ PASSITUSMENETTELYÄ KÄSITTELEVÄN ETA:N SEKAKOMITEAN SUOSITUS N:o 1/93, annettu 23 päivänä syyskuuta 1993, 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamiseksi SEKAKOMITEA,viitaten 20 päivänä toukokuuta 1987 tehtyyn yhteistä passitusmenettelyä koskevaan yleissopimukseen ja erityisesti sen 15 artiklan 2 kohdan a alakohtaan,joka ottaa huomioon, että mainittu yleissopimus sisältää yhteistä passitusta koskevat säännöt Euroopan yhteisön ja Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) maiden välisessä sekä näiden maiden keskinäisessä kaupassa,joka katsoo, että yleissopimusta tulisi muuttaa siten, että kolmansien maiden liittyminen tehdään mahdolliseksi,SUOSITTAA TÄTEN, että yleissopimuksen sopimuspuolet- muuttavat sitä 1 päivästä heinäkuuta 1994 tämän suosituksen liitteessä olevan ehdotuksen mukaisesti,- ilmoittavat kirjeenvaihdolla toisilleen tämän suosituksen hyväksymisestä.Tehty Oslossa 23 päivänä syyskuuta 1993.Sekakomitean puolestaJan SOLBERGPuheenjohtajaLIITTEEN LIITE Esitys Suomen tasavallan, Islannin tasavallan, Itävallan tasavallan, Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan, Sveitsin valaliiton ja Euroopan yhteisön välisen yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamiseksi Suomen tasavallan, Islannin tasavallan, Itävallan tasavallan, Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan, Sveitsin valaliiton ja Euroopan yhteisön välistä yhteistä passitusmenettelyä koskevaa yleissopimusta muutetaan täten seuraavasti:A. 3 artikla korvataan seuraavalla tekstillä:"3 artikla1. Tässä yleissopimuksessa tarkoitetaan:a) `passituksella` menettelyä, jolla tavaroita kuljetetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa yhden sopimuspuolen toimipaikasta saman sopimuspuolen toiseen toimipaikkaan tai toisen sopimuspuolen toimipaikkaan vähintään yhden rajan yli;b) `maalla` kaikkia EFTA-maita, kaikkia yhteisön jäsenvaltioita ja kaikkia muita tähän yleissopimukseen liittyneitä valtioita;c) `kolmannella maalla` kaikkia valtioita, jotka eivät ole tämän yleissopimuksen sopimuspuolia.2. Siitä päivästä alkaen, jona uuden sopimuspuolen liittyminen tulee voimaan 15 a artiklan mukaisesti, viittaukset EFTA-maihin soveltuvat mainittuun maahan soveltuvin osin, ja yksinomaan tämän yleissopimuksen tarkoituksia varten.3. Tämän yleissopimuksen mukaista T1- tai T2-menettelyä koskevia sääntöjä sovellettaessa EFTA-mailla, yhteisöllä ja sen jäsenvaltioilla on samat oikeudet ja velvollisuudet."B. 15 artiklan 3 kohta korvataan seuraavalla:"3. Sekakomitea hyväksyy päätöksellään:a) liitteiden muutokset;b) muutokset 10 artiklan 3 kohdan mukaiseen ECUn määritelmään;c) muut tämän yleissopimuksen muutokset, jotka johtuvat liitteiden muutoksista;d) toimenpiteet, joihin ryhdytään liitteen 1 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti;e) siirtymäkauden toimenpiteet, joita vaaditaan uusien jäsenvaltioiden liittyessä yhteisöön;f) kutsun 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritellyille kolmansille maille liittyä tähän yleissopimukseen 15 a artiklan mukaisesti.Sopimuspuolet saattavat edellä a-e alakohdissa tarkoitetut päätökset voimaan oman lainsäädäntönsä mukaisesti."C. Seuraava lisätään 15 artiklaan:"5. 3 kohdan f alakohdassa tarkoitetut sekakomitean päätökset, joilla kolmas maa kutsutaan liittymään tähän yleissopimukseen, lähetetään Euroopan yhteisöjen neuvoston pääsihteeristölle, joka ilmoittaa sen tiedoksi kysymyksessä olevalle kolmannelle maalle liittäen oheen yleissopimuksen tekstin sellaisena kuin se on tuona päivänä voimassa.6. 5 kohdassa tarkoitetusta päivästä alkaen kysymyksessä oleva kolmas maa voi lähettää huomioitsijoita sekakomiteaan, alakomiteoihin ja työryhmiin."D. Seuraava otsikko ja 15 a artikla lisätään 15 artiklan jälkeen:"Kolmansien maiden liittyminen15 a artikla1. Kolmannet maat voivat tulla tämän yleissopimuksen sopimuspuoliksi yleissopimuksen tallettajan sekakomitean päätöksen mukaisesti esittämästä kutsusta.2. Kolmannen maan, joka on kutsuttu tämän yleissopimuksen sopimuspuoleksi, on jätettävä liittymisasiakirja Euroopan yhteisöjen neuvoston pääsihteeristölle. Sanotun asiakirjan liitteenä tulee olla käännös yleissopimuksesta liittyvän maan virallisella kielellä/virallisilla kielillä.3. Liittyminen tulee voimaan liittymisasiakirjan jättämistä seuraavan toisen kuukauden ensimmäisenä päivänä.4. Tallettajan tulee tiedottaa kaikille sopimuspuolille liittymisasiakirjan jättöpäivästä ja siitä päivästä, jona liittyminen tulee voimaan.5. Euroopan yhteisöjen neuvoston pääsihteeristön on myös annettava kutsutulle kolmannelle maalle tiedoksi 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut sekakomitean suositukset ja päätökset, jotka hyväksytään tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päivän ja liittymisen voimaantulopäivän välisenä aikana.Ilmoitus näiden suositusten ja päätösten hyväksymisestä on sisällytettävä joko liittymisasiakirjaan tai erilliseen asiakirjaan, joka on jätettävä Euroopan yhteisöjen neuvoston pääsihteeristölle kuuden kuukauden kuluessa tiedoksiannosta. Jos ilmoitusta ei jätetä tuona aikana, liittyminen katsotaan vaikutuksettomaksi."


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Gruppe Nymphenburg Consult v. EUIPO (Limbic® Sales)
 (Věc T-517/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Limbic® Sales - Neexistence popisného charakteru - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 104/66)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gruppe Nymphenburg Consult AG (Mnichov, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. června 2015 (věc R 1972/2014-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení Limbic® Sales jako ochranné známky Evropské unie
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 23. června 2015 (věc R 1972/2014-1) se zrušuje.
 2)
 EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Gruppe Nymphenburg Consult AG.
 (1) Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


text:
Cicero-Urteil | Blog für Jura Studenten und Referendare
 Der Beschwerdeführer ist Chefredakteur und Verantwortlicher im Sinne des Pressegesetzes des in Potsdam erscheinenden Politikmagazins CICERO. In der Ausgabe der Zeitschrift für April 2005 wurde ein Artikel des freien Journalisten S. über den Terroristen Abu Mousab al Zarqawi veröffentlicht, der sich mit Herkunft und Lebenslauf al Zarqawis sowie den von ihm unternommenen Anschlägen befasste. Dabei wurde in zum Teil sehr detaillierter Weise auf einen Auswertungsbericht des Bundeskriminalamts vom 6. September 2004 Bezug genommen, über den es in dem Artikel ausdrücklich heißt, er sei als “VS – nur für den Dienstgebrauch. Nicht gerichtsverwertbar – nur für die Handakte” gekennzeichnet. Aus dem Bericht wurde in dem Artikel ausführlich zitiert; dabei wurden auch Einzelheiten wie verschiedene Telefonnummern al Zarqawis genannt, die vom Bundesnachrichtendienst überwacht würden. Weiter wurden diverse Aktivitäten seiner Anhänger auch in Deutschland beschrieben. Deutlich wurde ferner, dass der Bericht des Bundeskriminalamts teilweise auf Erkenntnissen ausländischer Nachrichtendienste beruhte.
 Unter dem 23. Juni 2005 erstattete das Bundeskriminalamt Strafanzeige wegen Verdachts einer Verletzung des Dienstgeheimnisses nach § 353b StGB. In der Strafanzeige wird dargestellt, dass es sich bei dem Bericht um einen Entwurf gehandelt habe, der das Bundeskriminalamt nicht autorisiert verlassen habe. Aus einem Anruf des Journalisten S. bei der Pressesprecherin des Bundeskriminalamts wisse man, dass S. ein Exemplar dieses Berichtsentwurfs, wohl in elektronischer Form, vorgelegen habe. Interne Ermittlungen des Bundeskriminalamts hätten ergeben, dass 192 Mitarbeiter des Bundeskriminalamts Zugang zu dem Entwurf gehabt hätten. Nach Auffassung des IT-Sicherheitsbeauftragten lasse sich nur mit mehr Informationen über den S. vorliegenden Bericht dessen Versendungsweg “etwas näher bestimmen” und “eventuell auch der zugriffsberechtigte Personenkreis etwas eingrenzen”. Mit Schreiben vom 17. August 2005 erteilte das Bundesministerium des Innern die Ermächtigung zur Strafverfolgung gemäß § 353b Abs. 4 StGB.
 Die Staatsanwaltschaft Potsdam leitete am 31. August 2005 ein Ermittlungsverfahren gegen den Beschwerdeführer sowie den Journalisten S. wegen Beihilfe zur Verletzung des Dienstgeheimnisses gemäß §§ 353b, 27 StGB ein. Zugleich wurde ein Antrag an den Ermittlungsrichter beim Amtsgericht Potsdam gestellt, gemäß § 102, § 105 und § 162 I 2 StPO die Durchsuchung der Wohn-, Geschäfts- und Nebenräume des Beschuldigten S. in Berlin sowie der Redaktionsräume der Zeitschrift CICERO in Potsdam anzuordnen, da zu vermuten sei, dass dies zur Auffindung von im Einzelnen bezeichneten Beweismitteln führen werde, deren Beschlagnahme gemäß § 94 StPO beschlossen werden möge.
 Mit Beschluss vom 31. August 2005 ordnete das Amtsgericht die beantragte Durchsuchung der Redaktionsräume der Zeitschrift CICERO sowie die Beschlagnahme eventuell gefundener Beweismittel an, da insbesondere folgende Gegenstände für das Verfahren von Bedeutung sein könnten:
 Zur Begründung heißt es in dem Beschluss unter anderem, der Auswertungsbericht, der das Bundeskriminalamt nicht autorisiert verlassen habe, sei dem Beschuldigten S. durch einen bislang nicht ermittelten Mitarbeiter des Bundeskriminalamts zwischen dem 7. September 2004 und dem 4. Februar 2005 zugespielt worden. Er enthalte insbesondere in seinen 392 Fußnoten unter anderem Erkenntnisse ausländischer Nachrichtendienste aus dem Bereich der Bekämpfung des islamischen Terrorismus. Insbesondere in diesem Bereich sei das Bundeskriminalamt in hohem Maße auf die informelle Zusammenarbeit mit Nachrichtendiensten angewiesen. Durch die Veröffentlichung in dem Magazin CICERO sei mit einem großen Vertrauensverlust der betroffenen Partnerbehörden zu rechnen, der sich auf die zukünftige Zusammenarbeit negativ auswirken werde. Der Tatbestand des § 353b StGB sei daher schon aufgrund der Weitergabe des als Verschlusssache klassifizierten Berichts durch einen Mitarbeiter des Bundeskriminalamts an den Beschuldigten S. erfüllt. Der Beschuldigte S. habe als Journalist ein Geheimnis im Sinne des § 353b StGB veröffentlicht und hierdurch Beihilfe zur Verletzung des Dienstgeheimnisses begangen, da ihm bekannt gewesen sei, dass die Weitergabe des Berichts durch einen Mitarbeiter des Bundeskriminalamts an ihn in der Absicht erfolgt sei, den geheimen Inhalt der Mitteilung in der Presse zu veröffentlichen.
 Die Durchsuchung der Redaktionsräume sollte am 12. September 2005 durchgeführt werden; da der Beschwerdeführer die mit dem Artikel in Zusammenhang stehenden Datenträger (CD-Roms sowie E-Mail-Ausdrucke) freiwillig herausgab, wurde von einer Durchsuchung abgesehen. Gegen die Erstellung einer so genannten physikalischen Datenkopie der Festplatte des Computers, der von dem seinerzeit für den Artikel zuständigen, zwischenzeitlich aber aus der Redaktion ausgeschiedenen Redaktionsmitarbeiter genutzt worden war, erhob der Beschwerdeführer Widerspruch.
 Mit Beschluss vom 14. November 2005 bestätigte das Amtsgericht die Beschlagnahme der physikalischen Datenkopie der Festplatte des Computers des ehemaligen Redaktionsmitarbeiters. Es bestehe die Wahrscheinlichkeit, dass sich auf dem Rechner noch Daten befänden, die mit den Tatvorwürfen in Zusammenhang stünden und daher als Beweismittel in Betracht kämen. Da die Auswertung seitens des Landeskriminalamts Brandenburg nach Mitteilung der Polizei mittels eines Suchprogramms erfolge, welches anhand von eingegebenen Suchbegriffen (insbesondere “BKA”) nur die relevanten Dateien öffne und nicht etwa solche, die in keinerlei Zusammenhang mit dem Ermittlungsverfahren stünden, erscheine die Maßnahme auch im Hinblick auf die schützenswerten Interessen der Presse nicht unverhältnismäßig.
 Mit seiner Verfassungsbeschwerde rügt der Beschwerdeführer die Verletzung seines Grundrechts aus Art. 5 I 2 GG.
 Artikel 5 I 2 GG gewährleistet die Pressefreiheit und die Freiheit der Berichterstattung durch Rundfunk und Film. Doch wie darf der Staat reagieren, wenn der Verdacht einer Straftat durch einen Journalisten besteht? Das BVerfG hatte die folgende Frage zu beantworten:
 „Genügt die bloße Veröffentlichung eines Dienstgeheimnisses im Sinne des § 353b StGB durch einen Journalisten im Hinblick auf Art. 5 I Satz 2 GG aus, um einen den strafprozessualen Ermächtigungen zur Durchsuchung und Beschlagnahme genügenden Verdacht der Beihilfe des Journalisten zum Geheimnisverrat zu begründen?“
 Das BVerfG hält im Cicero-Urteil (Urteil v. 27.2.2007 – 1 BvR 538/06 (BVerfGE 117, 244 ff.)) die Verfassungsbeschwerde für begründet. Der Eingriff in die Pressefreiheit in Gestalt der Anordnung der Durchsuchung der Redaktion und der Beschlagnahme der dort gefundenen Beweismittel seien verfassungsrechtlich nicht gerechtfertigt. Durchsuchungen und Beschlagnahmen in einem Ermittlungsverfahren gegen Presseangehörige seien verfassungsrechtlich unzulässig, wenn sie ausschließlich oder vorwiegend dem Zweck dienen, die Person des Informanten zu ermitteln. Die bloße Veröffentlichung eines Dienstgeheimnisses im Sinne des § 353b StGB durch einen Journalisten genüge im Hinblick auf Art. 5 I 2 GG nicht aus, um einen den strafprozessualen Ermächtigungen zur Durchsuchung und Beschlagnahme genügenden Verdacht der Beihilfe des Journalisten zum Geheimnisverrat zu begründen.
 Zunächst stellt das BVerfG den sachlichen Schutzbereich der Pressefreiheit nach Art. 5 I 2 GG dar. Die Pressefreiheit umfasse auch den Schutz vor dem Eindringen des Staates in die Vertraulichkeit der Redaktionsarbeit sowie in die Vertrauenssphäre zwischen den Medien und ihren Informanten:
 „Die Freiheit der Medien ist konstituierend für die freiheitliche demokratische Grundordnung (vgl. BVerfGE 7, 198 <208>; 77, 65 <74>; stRspr). Eine freie Presse und ein freier Rundfunk sind daher von besonderer Bedeutung für den freiheitlichen Staat (vgl. BVerfGE 20, 162 <174>; 50, 234 <239 f.>; 77, 65 <74>). Dementsprechend gewährleistet Art. 5 Abs. 1 Satz 2 GG den im Bereich von Presse und Rundfunk tätigen Personen und Organisationen Freiheitsrechte und schützt darüber hinaus in seiner objektiv-rechtlichen Bedeutung auch die institutionelle Eigenständigkeit der Presse und des Rundfunks (vgl. BVerfGE 10, 118 <121>; 66, 116 <133>; 77, 65 <74 ff.>). Die Gewährleistungsbereiche der Presse- und Rundfunkfreiheit schließen diejenigen Voraussetzungen und Hilfstätigkeiten mit ein, ohne welche die Medien ihre Funktion nicht in angemessener Weise erfüllen können. Geschützt sind namentlich die Geheimhaltung der Informationsquellen und das Vertrauensverhältnis zwischen Presse beziehungsweise Rundfunk und den Informanten (vgl. BVerfGE 100, 313 <365> m.w.N.). Dieser Schutz ist unentbehrlich, weil die Presse auf private Mitteilungen nicht verzichten kann, diese Informationsquelle aber nur dann ergiebig fließt, wenn sich der Informant grundsätzlich auf die Wahrung des Redaktionsgeheimnisses verlassen kann (vgl. BVerfGE 20, 162 <176, 187>; 36, 193 <204>).“
 Als Chefredakteur sei der Beschwerdeführer auch vom persönlichen Schutzbereich der Pressefreiheit erfasst:
 „Diese schützt alle im Pressewesen tätigen Personen, wobei der Schutz von der Beschaffung der Information bis zur Verbreitung der Nachricht und der Meinung reicht (vgl. BVerfGE 77, 346 <354>). Als Beschuldigter des Ermittlungsverfahrens ist der Beschwerdeführer von den Ermittlungsmaßnahmen persönlich betroffen; zudem berühren Durchsuchung und Beschlagnahme in den Redaktionsräumen seine dort ausgeübte Tätigkeit als Chefredakteur.“
 Eine Durchsuchung in Presseräumen stelle wegen der damit verbundenen Störung der redaktionellen Arbeit und der Möglichkeit einer einschüchternden Wirkung einen Eingriff in die Pressefreiheit dar:
 „Auch können potentielle Informanten durch die begründete Befürchtung, bei einer Durchsuchung könnte ihre Identität festgestellt werden, davon abgehalten werden, Informationen zu liefern, die sie nur im Vertrauen auf die Wahrung ihrer Anonymität herauszugeben bereit sind. Überdies liegt in der Verschaffung staatlichen Wissens über die im Bereich journalistischer Recherche hergestellten Kontakte ein Eingriff in das Redaktionsgeheimnis, dem neben dem Vertrauensverhältnis der Medien zu ihren Informanten eigenständige Bedeutung zukommt (vgl. BVerfGE 66, 116 <133 ff.>; 107, 299 <331>).
 Durch die Anordnung der Beschlagnahme von Datenträgern zum Zwecke der Auswertung ist den Ermittlungsbehörden die Möglichkeit des Zugangs zu redaktionellem Datenmaterial eröffnet worden. Dies greift in besonderem Maße in die vom Grundrecht der Pressefreiheit umfasste Vertraulichkeit der Redaktionsarbeit ein, aber auch in ein etwaiges Vertrauensverhältnis zu Informanten.“
 Die §§ 353b, 27 StGB sowie §§ 94, 98, 102 StPO seien allgemeine Gesetze im Sinne von Art. 5 II GG. Allerdings seien sie unter Berücksichtigung der Pressefreiheit auszulegen und anzuwenden:
 „Nach Art. 5 Abs. 2 GG findet die Pressefreiheit ihre Schranken in den Vorschriften der allgemeinen Gesetze. Darunter sind alle Gesetze zu verstehen, die sich nicht gegen die Meinungsfreiheit oder die Freiheit von Presse und Rundfunk an sich oder gegen die Äußerung einer bestimmten Meinung richten, die vielmehr dem Schutz eines schlechthin, ohne Rücksicht auf eine bestimmte Meinung, zu schützenden Rechtsguts dienen. Dieses Rechtsgut muss in der Rechtsordnung allgemein und damit unabhängig davon geschützt sein, ob es durch Meinungsäußerungen oder auf andere Weise verletzt werden kann. Beschränkt die zum Schutz dieses Rechtsguts ergriffene Maßnahme die Meinungs- oder Pressefreiheit, so führt nicht schon dies zur Verneinung des Charakters der ermächtigenden Rechtsnorm als allgemeines Gesetz. Bei seiner Anwendung ist aber zu klären, ob die Güterabwägung zu einem Vorrang des Schutzes des Rechtsguts führt, dem das allgemeine Gesetz dient. Soweit die zur Beschränkung ermächtigenden Rechtsnormen auslegungsbedürftig sind, darf die Auslegung nicht zur Außerachtlassung des Schutzgehalts von Art. 5 Abs. 1 GG führen (vgl. BVerfGE 111, 147 <155>).
 bb) Die angegriffenen Beschlüsse sind ferner auf die Vorschriften der Strafprozessordnung über die Durchsuchung und Beschlagnahme gestützt (§§ 94, 98, 102, 105 StPO). Die Bestimmungen der Strafprozessordnung mit ihrer prinzipiellen Verpflichtung für jeden Staatsbürger, zur Wahrheitsfindung im Strafverfahren beizutragen und die im Gesetz vorgesehenen Ermittlungsmaßnahmen zu dulden, sind in der Rechtsprechung des Bundesverfassungsgerichts als allgemeine Gesetze anerkannt; auch sie sind unter Berücksichtigung der Pressefreiheit auszulegen und anzuwenden (vgl. BVerfGE 77, 65 <81 ff.>; 107, 299 <329 ff.>).“
 Die Anordnung der Durchsuchung der Redaktionsräume des Magazins CICERO und der Beschlagnahme der in dem amtsgerichtlichen Beschluss im Einzelnen bezeichneten Gegenstände sowie die Bestätigung der Beschlagnahme der physikalischen Datenkopie der Festplatte tragen dem Grundrecht der Pressefreiheit des Beschwerdeführers nicht hinreichend Rechnung. Der den gerichtlichen Anordnungen zugrunde liegende Tatverdacht gegen den Beschwerdeführer reiche unter Berücksichtigung des Grundrechts aus Art. 5 I 2 GG für eine auf §§ 102, 94 StPO gegründete Durchsuchung und Beschlagnahme bei den in § 53 I Nr. 5 StPO genannten Personen nicht aus.
 Der Tatverdacht der Beihilfe gegen den Beschwerdeführer stützte sich allein auf die Veröffentlichung und auf Hinweise darauf, dass der Verfasser des Artikels im Besitz des Auswertungsberichts gewesen sein musste. Für die Verwirklichung einer beihilfefähigen Haupttat, die einen Tatplan des Geheimnisträgers vorausgesetzt hätte, der gerade auf die Veröffentlichung der offenbarten Dienstgeheimnisse hinzielte, lagen demgegenüber keine zureichenden tatsächlichen Anhaltspunkte vor:
 „§ 353 b StGB stellt unter anderem die unbefugte Offenbarung eines Dienstgeheimnisses unter Strafe. Die Veröffentlichung des Geheimnisses deutet allerdings nicht zwingend auf das Vorliegen einer derartigen Haupttat durch den Geheimnisträger hin. Der Tatbestand des § 353 b StGB ist beispielsweise nicht verwirklicht und eine Beihilfe daher nicht möglich, wenn Schriftstücke oder Dateien mit Dienstgeheimnissen versehentlich oder über eine nicht zur Geheimhaltung verpflichtete Mittelsperson nach außen gelangen. Will der Geheimnisträger dem Journalisten nur Hintergrundinformationen liefern und erfolgt die Veröffentlichung abredewidrig, ist die Tat mit der Offenbarung des Geheimnisses nicht nur vollendet, sondern auch bereits beendet; dann kann eine Beihilfe durch die nachfolgende Veröffentlichung gar nicht mehr geleistet werden. In solchen Fällen kann eine Durchsuchung und Beschlagnahme nicht mit dem Ziel der Aufklärung einer Beihilfehandlung des Journalisten angeordnet werden.“
 Dem durch Art. 5 I 2 GG gebotenen Informantenschutz bei der Auslegung und Anwendung der zur Durchsuchung und Beschlagnahme ermächtigenden Normen sei nicht hinreichend Rechnung getragen worden. Durchsuchungen und Beschlagnahmen in einem Ermittlungsverfahren gegen Presseangehörige seien verfassungsrechtlich unzulässig, wenn sie ausschließlich oder vorwiegend dem Zweck dienen, die Person des Informanten zu ermitteln:
 „Auch wenn die betreffenden Angehörigen von Presse oder Rundfunk nicht Zeugen, sondern selbst Beschuldigte sind und der Schutz des § 97 Abs. 5 StPO deshalb nicht besteht, dürfen in gegen sie gerichteten Ermittlungsverfahren wegen einer Beihilfe zum Dienstgeheimnisverrat Durchsuchungen nach § 102 StPO sowie Beschlagnahmen nach § 94 StPO zwar zur Aufklärung der ihnen zur Last gelegten Straftat angeordnet werden, nicht aber zu dem vorrangigen oder ausschließlichen Zweck, Verdachtsgründe insbesondere gegen den Informanten zu finden. Andernfalls könnte der von der Pressefreiheit umfasste Informantenschutz unterlaufen werden.
 Das Risiko einer Verletzung des verfassungsrechtlich gebotenen Informantenschutzes ist besonders groß, wenn der Verdacht einer Beihilfe allein darauf gestützt wird, dass das Dienstgeheimnis in der Presse veröffentlicht worden ist und das maßgebende Schriftstück allem Anschein nach unbefugt in die Hände des Journalisten gelangt war. In einer solchen Situation kann die Staatsanwaltschaft den betroffenen Journalisten durch Einleitung eines gegen ihn gerichteten Ermittlungsverfahrens zum Beschuldigten machen. Das ist als solches verfassungsrechtlich nicht zu beanstanden. Würde jedweder Verdacht aber auch für die Anordnung von Durchsuchung und Beschlagnahme bei den von § 53 Abs. 1 Satz 1 Nr. 5 StPO betroffenen Personen ausreichen, hätte die Staatsanwaltschaft es in ihrer Hand, durch die Entscheidung zur Einleitung des Ermittlungsverfahrens den besonderen grundrechtlichen Schutz der Medienangehörigen zum Wegfall zu bringen, selbst wenn die Anhaltspunkte für eine Beihilfe schwach sind. Das ist der Fall, wenn nicht bekannt ist, ob das Handeln des Geheimnisträgers auf eine Veröffentlichung des Geheimnisses zielte und auch sonst keine auf eine solche Absicht hindeutenden Umstände erkennbar sind. Die Möglichkeit, auch aufgrund eines derart unzureichenden Verdachts Durchsuchungen und Beschlagnahmen in der Redaktion oder bei einem Journalisten anzuordnen, würde zu dem nicht von der Hand zu weisenden Risiko führen, dass die Staatsanwaltschaft ein Ermittlungsverfahren mit dem ausschließlichen oder überwiegenden Ziel einleitete, auf diese Weise den Informanten festzustellen. Dies aber widerspräche dem verfassungsrechtlich gewährleisteten Informantenschutz (vgl. BVerfGE 20, 162 <191 f., 217>). Der Schutz des Art. 5 Abs. 1 Satz 2 GG gebietet, diesem Risiko entgegenzuwirken. Deshalb müssen die strafprozessualen Normen über Durchsuchung und Beschlagnahme dahingehend ausgelegt werden, dass die bloße Veröffentlichung des Dienstgeheimnisses durch einen Journalisten nicht ausreicht, um einen diesen Vorschriften genügenden Verdacht der Beihilfe des Journalisten zum Geheimnisverrat zu begründen. Zu fordern sind vielmehr spezifische tatsächliche Anhaltspunkte für das Vorliegen einer vom Geheimnisträger bezweckten Veröffentlichung des Geheimnisses und damit einer beihilfefähigen Haupttat.“
 Nach diesen Maßstäben widerspreche die vorliegend angeordnete Durchsuchung und Beschlagnahme in der von dem Beschwerdeführer geleiteten Redaktion dem von der Pressefreiheit gewährleisteten Schutz der Redaktionsarbeit unter Einschluss des Informantenschutzes:
 „Die Anordnung der Durchsuchung und Beschlagnahme erfolgte in einer Situation, in der es keine Anhaltspunkte außer der Veröffentlichung des Berichts in der Zeitschrift dafür gegeben hatte, dass ein Geheimnisverrat durch den Geheimnisträger vorliegen könnte. Alle Ermittlungen in diese Richtung waren zuvor erfolglos geblieben.
 Nach dem für die verfassungsgerichtliche Beurteilung maßgeblichen Wortlaut des amtsgerichtlichen Beschlusses vom 31. August 2005 sollte die Durchsuchung dementsprechend vorwiegend die Ermittlung des mutmaßlichen Informanten aus dem Bundeskriminalamt ermöglichen. Die Handlung des Beschwerdeführers, auf die allein der Anfangsverdacht der Beihilfe gestützt wurde, war die Veröffentlichung; diese aber war bekannt und bedurfte als solche keiner weiteren Ermittlung. Wie der Auflistung der als Beweismittel insbesondere gesuchten Gegenstände zu entnehmen ist, ging es darum, Anhaltspunkte dafür zu finden, wie und durch wen der Bericht in den Verfügungsbereich der Zeitschrift CICERO gelangt ist, und damit letztlich um die Frage, wer der Haupttäter der Straftat nach § 353 b StGB war. Besonders deutlich zeigt sich das Ziel der Identifizierung des Informanten an der Formulierung, gesucht würden “... Notizen und schriftliche Aufzeichnungen ..., aus denen sich ergibt, aus welcher Quelle er (scil.: der Journalist) den ... Auswertungsbericht ... erhalten hat ...”.
 Ein Dauerbrenner in jedem Rechtsstaat: Staatsschutz gegen Pressefreiheit. Das Urteil zugunsten von Cicero gilt als richtungweisend. Es stärkte die Pressefreiheit, die für die freiheitlich demokratische Grundordnung konstituierend ist.