text:
 6.12.2011
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 323/33
 Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumise kuupäeva tuleks kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 viimasest versioonist, mis on kättesaadav Internetis aadressil:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 28 – Helisignaalseadmete tüübikinnituse ja mootorsõidukite helisignalisatsiooniga seotud tüübikinnituse ühtsete sätete kohta
 Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:
 eeskirja algversiooni 3. täiendus – jõustumise kuupäev: 28. detsember 2000
 SISUKORD
 EESKIRI
 1.
 Reguleerimisala
 I. HELISIGNAALSEADMED
 2.
 Mõisted
 3.
 Tüübikinnituse taotlemine
 4.
 Märgistus
 5.
 Tüübikinnituse andmine
 6.
 Nõuded
 7.
 Helisignaalseadme tüübi muutmine ja tüübikinnituse laiendamine
 8.
 Toodangu vastavus nõuetele
 9.
 Karistused toodangu nõuetele mittevastavuse korral
 10.
 Tootmise lõpetamine
 II. MOOTORSÕIDUKITE HELISIGNALISATSIOON
 11.
 Mõisted
 12.
 Tüübikinnituse taotlemine
 13.
 Tüübikinnituse andmine
 14.
 Nõuded
 15.
 Sõidukitüübi muutmine ja tüübikinnituse laiendamine
 16.
 Toodangu vastavus nõuetele
 17.
 Karistused toodangu nõuetele mittevastavuse korral
 18.
 Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja haldusasutuste nimed ja aadressid
 LISAD
 1. lisa
 Teatis mootorsõiduki helisignaalseadme tüübikinnituse andmise (või tüübikinnituse andmisest keeldumise, tüübikinnituse tühistamise, tüübikinnituse laiendamise või tootmise lõpetamise) kohta vastavalt eeskirjale nr 28
 2. lisa
 Teatis sõidukitüübile tüübikinnituse andmise (või tüübikinnituse andmisest keeldumise, tüübikinnituse tühistamise, tüübikinnituse laiendamise või tootmise lõpetamise) kohta seoses selle helisignalisatsiooniga vastavalt eeskirjale nr 28
 3. lisa
 I.
 Helisignaalseadme tüübikinnitusmärgi kujundus
 II.
 Sõiduki helisignalisatsiooniga seotud tüübikinnitusmärgi kujundus
 1. REGULEERIMISALA
 Käesolevat eeskirja kohaldatakse järgmiste seadmete suhtes:
 1.1.
 alalis- või vahelduvvoolu või suruõhuga töötavad helisignaalseadmed (HSS), (1) mis on mõeldud paigaldamiseks L3–L5-, M- ja N-kategooria mootorsõidukitele, v.a mopeedid (kategooriad L1 ja L2) (2);
 1.2.
 punktis 1.1 nimetatud mootorsõidukite helisignalisatsioonid (3).
 I. HELISIGNAALSEADMED
 2. MÕISTED
 Käesolevas eeskirjas tähendavad „eri tüüpi helisignaalseadmed” seadmeid, mis erinevad üksteisest oluliselt järgmiste näitajate poolest:
 2.1.
 kaubanimi või -märk;
 2.2.
 tööpõhimõtted;
 2.3.
 elektritoite tüüp (alalis- või vahelduvvool);
 2.4.
 korpuse väliskuju;
 2.5.
 membraani(de) kuju ja mõõtmed;
 2.6.
 heliava(de) kuju või tüüp;
 2.7.
 heli nimisagedus või -sagedused;
 2.8.
 nimitoitepinge;
 2.9.
 nimitöörõhk signaalseadmete puhul, mille toide tuleb otse välisest suruõhuallikast.
 2.10.
 Helisignaalseade on peamiselt ette nähtud:
 2.10.1.
 mootorrataste jaoks, mille võimsus on maksimaalselt 7 kW (I klass);
 2.10.2.
 M- ja N-kategooria sõidukite ning 7 kW-st suurema võimsusega mootorrataste jaoks (II klass).
 3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE
 3.1. Helisignaalseadme tüübikinnitustaotluse esitab kaubanime või -märgi omanik või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja.
 3.2. Taotlusele tuleb lisada kolmes eksemplaris dokumendid, mis sisaldavad järgmist:
 3.2.1.
 helisignaalseadme tüübi kirjeldus, pöörates eriti tähelepanu punktis 2 nimetatud tunnustele;
 3.2.2.
 joonis, millel on kujutatud signaalseade muu hulgas ristlõikes;
 3.2.3.
 valmistamisel kasutatud osade loetelu, mis hõlmab osade nõuetekohast märgistust ja kasutatud materjale;
 3.2.4.
 kõigi valmistamisel kasutatud osade üksikasjalikud joonised. Joonistel tuleb näidata tüübikinnitusnumbri jaoks mõeldud koht tüübikinnitusmärgi ringi suhtes.
 3.3. Lisaks tuleb tüübikinnitustaotlusega kaasa panna kaks signaalseadme tüübi näidist.
 3.4. Pädev asutus teeb enne tüübikinnituse andmist kindlaks, kas on sisse seatud rahuldav kord, mis tagab tootmise nõuetele vastavuse tõhusa kontrolli.
 4. MÄRGISTUS
 4.1. Helisignaalseadmete näidistel peab olema valmistaja kaubanimi või -märk; see peab olema selgesti loetav ja kustumatu.
 4.2. Igal näidisel peab olema piisavalt ruumi tüübikinnitusmärgi jaoks; see koht peab olema näidatud punktis 3.2.2 nimetatud joonisel.
 5. TÜÜBIKINNITUSE ANDMINE
 5.1. Kui tüübikinnituse saamiseks esitatud näidised vastavad punktide 6 ja 7 nõuetele, antakse signaalseadme tüübile kinnitus.
 5.2. Igale tüübikinnituse saanud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest numbrit (mis praegu on eeskirja algkuju kohaselt 00) näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud suurimate tehniliste muudatuste seeriat. Üks ja seesama kokkuleppeosaline ei või anda sama numbrit teisele helisignaalseadme tüübile.
 5.3. Sama tüübikinnitusnumbri võib anda signaalseadme tüüpidele, mis erinevad üksteisest ainult nimitoitepinge, nimisagedus(t)e või punktis 2.8 nimetatud seadmete puhul nimitöörõhu poolest.
 5.4. Teatis signaalseadmele käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmise, kinnituse andmisest keeldumise, kinnituse laiendamise, kinnituse tühistamise või signaalseadme tüübi tootmise lõpliku lõpetamise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele vastaval vormil ning koos helisignaalseadme joonistega (mille on esitanud kinnituse taotleja), mille suurim formaat on A4 (210 × 297 mm) või mis on kokku voldituna selles formaadis ja mille mõõtkava on 1:1.
 5.5. Igale käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile vastavale helisignaalseadmele tuleb kinnitada tüübikinnitusvormil kindlaksmääratud hästi märgatavas ja kergesti juurdepääsetavas kohas rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, millel on:
 5.5.1.
 ringjoonega ümbritsetud E-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi eraldusnumber (4);
 5.5.2.
 tüübikinnitusnumber;
 5.5.3.
 rooma numbrina esitatud lisatähis, mis näitab klassi, millesse helisignaalseade kuulub.
 5.6. Tüübikinnitusmärk ja lisatähis peavad olema selgesti loetavad ja kustumatud.
 5.7. Käesoleva eeskirja 3. lisa I osas on esitatud helisignaalseadme tüübikinnitusmärgi kujunduse näidis.
 6. NÕUDED
 6.1. Üldnõuded
 6.1.1.
 Helisignaalseade peab tekitama pideva ja ühetaolise heli; selle akustiline spekter ei tohi töötamise ajal oluliselt muutuda.
 Vahelduvvoolul töötava signaalseadme suhtes kehtib nimetatud nõue ainult generaatori püsikiirusel, kui kiirus jääb punktis 6.2.3.2 ettenähtud vahemikku.
 6.1.2.
 Signaalseadmete helikarakteristikud (akustilise energia spektraaljaotus, helirõhutase) ja mehaanilised omadused peavad olema sellised, mis võimaldavad seadmetel läbida järgmised katsed esitatud järjekorras.
 6.2. Heliomaduste mõõtmine
 6.2.1.
 Helisignaalseadmete katsetamisel tuleb eelistada kajavaba keskkonda.
 Teise võimalusena sobib seadme katsetamiseks poolkajavaba kamber või avatud ruum (5). Sellisel juhul tuleb tarvitusele võtta ettevaatusabinõud, et vältida mõõtepiirkonnas tekkivaid peegeldumisi maapinnalt (seada näiteks üles heli neelavad ekraanid). Tuleb kontrollida, et sfääriline hajumine vähemalt 5meetrise raadiusega hemisfääris kuni maksimaalse mõõdetava sageduseni ei oleks üle 1 dB, seda peamiselt mõõtmise suunas ning seadme ja mikrofoni kõrgusel.
 Ümbritseva müra tase peab olema vähemalt 10 dB madalam kui mõõdetav helirõhutase.
 Katsetatav seade ja mikrofon tuleb asetada samale kõrgusele. See kõrgus peab olema vahemikus 1,15–1,25 m. Mikrofoni maksimaalse tundlikkuse suund peab ühtima signaalseadme maksimaalse helitaseme suunaga.
 Mikrofon peab olema asetatud nii, et selle membraan on 2 ± 0,01 m kaugusel seadmest heli väljumise tasapinnast. Mitme heliavaga seadme puhul määratakse see kaugus mikrofonile kõige lähemal asuva ava suhtes.
 6.2.2.
 Helirõhutasemete mõõtmisel tuleb kasutada 1. klassi müramõõturit, mis vastab IEC trükise nr 651, esimese väljaande (1979) spetsifikatsioonidele. Kõigil mõõtmistel tuleb kasutada ajakonstanti F. Üldise helirõhutaseme mõõtmisel kogu sagedusvahemikus tuleb kasutada A-sageduskorrektsiooni. Tekitatava heli spektri mõõtmiseks kasutatakse helisignaali Fourier’i teisendust. Teise võimalusena võib kasutada 1/3 oktavriba filtreid, mis vastavad standardile IEC 225:1966.
 Sellisel juhul määratakse helirõhutase 2 500 Hz riba kesksageduse piires kindlaks, liites helirõhkude ruutkeskmised 2 000, 2 500 ja 3 150 Hz 1/3 kesksagedustel.
 Kõigil juhtudel tuleb standardmeetodiks lugeda ainult Fourier'i teisendusmeetodit.
 6.2.3.
 Helisignaalseadme toitepinge peab vastavalt vajadusele olema järgmine:
 6.2.3.1.
 alalisvoolul töötava helisignaalseadme puhul alalisvoolu pinge, mis vooluallika klemmil mõõdetuna vastab 13/12-le nimitoitepingest;
 6.2.3.2.
 vahelduvvoolul töötavaid helisignaalseadmeid toitev vool saadakse elektrigeneraatori tüübi abil, mida tavaliselt kõnealuse helisignaalseadme tüübi puhul kasutatakse. Helisignaalseadme akustilised omadused tuleb registreerida vahelduvvoolugeneraatori kiirustel, mis moodustavad vastavalt 50 %, 75 % ja 100 % vahelduvvoolugeneraatori valmistanud ettevõtte määratud maksimaalsest kiirusest pideval töötamisel. Katsetamise ajal ei tohi vahelduvvoolugeneraatorit muul viisil elektriliselt koormata. Punktis 6.3 kirjeldatud kulumiskatse tehakse seadme valmistanud ettevõtte määratud kiirusel eespool nimetatud kiiruste vahemikus.
 6.2.4.
 Kui vahelduvvoolul töötavate helisignaalseadmete katsetamisel kasutatakse alaldit, siis ei tohi seadme töötamise ajal klemmiotstel mõõdetud pinge kõikumine tippväärtuste vahel olla üle 0,1 voldi.
 6.2.5.
 Alalisvoolul töötava helisignaalseadme juhtmete takistus, sealhulgas klemmide ja kontaktide takistus oomides peab olema võimalikult lähedane väärtusele (0,10/12) x nimitoitepinge.
 6.2.6.
 Signaalseade peab olema jäigalt paigaldatud tootja ettenähtud varustuse abil alusele, mille mass peab olema vähemalt kümme korda suurem katsetatava seadme massist, kuid mitte väiksem kui 30 kg. Peale selle peab see alus olema paigaldatud nii, et selle seinte peegeldus ning vibratsioon ei mõjutaks märgatavalt mõõtmistulemusi.
 6.2.7.
 Eespool nimetatud tingimustel ei tohi A-sageduskorrektsiooni kasutades tehtud mõõtmisel saadud helirõhutase ületada järgmisi väärtusi:
 a)
 115 dB(A) peamiselt mootorratastele võimsusega kuni 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul;
 b)
 118 dB(A) peamiselt M- ja N-kategooria sõidukitele ning mootorratastele võimsusega üle 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul.
 6.2.7.1.
 Peale selle peab helirõhutase 1 800–3 550 Hz sagedusriba piires olema kõrgem kui mis tahes sageduskomponendil sagedusega üle 3 550 Hz ning igal juhul vähemalt:
 a)
 95 dB(A) peamiselt mootorratastele võimsusega kuni 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul;
 b)
 105 dB(A) peamiselt M- ja N-kategooria sõidukitele ning mootorratastele võimsusega üle 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul.
 6.2.7.2.
 Punktis b nimetatud nõuetele vastavaid helisignaalseadmeid võib kasutada punktis a nimetatud sõidukitel.
 6.2.8.
 Eespool kindlaksmääratud nõuetele peavad vastama ka helisignaalseadmed, millele tehakse punktis 6.3 ettenähtud kulumiskatse. Pinge kõikumine peab alalisvoolul töötavate helisignaalseadmete puhul olema vahemikus 95–115 % nimiväärtusest ning vahelduvvoolul töötavate helisignaalseadmete puhul vahemikus 50–100 % generaatori tootja määratud maksimaalsest kiirusest pideval töötamisel.
 6.2.9.
 Ajaline viivitus aktiveerimishetke ja hetke vahel, kui heli jõuab punktis 6.2.7 nõutud minimaalse väärtuseni, ei tohi olla pikem kui 0,2 sekundit, mõõdetuna ümbritseva õhu temperatuuril 20 ± 5 °C. Seda nõuet kohaldatakse muuhulgas pneumaatiliste ja elektropneumaatiliste signaalseadmete suhtes.
 6.2.10.
 Kui pneumaatiliste ja elektropneumaatiliste signaalseadmete puhul on tootja ette näinud toiteallikate kasutamise, peavad need vastama samadele akustilistele nõuetele kui elektrilised helisignaalseadmed.
 6.2.11.
 Mitmetooniliste seadmete poolt, mille iga signaali tekitav üksikosa võib ka eraldi töötada, väljastatav signaal peab jõudma eespool nimetatud miinimumväärtusteni ka siis, kui iga koostisosa pannakse tööle eraldi. Üldise helitaseme maksimaalne väärtus saavutatakse kõigi koostisosade samaaegsel töötamisel.
 6.3. Kulumiskatse
 6.3.1.
 Helisignaalseadme toiteks kasutatakse nimitoitepingega voolu, kusjuures ühendusjuhtme takistus peab vastama punktides 6.2.3 ja 6.2.5 nimetatud nõuetele. Seadet käitatakse:
 —
 10 000 korda peamiselt mootorratastele võimsusega kuni 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul ning
 —
 50 000 korda peamiselt M- ja N-kategooria sõidukitele ja mootorratastele võimsusega üle 7 kW ette nähtud helisignaalseadmete puhul, kusjuures igale ühe sekundi pikkusele töötamisele peab järgnema paus pikkusega neli sekundit. Katse ajal tuleb helisignaalseadet jahutada õhuvooluga, mille kiirus on umbes 10 m/s.
 6.3.2.
 Kui katse tehakse kajavabas kambris, peab see kamber olema piisavalt suur, et tagada signaalseadmest kulumiskatse ajal eralduva soojuse normaalne hajumine.
 6.3.3.
 Ümbritseva õhu temperatuur katsekambris peab olema vahemikus + 15 kuni + 30 °C.
 6.3.4.
 Kui pool käitamiste ettenähtud arvust on tehtud ning helitaseme karakteristikud on katse-eelsetega võrreldes muutunud, võib signaalseadet reguleerida. Kui ettenähtud arv käitamisi on tehtud, peab helisignaalseade, vajaduse korral pärast uut reguleerimist, edukalt sooritama punktis 6.2 kirjeldatud katse.
 6.3.5.
 Elektropneumaatilisi helisignaalseadmeid võib iga 10 000 käitamise järel õlitada seadme tootja soovitatud õliga.
 7. HELISIGNAALSEADME TÜÜBI MUUTMINE JA TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE
 7.1. Igast helisignaalseadme tüübi muudatusest tuleb teatada tüübikinnituse andnud ametiasutusele. Seejärel võib see asutus:
 7.1.1.
 otsustada, et tehtud muudatustel tõenäoliselt ei ole olulist negatiivset mõju, või
 7.1.2.
 nõuda tüübikatsetusi tegevalt tehniliselt teenistuselt täiendavat aruannet.
 7.2. Tüübikinnituse andmise kinnitus koos muudatuste üksikasjadega või teatis kinnituse andmisest keeldumise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 5.4 ettenähtud korras.
 7.3. Tüübikinnituse laienduse väljastanud pädev asutus lisab igale sellise laienduse kohta koostatud teatisevormile seerianumbri.
 8. TOODANGU VASTAVUS NÕUETELE
 Toodangu vastavuse kontrolli kord peab olema kooskõlas kokkuleppe 2. liites (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) kirjeldatuga ja vastama järgmistele nõuetele.
 8.1.
 Käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud helisignaalseadmed peavad olema valmistatud nii, et need vastaksid kinnitatud tüübile ja punkti 6 nõuetele.
 8.2.
 Tüübikinnituse andnud asutus võib igas tootmisüksuses kasutatavaid vastavuse kontrollimise meetodeid igal ajal kontrollida. Neid kontrollimisi tehakse tavaliselt kord kahe aasta jooksul.
 9. KARISTUSED TOODANGU NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL
 9.1. Helisignaalseadme tüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud kinnituse võib tühistada, kui punktis 8.1 sätestatud nõuded ei ole täidetud või kui seade ei läbi punktis 8.2 kirjeldatud kontrolli.
 9.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tema poolt varem antud tüübikinnituse, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, saates neile tüübikinnituseteatise kuupäevastatud ning allkirjastatud koopia, mille lõppu on suurte tähtedega kirjutatud „TÜÜBIKINNITUS TÜHISTATUD”.
 10. TOOTMISE LÕPETAMINE
 Kui käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse omanik lõpetab kinnituse saanud helisignaalseadme tüübi tootmise, peab ta sellest teavitama tüübikinnituse andnud asutust. Asjakohase teate saamise järel teavitab asutus sellest teisi käesolevat eeskirja kohaldavaid kokkuleppeosalisi, saates neile tüübikinnitusteatise kuupäevastatud ning allkirjastatud koopia, mille lõppu on suurte tähtedega kirjutatud „TOOTMINE LÕPETATUD”.
 II. MOOTORSÕIDUKITE HELISIGNALISATSIOON
 11. MÕISTED
 Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid.
 11.1. „Mootorsõiduki tüübikinnitus”– sõidukitüübi kinnitus seoses sõiduki helisignalisatsiooniga.
 11.2. „Sõidukitüüp”– sõidukid, mis ei erine üksteisest selliste oluliste tunnuste poolest nagu:
 12. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE
 12.1. Sõiduki helisignalisatsiooni tüübikinnituse taotluse esitab sõiduki tootja või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja.
 12.2. Taotlusele tuleb lisada kolmes eksemplaris dokumendid, mis sisaldavad järgmist:
 12.2.1.
 sõidukitüübi kirjeldus seoses punktis 11.2 nimetatud tunnustega;
 12.2.2.
 sõidukile paigaldatava(te) signaalseadme(te) kindlakstegemiseks vajalike osade loetelu;
 12.2.3.
 joonised, millel on näidatud signaalseadme(te) ja selle (nende) paigaldusvahendi(te) paiknemine sõidukil.
 12.3. Tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele esitatakse kinnitatavale sõidukitüübile vastav näidissõiduk.
 13. TÜÜBIKINNITUSE ANDMINE
 13.1. Kui käesoleva eeskirja kohaselt kinnituse saamiseks esitatud sõidukitüüp vastab punktide 14 ja 15 nõuetele, antakse sellele sõidukitüübile kinnitus.
 13.2. Igale kinnituse saanud sõidukitüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest numbrit (mis praegu on eeskirja algkuju kohaselt 00) näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud peamiste tehniliste muudatuste seeriat. Üks ja seesama kokkuleppeosaline ei või anda sama numbrit teisele sõidukitüübile.
 13.3. Teatis sõidukitüübile käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmise, kinnituse andmisest keeldumise, kinnituse laiendamise, kinnituse tühistamise või sõidukitüübi tootmise lõpetamise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud näidisele vastavas vormis ning koos joonistega (mille on esitanud kinnituse taotleja), mille suurim formaat on A4 (210 × 297 mm) või mis on kokku voldituna selles formaadis ja sobivas mõõtkavas.
 13.4. Igale käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile vastavale sõidukile tuleb kinnitada tüübikinnitusvormil kindlaksmääratud hästi märgatavasse ja kergesti juurdepääsetavasse kohta rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, millel on:
 13.4.1.
 ringjoonega ümbritsetud E-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi eraldusnumber;
 13.4.2.
 punktis 13.4.1 kirjeldatud ringjoonest paremal käesoleva eeskirja number.
 13.5. Kui sõidukitüüp vastab ühe või mitme teise kokkuleppele lisatud eeskirja kohaselt kinnitatud sõidukitüübile, ei pea selle eeskirja kohaselt kinnituse andnud riik punktis 13.4 kirjeldatud märki kordama; sellisel juhul paigutatakse sellest sümbolist paremale üksteise alla tulpa kõigi nende eeskirjade numbrid ja tähised, mille kohaselt on antud kinnitus riigis, mis on käesoleva eeskirja kohaselt kinnituse andnud.
 13.6. Tüübikinnitusmärk peab olema selgesti loetav ja kustumatu.
 13.7. Tüübikinnitusmärk tuleb panna tootja kinnitatud sõidukiandmetega plaadi lähedale või selle peale.
 13.8. Käesoleva eeskirja 3. lisa II osas on esitatud tüübikinnitusmärgi kujunduse näidis.
 13.9. Pädev asutus teeb enne tüübikinnituse andmist kindlaks, kas on sisse seatud rahuldav kord, mis tagab tootmise nõuetele vastavuse tõhusa kontrolli.
 14. NÕUDED
 Sõiduk peab vastama järgmistele nõuetele.
 14.1.
 Sõidukile paigaldatav helisignalisatsioon peab vastama käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile.
 II klassi helisignaalseadmeid, mis on kinnitatud käesoleva eeskirja algversiooni kohaselt ja mille tüübikinnitusmärgil ei ole seetõttu sümbolit II, võib jätkuvalt käesoleva eeskirja kohase kinnituse saamiseks esitatavatele sõidukitüüpidele paigaldada.
 14.2.
 Katsepinge peab vastama käesoleva eeskirja punkti 6.2.3 nõuetele.
 14.3.
 Helirõhutaseme mõõtmised peavad toimuma käesoleva eeskirja punktis 6.2.2 esitatud tingimustes.
 14.4.
 Sõidukile paigaldatud seadme(te) tekitatavat A-korrigeeritud helirõhutaset tuleb mõõta 7 m sõidukist eespool, kusjuures sõiduk peab asuma lagedal alal, kus maapind on võimalikult tasane; alalisvoolul töötavate seadmete puhul peab sõiduki mootor olema välja lülitatud.
 14.5.
 Mõõtevahendi mikrofon peab asetsema umbes sõiduki keskpikitasapinnal.
 14.6.
 Taustamüra ja tuule tekitatud müra tase peab olema vähemalt 10 dB(A) mõõdetavast helirõhutasemest madalam.
 14.7.
 Maksimaalne helirõhutase määratakse 0,5–1,5 m kõrgusel maapinnast.
 14.8.
 Mõõdetuna punktides 14.2–14.7 kindlaks määratud tingimustes, peab katsetatava helisignaali maksimaalne helirõhutase (punkt 14.7) olema:
 a)
 kuni 7 kW võimsusega mootorrataste signaalide puhul vähemalt 83 dB(A) ja mitte rohkem kui 112 dB(A);
 b)
 M- ja N-kategooria sõidukite või 7 kW-st suurema võimsusega mootorrataste signaalide puhul vähemalt 93 dB ja mitte rohkem kui 112 dB(A).
 15. SÕIDUKITÜÜBI MUUTMINE JA TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE
 15.1. Igast sõidukitüübi muudatusest tuleb teatada tüübikinnituse andnud ametiasutusele. Seejärel võib see asutus:
 15.1.1.
 otsustada, et tehtud muudatustel ei ole tõenäoliselt negatiivset mõju ja et sõiduk vastab endiselt igal juhul nõuetele, või
 15.1.2.
 nõuda tüübikatsetusi tegevalt tehniliselt teenistuselt uut aruannet.
 15.2. Tüübikinnituse andmise kinnitus koos muudatuste üksikasjadega või teatis kinnituse andmisest keeldumise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 13.3 ettenähtud korras.
 15.3. Tüübikinnituse laienduse andnud pädev asutus lisab igale sellise laienduse kohta koostatud teatisele seerianumbri.
 16. TOODANGU VASTAVUS NÕUETELE
 Toodangu vastavuse kontrolli kord peab olema kooskõlas kokkuleppe 2. liites (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) kirjeldatuga ja vastama järgmistele nõuetele.
 16.1.
 Käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud sõiduk peab olema valmistatud nii, et see vastaks punkti 14 nõuete kohaselt kinnitatud tüübile.
 16.2.
 Tüübikinnituse andnud asutus võib igas tootmisüksuses kasutatavaid vastavuse kontrollimise meetodeid igal ajal kontrollida. Neid kontrollimisi tehakse tavaliselt kord kahe aasta jooksul.
 17. KARISTUSED TOODANGU NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL
 17.1. Sõidukitüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud kinnituse võib tühistada, kui punktis 16.1 sätestatud nõuded ei ole täidetud või kui seade ei läbi punktis 16.2 kirjeldatud kontrolli.
 17.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tema poolt varem antud tüübikinnituse, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, saates neile tüübikinnitusteatise kuupäevastatud ning allkirjastatud koopia, mille lõppu on suurte tähtedega kirjutatud „TÜÜBIKINNITUS TÜHISTATUD”.
 18. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE NING HALDUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID
 Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised peavad edastama ÜRO sekretariaadile tüübikatsetuste eest vastutavate tehniliste teenistuste ning nende ametiasutuste nimed ja aadressid, kes annavad kinnitusi ja kellele tuleb saata teistes riikides välja antud kinnituse andmise, kinnituse andmisest keeldumise või kinnituse tühistamise vormikohased teatised.
 (1) Mitme heliavaga helisignaalseadet, mida toidab üks energiaallikas, loetakse üheks helisignaalseadmeks.
 (2) Nagu ühisotsuses määratletud (R.E.3).
 (3) Helisignaalseadet, mis koosneb mitmest osast, mis kõik tekitavad helisignaali ning ühe juhtimisseadisega käivitamisel toimivad üheaegselt, loetakse helisignalisatsioonisüsteemiks.
 (4) 1 – Saksamaa, 2 – Prantsusmaa, 3 – Itaalia, 4 – Madalmaad, 5 – Rootsi, 6 – Belgia, 7 – Ungari, 8 – Tšehhi Vabariik, 9 – Hispaania, 10 – Jugoslaavia, 11 – Ühendkuningriik, 12 – Austria, 13 – Luksemburg, 14 – Šveits, 15 (vaba), 16 – Norra, 17 – Soome, 18 – Taani, 19 – Rumeenia, 20 – Poola, 21 – Portugal, 22 – Venemaa Föderatsioon, 23 – Kreeka, 24 – Iirimaa, 25 – Horvaatia, 26 – Sloveenia, 27 – Slovakkia, 28 – Valgevene, 29 – Eesti, 30 (vaba), 31 – Bosnia ja Hertsegoviina, 32 – Läti, 33 (vaba), 34 – Bulgaaria, 35-36 (vaba, 37 – Türgi, 38-39 (vaba), 40 – endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, 41 (vaba), 42 – Euroopa Ühendus (tüübikinnitusi annavad Euroopa Ühenduse liikmesriigid, kes kasutavad oma EMK tüübikinnitusmärke), 43 – Jaapan, 44 (vaba), 45 – Austraalia, 46 – Ukraina, 47 – Lõuna-Aafrika. Järgmised numbrid antakse muudele riikidele sellises kronoloogilises järjekorras, milles nad ratifitseerivad kokkuleppe, milles käsitletakse ratassõidukitele ning neile paigaldatavatele ja/või neil kasutatavatele seadmetele ja osadele ühtsete tehnonõuete kehtestamist ja kõnealuste nõuete alusel väljastatud tüübikinnituste vastastikuse tunnustamise tingimusi, või ühinevad sellega ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär edastab kõnealused numbrid kokkuleppeosalistele.
 (5) See koht võib olla näiteks 50meetrise raadiusega avatud plats, mille keskosas on vähemalt 20meetrise raadiusega horisontaalne pind, mis on kaetud betooni, asfaldi või samalaadse materjaliga ja millel ei ole lahtist lund, kõrget rohtu, lahtist mulda ega tuhka. Mõõtmised tehakse selge ilmaga. Helisignaalseadme või mikrofoni juures tohib olla ainult mõõdiku näidu lugeja, sest pealtvaatajate olek seadme või mikrofoni juures võib märkimisväärselt mõjutada mõõdiku näitu. Näidu lugemisel ei võeta arvesse tippväärtusi, millel ei paista olevat seost üldise helitasemega.
 1. LISA
 TEATIS
 (suurim formaat: A4 (210 × 297 mm))
 2. LISA
 TEATIS
 (suurim formaat: A4 (210 × 297 mm))
 3. LISA
 I. HELISIGNAALSEADME TÜÜBIKINNITUSMÄRGI KUJUNDUS
 (vt käesoleva eeskirja punkti 5.5)
 Kui helisignaalseadmele on kinnitatud eespool esitatud tüübikinnitusmärk, näitab see, et see I klassi helisignaalseadme tüüp on saanud Madalmaades (E4) tüübikinnituse numbriga 002439. Tüübikinnitusnumbri kaks esimest numbrit näitavad, et tüübikinnitus anti kooskõlas eeskirja nr 28 algversiooni nõuetega.
 Märkus:
 tüübikinnituse number paigutatakse ringjoone lähedale ja E-tähe kohale või alla või E-tähest paremale või vasakule. Tüübikinnituse numbri kõik numbrimärgid peavad olema samal pool E-tähte ja paiknema samas suunas. Rooma numbrite kasutamist tüübikinnitusnumbrites tuleks vältida, et hoida ära segiajamist teiste tähistega.
 II. SÕIDUKI HELISIGNALISATSIOONIGA SEOTUD TÜÜBIKINNITUSMÄRGI KUJUNDUS
 (vt käesoleva eeskirja punkti 13.4)
 NÄIDE A
 Kui sõidukile on kinnitatud eespool esitatud tüübikinnitusmärk, näitab see, et see sõidukitüüp on saanud Madalmaades (E4) eeskirja nr 28 kohase tüübikinnituse seoses helisignalisatsiooniga.
 NÄIDE B
 Kui sõidukile on kinnitatud eespool esitatud tüübikinnitusmärk, näitab see, et see sõidukitüüp on saanud Madalmaades (E4) eeskirjade nr 24 ja 28 kohase tüübikinnituse seoses helisignalisatsiooni ja diiselmootorist eralduvate saasteainetega. Eeskirja nr 24 kohta on märgitud, et korrigeeritud neeldumistegur on 1,30 m–1.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 17.7.2014
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 210/13
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 777/2014 VAN DE COMMISSIE
 van 16 juli 2014
 tot vaststelling van de forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van 22 oktober 2007 houdende een gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten en specifieke bepalingen voor een aantal landbouwproducten („integrale-GMO-verordening”) (1),
 Gezien Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 van de Commissie van 7 juni 2011 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad, wat de sectoren groenten en fruit en verwerkte groenten en fruit betreft (2), en met name artikel 136, lid 1,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 zijn, op grond van de resultaten van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguayronde, de criteria vastgesteld aan de hand waarvan de Commissie voor de producten en de perioden die in bijlage XVI, deel A, bij die verordening zijn vermeld, de forfaitaire waarden bij invoer uit derde landen vaststelt.
 (2)
 De forfaitaire invoerwaarde wordt elke dag berekend overeenkomstig artikel 136, lid 1, van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011, met inachtneming van de variabele gegevens voor die dag. Bijgevolg moet deze verordening in werking treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in artikel 136 van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 bedoelde forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 16 juli 2014.
 Voor de Commissie,
 namens de voorzitter,
 Jerzy PLEWA
 Directeur-generaal Landbouw en Plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 299 van 16.11.2007, blz. 1.
 (2) PB L 157 van 15.6.2011, blz. 1.
 BIJLAGE
 Forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 (EUR/100 kg)
 GN-code
 Code derde landen (1)
 Forfaitaire invoerwaarde
 0702 00 00
 MK
 69,6
 TR
 67,1
 ZZ
 68,4
 0707 00 05
 AL
 74,4
 MK
 27,7
 TR
 76,0
 ZZ
 59,4
 0709 93 10
 TR
 90,3
 ZZ
 90,3
 0805 50 10
 AR
 119,4
 BO
 89,3
 CL
 123,3
 EG
 75,0
 TR
 155,1
 UY
 124,0
 ZA
 100,9
 ZZ
 112,4
 0808 10 80
 AR
 213,3
 BR
 115,4
 CL
 115,0
 NZ
 131,0
 US
 143,9
 ZA
 142,3
 ZZ
 143,5
 0808 30 90
 AR
 163,1
 CL
 132,2
 NZ
 191,9
 ZA
 92,2
 ZZ
 144,9
 0809 10 00
 BA
 82,8
 TR
 226,4
 XS
 87,6
 ZZ
 132,3
 0809 29 00
 TR
 340,2
 ZZ
 340,2
 0809 30
 MK
 70,6
 TR
 148,2
 XS
 50,2
 ZZ
 89,7
 0809 40 05
 BA
 71,9
 ZZ
 71,9
 (1) Landennomenclatuur vastgesteld bij Verordening (EG) nr. 1833/2006 van de Commissie (PB L 354 van 14.12.2006, blz. 19). De code „ZZ” staat voor „overige oorsprong”.


type: other

text:
söndag 15 december 2019Bli prenumerant
 Mina BÄSTA julrecept för ett julbord i häl... Hälsocoachen
 22:00Drack tio – sedan körde han i väg
 22:00Vattenstörning när arbeten görs
 20:27"Lagkamraterna ska lita på mig"
 20:15Dolphins-förlust borta mot Nacka
 Nakenbilder på Facebook
 Norrköping Mannen la ut nakenbilder och filmer på sin Facebook, han fälls i tingsrätten och hovrätten men hovrätten halverar kränkningsersättningen eftersom det inte var fråga om "allvarligare integritetskränkning".
 Hovrätten anförde:
 "Även med beaktande av de invändningar som A har fört fram finner hovrätten lika med tingsrätten styrkt att det är A som i enlighet med åtalet uppsåtligen har spritt bilder/filmer av målsäganden till åtminstone ett tiotal personer, att bilderna insatta i sitt sammanhang är identifierbara som målsäganden och att åtminstone några av dem är sådana att de omfattas av bestämmelsen om olaga integritetskränkning. Spridningen har varit ägnad att medföra allvarlig skada för målsäganden och spridningen har inte varit försvarlig. Tingsrättens dom ska stå fast i fråga om skuld och påföljd.
 "Praxis beträffande kränkningsersättning på grund av olaga integritetsintrång är begränsad. Brottsoffermyndigheten har i sitt ärende 1500/2019 beslutat om kränkningsersättning med 10 000 kr när en bild på en högstadieflickas bara bröst lagts ut och spritts på bl.a. flickans skola via Instagram. I underrättsavgöranden synes domstolarna ofta iaktta en viss försiktighet när kränkningsersättning bestäms, och en så hög kränkningsersättning som 20 000 kr har i allmänhet krävt en allvarligare integritetskränkning än som här kan anses vara aktuell. Enligt hovrättens bedömning är det en allmänt försvårande omständighet när bilder, som här, sprids på ett sätt som ökar risken för en okontrollerad vidarespridning. Trots det ger tillgänglig praxis inte stöd för att i detta fall bestämma kränkningsersättningen till högre belopp än 10 000 kr. I övrigt finner hovrätten inte skäl att frångå tingsrättens bedömning."
 07:52 | 19-08-28
 Olaga integritetsintrång via Instagram
 Norrköping Åklagaren har yrkat att NN ska dömas för olaga integritetsintrång enligt följande gärningsbeskrivning.
 NN har spridit en bild på Instagram utvisande AA i en mycket utsatt situation. NN har därigenom gjort intrång i AA:s privatliv. Det hände den 6 juni 2018 i Sundbyberg. Spridningen kunde förväntas medföra allvarlig skada för AA. NN begick gärningen med uppsåt.
 Tingsrätten och hovrätten fällde NN för Olaga integritetsintrång och dagsböter 40 om 50 kr.
 Nu ska Högsta domstolen pröva frågan.
 Skilaktig mening i hovrätten anförde.
 Ansvar för olaga integritetskränkning enligt 4 kap. 6 § brottsbalken förutsätter att intrång skett i någon annans privatliv genom spridande av bild eller annan uppgift och att spridningen varit ägnad att medföra allvarlig skada för den berörda personen. I bestämmelsen (punkterna 1-5) anges vilka fall som ska anses utgöra intrång i privatlivet. Aktuell i detta mål är punkten 4, som omfattar bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation.
 I förarbetena till punkten 4 lämnas exempel på situationer som är avsedda att omfattas. Genomgående är de där lämnade exemplen enligt min mening väsentligt allvarligare än vad som är aktuellt i målet. Det anges att gemensamt för de fall som omfattas av punkten är att det skall var fråga om en situation där den utsattes trygghet eller fysiska eller psykiska välbefinnande är allvarligt hotade. Det krävs således att intrånget i privatlivet är av ett visst kvalificerat slag.
 Mot bakgrund av det ovanstående anser jag att publiceringen av en bild på målsäganden, synbarligen kraftigt berusad på en toalett, inte är så allvarlig att den faller in under det straffbara området. När det gäller kravet på att spridningen varit ägnad att medföra allvarlig skada bör bedömningen ske utifrån graden av kränkning med beaktande av spridningens omfattning och tiden för denna. Enligt min uppfattning är omständigheterna sådana att inte heller kravet på att spridningen ska ha varit ägnad att medföra allvarlig skada är uppfyllt. Jag vill till följd av detta ogilla åtalet.
 Överröstad i fråga om ansvar är jag i övriga frågor ense med majoriteten.
 19:29 | 19-12-12
 Grovt förtal av journalist
 Tingsrätten har i dag dömt en kvinna för grovt förtal av en manlig journalist. Påföljden har bestämts till villkorlig dom och 100 dagsböter. Kvinnan ska också betala skadestånd till mannen med sammanlagt 90 000 kr.
 Kvinnan och mannen träffades 2006. Hon anmälde 2011 att hon blivit våldtagen av honom 2006. Förundersökning inleddes, men lades senare ned. Mellan oktober 2017 (i samband med metoo-uppropets genombrott) och augusti 2018 publicerade kvinnan flera inlägg om mannen på Instagram och Facebook. Inläggen fick mellan ca 2 000 och 37 000 ”gilla”-markeringar. Det är med anledning av dessa inlägg som kvinnan åtalades.
 Tingsrätten konstaterar i domen att kvinnan i de aktuella inläggen pekar ut mannen som våldtäktsman och att hon därigenom lämnat uppgifter som är förtalsgrundande. Den som lämnat förtalsgrundande uppgifter ska ändå inte dömas för förtal, om det varit försvarligt att lämna uppgifterna.
 Tingsrätten har kommit fram till att det inte varit försvarligt av kvinnan att peka ut mannen som våldtäktsman på det sätt hon gjort.
 16:30 | 19-12-09
 Högsta domstolen har tidigare avgjort frågor om en advokats skadeståndsansvar. Nyligen prövades ett mål om en advokat varit oaktsam vid sin processföring. Nu följer domstolen upp det avgörandet med ytterligare ett mål. Detta rör främst frågan om hur aktsamhetsbedömningen ska gå till när en advokat lämnat rådgivning i skattefrågor.
 En företagsgrupp genomförde s.k. paketering av fastigheter för försäljning till utomstående. Ett liknande förfarande underkändes sedan av Skatterättsnämnden i förhållande till en annan part. I det läget anlitade företagsgruppen en advokat på en advokatbyrå för att lämna juridiska råd i den uppkomna situationen. Advokatbyrån krävdes senare på skadestånd för felaktig rådgivning. I Högsta domstolen var huvudfrågan om rådgivningen varit oaktsam.
 Högsta domstolen konstaterar till en början att en advokat i sin verksamhet ska utföra de uppdrag som anförtrotts henne eller honom redbart och nitiskt och iaktta god advokatsed. Dessa riktlinjer för fackmässighet bildar utgångspunkt för den aktsamhet som en advokat bör visa.
 För att närmare avgränsa de förpliktelser som advokaten har i förhållande till klienten är uppdragsavtalet av central betydelse. Om inget sägs om uppdragets omfattning ligger det enligt Högsta domstolen nära till hands att tolka ett givet uppdrag som att det omfattar vad som typiskt sett kan förväntas av en advokat vid den aktuella sortens rådgivning. I det aktuella fallet kom Högsta domstolen fram till att uppdraget gällde att ge råd hur risken för skattetillägg kunde undvikas utan att företagen skulle behöva yrka beskattning av vinsten från fastighetsförsäljningarna. Aktsamhetsbedömningen skulle alltså utgå från detta mer begränsade uppdrag.
 Enligt Högsta domstolen är det fråga om en sedvanlig aktsamhetsbedömning. En rad skilda omständigheter ska beaktas. Bedömningen ska inte ta sikte på i vilken utsträckning som advokatens uttalande i en rättsfråga står sig vid en senare prövning. I stället ska den inriktas främst på den metod som advokaten har använt sig av och om hans eller hennes bedömningar utgör en fackmässig undersökning av rättsläget som det framstod vid tiden för rådgivningen. Är rättsläget oklart får det betydelse om advokaten har presenterat rättsläget, med välgrundade påpekanden om eventuella osäkerheter, på ett rättvisande sätt för klienten.
 Vid en samlad bedömning anser Högsta domstolen att omständigheterna i målet – där domstolen bl.a. beaktar de reservationer advokaten gjort och att uppdraget bestod i att i efterhand avvärja vissa risker som uppstått genom den ursprungliga transaktionen – inte är sådana att advokaten vid sin rådgivning kan anses ha varit oaktsam.
 20:28 | 19-12-08
 20 minuter per dag hjälp med sminkning.
 Norrköping Högsta förvaltningsdomstolen har ansett att behov av hjälp med sminkning inte ingår i det grundläggande behovet personlig hygien.
 En person som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med s.k. grundläggande behov kan från kommunen få biträde av en personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans. Om detta hjälpbehov uppgår till i genomsnitt mer än 20 timmar i veckan har denne rätt till statlig assistansersättning.
 Alla behov som kan anses viktiga för en person utgör inte grundläggande behov, utan dessa behov är uttömmande angivna i lagstiftningen (9 a § LSS). Till grundläggande behov räknas t.ex. hjälp med måltider, att klä av och på sig och hjälp med den personliga hygienen.
 Målet i Högsta förvaltningsdomstolen gällde frågan om sminkning ingår i det grundläggande behovet personlig hygien.
 För att den försäkrade skulle anses ha behov av personlig assistans för sina grundläggande behov i en omfattning som översteg i genomsnitt 20 timmar i veckan, och således ha rätt till assistansersättning, krävdes att hennes behov av hjälp med sminkning rymdes inom det grundläggande behovet personlig hygien.
 Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade att den närmare innebörden av begreppet personlig hygien inte har behandlats eller närmare kommenterats i förarbetena. Begreppet har därför inte givits något specifikt innehåll i detta sammanhang.
 Den normalspråkliga innebörden av begreppet hygien är att det avser åtgärder för avlägsnande av smuts och ohälsosamma ämnen från människans omgivning eller från människan själv.
 Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade vidare att det inte finns något uttalande i förarbetena som talar för att med begreppet personlig hygien har avsetts något annat än vad som utgör den normalspråkliga innebörden av begreppet, d.v.s. att hålla människokroppen ren från smuts och andra ohälsosamma ämnen. Vissa formuleringar i förarbetena, såsom att ”klara sin hygien” och att ”sköta sin hygien”, talade snarast för att det är just denna normalspråkliga innebörd av uttrycket som har avsetts. Att inte kunna sminka sig kan inte sägas innebära att man inte klarar eller kan sköta sin hygien.
 Högsta förvaltningsdomstolen ansåg därmed att behov av hjälp med sminkning inte kan anses innefattas i det grundläggande behovet personlig hygien. Den försäkrades behov av personlig assistans för de grundläggande behoven uppgick därmed inte till i genomsnitt mer än 20 timmar i veckan, varför någon rätt till assistansersättning inte förelåg.
 20:24 | 19-12-06
 Knutbypastorn får fängelsestraff tidsbestämt till 26 år
 Norrköping Den nu 48-årige man som i media kallats för Knutbypastorn har fått sitt livstids fängelsestraff tidsbestämt till 26 år. Han dömdes 2004 av Svea hovrätt till livstids fängelse för anstiftan av mord i ett fall och anstiftan av försök till mord i två fall.
 Mannen och åklagaren, som varit motpart i målet, har varit överens om att livstidsstraffet ska omvandlas till ett tidsbestämt straff, men varit oense om längden på det tidsbestämda straffet. Mannen har begärt att tingsrätten ska omvandla straffet till fängelse i 25 år medan åklagaren ansett att straffet ska omvandlas till 28 års fängelse.
 Tingsrätten har inhämtat yttranden från Kriminalvården och Rättsmedicinalverket för bedöma om 48-åringen skött sin anstaltsvistelse, om han medverkat till att främja en anpassning till samhället och om det föreligger en beaktansvärd och konkret risk för återfall i allvarlig brottslighet. Han har också förhörts i tingsrätten.
 Tingsrättens slutsatser i de delarna är att anstaltsvistelsen skötts relativt väl, att 48-åringen medverkat till att främja sin anpassning i samhället och att det inte föreligger någon konkret och beaktansvärd risk för återfall i allvarlig brottslighet. Efter att särskilt ha tagit hänsyn till gärningarnas straffvärde och den tid som Kriminalvården ansett vara behövlig för utslussningsåtgärder har tingsrätten beslutat att omvandla 48-åringens straff på livstids fängelse till fängelse i 26 år.
 20:20 | 19-12-04
 Hälsocoachen Mina BÄSTA julrecept för ett julbord i ...
 5/12 Webb-Tv NT på platsen för morden
 7/12 Webb-Tv Här kröntes lucian
 Maries NEURO-blogg Besparingar i kommunen, slår hårt!!
 Löfsveds Valdemarsviksblogg Luciatablå med applåder?
 Hälsocoachen Klassiska julbordstillbehör - i hälsosam tappning
 Speedwaybloggen Jag har svårt att se hur Vargarna ...
 Juristbloggen Olaga integritetsintrång via Instagram
 Hälsocoachen Mina FEM bästa tips för en hälsosam ...
 Löfsveds Valdemarsviksblogg Lutfiskens dag
 Juristbloggen Grovt förtal av journalist
 Mina BÄSTA julrecept för ett julbord i ...
 Det går faktiskt att göra julen lite mer hälsosam. Här ...
 Luciatablå med applåder?
 Har nu vaknat med Lucia både hemma och via teve...
 Besparingar i kommunen, slår hårt!!
 Varenda dag läser vi om nya förslag på besparingar i kommune...
 Åklagaren har yrkat att NN ska dömas för olaga i...


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22006D0096
 Jurnalul Oficial L 289 , 19/10/2006 p. 0039 - 0040
 Decizia nr. 96/2006 a Comitetului mixt al SEEdin 7 iulie 2006de modificare a anexei XXI (Statistică) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa XXI la acord a fost modificată prin Decizia nr. 71/2006 a Comitetului mixt al SEE din 2 iunie 2006 [1].(2) Regulamentul (CE) nr. 341/2006 al Comisiei din 24 februarie 2006 de adoptare a specificațiilor modulului ad hoc pentru 2007 privind accidentele de muncă și problemele de sănătate la locul de muncă prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 384/2005 [2] trebuie să fie încorporat în acord,DECIDE:Articolul 1Anexa XXI la acord se modifică după cum urmează:1. După punctul 18ai [Regulamentul (CE) nr. 430/2005 al Comisiei] se inserează următorul punct:"18aj. 32006 R 0341: Regulamentul (CE) nr. 341/2006 al Comisiei din 24 februarie 2006 de adoptare a specificațiilor modulului ad hoc pentru 2007 privind accidentele de muncă și problemele de sănătate la locul de muncă prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 384/2005 (JO L 55, 25.2.2006, p. 9)."2. La punctul 18ag [Regulamentul (CE) nr. 384/2005 al Comisiei] se adaugă următorul text:", astfel cum a fost modificat prin:- 32006 R 0341: Regulamentul (CE) nr. 341/2006 al Comisiei din 24 februarie 2006 (JO L 55, 25.2.2006, p. 9)."Articolul 2Textele Regulamentului (CE) nr. 341/2006 în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în Suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 8 iulie 2006, cu condiția transmiterii prealabile către Comitetul mixt al SEE [3] a tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord.Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 7 iulie 2006.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleOda Helen Sletnes[1] JO L 245, 7.9.2006, p. 42.[2] JO L 55, 25.2.2006, p. 9.[3] Nu sunt indicate cerințe constituționale.--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
Sidney ist die östlichste Stadt im US-Bundesstaat Montana (Montana's Sunrise City). Sie ist Sitz der Countyverwaltung (County Seat) des Richland County und hat etwa 5000 Einwohner.
 Geschichte
 Als sich 1870 erste Siedler auf dem Gebiet der heutigen Stadt niederließen und 17 Jahre später 1887 die erste Schule errichteten, sollte auch eine Poststation errichtet werden, doch erst dann, wenn die Stadt einen Namen erhalten hatte. Im Hause des Friedensrichters lebte ein Junge namens Sidney Walters, den dieser sehr in sein Herz geschlossen hatte. Bei der Bearbeitung der Gründungsunterlagen entschied er, dass Sidney auch ein guter Name für die neue Stadt sei. Gründungsjahr der Stadt ist demnach 1888. 1911 wurde die Stadt dann amtlich registriert.
 Bis 1914 war Sidney Teil des Dawson County, durch einen Volksentscheid entstand dann das Richland County mit Sidney als Kreisstadt. Der Ort wuchs rasch und bald war eine neue Schule (1916) nötig und 1936 wurde gar eine Highschool fertiggestellt. 1961 begingen die Einwohner eine große 50 Jahr-Feier.
 Bis heute kommen am "Sidney-Richland Airport" Reisende an, die eigentlich in die australische Großstadt Sydney fliegen wollten und sich stattdessen ins falsche Sidney, Montana "verfliegen".
 Wirtschaft
 Anfang der 1980er Jahre gab es einen Ölboom, der die Ausrichtung der Wirtschaft von der Landwirtschaft zur Industrie umwandelte. Neben den in Montana häufig vorkommenden Edelmetallen Gold, Silber und Kupfer gibt es in der Umgebung von Sidney einige Achat-Vorkommen, die auch kommerziell genutzt werden.
 Söhne und Töchter der Stadt
 Richie Crabtree (* 1934), Jazzpianist
 Chuck Stevenson (1919–1995), Autorennfahrer
 Weblinks
 County Seat in Montana
 Gegründet 1911


text:
Oudere handelsnaam versus jonger merk - Intellectueeleigendomsrecht.nl
 We zijn aan de hand van de jurisprudentie nagegaan onder welke omstandigheden de houder van een oudere handelsnaam zich met een beroep op onrechtmatige daad (6:162 BW) succesvol kan verzetten tegen het gebruik van een teken of jonger merk
 Voor wat betreft de jurisprudentie op het gebied van het gebruik in het handelsverkeer een met een oudere handelsnaam overeenstemmend teken, geldt dat het Gerechtshof Amsterdam reeds bij haar Arrest van 11 januari 1973 “Hanimex/Animix”[2] heeft geoordeeld dat het voorgenomen gebruik van een aan een handelsnaam overeenstemmend teken terecht door de Rechtbank onrechtmatig is geacht omdat:
 “Mede blijkens het bovenstaande heeft de Rechtbank terecht het voorgenomen gebruik onrechtmatig jegens geïntimeerde geoordeeld nu appellante daardoor welbewust een gevaar voor verwarring schept en zonder overwegend eigen rechtmatig belang de belangen van geïntimeerde zou schaden, zodat – wat er zij van toepasselijkheid van bepalingen der handelsnaamwet – appellantes vordering ongegrond is”.
 Daarna is in de zaak Makro[3] door het Gerechtshof Amsterdam eveneens uitgemaakt dat voor wat betreft de vraag of het gebruik van een aan een handelsnaam overeenstemmend teken Makro onrechtmatig is, bijkomende omstandigheden vereist zijn. In dit verband geldt dat de Rechtbank in eerste aanleg heeft bepaald dat:
 “Het enkele plaatsen van een advertentie waarin voorkomende de passage” de naam zegt het al de Makro dat betekent inkoopsprijs”niet voldoende is om aan te nemen dat gedaagde op onrechtmatige wijze aanhaakt bij de reputatie en goodwill van eiseressen. Hiervan kan immers slechts sprake zijn wanneer gedaagde zou beogen te profiteren van het bedrijfdebiet van eiseressen, waarvan gelijk eerder overwogen niet is gebleken.
 Aan deze beslissing doet het betoog van eiseressen inzake de aantasting van de attractieve waarde van het woord Makro als roepnaam voor haar ondernemingen – als boven weergegeven – niet af.”
 Het Gerechtshof Amsterdam is – anders dan de Rechtbank – van mening dat het betreffende gebruik van de aanduiding Makro gelet op de feiten en omstandigheden in deze zaak wel onrechtmatig is. Het Gerechtshof stelt hieromtrent:
 “De hiervoor aangehaalde passage, waarin verband wordt gelegd tussen de naam Makro en lage prijzen is immers in redelijkheid niet anders te verklaren, dan als blijk van een streven van Makro’s Auto’s aan te haken bij – en te profiteren van – de reputatie van de ondernemingen van Makro als ondernemingen waar men tegen lage prijzen kan kopen. Dat aanhaken en profiteren is jegens Makro onrechtmatig en Makro Auto’s is gehouden de schade die Makro dien ten gevolge heeft geleden te vergoeden.
 Voor wat betreft het gebruik van de aanvullende werking van artikel 6:162 BW ten gunste van een oudere handelsnaam jegens een jonger merk geldt dat ook in de jurisprudentie daarna in lijn met de voorafgaande uitspraken is uitgemaakt dat daarvoor telkens bijkomende omstandigheden vereist zijn. Dit volgt onder meer uit het Arrest van het Gerechtshof Amsterdam van 27 oktober 2005[4] inzake Talpa / TV 10. In deze zaak heeft Talpa bij pleidooi in hoger beroep niet langer betwist dat TV10 de naam TV10 als handelsnaam heeft gevoerd, maar acht dat gebruik te beperkt in omvang om verbod van haar jongere merk 10 te rechtvaardigen (zie r.o. 4.13). Het Hof heeft vervolgens geoordeeld dat gelet op de feiten en omstandigheden in deze zaak het voorgenomen gebruik van de TV10 merken door Talpa onrechtmatig is omdat:
 “Gelet op het consequente gebruik van die naam op aan professionele afnemers gerichte facturen en de met deze gesloten contracten en gevoerde correspondentie moet worden aangenomen dat die handelsnaam in elk geval bij dit professionele publiek bekendheid geniet. Dit was reeds het geval ten tijde dat Talpa haar merknaam 10 lanceerde en ook voordat SBS de komst van een nieuwe digitale zender TV10 aankondigde.
 Gelijkenis tussen de handelsnaam TV10 en de merken 10, alsmede het feit dat beide ondernemingen in dezelfde branche opereren en zich met hun verwante bedrijfsactiviteiten (mede) tot dezelfde professionele marktpartijen richten maakt het voldoende aannemelijk dat bij het hiervoor in aanmerking te nemen publiek associaties worden gewekt tussen de bestaande handelsnaam TV10 en de jongere merken 10 en wel zodanig dat bij publiek verwarring kan ontstaan tussen de ondernemingen van TV10 respectievelijk Talpa. Dit bestaande verwarringsgevaar is reeds voldoende grondslag voor de verbodsactie van TV10.
 Het Gerechtshof overweegt vervolgens expliciet het volgende:
 “Talpa heeft weliswaar uitvoerig tegengesproken dat het merk TV10 normaal is gebruikt maar ze heeft niet althans onvoldoende gemotiveerd betwist dat ze bekend was met het feit dat TV10 die naam als handelsnaam voor haar onderneming voerde. Die wetenschap kan ook worden afgeleid uit de omstandigheid dat enkele leidinggevende werknemers van SBS, die in die tijd betrokken waren bij de aankoop door SBS van het aandelenpakket in TV10 en die waaruit hun functie op de hoogte waren van het handelsnaamgebruik, in 2005 bij Talpa in dienst zijn getreden.
 Op grond van het hiervoor overwogene moet voorhand worden geoordeeld dat het gebruik van de merken 10 door Talpa onrechtmatig is jegens TV10 als rechthebbende op de oudere handelsnaam TV10 de verbodsvordering van TV10 is terecht op deze grond toewijsbaar geoordeeld en de hiertegen grief XV faalt.
 In de lagere rechtspraak is anno 2007/2008 eveneens telkens bepaald dat bijkomende omstandigheden vereist zijn om naast een beroep op de handelsnaamwet met succes een beroep te kunnen doen op artikel 6:162 BW “onrechtmatig handelen”. In de zaak Striptease Service Nederland jegens Striptease Nederland heeft de Voorzieningenrechter van de Rechtbank Zwolle[5] onder meer het volgende overwogen.
 “Voorop gesteld wordt dat het profiteren van of aanhaken bij de resultaten van een ander op zichzelf (zonder bijkomende omstandigheden) niet onrechtmatig is. Beoordeeld dient te worden of er bijkomende omstandigheden zijn die de handelswijze van [gedaagde] onrechtmatig jegens [eiser] maken. Hierbij is volgens de Hoge Raad voor de rechter een terughoudende opstelling op zijn plaats.
 “Nu er geen overige (bijkomende) omstandigheden zijn gesteld die de handelswijze [gedaagde] onrechtmatig zouden maken, zijn de vorderingen op die grondslag evenmin toewijsbaar.
 Uit de hiervoor besproken jurisprudentie blijkt dat in de jurisprudentie bij de vraag onder welke omstandigheden het gebruik van jongere merken, welke overeenstemmen met een (oudere) handelsnaam van een andere marktpartij, onrechtmatig is bijkomende omstandigheden vereist zijn om met succes een beroep te kunnen doen op onrechtmatig handelen van de betreffende merkhouder. Dit wordt in 2009 door de Hoge Raad bevestigd in haar Arrest van 20 november 2009 [6]. In de conclusie van AG Verkade wordt in lijn met het Arrest van het Gerechtshof Amsterdam inzake Talpa/ TV 10 het volgende wordt overwogen (RO.4.31.)
 “Aan haar vordering onder d. heeft Euro-Tyre B.V. immers bij haar toelichting op haar VI de grief niet alleen ten grondslag gelegd dat Euro Tyre S.A. door een onderneming te voeren onder de aanduiding “Euro Tyre” en haar producten en diensten onder die naam aan te bieden onrechtmatig jegens haar handelt, nu Euro-Tyre B.V. een nagenoeg identieke aanduiding reeds lang daarvoor in dezelfde branche gebruikte en in die branche grote bekendheid genoot en omdat Euro Tyre S.A. daardoor merkinbreuk pleegde.
 Euro-Tyre B.V. heeft aan haar vordering onder d. (subsidiair) mede onrechtmatig handelen van Euro Tyre S.A. ten grondslag gelegd, omdat het gebruik van het teken “Euro Tyre” door Euro Tyre S.A. verwarrend is ten opzichte van Euro-Tyre B.V.’s oudere handelsnaam.
 Uit hetgeen de AG Verkade heeft overwogen blijkt – zoals ook reeds bij het TV10 Arrest naar voren is gekomen – dat voor een succesvol beroep op onrechtmatig handelen uit hoofde van artikel 6:162 BW een zekere bekendheid wordt verondersteld van het teken c.q. de handelsnaam in de betreffende branche en vervolgens door de merkhouder op verwarringwekkende wijze wordt gehandeld. Met andere woorden: ook ten aanzien van enig gevaar voor verwarring zijn bijkomende omstandigheden vereist om met succes een beroep te kunnen doen op artikel 6:162 BW.
 In de latere rechtspraak is het Arrest van de Hoge Raad inzake Euro-tyre / Eurotyre ook in deze lijn uitgelegd. Zo blijkt uit de inhoud van het vonnis van de Voorzieningenrechter ’s-Gravenhage van 17 november 2010 [7] onder meer het volgende.
 “4.6 Partijen zijn het erover eens dat uitsluitend de omstandigheid dat het teken verwarring kan veroorzaken het handelen van de staat nog niet onrechtmatig maakt. Volgens Elings is er echter sprake van bijkomende omstandigheden die tezamen het handelen onrechtmatig maken. In dit verband heeft hij erop gewezen dat er niet slechts gevaar voor verwarring bestaat, maar dat werkelijk verwarring optreedt en dat de staat in een aantal gevallen nog verder bijdraagt aan de verwarring door in publicaties de tekens Digi-D te gebruiken in plaats van DigiD. Ook verwijst hij in dit verband op verwatering van zijn handelsnaam door het gebruik van de tekens door de staat.”
 De Voorzieningenrechter heeft vervolgens het volgende overwogen:
 “Voor het onrechtmatig karakter van het handelen van de staat wordt niet relevant geoordeeld dat niet slechts gevaar voor verwarring ontstaat, maar dat daadwerkelijk verwarring optreedt. Ook dan zal pas sprake zijn van onrechtmatig handelen als er bijkomende omstandigheden zijn die het veroorzaken van de verwarring verwijtbaar maken.”
 De door de Voorzieningenrechter van de Rechtbank ’s-Gravenhage weergegeven criteria welke aan onrechtmatig handelen ten grondslag liggen, zijn ook bevestigd door de Rechtbank Arnhem[8] en de Voorzieningenrechter van de Rechtbank Amsterdam[9].
 De Rechtbank Arnhem heeft in de zaak Hei Bike bij haar vonnis van 19 januari 2011 ten aanzien van de vraag of er sprake is van onrechtmatig handelen het volgende overwogen.
 “Artikel 6:162 BW biedt aan de gebruiker van een oudere handelsnaam aanvullende bescherming tegen het gebruik van een jonger overeenstemmend merk dat verwarring wekt.
 “Bij de vraag of er sprake is van verwarring, speelt echter, naast de mate van overeenstemming tussen merk en teken, een belangrijke rol wie mogelijk in verwarring raakt of is geraakt, met andere woorden wat het relevante publiek is. In het algemeen wordt aangenomen dat personen met specialistische kennis van de relevante branche, zoals in dit geval een fietser- of detailhandelaar, minder snel in verwarring zullen raken dan de gemiddelde consument.”
 Uit door Hei Bike c.s. genoemde twee gevallen van verwarring sinds 2007 – het jaar waarin Hei Bike fiets ten op de Nederlandse markt kwamen – te weten eenmaal in een publicatie in een vakblad en eenmaal bij een financiële afdeling van een organisator van een vakbeurs, blijkt niet dat het hier ging om een vak of een detailhandelaar of om verwarring bij het relevante publiek. Dat zich overigens concreet verwarring heeft voorgedaan onder vak- of detailhandelaren of dat er in die groep een reëel gevaar is voor verwarring is onvoldoende onderbouwd en niet komen vast te staan.
 Voor zover Hei Bike c.s. met de aanduiding “het publiek” in de dagvaarding hebben willen betogen dat verwarring zich onder consumenten heeft voorgedaan of zich zou kunnen voordoen hebben zij dit niet onderbouwd, zodat mede gelet op het gemotiveerde verweer van Accell niet kan worden geoordeeld dat het jongere merk HAI Bike bij de gemiddelde consument verwarring wekt ten opzichten van de oudere handelsnaam Hei-Bike.”
 Uit het voorafgaande blijkt dat uitsluitend “verwarring” onvoldoende is om onrechtmatig handelen in de zin van art. 6:162 BW aan te kunnen nemen. Er heeft zich in de zaak “Hei Bike” aantoonbaar concreet verwarring voorgedaan, maar de rechtbank heeft geoordeeld dat dit niet de conclusie rechtvaardigt dat er als gevolg daarvan sprake is van onrechtmatig handelen. Er dient derhalve per geval te worden beoordeeld of er sprake is van bijkomende omstandigheden die tot de conclusie kunnen leiden dat er sprake van onrechtmatig handelen.
 Dit blijkt tot slot ook uit het meer recente vonnis van de Voorzieningenrechter van de Rechtbank Amsterdam[10] in de zaak Wegener / De Telegraaf. De Voorzieningenrechter Amsterdam stelt ten aanzien van het namens Wegener gestelde verbod op basis van onrechtmatig handelen het volgende:
 “Krachtens vaste jurisprudentie is het aanhaken bij of het profiteren van andermans inspanning (zou daarvan in dit geval al sprake zijn) op zichzelf niet onrechtmatig. Hiervan kan slechts sprake zijn in geval van bijkomende omstandigheden, bijvoorbeeld wanneer bij het relevante publiek nodeloos verwarring wordt gesticht.
 Naar het oordeel van de Voorzieningenrechter zou nodeloos gestichte verwarring in dit geval slechts tot onrechtmatigheid kunnen leiden indien komt vast te staan dat Wegener eerder dan de Telegraaf de naam Dichtbij heeft bedacht en gebruikt voor haar digitale platform en dat tevens zou komen vast te staan dat er geen sprake is van toeval.”
 “Het enkele feit dat Wegener de naam Dichtbij eventueel eerder heeft bedacht is hiervoor onvoldoende. Daarvoor zou ook moeten komen vast te staan dat Wegener eerder dan de Telegraaf op juridische relevante wijze (dat wil zeggen in de openbaarheid en in enig omvang) gebruik van de naam Dichtbij heeft gemaakt.
 Bovendien zou moeten blijken van bijkomende omstandigheden; hiervoor is immers al overwogen dat het enkel profiteren van andermans inspanningen niet persé onrechtmatig is.” (...)
 “Dat sprake zou zijn van andere bijkomende omstandigheden is onvoldoende gebleken.”
 Uit het voorafgaande jurisprudentieoverzicht blijkt dat de houder van een oudere handelsnaam mogelijk met een beroep op onrechtmatige daad (6:162 BW) met succes kan verzetten tegen het gebruik van overeenstemmend jonger merk. Het mogelijke gevaar voor verwarring tussen de overeenstemmende oudere handelsnaam en het jongere merk is daarvoor onvoldoende. De houder van een oudere handelsnaam dient telkens feitelijke bijkomende omstandigheden te bewijzen op grond waarvan het gebruik van het met de oudere handelsnaam overeenstemmend teken als (jonger) merk in het betreffende geval daadwerkelijk onrechtmatig is.
 [1] Helen Maatjes en Diederik Donk zijn beiden advocaat bij Intellectueel Eigendom Advocaten te Amsterdam.
 [2] Hof Amsterdam 11 januari 1973, NJ 1973,301, BIE 1976, 236 (Hanimex).
 [3] Hof Amsterdam 11 februari 1982, BIE 1983,75 (Makro).
 [4] Hof Amsterdam 27 oktober 2005, www.boek9.nl (Talpa / TV10).
 [5] Vrz. Zwolle, 1 oktober 2007, LJN: BC6178 “Striptease Service Nederland”.
 [6] Hoge Raad, 20 november 2009, LJN: BJ9431 “Euro-Tyre”
 [7] Vzr. Rb. ‘s-Gravenhage 17 november 2010, BIE 2011/109 “Digi-D/DigiD”.
 [8] Rb Arnhem 19 januari 2011, LJN: BP 1907, “Hei Bike”.
 [9] Vzr. Rb. Amsterdam 24 maart 2011 LJN: BP9467 “Dichtbij”.
 [10] Vzr. Rb. Amsterdam, 29 maart 2011, LJN: BP9467, “Dichtbij”


text:
Skogskyrkogården är en begravningsplats i stadsdelen Gamla Enskede inom Stockholms kommun. Den invigdes 1920. Hela anläggningen betraktas som ett av de viktigaste verken inom modern arkitektur och upptogs 1994 på Unescos världsarvslista.
 Begravningsplatsen skapades 1915–1940 av arkitekterna Gunnar Asplund och Sigurd Lewerentz. Området var då ett tallbevuxet rullstensåsområde med några sandtag i norr. Arkitekterna utgick från naturens naturliga förutsättningar och skapade ett landskapsrum med sakral känsla med fem begravningskapell, varav tre finns i den sammanbyggda anläggningen Skogskrematoriet. Själva gravplatserna är till största delen ordnade i kvarter inne i tallskogen. Här finns också en minneslund och en monumental kulle, Meditationslunden, samt en urngård i det fria för placering av gravurnor. Skogskyrkogården förvaltas av kyrkogårdsförvaltningen i Stockholms kommun. Under sommarhalvåret erbjuds regelbundet guidade turer av Stockholms stadsmuseum.
 Begravningsplatsen är med sina 100 000 gravplatser störst i landet, räknat i antalet gravplatser. Räknar man till ytan är den näst störst, efter Kvibergs kyrkogård. Den utgör en skiljelinje när det gäller utformning av begravningsplatser världen över. Den centrala kapellanläggningen, Skogskrematoriet, kallades av det ansvariga borgarrådet Yngve Larsson för "stadens skönaste byggnadsverk i vår generation". Området skyddas som såväl världsarv som riksintresse för kulturmiljövård enligt svensk miljölagstiftning.
 Historia
 År 1912 beslöt Stockholms stadsfullmäktige att ett markområde i södra Stockholm, söder om dåvarande Södra begravningsplatsen (idag omdöpt till Sandsborgskyrkogården), skulle avsättas för en ny begravningsplats. Området omfattade 85 hektar (senare utökat till drygt 100 hektar) och bestod huvudsakligen av barrskogsbevuxen mark som till stora delar härstammade från en tallodling under Enskede gård.
 I norr fanns en del av Stockholmsåsen som utnyttjades som sandtag. Innanför ingången fanns ett mindre berg som kom att sprängas bort och vars sten användes till kyrkogårdsmuren. Tyresövägen gick igenom området och återfinns som dagens Kapellslingan direkt öster om kapellen. I väster gick Dalarövägen, dagens Minneslundsvägen, och hus omkring som bildade Tallkroga malm. I övrigt var naturen orörd.
 Hösten 1914 utlystes en internationell arkitekttävling för att därigenom skapa förutsättningar för att den planerade begravningsplatsen – Skogskyrkogården – skulle präglas av värdighet, konstnärlig kvalitet och harmoni. Tävlingsprogrammet innehöll bland annat följande förutsättningar:
 Tävlingen avslutades 1915 och 53 förslag hade lämnats in. Några kom från föregångslandet Tyskland men de flesta var inhemska. Bland tävlingsjuryns medlemmar fanns bland andra arkitekterna Ragnar Östberg och Gustaf Wickman. Första pris gick till förslaget "Tallum" som hade utarbetats av de då 30-åriga svenska arkitekterna Gunnar Asplund och Sigurd Lewerentz. Prissumman blev 3 500 kronor. Deras förslag förordades i princip till utförande. Juryns utlåtande om förstaprisförslaget var bland annat följande:
 Andra pris tilldelades arkitekterna Karl Samuelsson och Carl Nilsson medan tredje pris gick till Harald Wadsjö och Ester Claesson. Efter flera bearbetningar av Asplunds och Lewerentz förslag, som hade begärts av jurymedlemmen Gustaf Wickman tillsammans med arkitekturprofessorerna Sigurd Curman och Erik Lallerstedt, påbörjades 1917 anläggningsarbetena och 1920 kunde Skogskyrkogårdens första etapp invigas. Viktiga förebilder när begravningsplatsen planerades var de tyska skogskyrkogårdarna Friedhof Ohlsdorf vid Hamburg och Waldfriedhof i München men även Caspar David Friedrichs måleri.
 Lewerentz insatser gällde främst själva landskapet, men också huvudentrén och framför allt det klassicistiska Uppståndelsekapellet, uppfört 1925. Asplund ägnade sig i huvudsak åt byggnaderna, där Skogskrematoriet – som uppfördes 1937–1940 – framstår som ett centralt verk i både hans egen och 1930-talets byggnadskonst i stort. Arkitekterna formgav hela komplexet, från landskap till minsta lampa. Skogskyrkogården stod klar 1940 och det färdiga resultatet kan beskrivas som en harmonisk enhet av natur och arkitektur.
 Kulturskydd
 Världsarv
 Skogskyrkogården upptogs 1994 på Unescos världsarvslista med nummer 558 och som det andra kulturarvet från 1900-talet.
 Förslaget från ICOMOS var att sätta upp det på listan utifrån kriterium I och II enligt följande motivering:
 Kriterium I:
 Kriterium II:
 Världsarvskommittén debatterade och ifrågasatte "anläggningens universella värde", kriterium I, men ansåg kriterium IV uppfyllt:
 Med detta som motivation upptog man Skogskyrkogården enligt kriterierna II och IV.
 Riksintresse
 Området som helhet förklarades 1987 av Riksantikvarieämbetet som riksintresse för kulturmiljövården. Skogskyrkogården skyddas genom detaljplan och genom Kulturmiljölagens bestämmelser om kyrkliga kulturminnen.
 Byggnader och utsmyckning
 Eftersom Skogskyrkogården skapades från 1915- till 1940-talet härstammar dess byggnader från olika konstepoker och konstströmningar inom svensk 1900-talsarkitektur. Det äldsta byggnadsverket är Skogskapellet, ritat 1917–1919 av Gunnar Asplund och invigt 1920. I detta enkla träkapell med spåntak syns fortfarande tidens nationalromantiska drag. Därefter ritade Sigurd Lewerentz Uppståndelsekapellet, som är klart inspirerat av antiken och svensk 1920-talsklassicism. Avslut och kröning bildar Asplunds Skogskrematoriet med Trons, Hoppets och Heliga Korsets kapell samt den imponerade Monumenthallen. Gestaltningen är stram med enkel elegans och uppvisar i sin avskalade arkitektur modernistiska drag. För den konstnärliga utsmyckningen hade arkitekterna till sin hjälp: Sven Erixson, Bror Hjorth, Ivar Johnsson, John Lundqvist och Otte Sköld.
 Skogskapellet
 Huvudartikel: Skogskapellet
 Skogskapellet, som var kyrkogårdens första kapell, ritades av Asplund och uppfördes 1919–1920. Skogskapellet är utsmyckat med Carl Milles Dödsängeln och en altartavla av Peter Frie.
 Uppståndelsekapellet
 Huvudartikel: Uppståndelsekapellet
 Då Skogskapellet snart befanns för litet beviljade staden anslag till ännu ett kapell beläget i begravningsplatsens södra del. Kapellet som stod färdigt 1925 ritades av Lewerentz och fick namnet Uppståndelsekapellet. Kapellet har fått sitt namn av en skulpturgrupp i portikens gavelfält skapad av Ivar Johnsson.
 Kapellet ligger i slutet av Sju brunnars väg
 och är byggt av tegel och betong med putsade fasadytor som går ända ned mot marken. Förhallens tak bärs upp av tolv kolonner.
 Skogskrematoriet med tre kapell och monumenthallen
 År 1935 fick Gunnar Asplund av kyrkogårdsnämnden i uppdrag att utarbeta ett förslag till ett krematorium med tillhörande kapell. Hans förslag omfattade tre separata kapell med ett gemensamt krematorium och en förhall för Uppståndelsemonumentet. Kapellen fick namnen Trons, Hoppets och Heliga korsets kapell och byggdes 1937–1940. Gunnar Asplund har i väntrummet till Heliga korsets kapell infört formen av ett utropstecken i takets design vilket lär markera en arkitekts sista stora verk. Han dog 1940 och kremerades här som en av de första och är begraven i grav nummer 1B precis utanför Trons kapell invid borgarrådet Yngve Larssons grav. Ett enkelt epitafium bär inskriptionen: "Hans verk lever".
 Granitkorset
 Det mäktiga granitkorset på grässluttningen framför kapellen är ritat av Asplund och tillkom efter en anonym donation på 10 000 kronor. Asplund, som själv var agnostiker, hade varit tveksam till korset som symbol. Hellre hade han sett en obelisk eller pylon. Korset kom dit som en följd av donationen.
 Tallumpaviljongen
 Huvudartikel: Tallumpaviljongen
 1922–1923 uppfördes efter Asplunds ritningar en personal- och servicebyggnad som benämndes ekonomigården. Denna renoverades 1998, för att under namnet Visitors Center bland annat användas som centrum för information om Skogskyrkogården och övriga av Unesco utsedda världsarv. Tallumpaviljongen, som ligger på Skogskyrkogårdens södra del, har en permanent utställning om anläggningen och de båda arkitekterna.
 Stenmuren
 Muren som omger Skogskyrkogården ritades av Sigurd Lewerentz och är till större delen uppförd som nödhjälpsarbete 1923–1932, under den svåra arbetslösheten. Den var cirka 3 600 meter lång och har senare utökats med cirka 400 meter för att idag vara 4 000 meter. Som jämförelse kan nämnas att muren runt Vatikanstaten är 3 200 m eller att Visby ringmur är 3 440 meter. Materialet till muren är i huvudsak hämtat från bergspartier inom begravningsplatsen.
 Almhöjden
 Almhöjden är den almbevuxna kullen väster om Hoppets kapell och Monumenthallen, platsen kallas även "Meditationslunden". Kullen gestaltades av Sigurd Lewerentz och understryker landskapets mjuka, klassiska karaktär. Här finns klara likheter med en målning av Caspar David Friedrich (1774–1840) "Kulle och åker nära Dresden" från omkring 1824 och att Caspar David Friedrichs landskapsmåleri har påverkat Asplund och Lewerentz är tämligen säkert.
 Minneslunden
 Skogskyrkogårdens minneslund, som började tas i anspråk 1961 och ligger på en kulle till höger om huvudentrén, fick sin grundläggande utformning av Lewerentz. Lewerentz arbete kom igång först efter Asplunds död. Minneslunden är belägen i kyrkogårdens nordliga del. Efterhand kompletterades minneslunden med en smyckningsplats uppe på höjden utformad av Göran Bergquist och av Jan Wahlman som utformade en vattentrappa för snittblommor vid de två ursprungliga smyckningsplatserna.
 Nytt krematorium (2014)
 Den 26 oktober 2009 presenterade Stockholms stads kyrkogårdsnämnd en arkitekttävling med fem olika förslag på ett nytt krematorium inom Skogskyrkogården, som kan "ingå i den byggnadstradition som över tiden formades av Gunnar Asplund och Sigurd Lewerentz". Det befintliga Skogskrematoriet har tjänat ut då det inte längre klarar miljö- eller arbetsmiljömässiga krav. Att bygga ett nytt krematorium i nära anslutning till nuvarande Skogskrematoriet har bedömts i samråd med antikvariska myndigheter och anses vara den bästa lösningen. Det nuvarande krematoriet kommer att användas vid begravningsceremonier precis som tidigare.
 I tävlingen deltog fem arkitektkontor respektive landskapsarkitekter. Det vinnande bidraget presenterades fredagen den 18 december 2009 av borgarrådet Joakim Larsson tillsammans med tävlingsjuryns ordförande, dåvarande stadsarkitekt Per Kallstenius. Förstapris gick till Johan Celsing arkitektkontor tillsammans med schweiziska Müller Illien Landschaftsarchitekten. Deras tävlingsbidrag hade mottot "En sten i skogen". Motiveringen var att "...förslaget bäst förstår Skogskyrkogårdens helhet och som mest lyhört lyssnar till platsen. Projektet lägger ytterligare en karaktärsfull del till Skogskyrkogårdens helhetsupplevelse. "En Sten i skogen" skapar en vandring i såväl ett inre som yttre landskap." Stockholms stad avsatte 129 miljoner kronor till det nya krematoriet.
 Gravkvarteren
 En bärande idé i Tallumförslaget var markeringen av en rituell följd från mörker till ljus. Kremering kom till Sverige i slutet av 1800-talet och kom så småningom att accepteras av kyrkan och av folket. Den då framväxande reformrörelsen som också innebar en begravning med mindre kyrkligt inslag och mer humanistisk prägel fördes fram av Eldbegängelserörelsen.
 Kyrkogården följer terrängen och begravningskvarteren skiljer sig åt i utseende och höjdnivå. Vägar och stigar genomkorsar området. För att underlätta besök vid gravarna tillåts biltrafik på de större vägarna. På helgerna trafikeras kyrkogården av allmänna bussar.
 Asplunds och Lewerentz tanke var att gravplatserna skulle markeras med enkla träkors, som så småningom skulle brytas ner. Dessa planer genomfördes dock inte. För de olika kvarteren fastställdes bestämmelser om höjd etc på gravvårdar och Asplund och Lewerentz anlitades för att granska förslagen till gravvårdar.
 Genom kremeringen ges möjlighet till tätare placering av gravplatserna och man kan se skillnad mellan äldre och nyare kvarter. Nya kvarter domineras av ”tröstlösa rader av i det närmaste identiska gravstenar”
 Skogen har nu nått den ålder som visades i arkitekternas förslag. En utglesning av tallbeståndet har skett under åren och någon återplantering kan inte göras på den gräsmark som nyläggs. Tallbeståndets framtid är osäker. Utbyte av den äldre björkskogen i närheten av Monumenthallen och Sju brunnars väg, som nått hög ålder, har påbörjats genom återplantering av yngre träd.
 Några kvarter har särskilda gravteman såsom de som tillhör den ortodoxa kyrkan eller till den estniska flyktinggruppen.
 Kända personer begravda på Skogskyrkogården
 Harald André (1879–1975), chefredaktör, regissör och operachef
 Gunnar Asplund (1885–1940), arkitekt
 Birgit Cullberg (1908–1999), koreograf
 Eva Dahlbeck (1920–2008), skådespelare
 Eric Ericson (1918–2013), kördirigent
 Håkan Ersgård (1934–1998), regissör
 Gertrud Fridh (1921–1984), skådespelare
 Greta Garbo (1905–1990), skådespelare
 Mona Geijer-Falkner (1887–1973), skådespelare
 Lars Gullin (1928–1976), orkesterledare och jazzmusiker
 Hans Hagnell (1919–2006), politiker och landshövding
 Gunnar Heckscher (1909–1987), statsvetare, politiker, partiledare, diplomat
 Gustav Hedenvind-Eriksson (1880–1967), författare
 Olle Hellbom (1925–1982), regissör
 Jan Johansson (1931–1968), jazzmusiker
 Eyvind Johnson (1900–1976), författare, nobelpristagare, ledamot av Svenska Akademien
 Yngve Larsson (1881–1977), borgarråd
 Pelle Lindbergh (1959–1985), ishockeymålvakt
 Ivar Lo-Johansson (1901–1990), författare
 Sune Mangs (1932–1994), skådespelare, revyartist
 Kenny Olsson (1977–2007), speedwayförare
 Torsten Ralf (1901–1954), dramatisk tenor
 Henri Sert (1939-1964), Konstnär
 Lennart "Nacka" Skoglund (1929–1975), fotbollsspelare
 Stieg Trenter (1914–1967), författare
 Gunnar Wiklund (1935–1989), sångare
 Sonja Åkesson (1926–1977), poet
 Se även
 Skogskyrkogården (tunnelbanestation)
 Skogskyrkogården (dokumentärfilm)
 Skogskyrkogård
 Sandsborgskyrkogården
 Södra judiska begravningsplatsen i Stockholm
 Referenser
 Noter
 Tryckta källor
 Vidare läsning
 Externa länkar
 Riksantikvarieämbetet – Skogskyrkogården
 Stockholms stads webbplats för Skogskyrkogården
 UNESCO World Heritage Centre – Skogskyrkogården
 Världsarv i Sverige
 Riksintressen för kulturmiljövården i Stockholms län
 Söderort
 Världsarv inskrivna 1994
 Gunnar Asplund
 Sigurd Lewerentz
 Blåmärkta byggnader i Stockholm