type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52014PC0175
 Togra le haghaidh RIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE maidir le ráta coigeartaithe i leith na n-íocaíochtaí díreacha dá bhforáiltear le Rialachán (CE) Uimh. 73/2009 a shocrú i ndáil leis an mbliain féilire 2014 /* COM/2014/0175 final - 2014/0097 (COD) */
 MEABHRÁN MÍNIÚCHÁIN
 1. COMHTHÉACS AN TOGRA
 Leagtar síos leis an gConradh ar Fheidhmiú an
 Aontais Eorpaigh an riail bhunúsach maidir le rialú airgeadas an Aontais, is é
 sin go gcaithfidh buiséad bliantúil an Aontais cloí leis an gCreat Airgeadais
 Ilbhliantúil.
 Chun tacaíocht a thabhairt don earnáil
 talmhaíochta i gcás géarchéimeanna tromchúiseacha a chuirfidh isteach ar tháirgeacht
 talmhaíochta nó ar dháileadh talmhaíochta, ba cheart cúlchiste a bhunú trí
 laghdú a chur i bhfeidhm, ag tús gach bliana, ar íocaíochtaí díreacha leis an
 sásra smachta airgeadais dá dtagraítear in Airteagal 26 de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013
 an 17 Nollaig 2013 ó
 Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle maidir leis an gcomhbheartas
 talmhaíochta a mhaoiniú, a bhainistiú agus faireachán a dhéanamh air[1].Cinntear
 in Airteagal 25 den Rialachán sin gur EUR 2 800 milliún an móriomlán a bheidh sa
 chúlchiste le haghaidh géarchéimeanna san earnáil talmhaíochta, arna roinnt ina
 thráthchodanna bliantúla comhionanna de EUR 400 milliún (ag praghsanna 2011) thar an tréimhse 2014–2020, agus go n‐áireofar
 é faoi Cheanntheideal 2 den Chreat Airgeadais
 Ilbhliantúil. Is é EUR 433 milliún
 i bpraghsanna reatha an méid a chuirfear in áirithe don chúlchiste i
 nDréachtbhuiséad an Choimisiúin do bhliain 2015, suim a gheofar trí laghdú a
 chur ar íocaíochtaí díreacha atá liostaithe in Iarscríbhinn I de Rialachán (AE)
 Uimh. 73/2009 an 19 Eanáir 2009 ón gComhairle lena mbunaítear rialacha coiteanna do scéimeanna
 tacaíochta díreacha d'fheirmeoirí faoin gcomhbheartas talmhaíochta agus lena
 mbunaítear scéimeanna áirithe tacaíochta le haghaidh feirmeoirí[2].
 Fairis sin, d 'fhonn a áirithiú go mbeidh na
 méideanna a bhaineann le maoiniú an Chomhbheartais Talmhaíochta ag cloí leis na
 fo‐uasteorainneacha bliantúla atá leagtha síos do chaiteachas a bhaineann
 leis an margadh agus d’íocaíochtaí díreacha faoi cheannteideal 2 de Rialachán (AE, EURATOM) Uimh. 1311/2013 an 2 Nollaig lena leagtar síos an creat airgeadais ilbhliantúil do na
 blianta 2014 go 2020[3],
 ní foláir an sásra smachta airgeadais a chur i bhfeidhm nuair a thugann na
 réamhmheastacháin ar mhaoiniú íocaíochtaí díreacha agus ar mhaoiniú an
 chaiteachais a bhaineann leis an margadh, go sárófar an fho‐uasteorainn
 bhliantúil faoi cheannteideal 2 mar atá leagtha amach
 sa Chreat Airgeadais Ilbhliantúil arna choigeartú ag aon aistrithe caipitil
 idir an Ciste Eorpach um Ráthaíocht Talmhaíochta (CERT) agus an Ciste Eorpach
 Talmhaíochta um Fhorbairt Tuaithe (CETFT). An glan-iarmhéid a bheidh ar fáil do
 chaiteachas CERT don bhliain 2015 socrófar é leis an Rialachán cur chun feidhme
 ón gCoimisiún i gcomhréir le hAirteagal 16 de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013
 i gcomhthéacs ghlacadh an Rialacháin Tharmligthe ón gCoimisiún lena leasaítear
 na hiarscríbhinní a ghabhann le Rialachán (CE) Uimh. 73/2009, Rialachán
 (AE) Uimh. 1305/2013, Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013.
 Agus Dréachtbhuiséad 2015 á dhréachtú, ba léir
 ó na chéad mheastacháin bhuiséadacha ar íocaíochtaí díreacha agus ar
 chaiteachas a bhaineann leis an margadh, nár dhócha go sárófaí an fho‐uasteorainn
 a leagtar síos faoi cheannteideal 2 don bhliain airgeadais 2015, tar éis
 aistrithe caipitil idir CERT agus CETFT[4]
 a chur san áireamh, agus dá bhrí sin nach gá a thuilleadh smachta airgeadais.
 Ar bhonn an mhéid atá luaite thuas, tá an
 Coimisiún ag tíolacadh togra maidir leis an ráta coigeartaithe a shocrú
 d'íocaíochtaí díreacha na bliana féilire 2014, togra, i gcomhréir le hAirteagal 26(3)
 de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013, atá le glacadh ag Parlaimint na hEorpa
 agus ag an gComhairle faoin 30 Meitheamh 2014. Mura socrófar an ráta coigeartaithe sin faoin 30 Meitheamh 2014, de bhun an
 Airteagail chéanna, socróidh an Coimisiún an ráta.
 2. TORTHAÍ AN CHOMHAIRLIÚCHÁIN
 LEIS NA PÁIRTITHE LEASMHARA AGUS MEASÚNUITHE TIONCHAIR
 Cuireann an togra seo chun feidhme na rialacha
 a ndéantar foráil maidir leo le hAirteagal 26 de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013
 ón gComhairle agus le hAirteagal 8 de Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013
 ón gComhairle. Ní raibh sé riachtanach dul i gcomhairle roimh ré leis na páirtithe
 leasmhara ná measúnuithe tionchair a dhéanamh.
 3. EILIMINTÍ DLÍ AN TOGRA
 Leagtar síos leis an togra seo céatadán an
 ráta choigeartaithe don smacht airgeadais don bhliain féilire 2014.
 Ó tharla go bhféadann na Ballstáit íocaíochtaí
 déanacha a dhéanamh le feirmeoirí, is é sin íocaíochtaí tar éis don tréimhse
 rialála íocaíochta is infheidhme maidir le híocaíochtaí díreacha dul in éag,
 agus ó tharla go n‐athraíonn an ráta coigeartaithe don smacht airgeadais
 ó bhliain féilire go chéile, níor cheart go ndéanfadh an smacht airgeadais
 difear, ar shlite éagsúla, do mhéideanna na n‐íocaíochtaí díreacha a
 dheontar d’fheirmeoirí, de réir an trátha a dhéanann na Ballstáit íocaíochtaí
 d'fheirmeoirí. Dá bhrí sin, d'fhonn cóir chomhionann idir feirmeoirí a
 áirithiú, ba cheart an ráta coigeartaithe a chur i bhfeidhm maidir le méideanna
 na n‐íocaíochtaí díreacha atá le deonú d'fheirmeoirí i ndáil le
 hiarratais ar chabhair arna gcur isteach le linn na bliana féilire 2014, beag
 beann ar an tráth a íocfar leis na feirmeoirí iad.
 In Airteagal 8(1) de Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013
 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 17 Nollaig 2013 lena mbunaítear rialacha maidir le híocaíochtaí díreacha le
 feirmeoirí faoi scéimeanna tacaíochta faoi chuimsiú an Chomhbheartais Talmhaíochta
 [5]tá sé leagtha síos gur
 cheart an ráta coigeartaithe maidir le híocaíochtaí díreacha a chur i bhfeidhm
 ar íocaíochtaí atá os cionn EUR 2000 agus orthusan
 amháin. Sa Bhulgáir, sa Rómáin agus sa Chróit, tá íocaíochtaí díreacha á
 dtabhairt isteach de réir a chéile le linn na bliana féilire 2014. Dá bhrí sin,
 ní bheidh feidhm ag an smacht airgeadais maidir leis na Ballstáit sin.
 4. IMPLEACHT BHUISÉADACH
 Cuid d’ullmhúchán Dhréachtbhuiséad 2015 is ea
 ríomh an ráta choigeartaithe don smacht airgeadais.
 Is é EUR 433 milliún i bpraghsanna reatha an méid a mheastar a chuirfear in áirithe
 don chúlchiste le haghaidh géarchéimeanna san earnáil talmhaíochta i
 nDréachtbhuiséad 2015. Ba léir ó na chéad mheastacháin a
 rinneadh ar na leithreasuithe buiséid le haghaidh cabhracha díreacha agus
 caiteachais a bhaineann leis an margadh nár dhócha go sárófaí fo‐uasteorainn
 CERT don bhliain 2015, tar éis aistrithe caipitil idir CERT agus CETFT a chur
 san áireamh. Is é EUR 44 190 milliún, an glan-iarmhéid atá ar
 fáil do chaiteachas CERT don bhliain 2015, an méid a úsáideadh mar bhonn sa
 ríomh sin.
 Dá thoradh sin, is é EUR 433 milliún an
 laghdú iomlán a bheidh mar thoradh ar chur chun feidhme an smachta airgeadais.
 Is é 1.301951% an céatadán a socraíodh mar ráta coigeartaithe don smacht
 airgeadais. Ríomhadh é agus ar an mbonn nach gcuirfear i bhfeidhm é ach ar
 mhéideanna is mó ná EUR 2 000, agus nach sna Ballstáit uile a
 chuirfear i bhfeidhm é.
 Tríd an ráta coigeartaithe sin a chur i
 bhfeidhm, laghdófar méideanna na n‐íocaíochtaí díreacha sna línte buiséid
 sin a chumhdaíonn caiteachas a bhaineann le hiarratais ar chabhair ó
 fheirmeoirí i dtaca leis an mbliain féilire 2014 (an bhliain airgeadais 2015).
 5. EILIMINTÍ ROGHNACHA
 Le cois é a bheith ar chumas an Choimisiúin an
 ráta coigeartaithe a leagtar síos leis an Rialachán seo a chinneadh, féadfaidh
 sé, leis, de bharr Airteagal 26(4) de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013,
 ar bhonn na faisnéise nua atá aige, gníomhartha cur chun feidhme a ghlacadh
 chun an ráta coigeartaithe a oiriúnú. Agus é ag ullmhú na Litreach Leasaithí
 maidir le Dréachtbhuiséad 2015 i nDeireadh Fómhair 2014, déanfaidh an Coimisiún
 athbhreithniú ar a chuid réamh‐mheastachán ar chaiteachas a bhaineann
 leis an margadh agus ar íocaíochtaí díreacha agus glacfaidh sé an t‐oiriúnú
 ar an ráta coigeartaithe, más iomchuí, faoin 1 Nollaig 2014.
 2014/0097 (COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS
 ÓN gCOMHAIRLE
 maidir le ráta coigeartaithe i leith na n‐íocaíochtaí
 díreacha dá bhforáiltear le Rialachán (CE) Uimh. 73/2009 a shocrú i ndáil
 leis an mbliain féilire 2014
 TÁ PARLAIMINT NA hEORPA AGUS
 COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH
 Ag féachaint don Chonradh ar Fheidhmiú an
 Aontais Eorpaigh, agus go háirithe Airteagal 43(2) de,
 Ag féachaint don togra ón gCoimisiún Eorpach,
 Tar éis dóibh an dréachtghníomh reachtach a
 chur chuig na parlaimintí náisiúnta,
 Ag féachaint don tuairim ó Choiste Eacnamaíoch
 agus Sóisialta na hEorpa[6],
 Ag féachaint don tuairim ó Choiste na Réigiún[7],
 Ag gníomhú dóibh i gcomhréir leis
 an ngnáthnós imeachta reachtach,
 De bharr an méid seo a leanas:
 (1) De réir Airteagal 25 de
 Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle[8] leagtar síos nach
 foláir cúlchiste atá ceaptha tacaíocht bhreise a chur ar fáil d'earnáil na
 talmhaíochta i gcás géarchéimeanna tromchúiseacha a chuireann isteach ar an
 táirgeacht talmhaíochta nó ar an dáileadh talmhaíochta, nach foláir é a bhunú trí
 laghdú a chur i bhfeidhm ag tús gach bliana ar íocaíochtaí díreacha leis an
 sásra smachta airgeadais dá dtagraítear in Airteagal 26 den Rialachán sin.
 (2) Le hAirteagal 26(1) de
 Rialachán 1306/2013, d'fhonn a áirithiú go gcloítear leis na huasteorainneacha
 bliantúla a leagtar amach i Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 1311/2013[9] ón gComhairle ar
 mhaoiniú an chaiteachais a bhaineann leis an margadh agus ar mhaoiniú
 íocaíochtaí díreacha, leagtar síos nach foláir ráta coigeartaithe d'íocaíochtaí
 díreacha a chinneadh i gcás ina léirítear sna réamh-mheastacháin ar mhaoiniú na
 mbeart a mhaoinítear faoin bhfo‐uasteorainn sin do bhliain áirithe
 airgeadais go sárófar na huasteorainneacha bliantúla is infheidhme.
 (3) Is é EUR 433 milliún i bpraghsanna reatha an méid a
 mheastar a chuirfear in áirithe don chúlchiste le haghaidh géarchéimeanna san
 earnáil talmhaíochta i nDréachtbhuiséad 2015. Chun an méid sin a aimsiú, ní
 foláir an sásra smachta airgeadais a chur i bhfeidhm ar na híocaíochtaí
 díreacha atá liostaithe in Iarscríbhinn I de
 Rialachán (AE) Uimh. 73/2009[10] ón gComhairle maidir leis an mbliain féilire
 2014.
 (4) De réir na réamh-mheastacháin
 ar íocaíochtaí díreacha agus ar chaiteachas a bhaineann leis an margadh agus a
 leagfar amach i nDréachtbhuiséad an Choimisiún do 2015 níl gá lena thuilleadh
 smachta airgeadais.
 (5) I gcomhréir le hAirteagal 26(3)
 de Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013 ní mór don
 Choimisiún, tráth nach déanaí ná an 31 Márta den
 bhliain féilire lena mbaineann an ráta coigeartaithe, togra maidir leis an ráta
 coigeartaithe a chur faoi bhráid Pharlaimint na hEorpa agus na Comhairle.
 (6) Is é is gnáthaí, nuair a chuireann
 feirmeoirí iarratas isteach ar chabhair i bhfoirm íocaíochtaí díreacha i ndáil
 leis an mbliain féilire (N), go dtugtar an íocaíocht dóibh laistigh de
 thréimhse sheasta íocaíochta den bhliain airgeadais (N+1). Mar sin féin,
 laistigh de theorainneacha áirithe, is féidir leis na Ballstáit, íocaíochtaí
 déanacha a dhéanamh le feirmeoirí tar éis na tréimhse íocaíochta sin, gan aon
 teorainn ama a bheith ann. D'fhéadfaí na híocaíochtaí déanacha sin a bheith ag
 baint le bliain airgeadais níos déanaí. Nuair a chuirtear smacht airgeadais i
 bhfeidhm maidir le bliain féilire ar leith, níor cheart an ráta coigeartaithe a
 chur i bhfeidhm maidir le híocaíochtaí ar cuireadh iarratais ar chabhair
 isteach ina leith le linn blianta féilire nach iad an bhliain a bhfuil feidhm
 ag an smacht airgeadais léi. Dá bhrí sin, d'fhonn cóir chomhionann idir
 feirmeoirí a áirithiú, is iomchuí féachaint chuige nach gcuirfear an ráta
 coigeartaithe i bhfeidhm ach amháin maidir le híocaíochtaí ar cuireadh
 iarratais ar chabhair isteach ina leith le linn na bliana féilire a bhfuil
 feidhm ag an smacht airgeadais léi, beag beann ar an tráth a dhéanfar an
 íocaíocht leis na feirmeoirí.
 (7) In Airteagal 8(1) de
 Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle[11] leagtar síos nach
 ceart feidhm a bheith ag an ráta coigeartaithe a chuirtear i bhfeidhm ar
 íocaíochtaí díreacha arna gcinneadh i gcomhréir le hAirteagal 26 de
 Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013 ach maidir le híocaíochtaí díreacha atá os
 cionn EUR 2 000 atá le deonú d'fheirmeoirí sa bhliain féilire lena
 mbaineann. Ina theannta sin, toisc gur de réir a chéile a thabharfar na
 híocaíochtaí isteach, foráiltear le hAirteagal 8(2) de Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013
 nach gcuirfear an ráta coigeartaithe i bhfeidhm ar an mBulgáir ná ar an Rómáin
 go dtí an 1 Eanáir 2016 ar
 aghaidh agus nach gcuirfear i bhfeidhm ar an gCróit é go dtí an 1 Eanáir 2022 ar aghaidh. Dá bhrí sin níor
 cheart an ráta coigeartaithe atá le cinneadh leis an Rialachán seo a chur i
 bhfeidhm ar na híocaíochtaí a thabharfar d'fheirmeoirí sna Ballstáit sin,
 TAR ÉIS AN RIALACHÁN SEO A GHLACADH:
 Airteagal 1
 1. Ionas go gcuirfear an
 coigeartú dá bhforáiltear in Airteagal 25 agus in Airteagal 26 de
 Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013 i bhfeidhm agus i
 gcomhréir le hAirteagal 8(1) de rialachán (AE) Uimh. 1307/2013, déanfar laghdú 1.301951%
 ar mhéideanna na n‐íocaíochtaí de réir bhrí Airteagal 2(d) de
 Rialachán (AE) Uimh. 73/2009 atá os cionn EUR 2 000 agus atá le deonú d'fheirmeoir as
 iarratas ar chabhair arna chur isteach i ndáil leis an mbliain féilire 2014.
 2. Ní bheidh feidhm ag an laghdú
 dá bhforáiltear i mír 1 maidir leis an mBulgáir,
 maidir leis an Rómáin ná maidir leis an gCróit.
 Airteagal 2
 Tiocfaidh an Rialachán seo i bhfeidhm ar an
 seachtú lá tar éis lá a fhoilsithe in Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh.
 Beidh an Rialachán seo ina cheangal
 go huile agus go hiomlán agus infheidhme go díreach i ngach Ballstát.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil,
 Thar ceann Pharlaimint na hEorpa Thar
 ceann na Comhairle
 An tUachtarán An
 tUachtarán
 RÁITEAS AIRGEADAIS || RA/14/xxxxxxxxxx
 15 Meitheamh 2014. 1
 || DÁTA: 7 Márta 2014
 1. || CEANNTEIDEAL BUISÉID: Seo thíos, an réamh-mheastachán buiséadach i ndiaidh an smachta airgeadais de réir míre: 05 03 01 01 (An Scéim Íocaíochta Aonair) 05 03 01 02 (An Scéim Íocaíochta Aonair Limistéir) 05 03 01 03 (Íocaíocht ar leith do shiúcra) 05 03 01 04 (Íocaíocht ar leith do thorthaí agus glasraí) 05 03 01 05 (Tacaíocht shonrach, Airt. 68 – íocaíocht dhíchúpláilte) 05 03 01 06 (Íocaíocht ar leith do bhogthorthaí ) 05 03 01 07 ( Íocaíocht athdháilte) 05 03 02 06 (Préimh do bha diúil) 05 03 02 07 (Préimh bhreise náisiúnta do bha diúil) 05 03 02 13 (Préimh do chaoirigh agus do ghabhair) 05 03 02 14 (Préimh fhorlíontach do chaoirigh agus do ghabhair) 05 03 02 28 (Cabhair do sheiriceáin) 05 03 02 40 (Cabhair limistéir don chadás) 05 03 02 44 (Tacaíocht shonrach, Airt. 68 – íocaíocht chúpláilte) 05 03 02 50 (Clár de roghanna a bhaineann go sonrach le hiargúltacht agus le hoileánacht – cláir thacaíochta pobail) 05 03 02 52 (Clár de roghanna a bhaineann go sonrach le hiargúltacht agus le hoileánacht – na hOileáin Aeigéacha) 05 03 10 (Cúlchiste le haghaidh géarchéimeanna san earnáil talmhaíochta) || LEITHREASUITHE: EUR milliún 29 932.0 7 898.0 282.0 12.0 511.0 12.0 p.m. 884.0 49.0 22.0 7.0 0.5 239.0 1 447.0 420.0 0.2 433.0
 2. || TEIDEAL: Togra le haghaidh RIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE maidir le ráta coigeartaithe i leith na n‐íocaíochtaí díreacha dá bhforáiltear le Rialachán (CE) Uimh. 73/2009 a shocrú i ndáil leis an mbliain féilire 2014
 3. || BUNÚS DLÍ: Airteagal 43(2) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh.
 4. || AIDHMEANNA: Leis an Rialachán seo socraítear an ráta coigeartaithe smachta airgeadais atá le cur i bhfeidhm ar mhéid na n‐íocaíochtaí díreacha atá os cionn EUR 2 000 agus atá le deonú d'fheirmeoir as iarratas ar chabhair arna chur isteach i ndáil leis an mbliain féilire 2014.
 5. || IMPLEACHTAÍ AIRGEADAIS || TRÉIMHSE 12 MHÍ (EUR milliún) || AN BHLIAIN AIRGEADAIS REATHA 2014. (EUR milliún) || AN CHÉAD BHLIAIN AIRGEADAIS EILE 2015. (EUR milliún)
 5.0. || CAITEACHAS - ARNA MHUIREARÚ AR BHUISÉAD AN AE (AISÍOCAÍOCHTAÍ/IDIRGHABHÁLACHA) - ÚDARÁIS NÁISIÚNTA - EILE || -433.0 +433.0. || n.b. || -433.0 +433.0.
 5.1. || IONCAM - ACMHAINNÍ DÍLSE AN AE FÉIN (TOBHAIGH/DLEACHTANNA CUSTAIM) - NÁISIÚNTA || || ||
 || || 2015. || 2016. || 2017. || 2018.
 5.0.1 || CAITEACHAS MEASTA || || || ||
 5.1.1 || IONCAM MEASTA || || || ||
 5.2. || MODHANNA RÍOMHA: Féach na nótaí thíos
 6.0. || AN FÉIDIR AN TIONSCADAL A MHAOINIÚ Ó LEITHREASUITHE A CUIREADH ISTEACH SA CHAIBIDIL ÁBHARTHA DEN BHUISÉAD REATHA? || n.b.
 6.1. || AN FÉIDIR AN TIONSCADAL A MHAOINIÚ TRÍ AISTRIÚ A DHÉANAMH IDIR CAIBIDLÍ AN BHUISÉID REATHA? || n.b.
 6.2. || AN mBEIDH GÁ LE BUISÉAD FORLÍONTACH? || NÍ BHEIDH
 6.3. || AN GÁ LEITHREASUITHE A CHUR ISTEACH I mBUISÉID AMACH ANSEO? || NÍ GÁ
 NÓTAÍ: Cuid d’ullmhúchán Dhréachtbhuiséad 2015 is ea ríomh an ráta choigeartaithe don smacht airgeadais. Is é EUR 433 milliún i bpraghsanna reatha an méid a mheastar a áireofar don chúlchiste le haghaidh géarchéimeanna san earnáil talmhaíochta i nDréachtbhuiséad 2015. Bunaithe ar na chéad mheastacháin a rinneadh ar na leithreasuithe buiséid le haghaidh cabhracha díreacha agus caiteachais a bhaineann leis an margadh ní dócha go sárófar fo‐uasteorainn CERT don bhliain 2015, tar éis aistrithe caipitil idir CERT agus CETFT a chur san áireamh. Dá thoradh sin, is é EUR 433 milliún an laghdú iomlán a bheidh mar thoradh ar chur chun feidhme an smachta airgeadais. Is é 1.301951% an céatadán a socraíodh mar ráta coigeartaithe don smacht airgeadais. Ríomhadh é agus é á chur san áireamh go gcuirfear i bhfeidhm é ar mhéideanna os cionn EUR 2 000 agus sin i ngach Ballstát seachas an Bhulgáir, an Rómáin agus an Chróit. Toisc go bhfuil íocaíochtaí díreacha na bliana féilire 2014 á dtabhairt isteach de réir a chéile sa Bhulgáir, sa Rómáin agus sa Chróit, ní bheidh feidhm ag an smacht airgeadais maidir leis na Ballstáit sin. Tríd an ráta coigeartaithe sin a chur i bhfeidhm, laghdófar méideanna na n‐íocaíochtaí díreacha sna línte buiséid sin a chumhdaíonn caiteachas a bhaineann le hiarratais ar chabhair ó fheirmeoirí i dtaca leis an mbliain féilire 2014 (an bhliain airgeadais 2015). Seo thíos méid measta an laghduithe de thoradh smachta airgeadais in aghaidh na míre buiséid: 05 03 01 01 (An Scéim Íocaíochta Aonair) 05 03 01 02 (An Scéim Íocaíochta Aonair Limistéir) 05 03 01 03 (Íocaíocht ar leith do shiúcra) 05 03 01 04 (Íocaíocht ar leith do thorthaí agus glasraí) 05 03 01 05 (Tacaíocht shonrach Airt. 68 – íocaíocht dhíchúpláilte) 05 03 01 06 (Íocaíocht ar leith do bhogthorthaí ) 05 03 01 07 ( Íocaíocht athdháilte) 05 03 02 06 (Préimh do bha diúil) 05 03 02 07 (Préimh bhreise náisiúnta do bha diúil) 05 03 02 13 (Préimh do chaoirigh agus do ghabhair) 05 03 02 14 (Préimh fhorlíontach do chaoirigh agus do ghabhair) 05 03 02 28 (Cabhair do sheiriceáin) 05 03 02 40 (Cabhair limistéir don chadás) 05 03 02 44 (Tacaíocht shonrach, Airt. 68 – íocaíocht chúpláilte) 05 03 02 50 (Clár de roghanna a bhaineann go sonrach le hiargúltacht agus le hoileánacht – cláir thacaíochta pobail) 05 03 02 52 (Clár de roghanna a bhaineann go sonrach le hiargúltacht agus le hoileánacht – na hOileáin Aeigéacha) Iomlán || EUR milliún 332.8 56.4 3.1 0.1 5.9 0.1 p.m. 10.5 0.6 0.2 0.1 0.0 3.0 15.5 4.7 0.0 433.0
 Is
 é EUR 44 190 milliún an glan-iarmhéid atá ar fáil do
 chaiteachas CERT don bhliain 2015 an méid a úsáídeadh mar bhonn chun an
 smacht airgeadais a ríomh. Rinneadh é a ríomh ar bhonn na bhfo-uasteorann a
 socraíodh do chaiteachas a bhaineann leis an margadh agus le híocaíochtaí
 díreacha faoi Cheannteideal 2 i gcomhréir le Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 1311/2013
 ón gComhairle, tar éis méideanna na n‐aistrithe airgeadais idir CERT
 agus CETFT a chur san áireamh de bhun Airteagal 136(b) de Rialachán (CE)
 Uimh.73/2009 agus Airteagal 66 de Rialachán (AE) Uimh.130/2013, chomh
 maith leis na fógraí ó na Ballstáit de bhun Rialachán (CE) Uimh. 73/2009.
 Tá
 impleachtaí buiséadacha ag an Rialachán atá beartaithe sa mhéid gur
 laghdaíodh na céadmheastacháin ar na leathreasuithe buiséid i gcomhair
 íocaíochtaí díreacha (roimh smacht airgeadais a chur san áireamh), gur
 laghdaíodh iad leis na méideanna thuasluaite tar éis an ráta coigeartaithe
 atá beartaithe sa Dréacht-Rialachán seo a chur i bhfeidhm. Mar thoradh air
 sin, na leithreasuithe a iarradh do Chaibidil 05 03 (cabhracha díreacha) agus
 atá beartaithe a bheith i nDréachtbhuiséad 2015 (féach pointe 1 den
 ráiteas airgeadais seo mar a bhfuil liosta de na míreanna buiséid atá faoi
 réir smachta airgeadais), áiritheoidh siad go socrófar an méid don chúlchiste
 le haghaidh géarchéimeanna san earnáil talmhaíochta.
 [1] IO L 347, 20.12.2013, lch. 549.
 [2] IO L 30, 31.1.2009, lch. 16.
 [3] IO L 347, 20.12.2013, lch. 884.
 [4] Airteagail 136a agus 136b de Rialachán (CE) Uimh.
 73/2009 agus Airteagal 66 de Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013
 [5] IO L 347, 20.12.2013, lch. 608.
 [6] IO C , , lch. .
 [7] IO C , , lch. .
 [8] Rialachán (AE) Uimh. 1306/2013 ó Pharlaimint na
 hEorpa agus ón gComhairle an 17 Nollaig 2013 maidir leis an gcomhbheartas
 talmhaíochta a mhaoiniú, a bhainistiú agus faireachán a dhéanamh air agus lena
 n‐aisghairtear Rialachán (CEE) Uimh. 352/78, Rialachán (CE) Uimh 165/94,
 Rialachán (CE) Uimh. 2799/98, Rialachán (CE) Uimh. 814/2000, Rialachán (CE)
 Uimh. 1290/2005 agus Rialachán (CE) Uimh. 485/2008 ón gComhairle (IO
 L 347, 20.12.2013, lch. 549).
 [9] Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 1311/2013 ón gComhairle an
 2 Nollaig 2013 lena leagtar síos an creat airgeadais ilbhliantúil do na blianta
 2014–2020 (IO L 347, 20.12.2013, lch. 884).
 [10] Rialachán (CE) Uimh. 73/2009 ón gComhairle an 19 Eanáir
 2009 lena mbunaítear comhrialacha le haghaidh íocaíochtaí díreacha
 d'fheirmeoirí faoi scéimeanna tacaíochta faoi chuimsiú an chomhbheartais
 talmhaíochta agus lena mbunaítear scéimeanna áirithe tacaíochta d'fheirmeoirí
 (IO L 30, 31.1.2009, lch. 16).
 [11] Rialachán (AE) Uimh. 1307/2013 ó Pharlaimint na hEorpa
 agus ón gComhairle an 17 Nollaig 2013 lena mbunaítear rialacha le haghaidh
 íocaíochtaí díreacha le feirmeoirí faoi scéimeanna tacaíochta faoi chuimsiú an
 chomhbheartais talmhaíochta agus lena n‐aisghairtear Rialacháin (CE)
 Uimh. 637/2008 ón gComhairle agus Rialachán (CE) Uimh. 73/2009 ón
 gComhairle (IO L 347, 20.12.2013, lch. 608).


text:
 30.5.2017
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 139/25
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2017/909 VAN DE COMMISSIE
 van 11 mei 2017
 tot goedkeuring van een niet-minimale wijziging van het productdossier van een naam die is opgenomen in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Huile d'olive de Corse/Huile d'olive de Corse — Oliu di Corsica (BOB))
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1151/2012 van het Europees Parlement en de Raad van 21 november 2012 inzake kwaliteitsregelingen voor landbouwproducten en levensmiddelen (1), en met name artikel 52, lid 2,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Overeenkomstig artikel 53, lid 1, eerste alinea, van Verordening (EU) nr. 1151/2012 heeft de Commissie onderzoek gedaan naar de aanvraag van Frankrijk tot goedkeuring van een wijziging van het productdossier van de beschermde oorsprongsbenaming „Huile d'olive de Corse”/„Huile d'olive de Corse — Oliu di Corsica”, die bij Verordening (EG) nr. 148/2007 van de Commissie (2) is geregistreerd.
 (2)
 Bij brief van 18 februari 2016 hebben de Franse autoriteiten aan de Commissie bekendgemaakt dat krachtens artikel 15, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1151/2012 aan twaalf op hun grondgebied gevestigde marktdeelnemers die aan de voorwaarden van dat artikel voldoen, een overgangsperiode, die op 31 december 2025 verstrijkt, is toegestaan bij het besluit van 26 januari 2016 inzake de beschermde oorsprongsbenaming „Huile d'olive de Corse”/„Huile d'olive de Corse — Oliu di Corsica”, dat op 5 februari 2016 in het staatsblad van de Franse Republiek is bekendgemaakt. Tijdens de nationale bezwaarprocedure hebben deze marktdeelnemers, die gedurende minstens vijf jaar vóór de indiening van de aanvraag ononderbroken legaal „Huile d'olive de Corse”/„Huile d'olive de Corse — Oliu di Corsica” in de handel hebben gebracht, een bezwaarschrift ingediend betreffende de afschaffing van het tijdschema voor de omschakeling van de olijvenvariëteiten, waarin werd aangegeven dat zij uitstel nodig hadden om de samenstelling van hun boomgaard aan te passen. De betrokken marktdeelnemers zijn: EARL de Marquiliani, 20270 Aghione; Arthur Antolini, 11, lotissement Orabona, 20220 Monticello; Dominique Arrighi, 20290 Lucciana; Dominique Bichon, Le Regino, 20226 Speloncato; EARL Casa Rossa, Pianiccia, 20270 Tallone; William Delamare, Domaine de Valle, 20213 Querciolo; Roselyne Hubert, Pietra Macchja, 20279 Ville di Paraso; EARL Domaine de Torraccia, 20137 Lecci; Josette Lucciardi, Domaine de Pianiccione, 20270 Antisanti; Alfred Matt, plaine de Vallecalle, 20217 Saint-Florent; Jean-Luc Mozziconacci, Albaretto, 20240 Ghisonaccia en Jean-Louis Tommasini, 20225 Avapessa.
 (3)
 Aangezien de betrokken wijziging niet minimaal is in de zin van artikel 53, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1151/2012, heeft de Commissie de wijzigingsaanvraag overeenkomstig artikel 50, lid 2, onder a), van die verordening bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie
 (3).
 (4)
 Aangezien de Commissie geen enkel bezwaar overeenkomstig artikel 51 van Verordening (EU) nr. 1151/2012 heeft ontvangen, moet de wijziging van het productdossier worden goedgekeurd,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in het Publicatieblad van de Europese Unie bekendgemaakte wijziging van het productdossier met betrekking tot de naam „Huile d'olive de Corse”/„Huile d'olive de Corse — Oliu di Corsica” (BOB) wordt goedgekeurd.
 Artikel 2
 Voor de krachtens artikel 1 verleende bescherming geldt een overgangsperiode die Frankrijk krachtens artikel 15, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1151/2012 heeft toegestaan aan de marktdeelnemers die aan de voorwaarden van dat artikel voldoen.
 Artikel 3
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 11 mei 2017.
 Voor de Commissie,
 namens de voorzitter,
 Phil HOGAN
 Lid van de Commissie
 (1) PB L 343 van 14.12.2012, blz. 1.
 (2) Verordening (EG) nr. 148/2007 van de Commissie van 15 februari 2007 houdende opneming van bepaalde benamingen in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Geraardsbergse mattentaart (BGA) — Pataca de Galicia of Patata de Galicia (BGA) — Poniente de Granada (BOB) — Gata-Hurdes (BOB) — Patatas de Prades of Patates de Prades (BGA) — Mantequilla de Soria (BOB) — Huile d'olive de Nîmes (BOB) — Huile d'olive de Corse of Huile d'olive de Corse-Oliu di Corsica (BOB) — Clémentine de Corse (BGA) — Agneau de Sisteron (BGA) — Connemara Hill Lamb of Uain Sléibhe Chonamara (BGA) — Sardegna (BOB) — Carota dell'Altopiano del Fucino (BGA) — Stelvio of Stilfser (BOB) — Limone Femminello del Gargano (BGA) — Azeitonas de Conserva de Elvas e Campo Maior (BOB) — Chouriça de Carne de Barroso-Montalegre (BGA) — Chouriço de Abóbora de Barroso-Montalegre (BGA) — Sangueira de Barroso-Montalegre (BGA) — Batata de Trás-os-Montes (BGA) — Salpicão de Barroso-Montalegre (BGA) — Alheira de Barroso-Montalegre (BGA) — Cordeiro de Barroso, Anho de Barroso of Borrego de leite de Barroso (BGA) — Azeite do Alentejo Interior (BOB) — Paio de Beja (BGA) — Linguíça do Baixo Alentejo of Chouriço de carne do Baixo Alentejo (BGA) — Ekstra deviško oljčno olje Slovenske Istre (BOB)) (PB L 46 van 16.2.2007, blz. 14).
 (3) PB C 9 van 12.1.2017, blz. 42.


type: wikipedia

text:
Mauricijaus Respublika (Mauricijus) – valstybė Indijos vandenyno salose, apie 900 km į rytus nuo Madagaskaro. Be Mauricijaus (1 865 km2) ir Rodrigeso salos (104 km2), esančių Maskarenų salyne, Mauricijui priklauso ir Kargados Karachoso salynas bei Agalegos salos. Bendras plotas – 2 045 km2.
 Istorija
 Indijos ir Pietryčių Azijos jūrininkai jau X a. žinojo Mauricijų. Pirmieji portugalų jūrininkai salą aplankė 1505 m. tačiau paliko ją neapgyvendintą. 1598 m. salą aplankė olandai, kurie ją pavadino Olandijos princo Mauricijaus iš Nasau garbei. Pirmoji nuolatinė gyvenvietė Mauricijuje buvo įkurta XVII a. 4-ajame dešimtmetyje, bet tačiau dėl sunkių klimato sąlygų olandai po kelių dešimtmečių paliko salą. Antrasis olandų bandymas kolonizuoti salą taip pat buvo nesėkmingas. Prancūzija, kuri tuo metu jau kontroliavo kaimyninę Île Bourbon salą (dabar Reunjonas), 1715 m. užgrobė Mauricijų, pervadino salą į Île de France (Prancūzijos sala) ir 1735 m. įkūrė Port Luiso uostą (pavadintą Prancūzijos karaliaus Liudviko XV garbei), kuris vėliau tapo valstybės sostine. Prancūzų valdymo metais sala išvystė sėkmingą ekonomiką, paremtą cukraus gamyba.
 Dėl nuolatinių karinių konfliktų su Didžiąja Britanija prancūzai priglaudė nusikaltėliais laikomus korsarus, kurie dažnai puldinėdavo britų laivus, gabenančius prekes tarp Indijos ir Britanijos. Napoleono karų metu britai per tris mėnesius užgrobė salą, kuriai vėl gražino Mauricijaus vardą. Gyventojams buvo palikta jų žemė ir nuosavybė, leista naudoti prancūzų kalbą bei prancūziškus civilinį ir baudžiamąjį kodeksus.
 1968 m. Mauricijus gavo nepriklausomybę Britanijos Tautų sandraugos sudėtyje, o 1992 m. tapo respublika. Mauricijus yra stabili demokratiška valstybė. Joje reguliariai rengiami rinkimai ir paisoma žmogaus teisių. Šalis pritraukia daug užsienio investicijų.
 Politinė sistema
 Mauricijaus valdymo forma – parlamentinė demokratija, savo struktūra panaši į Jungtinės karalystės. Valstybės vadovas yra prezidentas, penkeriems metams renkamas Nacionalinės Asamblėjos (Mauricijaus parlamento). Parlamentas susideda iš 62 visuotinai renkamų narių. Vykdomajai valdžiai vadovauja ministras pirmininkas ir ministrų taryba. Istoriškai pastebima dviejų didelių partijų koalicijų susidarymo tendencija.
 Mauricijaus Respublika yra tarptautinių organizacijų, pavyzdžiui, Pietų Afrikos vystymosi bendrijos, Britanijos tautų sandraugos, Frankofonijos (prancūziškai kalbančių šalių organizacija) narė.
 Mauricijus neturi reguliariosios kariuomenės, tačiau turi karinę struktūrą: pakrančių apsaugos tarnybą, policijos pajėgas.
 Administracinis suskirstymas
 Mauricijaus sala suskirstyta į devynis rajonus:
 Blek Riveris (centras − Bambu)
 Flakas (centras − Santr de Flakas)
 Gran Portas (centras − Roz Belis)
 Moka (centras − Kartjė Militeris)
 Pamplemusas (centras − Triolė)
 Plen Vilemas (centras − Roz Hilas)
 Port Luisas (centras − Port Luisas)
 Rivjer diu Remparas (centras − Mapu)
 Savanas (centras − Sujakas)
 Priklausomos teritorijos
 Rodrigesas – sala už 560 km į šiaurės rytus nuo Mauricijaus. 2002 m. spalį gavo ribotą autonomiją, prieš tai turėjo dešimto administracinio rajono statusą.
 Agalega – dvi mažos salos maždaug 933 km į šiaurę nuo Mauricijaus.
 Kargados Karachos – atolas maždaug 430 km į šiaurę nuo Mauricijaus.
 Geografija
 Mauricijus, Reunjonas ir Rodrigesas priklauso Maskarenų salų grupei. Šį archipelagą suformavo povandeninių ugnikalnių išsiveržimų serija, išprovokuota judančios Afrikos platformos. Mauricijus ir Rodrigesas susiformavo prieš 8–10 milijonų metų ir nebėra vulkaniškai aktyvūs. Mauricijaus salos centrinio plokščiakalnio aukščiausia viršūnė Rivjer Nuaras, esanti salos pietvakariuose, yra 828 m aukščio.
 Saloje vyrauja tropinis klimatas, sušvelnintas pietryčių vėjų. Šilta, sausa žiema trunka nuo gegužės iki lapkričio, o likusiais mėnesiais – karšta, drėgna vasara. Nuo gegužės iki rugsėjo salą ypatingai veikia anticiklonai, o lapkričio–balandžio mėnesiais jaučiama ciklonų įtaka. Paskutiniai rūsčiausi ciklonai buvo Holanda (1994 m.) ir Dina (2002 m.)
 Sala garsėja savo gamtos grožiu. Pavyzdžiui, rašytojas Markas Tvenas savo asmeniniame kelionių aprašyme „Following the Equator“ rašė: „Galima pamanyti, jog Mauricijus buvo sukurtas pirmiau už rojų, kuris vėliau buvo nukopijuotas nuo Mauricijaus.“
 Ekonomika
 Mauricijus buvo viena iš sparčiausiai ekonomiškai augančių šalių 8-ajame dešimtmetyje. Cukranendrės yra pagrindinės žemės ūkio produktas ir auginamas 90 % Mauricijaus ariamų žemių. Auginama arbata, taip pat yra žvejybos pramonė. Turizmo sektorius Mauricijuje auga. Tekstilės produktai ir cukrus yra pagrindiniai eksporto produktai. Pagrindiniai šalies mainų partneriai yra JAV ir Europos Sąjungos šalys. Europai panaikinus prekybos lengvatas, šalis sėkmingai išplėtė savo pramonės ir paslaugų įvairovę: pradėta plėtoti tekstilės pramonę, prabangų turizmą, bankininkystę ir kitas verslo paslaugas užsienio valstybėms. Ši strategija padėjo šaliai lengviau atlaikyti 2008–2009 m. pasaulio ekonominę krizę.
 Demografija
 Mauricijaus visuomenė susideda iš labai įvairių etninių grupių. Didžiąją respublikos gyventojų dalį sudaro Indijos subkontinento, žemyninės Afrikos, Madagaskaro, Prancūzijos, Jungtinės Karalystės, Kinijos tautų palikuonys.
 Kalba
 Oficiali Mauricijaus kalba yra anglų, kuria tvarkomi visi oficialūs administraciniai dokumentai. Švietimo sistemoje taip pat naudojama prancūzų kalba, kuri dominuoja ir žiniasklaidoje bei verslo reikaluose.
 Plačiausiai vartojama kalba yra Mauricijaus kreolų, kuri tarimu gana panaši į prancūzų, tačiau turi pastebimų skirtumų. Mauricijaus kreolų kalba yra laikoma gimtąja salos gyventojų kalba.
 Mauricijuje vartojama ir daugiau kalbų, pavyzdžiui, Hindi ir urdu kalbos, įvairūs kinų kalbos dialektai, mečetėse mokoma arabų kalbos.
 Religija
 Plačiausiai išpažįstamos religijos Mauricijuje yra hinduizmas (48 %), katalikybė (23,6 %), islamas (16,6 %) ir kitos krikščionybės atšakos (8,6 %).
 Kultūra
 Mauricijaus kultūra susiformavo iš skirtingų salą palietusių kultūrų. Pavyzdžiui, salos virtuvė yra kreolų, kinų, indų, prancūzų virtuvių mišinys.
 Tradicinė salos muzika yra afrikietiškų šaknų sega. Pagrindiniai naudojami instrumentai – mušamieji, aptraukti ožio oda ravanne, barškalai maravanne, trikampis. Dainų žodžiai dažniausiai apibūdina vergovės kančias, juodaodžių nelygybę. Groja dažniausiai vyrai, tuo tarpu moterys šoka.
 Nors Mauricijaus kreolų kalba yra šnekamiausia, literatūra daugiausiai rašoma prancūziškai arba angliškai. Kasmet saloje rengiamas konkursas geriausios literatūrinės meilės istorijos apdovanojimui „Le Prince Maurice Prize“ laimėti.
 Atradę Mauricijų, portugalai saloje aptiko nežinomą paukštį, kurį pavadino dodo. Šie paukščiai nebuvo baikštūs, negalėjo skraidyti, taigi buvo lengvai prieinama auka ne tik naujakuriams, bet ir jų atvežtiems gyvūnams: šunims, katėms, šernams, todėl iki 1681 m. visi dodo išnyko. Vis dėlto šis paukštis išliko nacionaliniu simboliu ir yra pavaizduotas šalies herbe.
 Šaltiniai
 Kita informacija
 Mauricijaus ryšiai
 Mauricijaus transportas
 Mauricijaus karinės pajėgos
 Mauricijaus tarptautiniai santykiai
 Mauricijaus šventės
 Nuorodos
 Bendros nuorodos:
 Mauricijaus vyriausybė (anglų kalba)
 Mauricijaus ir Rodrigeso istorija (anglų kalba)
 Žemėlapiai:
 Mauricijaus fizinis žemėlapis
 Mauricijaus administracinis žemėlapis
 Mauricijaus pagrindinių kelių žemėlapis
 Mauricijus „Google Maps“ žemėlapyje
 Valstybės


text:
 22.7.2020
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 L 235/1
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2020/1079 DELLA COMMISSIONE
 del 20 luglio 2020
 sulla verifica e sulla correzione dei dati di cui al regolamento (UE) 2018/956 concernente il monitoraggio e la comunicazione delle emissioni di CO2 e del consumo di carburante dei veicoli pesanti nuovi
 (Testo rilevante ai fini del SEE)
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (UE) 2018/956 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 giugno 2018, concernente il monitoraggio e la comunicazione delle emissioni di CO2 e del consumo di carburante dei veicoli pesanti nuovi (1), in particolare l’articolo 8, paragrafo 4,
 considerando quanto segue:
 (1)
 A norma dell’articolo 8, paragrafo 2, del regolamento (UE) 2018/956 la Commissione è tenuta a verificare la qualità dei dati comunicati dagli Stati membri e dai costruttori di veicoli pesanti in applicazione degli articoli 4 e 5 del medesimo regolamento. La Commissione è altresì tenuta a rettificare le discrepanze rilevate durante la verifica.
 (2)
 È pertanto opportuno determinare le misure di verifica e rettifica dei dati comunicati dai costruttori di veicoli pesanti. È in particolar modo necessario stabilire la procedura in base alla quale verificare che i dati comunicati dai costruttori di veicoli pesanti conformemente all’allegato I, parte B, punto 2, del regolamento (UE) 2018/956 corrispondano alla fonte pertinente dei dati, vale a dire la scheda di omologazione del motore rilasciata in conformità del regolamento (CE) n. 595/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio (2) e il file dei registri del costruttore.
 (3)
 È opportuno che il numero di veicoli pesanti di cui verificare la qualità dei dati sia sufficientemente alto da consentire alla Commissione di individuare eventuali discrepanze nei dati comunicati e stabilire se la natura di tali discrepanze sia sistematica.
 (4)
 Al fine di garantire l’integrità del processo di comunicazione, la verifica dovrebbe consistere nel confrontare i dati comunicati dai costruttori con quelli figuranti nella scheda di omologazione del motore e nel file dei registri del costruttore.
 (5)
 Ai costruttori dovrebbe essere data la possibilità di rettificare i dati nel caso in cui la Commissione rilevi discrepanze. Se le discrepanze sono di natura sistematica, i costruttori dovrebbero fornire dati corretti per tutti i veicoli immatricolati nel periodo di riferimento.
 (6)
 Al fine di garantire la correttezza dei dati, la Commissione dovrebbe poter rettificare i dati nel caso in cui i costruttori non le forniscano i dati rettificati. Affinché i costruttori forniscano alla Commissione dati corretti, se le discrepanze rilevate sono di natura sistematica è opportuno che la Commissione rettifichi i dati applicando un fattore di correzione alle emissioni di CO2 di tutti i veicoli pesanti immatricolati nel periodo di riferimento.
 (7)
 A fini di trasparenza, i dati che figurano nel registro centralizzato per i dati relativi ai veicoli pesanti dovrebbero indicare chiaramente se sono stati rettificati dalla Commissione.
 (8)
 Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato sui cambiamenti climatici,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 Veicoli pesanti di cui verificare la qualità dei dati
 1. In seguito alla comunicazione dei dati da parte dei costruttori a norma dell’articolo 5, paragrafo 1, del regolamento (UE) 2018/956, per ciascun costruttore la Commissione verifica la qualità dei dati di un numero determinato di veicoli pesanti immatricolati nel periodo di riferimento. Per quanto riguarda il periodo di riferimento relativo all’anno 2019, la Commissione verifica unicamente la qualità dei dati dei veicoli pesanti immatricolati a partire dal 1o gennaio 2020.
 2. La Commissione seleziona in modo casuale i veicoli pesanti di cui al paragrafo 1. Il numero di veicoli pesanti selezionati per ciascun costruttore è compreso tra il 2 % e il 10 % del numero di veicoli pesanti immatricolati nel periodo di riferimento.
 Articolo 2
 Notifica a cura della Commissione e informazioni fornite dai costruttori e dagli Stati membri
 1. La Commissione notifica ai costruttori interessati i numeri di identificazione dei veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2.
 2. Entro un mese dal ricevimento della notifica di cui al paragrafo 1, i costruttori forniscono alla Commissione, per ogni veicolo pesante selezionato:
 a)
 il file originale dei registri del costruttore, stilato in conformità dell’allegato IV, parte I, del regolamento (UE) 2017/2400 della Commissione (3);
 b)
 una copia della scheda di omologazione rilasciata in conformità del regolamento (CE) n. 595/2009.
 3. Su richiesta della Commissione, i costruttori e gli Stati membri in cui sono stati immatricolati per la prima volta i veicoli pesanti di cui al paragrafo 1 forniscono informazioni supplementari al fine di risolvere possibili difficoltà.
 Articolo 3
 Verifica della correttezza del valore di hash crittografico e dei dati comunicati dai costruttori
 1. Per quanto riguarda i veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, la Commissione controlla i valori di hash crittografici del file originale dei registri del costruttore fornito a norma dell’articolo 2, paragrafo 2, lettera a), confrontandoli con l’immagine dei valori corrispondenti di hash crittografici fornita dallo Stato membro in conformità dell’obbligo cui è tenuto a norma dell’allegato I, parte A, lettera k), del regolamento (UE) 2018/956.
 Se sussistono discrepanze nei valori di hash crittografici, e su richiesta della Commissione, i costruttori verificano la correttezza dei dati ad essa forniti ed entro un mese la informano dei risultati della verifica.
 2. Per quanto riguarda i veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, la Commissione controlla i dati comunicati a norma dell’articolo 5 del regolamento (UE) 2018/956 confrontandoli con i dati corrispondenti che figurano nel file originale dei registri del costruttore stilato in conformità dell’allegato IV, parte I, del regolamento (UE) 2017/2400.
 3. Per quanto riguarda i veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, la Commissione ha la facoltà di controllare i dati relativi al motore comunicati in conformità dell’allegato I, parte B, punto 2, voci da 75 a 78, del regolamento (UE) 2018/956 confrontandoli con i valori corrispondenti che figurano nella scheda di omologazione del motore rilasciata in conformità del regolamento (CE) n. 595/2009.
 Articolo 4
 Notifica delle risultanze
 1. La Commissione conferma l’accuratezza dei dati verificati in applicazione dell’articolo 3 oppure notifica ai costruttori qualsiasi discrepanza rilevata tra i dati comunicati in applicazione dell’articolo 5 del regolamento (UE) 2018/956 e i dati corrispondenti che figurano nel file dei registri del costruttore e nella scheda di omologazione del motore forniti in conformità dell’articolo 2, paragrafo 2.
 2. Entro un mese dal ricevimento della notifica di cui al paragrafo 1, i costruttori forniscono alla Commissione i dati corretti dei veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, e una spiegazione delle discrepanze menzionate nella notifica.
 3. Se la Commissione rileva che le discrepanze sono di natura sistematica, i costruttori le forniscono, entro un mese dal ricevimento della notifica di cui al paragrafo 1, i dati corretti per tutti i veicoli pesanti comunicati nel periodo di riferimento e una spiegazione delle discrepanze.
 4. I costruttori trasmettono mediante trasferimento elettronico al Business Data Repository gestito dall’Agenzia europea dell’ambiente i dati corretti di cui ai paragrafi 2 e 3.
 Articolo 5
 Correzione dei dati
 1. Se ritiene soddisfacenti la spiegazione e i dati corretti forniti dai costruttori in applicazione dell’articolo 4, la Commissione inserisce i dati corretti nella serie finale di dati da pubblicare nel registro centralizzato per i dati relativi ai veicoli pesanti contrassegnandoli come rettificati.
 2. Se non ritiene soddisfacenti la spiegazione o i dati rettificati forniti dai costruttori o se i costruttori non forniscono i dati corretti entro il termine di cui all’articolo 4, paragrafi 2 e 3, la Commissione:
 a)
 rettifica le emissioni di CO2 espresse in g/tkm per i veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, che sono interessate dalle discrepanze, sulla base delle informazioni fornite dal costruttore in applicazione dell’articolo 2, paragrafi 2 e 3;
 b)
 se le discrepanze sono di natura sistematica, rettifica le emissioni di CO2 di tutti i veicoli pesanti immatricolati nel periodo di riferimento interessato applicando un fattore di correzione.
 3. Il fattore di correzione di cui al paragrafo 2, lettera b), è determinato in base alle discrepanze constatate nelle emissioni di CO2, espresse in g/tkm, dei veicoli pesanti selezionati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2.
 4. La Commissione inserisce i dati corretti nella serie finale di dati da pubblicare nel registro centralizzato per i dati relativi ai veicoli pesanti contrassegnandoli come rettificati.
 Articolo 6
 Entrata in vigore
 Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 20 luglio 2020
 Per la Commissione
 La president
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) GU L 173 del 9.7.2018, pag. 1.
 (2) Regolamento (CE) n. 595/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 giugno 2009, relativo all’omologazione dei veicoli a motore e dei motori riguardo alle emissioni dei veicoli pesanti (euro VI) e all’accesso alle informazioni relative alla riparazione e alla manutenzione del veicolo e che modifica il regolamento (CE) n. 715/2007 e la direttiva 2007/46/CE e che abroga le direttive 80/1269/CEE, 2005/55/CE e 2005/78/CE (GU L 188 del 18.7.2009, pag. 1).
 (3) Regolamento (UE) 2017/2400 della Commissione, del 12 dicembre 2017, che attua il regolamento di esecuzione (CE) n. 595/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda la determinazione delle emissioni di CO2 e del consumo di carburante dei veicoli pesanti e che modifica la direttiva 2007/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio e il regolamento (UE) n. 582/2011 della Commissione (GU L 349 del 29.12.2017, pag. 1).


type: caselaw

text:
 26.1.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 26/14
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenog 2014. uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Španjolska) – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) protiv Luisa Aire Pascuala i drugih
 (Predmet C-509/14)
 (2015/C 026/18)
 Jezik postupka: španjolski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)
 Druge stranke u postupku: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. i FOGASA
 Prethodno pitanje
 Protivi li se članku 1. stavku 1. podstavku (b) Direktive Vijeća 2001/23/EZ (1) od 12. ožujka 2011., u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1., tumačenje španjolskih propisa kojima se provodi ta direktiva, a prema kojem ne postoji obveza subrogacije kada javno poduzeće koje pruža uslugu svojstvenu svojoj djelatnosti, a za što su mu potrebna značajna materijalna sredstva i što je prethodno činilo putem ugovora u kojem je obvezalo ugovaratelja da koristi vlastita materijalna sredstva, odluči ne produljiti ugovor nego izravno preuzeti njegovo izvršenje, koristeći se vlastitim osobljem i isključujući ono koje je koristio ugovaratelj, tako da se usluga nastavlja pružati bez drugih izmjena osim one koja proizlazi iz činjenice da djelatnost izvode drugi radnici, zaposleni kod drugog poslodavca?
 (1) Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL L 82, str. 16) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, glava 5., poglavlje 3., str. 151.)


text:
 20.11.2019
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 299/49
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2019/1928
 af 19. november 2019
 om tilpasning af tilpasningssatsen for direkte betalinger i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for kalenderåret 2019 og om ophævelse af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/916
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (1), særlig artikel 26, stk. 4,
 efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/916 (2) blev tilpasningssatsen for direkte betalinger i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 fastsat for kalenderåret 2019. Denne tilpasningssats blev fastsat på grundlag af de oplysninger, der forelå i forbindelse med budgetforslaget for 2020, hvorved der navnlig blev taget hensyn til et beløb på 478 mio. EUR for finansiel disciplin til den reserve til kriser i landbrugssektoren, der er omhandlet i artikel 25 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
 (2)
 Selv om behovet for finansiel disciplin fortsat er på 478 mio. EUR for reserven til kriser i landbrugssektoren, viser de oplysninger, der er tilgængelige i forbindelse med Kommissionens ændringsskrivelse nr. 1 til budgetforslaget for 2020, som omfatter prognoser for direkte betalinger og markedsrelaterede udgifter, imidlertid, at der er behov for en tilpasning af den sats for finansiel disciplin, der er fastsat i gennemførelsesforordning (EU) 2019/916.
 (3)
 På grundlag af de nye oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, bør tilpasningssatsen i overensstemmelse med artikel 26, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1306/2013 tilpasses inden den 1. december i det kalenderår, for hvilket tilpasningssatsen finder anvendelse.
 (4)
 Som hovedregel modtager de landbrugere, der indgiver en støtteansøgning om direkte betalinger for ét kalenderår (N), betaling inden for en fastsat betalingsperiode, som ligger i regnskabsåret (N + 1). Medlemsstaterne kan dog inden for visse budgetmæssige grænser foretage sene betalinger til landbrugerne uden for betalingsperioden. Sådanne sene betalinger kan foretages i et efterfølgende regnskabsår. Når der anvendes finansiel disciplin i et givet kalenderår, bør tilpasningssatsen ikke anvendes på betalinger, som der er indgivet støtteansøgninger om i andre kalenderår end det år, for hvilket den pågældende finansielle disciplin finder anvendelse. For at sikre lige behandling af landbrugerne bør det derfor fastsættes, at tilpasningssatsen kun anvendes på betalinger, som der er indgivet støtteansøgninger om i det kalenderår, hvor den pågældende tilpasningssats finder anvendelse, uafhængigt af hvornår betalingen til landbrugerne finder sted.
 (5)
 I henhold til artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 (3) finder den tilpasningssats for direkte betalinger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 26 i forordning (EU) nr. 1306/2013, kun anvendelse på direkte betalinger på over 2 000 EUR, som bevilges til landbrugere i det pågældende kalenderår. I henhold til artikel 8, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1307/2013 finder tilpasningssatsen som følge af den gradvise indførelse af direkte betalinger først anvendelse på Kroatien fra den 1. januar 2022. Derfor bør den tilpasningssats, der fastsættes ved nærværende forordning, ikke finde anvendelse på betalinger til landbrugere i denne medlemsstat.
 (6)
 Der bør tages hensyn til den ændrede tilpasningssats ved beregningen af alle betalinger, der tildeles en landbruger på grundlag af en støtteansøgning, der er indgivet for kalenderåret 2019. Af hensyn til klarheden bør gennemførelsesforordning (EU) 2019/916 derfor ophæves.
 (7)
 For at sikre at den ændrede tilpasningssats finder anvendelse fra den dato, hvor betalingerne til landbrugerne i henhold til forordning (EU) nr. 1306/2013 skal påbegyndes, bør nærværende forordning anvendes fra den 1. december 2019 —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 1. Med henblik på fastsættelse af tilpasningssatsen i overensstemmelse med artikel 25 og 26 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1307/2013 nedsættes de direkte betalinger inden for rammerne af de i bilag I til forordning (EU) nr. 1307/2013 opførte støtteordninger på over 2 000 EUR, der bevilges på grundlag af en støtteansøgning for kalenderåret 2019 til landbrugere, med en tilpasningssats på 1,432635 %.
 2. Den i stk. 1 nævnte nedsættelse finder ikke anvendelse på Kroatien.
 Artikel 2
 Gennemførelsesforordning (EU) 2019/916 ophæves.
 Artikel 3
 Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Den anvendes fra den 1. december 2019.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 19. november 2019.
 På Kommissionens vegne
 Formand
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) EUT L 347 af 20.12.2013, s. 549.
 (2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/916 af 4. juni 2019 om fastlæggelse af tilpasningssatsen for direkte betalinger som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for kalenderåret 2019 (EUT L 146 af 5.6.2019, s. 98).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådet forordning (EF) nr. 73/2009 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 608).


type: other

text:
tervisekahju, kehavigastuse või surma põhjustamine
 kahju hüvitamise eesmärk (diferentsihüpotees)
 kahju ettenähtavuse põhimõte
 kahju hüvitamine alusetult vabaduse võtmise ja isikuõiguse rikkumise korral
 keskkonnakahju hüvitamine
 puhtmajanduslik kahju
 lepingust tuleneva kohustuse rikkumine
 lähedase surma põhjustamine
 asja hävimine või kaotsiminek
 hinnavahe hüvitamine
 1-18-7833/63 Riigikohtu kriminaalkolleegium 12.11.2019
 VÕS § 134 lg 2
 KrMS § 38 1 lg 6
 Kriminaalmenetluse seadustiku (KrMS) § 38^1 lg 1 p 1 sätestab, et kannatanu võib tsiviilhagis esitada nõude, kui selle eesmärk on kriminaalmenetluse esemeks oleva teoga rikutud kannatanu hüveolukorra taastamine või heastamine, kui selle nõude aluseks olevad faktilised asjaolud kattuvad olulises osas menetletava kuriteo tehioludega ja kui sellist nõuet oleks võimalik läbi vaadata ka tsiviilkohtumenetluses. Nõutav ei ole, et tsiviilhagi aluseks olevad faktilised asjaolud oleksid täielikult hõlmatud süüdistuse alusfaktidest. Kriminaalmenetluses esitatud tsiviilhagi lahendamine on võimalik ka juhul, kui kahju tekitamine ei ole kuriteo koosseisuline tunnus, sest sellise hagi esemeks võib olla mis tahes tsiviilõiguslik nõue, mis on vahetult suunatud kuriteo tunnustele vastava teoga rikutud hüveolukorra taastamisele (vt nt RKKKo 3-1-1-23-14, p 25) Lahendades küsimust tsiviilhagi aluseks olevate asjaolude kattuvuse kohta süüdistuse alusfaktidega, on kriminaalasja lahendaval kohtul hindamisruum, mis muu hulgas võimaldab arvestada juhtumi isepära. Samas on see siiski piiratud ega anna kohtule alust jätta menetlemata tsiviilnõudeid, mis on süüdistuses kirjeldatud teoga olemuslikult seotud ja mille lahendamine kriminaalmenetluses on selgelt kooskõlas tsiviilhagi instituudi eesmärgiga. (Vt nt RKKKm 3-1-1-22-17, p 42.) (p-d 15-16)
 Tsiviilhagi menetlemisel lähtutakse kriminaalmenetluse seadustikus reguleerimata küsimuse lahendamisel tsiviilkohtumenetluse seadustikus (TsMS) sätestatust (KrMS § 38^1 lg 6). Süüdistatavad on kannatanule kui tsiviilhagi esitajale kahju tekitamise osas solidaarvõlgnikud (VÕS § 137), kes osalevad kaaskostjatena menetluses iseseisvalt ja kelle puhul ühe kostja toimingust ei tulene kaaskostjale üldjuhul õiguslikke tagajärgi (TsMS § 207 lg 2) (vt ka RKTKo 2-13-23176/103, p 14). (p 18)
 Tsiviilõiguslikult mõistetakse kehavigastuse all igasugust inimese kehalisse terviklikkusesse lubamatut sekkumist ja tervisekahjustust kui inimorganismi (seesmise) seisundi negatiivset mõjutamist. Õiguskirjanduses on neid mõisteid lähemalt selgitatud nii, et kehavigastus on välisest füüsilisest mõjutusest tingitud kehalise terviklikkuse rikkumine või kahjustamine, samas kui tervisekahjustuseks loetakse mistahes hälbe tekitamist organismi normaalse ja tavapärase seisundiga võrreldes, sh füüsilise mõjutuse tagajärjel põhjustatud organismi talitluse häiret ja organismi seesmist patoloogilist seisundit, mis võivad olla tingitud inimese psüühika mõjutamisest (vt P. Varul jt (koost). Võlaõigusseadus III. Kommenteeritud väljaanne. Tallinn: Juura 2009, § 1045 komm 3.3 ja P. Varul jt (koost). Võlaõigusseadus I. Kommenteeritud väljaanne. Tallinn: Juura 2016, § 129 komm 4.2). (p 21)
 Karistusseadustik ei erista kehavigastuse ja tervisekahjustuse mõistet, kuid teeb vahet tervise kahjustamisel ja valu tekitaval kehalisel väärkohtlemisel (KarS § 121 lg 1). Nii tervisekahjustus kui ka valu on normatiivsed koosseisutunnused. Esimese neist tunnustest defineerib Vabariigi Valitsuse 13. augusti 2002. a määruse nr 266 „Tervisekahjustuse kohtuarstliku tuvastamise kord“ § 1 lg 2, mille kohaselt on tervisekahjustus osutatud määruse mõttes organismi elundite ja kudede anatoomilise terviklikkuse või nende füsioloogiliste funktsioonide häire, samuti haigus või muu patoloogiline seisund, mis tekib mehaanilise, füüsikalise, keemilise, bioloogilise, psüühilise või muu teguri toimel. Valu kui koosseisulist asjaolu on määratletud kohtupraktikas. Selle all peetakse silmas organismi kaitsefunktsiooni, mis on käsitatav kudede tegeliku või potentsiaalse kahjustamise või ülekoormatusega kaasneda võiva ebameeldiva aistingu ja tundeelamusena, mille ülesandeks on motiveerida ohtlikku olukorda lõpetama või vältima (vt nt RKKKo 3-1-1-29-15, p 11.1). (p 22)
 Kannatanu kahjuhüvitusnõue võib kriminaalmenetluses tulla VÕS § 1045 lg 1 p 2 ja VÕS § 134 lg 2 alusel kõne alla tsiviilhagi lahendades ka siis, kui kohus on süüdistatava karistusõigusliku vastutuse eeldusena tuvastanud üksnes valu tekitamise. Nii nagu teise inimese tervise kahjustamisel (KarS § 121 lg 1 esimene alternatiiv), sekkutakse ka valu tekitava kehalise väärkohtlemise korral (KarS § 121 lg 1 teine alternatiiv) olulisel määral inimese kehalisse puutumatusesse ning häiritakse tema kehalist ja vaimset heaoluseisundit. Deliktiõiguslikult on vaja hinnata seda, kas ja kui intensiivselt valu tekitava kehalise väärkohtlemisega kannatanu kehalist terviklikkust rünnati ning tema tervislikku seisundit mõjutati. Kohtu hinnang isikukahju kohta sõltub igal üksikjuhul konkreetsetest teo toimepanemise asjaoludest ja see tuleb kohtul faktiliste asjaolude põhjal tuvastada. Igasugune valu tekitav kehaline väärkohtlemine kujutab endast potentsiaalselt sellist tegu, millega võib tekitada kannatanule olulisi negatiivseid tagajärgi ja mis võivad olla aluseks kahju hüvitamisele. Seepärast on ka sellise käitumise korral põhjust kõnelda võimalikust deliktiõiguslikust vastutusest (VÕS § 1045 lg 1 p 2) ja kannatanu kahjuhüvitusnõudest. See hõlmab mittevaralise kahju hüvitamist, mille all mõistetakse eelkõige kahjustatud isiku füüsilist ja hingelist valu ning kannatusi (VÕS § 128 lg 5). Üldistatuna ei ole kehavigastuse ja tervisekahjustuse tsiviilõiguslik mõiste võrreldes tervisekahjustuse mõistega karistusõiguses täiel määral kattuvad ning viimane on oma tähendusalalt mõnevõrra kitsam. Kokkuvõttes võib süüdistatav deliktiõiguslikult vastutada ja kannatanul tekkida alus kahju hüvitamiseks ka siis, kui tegemist on pelgalt valu tekitava kehalise väärkohtlemisega karistusõiguse tähenduses, sest selline isikukahju langeb VÕS § 1045 lg 1 p 2 alla. (p-d 23-25)
 KarS § 121 puhul ei loeta karistatavaks selliseid tegusid, mis seisnevad teise inimese keha vähese intensiivsusega mõjutamises (nt kinnihoidmises, pigistamises, tõukamises või trügimises), kui sellega ei kaasne tüüpilise tagajärjena tervisekahjustust või valuaistingut. Kui valu või tervisekahjustuse tekkimine pole objektiivse kõrvalseisja seisukohast hinnatav süüdistatava teo tüüpilise tagajärjena, tuleb ka teo tagajärje objektiivset omistamist eitada. Selle lisanõude eesmärk on vältida isiku alusetut süüditunnistamist kuriteos nendel juhtudel, mil nn sõltumatu kolmanda isiku objektiivne hinnang isikutevahelisele füüsilisele kontaktile eitab karistusõiguslikult relevantse tagajärje (nt valu) tekkimise võimalikkust. (Vt nt RKKKo 1-16-10326/51, p 27.) Sarnaselt saab valu tekitava kehalise väärkohtlemise korral ka deliktiõiguslik vastutus tekkida üksnes siis, kui kannatanu kehalise terviklikkuse häiritus ja tervisliku seisundi mõjutatus on piisavalt olulised. Need ei hõlma mitte igasugust kannatanu seisukohast soovimatut kehalist kontakti ja tema füüsilist puutumatust riivavat käitumist. Teise inimese kehalise ja vaimse heaoluseisundi vähetähtsate riivete ehk bagatellide puhul ei tule kõne alla õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamine. Niisiis ei saa tunnustada mittevaralise kahju nõuet juhtudel, mil sekkumine kannatanu kehalisse puutumatusesse on kõigest marginaalne. Näiteks löögi puhul on vajalik selle teatud intensiivsus (vt ka RKKKo 3-1-1-50-13, p 11). Rääkimaks niisuguste juhtumite puhul deliktiõiguslikust vastutusest, peab süüdistatava tekitatud valu mõjutama kannatanut oluliselt. Seda võivad näidata lisaks teo toimepanemise asjaoludele ehk tehioludele näiteks teo tagajärjel kannatanu haiglasse pöördumine ja tema isikukahju fikseerimine, samuti tervisliku seisundi parandamiseks erinevate abinõude kasutamine (nt valuvaigistite tarvitamine jm). Kohtul tuleb arvestada kõiki võimalikule kahjule osutavaid asjaolusid ja hinnata neid kogumis ning põhjendada, miks on konkreetsel juhul tsiviilõiguslikus tähenduses põhjust rääkida kehavigastusest või tervisekahjustusest. (p-d 27-29)
 2-15-8533/125 Riigikohtu tsiviilkolleegium 31.10.2018
 VÕS § 770 lg 3
 VÕS § 770 lg 4
 VÕS § 134 lg 1
 VÕS 770 lg-st 3 järeldub, et asjaolu puhul, mille dokumenteerimiskohustust tervishoiuteenuse osutaja rikkus, pöördub tõendamiskoormis ümber ning tervishoiuteenuse osutaja peab tõendama, et asjaolu ei esinenud. (p 14) Tervishoiuteenuse osutaja poolt õige diagnoosi määramata jätmist saab üldjuhul pidada patsiendi haiguse süvenemisega kaasneva mittevaralise kahju põhjuseks. VÕS § 770 lg 4 järgi eeldatakse diagnoosi- või ravivea korral patsiendil terviserikke tekkimisel, mida oleks saanud tavapärase raviga ilmselt vältida, et kahju tekkis vea tagajärjel.
 VÕS § 770 lg 4 kohaselt peab patsient tõendama tervishoiuteenuse osutaja diagnoosi- või ravivea ja endal terviserikkega kahju tekkimise ning põhistama, miks ta arvab et õige diagnoosi ja ravi korral ei oleks kahju tekkinud. Tervishoiuteenuse osutaja peab aga oma vastutuse välistamiseks tõendama, et kahju ei tekkinud tema diagnoosi- või ravivea tõttu, st puudub põhjuslik seos diagnoosi- ja/või ravivea ning tekkinud kahju vahel (vt Riigikohtu 8. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10, p 16). VÕS § 770 lg 4 kohaselt kehtib selline põhjusliku seose eeldus vaid diagnoosi- või ravivea korral. Kui tegemist on aga patsiendi terviseriskist teavitamata jätmisega, siis VÕS § 770 lg 4 ei kohaldu. (p 15)
 Kui tervishoiuteenuse osutaja on lepingut rikkunud ja põhjustanud patsiendile sellega mittevaralist kahju, tuleb tal kahju hüvitamise kohustusest vabastamiseks tõendada süü puudumist VÕS § 103 lg-st 1 ja § 770 lg-st 1 tulenevalt (vt Riigikohtu 8. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10, p 17). (p 17)
 Kui tervishoiuteenuse osutaja vastutab patsiendile lepingurikkumisega tekitatud mittevaralise kahju eest, peab ta maksma rahalist hüvitist VÕS § 134 lg 1 järgi. Ravi alustamise viibimisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamine on hõlmatud patsiendi väidetavalt rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga ning selline kahju on tervishoiuteenuse osutajale ette nähtav.
 Kahjuhüvitise suuruse kindlaksmääramisel on tähtis ajavahemik, mille jooksul patsient tervishoiuteenuse osutaja rikkumise tõttu ennast ei ravinud. Kui tervishoiuteenuse osutaja vastutab patsiendile mittevaralise kahju tekitamise eest, tuleb kahjuhüvitise suuruse kindlaksmääramisel arvestada kõiki asjaolusid. (p 18)
 1-16-5540/42 Riigikohtu kriminaalkolleegium 13.10.2017
 KarS § 121 lg 1
 Riigikohtu kriminaalkolleegiumi kogu koosseis käsitles 1. juulil 2014 jõustunud korrakaitseseaduse ja samal ajal karistusseadustikus tehtud muudatuste jõustumise järgset õiguslikku olukorda 2. juuni 2017. a otsuses kriminaalasjas nr 3-1-1-15-17. Kolleegium selgitas, et kehtiv KarS § 263 kujutab endast blanketset süüteokoosseisu, mille objektiivseid tunnuseid tuleb sisustada korrakaitseseaduse sätete kaudu. Süüdlase käitumise kvalifitseerimiseks avaliku korra rikkumisena peab tuvastama, et tegu pandi toime avalikus kohas (KorS § 54) ja et selle teoga rikuti mõnda KorS §-s 55 või §-s 56 ette nähtud avalikus kohas käitumise üldnõuet. Avaliku korra raske rikkumise korral peab kindlaks tegema ka mõne KarS § 263 lg 1 p-s 1 või 2 sätestatud kvalifitseeriva koosseisutunnuse olemasolu (nt vägivalla). Jätkuvalt on vaja tuvastada seegi, et kõnealuse teoga häiriti või ohustati asjasse mittepuutuvaid isikuid. (p 23)
 Kuna mittevaralise kahju hüvitise suurused peavad vastama ühiskonna heaolu üldisele tasemele, on mõistetav, et väljamõistetud hüvitis ületab mõnevõrra kohtute osutatud aastatetaguse kohtupraktika analüüsis märgitut. (p 31)
 3-2-1-37-17 Riigikohus 10.05.2017
 VÕS § 758 lg 1
 VÕS § 766 lg 1
 Mittevaralise kahju hüvitise väljamõistmiseks VÕS § 134 lg 2 järgi võib anda alust ka haigusesse nakatumine, ilma et sellega kaasneksid vahetud muudatused või kahjustused isiku organismis või otsene valu. Kui kannatanu jäeti nakkushaiguse kahtlusest õigel ajal teavitamata, tuleb mittevaralise kahju hüvitamise nõude eeldustena muu hulgas kontrollida, kas ravi korral oleks olnud võimalik haigust vältida ning samuti seda, kas kannatanu teadis nakkushaiguse kahtlusest ja oleks saanud tervishoiuteenuse osutamise lepingust tulenevale teavitamiskohustuse rikkumisele vaatamata kahju ära hoida. (p-d 14-15)
 3-2-1-177-12 Riigikohus 30.01.2013
 KS § 37 lg 2 p 2
 TsÜS § 153
 Aegumisele tuginemiseks piisab selgest suulisest vastuväitest (vt ka Riigikohtu 10. oktoobri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-07, p 24).
 Kutsehaigusega põhjustatud tervisekahjustuse korral õiguste rikkumisest teadasaamiseks tuleb lugeda tervisekahjustusest tuleneva varalise kahju tekkimisest teadasaamise aeg.
 Tervisekahjustusest tuleneva nõude aegumist ei arvestata ositi ja TsÜS § 154 kohaldamisele ei kuulu. Asjas kohaldub TsÜS § 153 (surma põhjustamisest, kehavigastuse tekitamisest, tervise kahjustamisest või vabaduse võtmisest tuleneva nõude aegumine), mis on TsÜS § 150 suhtes erinormiks (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 7. novembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-126-12, p 14).
 Mittevaralise kahju puhul saab vähemalt üldjuhul eeldada, et kannatanu saab sellest teadlikuks kohe, kui talle saavad teatavaks nõude aluseks olevad asjaolud.
 Kui maakohus on rikkunud selgitamiskohustust, võib ringkonnakohus teha pooltele ettepaneku esitada täiendavaid tõendeid ka apellatsioonimenetluses. Sellisel juhul ei piira TsMS § 652 lg-s 4 sätestatu uute tõendite vastuvõtmist.
 Igaühel on õigus teada tema tsiviilasja lahendavat kohtukoosseisu nimeliselt, et põhjendatud vajadusel esitada koosseisu liikmete vastu taandusi. Kohtukoosseisu määramine ja asendamine peab toimuma objektiivsete kriteeriumite järgi ning määramise kord peab olema ka menetlusosalistele arusaadav. Samuti peab kõrgema astme kohtul olema võimalik kohtukoosseisu määramist kontrollida. See on üks erapooletu õigusemõistmise garantiidest (vt Riigikohtu 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10). Kui ringkonnakohtu koosseisu vahetumine ei ole poolte ega kõrgema astme kohtu jaoks kontrollitav, on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega, mis toob kaasa kohtuotsuse tühistamise (vt Riigikohtu 17. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-10-08, p 13). Erandina võib selline rikkumine mitte tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist juhul, kui uus kohtukoosseis sai menetlusosalistele teatavaks kohtuistungil (vt Riigikohtu 1. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-10, p-d 74, 79 ja 80; 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10).
 Kui tsiviilasi lahendatakse kirjalikus menetluses ja otsuse peab mingil põhjusel tegema esialgu välja kuulutatud kohtukoosseisust erinev koosseis, tuleb sellest menetlusosalistele enne teatada. Ainult nii on tagatud menetlusosalise TsMS § 199 lg 1 p-s 1 nimetatud õigus teada ja TsMS § 199 lg 1 p-s 3 sätestatud õigus esitada taandusi kohtukoosseisu vastu. Nende sätete rikkumine kirjalikus menetluses on käsitatav menetlusõiguse normi olulise rikkumisena TsMS § 669 lg 2 mõttes, sest sellised rikkumised võivad mõjutada asja läbivaatamise tulemust.
 Kui maakohus on oma otsuse sissejuhatavas osas jätnud hagi hinna märkimata, peab ringkonnakohus selle vea parandama sõltumata sellest, kas hagi hinna maakohtu lahendisse märkimata jätmist on vaidlustatud. Vastasel korral ei oleks pooltel võimalik taotleda pärast maakohtu lahendi jõustumist menetluskulude kindlaksmääramist.
 Mittevaralise kahju hüvitamise võimalus tervisekahjustuse korral sätestati 1. juulil 2002 jõustunud VÕS §-s 130. Seaduses ei sätestatud mittevaralise kahju nõudmise võimalust tagasiulatuvalt varem (st enne võlaõigusseaduse jõustumist) põhjustatud tervisekahjustuse eest. Kuna enne põhiseaduse jõustumist kehtinud seadused ning 1. septembrist 1994 kehtima hakanud tsiviilseadustiku üldosa seadus ei võimaldanud nõuda mittevaralise kahju hüvitist tervisekahjustuse korral, siis ei ole hagejal materiaalõiguslikku alust nõuda mittevaralise kahju rahalist hüvitamist.
 Kui ringkonnakohtu koosseisu vahetumine ei ole poolte ega kõrgema astme kohtu jaoks kontrollitav, on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega, mis toob kaasa kohtuotsuse tühistamise (vt Riigikohtu 17. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-10-08, p 13). Erandina võib selline rikkumine mitte tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist juhul, kui uus kohtukoosseis sai menetlusosalistele teatavaks kohtuistungil (vt Riigikohtu 1. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-10, p-d 74, 79 ja 80; 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10).
 3-2-1-171-10 Riigikohus 08.04.2011
 Kohus ei tohi kahju hüvitamise nõude lahendamisel kohaldada vaheldumisi lepingulise ja lepinguvälise vastutuse sätteid (vt ka Riigikohtu 23. septembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-05, p 21; Riigikohtu 11. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-8-08, p 19; Riigikohtu 19. mai 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-46-09, p 11).
 Olukorras, kus kannatanu saab valida, kas ta nõuab lepingu rikkumise tõttu tekitatud kahju hüvitamist lepingu või kahju õigusvastase tekitamise sätete alusel, võib kannatanu esitada oma nõuded alternatiivselt. Nõude kvalifitseerimine on kohtu ülesanne sõltumata poolte väidetest (vt Riigikohtu 11. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-8-08, p 19). Kui hageja ei ole oma nõuet selgelt määratlenud, peab kohus eelmenetluses selgitama hageja nõuet ning juhtima tähelepanu õigussuhte võimalikule õiguslikule kvalifikatsioonile, sh selgitama välja, kas hageja järjestab võimalikud nõude alused või jätab kohtu valida, millisel õiguslikul alusel on hagi võimalik hageja esitatud ja tõendatud asjaolude alusel rahuldada (vt Riigikohtu 9. märtsi 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-169-10, p 11).
 Mittevastava tervishoiuteenusega tekitatud kahju hüvitamist saab kannatanu nõuda eelkõige tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise tõttu, s.o lepingu alusel. Lepingulise kohustuse rikkumise tulemusena isikule tervisekahjustuse tekitamise korral võib tervishoiuteenuse osutaja VÕS § 1044 lg 3 järgi vastutada ka kahju õigusvastase tekitamise sätete järgi (VÕS § 1043 jj).
 Tervishoiuteenuse osutamise raames patsiendile vale diagnoosi määramist saab pidada tervishoiuteenuse osutamise eesmärgist tulenevalt sellest lepingust tuleneva kohustuse rikkumiseks. Tervishoiuteenuse osutaja peab üldjuhul hüvitama patsiendile diagnoosi- ja raviveast tingitud kahju, sh kahju, mis tekkis haiguse diagnoosimata jätmisest, kui haiguse diagnoosimine oli arstiteaduse üldist taset arvestades ja tavalist hoolsust järgides võimalik. Üldjuhul saab patsient nõuda tervishoiuteenuse osutajalt mõistlikku rahasummat, hüvitamaks talle diagnoosi- või raviveaga kaasnenud füüsiline ja hingeline valu ning kannatused kui mittevaraline kahju. (vt ka Riigikohtu 26. septembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-53-06, p 13 ja vt Riigikohtu 9. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-19-08, p 14). Tervishoiuteenuse osutamisel tehtud diagnoosi- või raviviga peab olema põhjustanud patsiendile kahju, st ilma selle veata ei oleks patsiendil kahjulikke tagajärgi saabunud, sh diagnoosi- või raviveata ei oleks patsiendil füüsilist ega hingelist valu ega kannatusi kui mittevaralist kahju tekkinud. Tervishoiuteenuse osutaja poolt õige diagnoosi määramata jätmist saab üldjuhul pidada patsiendi haiguse süvenemisega kaasneva mittevaralise kahju põhjuseks. Patsient peab tõendama tervishoiuteenuse osutaja diagnoosi- või ravivea ja endal terviserikkega kahju tekkimise ning põhistama, miks ta arvab et õige diagnoosi ja ravi korral ei oleks kahju tekkinud. Tervishoiuteenuse osutaja peab aga oma vastutuse välistamiseks tõendama, et kahju ei tekkinud tema diagnoosi- või ravivea tõttu, st puudub põhjuslik seos diagnoosi- ja/või ravivea ning tekkinud kahju vahel. Kui tervishoiuteenuse osutaja rikkumine seisneb diagnoosi- või raviveas, tähendab see eelkõige seda, et tervishoiuteenuse osutaja määras hooletult või tahtlikult vale diagnoosi või ravi, sh jättis õige diagnoosi ja ravi määramata. Selleks, et vabaneda kahju hüvitamise kohustusest, peab kostja tõendama, et ta ei olnud lepingu rikkumises süüdi.
 muul alusel esitatavad nõuded
 Mittevastava tervishoiuteenusega tekitatud kahju hüvitamist saab kannatanu nõuda eelkõige tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise tõttu, s.o lepingu alusel. Lisaks võib tervishoiuteenuse osutaja vastutada lepingulise kohustuse rikkumise tulemusena isikule tervisekahjustuse tekitamise korral VÕS § 1044 lg 3 järgi ka kahju õigusvastase tekitamise sätete järgi (VÕS § 1043 jj).
 3-2-1-85-08 Riigikohus 22.10.2008
 Juhul, kui kaotanud poolel on mitu kostjat või hagejat, tuleb neilt reeglina kogu asjas vajalik ja põhjendatud kohtukulu välja mõista solidaarselt, kui nad teostavad hagejaga ühist õigust või kaitsevad end ühiselt hageja vastu. Kui kaaskostjad on solidaarvõlgnikud põhinõude suhtes, puudub üldjuhul mõistlik põhjus käsitada neid kohtukulude hüvitamise nõude suhtes teisiti.
 riskivastutus
 loomapidaja riskivastutus
 VÕS § 1056 lg 1 esimesest lausest järeldub, et VÕS § 1060 alusel järgneb loomapidaja riskivastutus üksnes juhul, kui VÕS § 1056 lg 1 teises lauses nimetatud kahjustused tekkisid loomapidamisele kui suurema ohu allikale iseloomuliku riski tagajärjel (realiseerumise tõttu). Kuna koera saab pidada suurema ohu allikaks selle tõttu, et ta võib rünnata inimest ja teda hammustada, siis sellisel juhul on isik saanud kehavigastusi koerale kui suurema ohu allikale iseloomuliku riski tagajärjel.
 Mittevaralise kahjuna tuleb VÕS § 130 lg 2 kohaldamisel võtta arvesse kõiki negatiivseid mittevaralisi tagajärgi, mis on põhjuslikus seoses loomapidaja riskivastutuse alusega. Asjaolud, et teise operatsiooni tegemise põhjuseks võis olla kuumadest ilmadest tingitud põletik ning et hagejat võidi ravida mittenõuetekohaselt, ei välista kostjate vastutust nende asjaoludega põhjustatud täiendava mittevaralise kahju eest, sest ilma kostjate koera ründeta ei oleks hageja pidanud üldse hankima raviteenust ega oleks sattunud haiglasse.
 Hüvitise suurus oleneb kehavigastuse või tervisekahjustuse raskusest. Lisaks kehavigastusele või tervisekahjustusele ja nende raskusele võib kahjustatud isik tõendada VÕS § 130 lg 2 järgi suurema rahalise hüvitise saamiseks muid negatiivseid mittevaralisi tagajärgi, mis tekkisid kehavigastuse tõttu.
 Kui varalise kahju hüvitamise nõudmisel tuleb hagejal üldjuhul tõendada ka kahju olemasolu ja selle suurust, siis mittevaralise kahju hüvitamiseks on üldjuhul piisav nende asjaolude tõendamine, mille esinemisega seob seadus mittevaralise kahju hüvitamise nõude. Rahaliselt hüvitamisele kuuluva mittevaralise kahju suuruse otsustab kohus VÕS § 127 lg 6 ja TsMS § 233 lg 1 kohaselt diskretsiooni alusel. Siiski peavad kohtute väljamõistetud mittevaralise kahju hüvitiste suurused vastama ühiskonna üldise heaolu tasemele ning üldise võrdsuspõhiõiguse tagamiseks olema sarnastel asjaoludel võrreldavad. VÕS § 130 lg 2 puhul tuleb rahalise hüvitise suuruse määramisel arvestada erineva isikukahju (nt erineva tervisekahjustuse) tekkimisel selle tagajärgi kannatanule, st tema eeldatavat "valu suurust".
 VÕS § 139 lg 3 ja § 140 reguleerivad üksnes varalise kahju eest mõistetava hüvitise vähendamist. VÕS § 130 lg 2 rakendamisel tuleb järgida põhimõtet, et mittevaralise kahju eest mõistliku rahasumma väljamõistmisel arvestab kohus, sõltumata poolte taotlustest, rikkumise laadi ja raskust, rikkuja süüd ning selle astet, poolte majanduslikku olukorda, kannatanu enda osa kahju tekkimises jt asjaolusid, millega arvestamata jätmine võiks kaasa tuua ebaõiglase hüvitise määramise.
 VÕS § 130 lg 2 järgi rahalise hüvitise määramisel tuleb muu hulgas arvestada sellist kannatanu käitumist, mis oli kahju põhjustanud sündmuse kaaspõhjuseks. Oluline ei ole seejuures, kas kannatanu selline käitumine on hinnatav hooletusena ning kas kannatanu oli enda kahjustamise ajal teovõimeline.
 Kannatanu tahtlus VÕS § 139 lg 3 järgi tähendab enesekahjustamise tahtlust, mitte aga kannatanu tahtlikke tegusid, mis olid üksnes varalise kahju kaaspõhjuseks. Kannatanu tahtlus kui kahju tekkimisele kaasa aitav tegevus ja varalise kahju hüvitamist vähendav asjaolu VÕS § 139 lg 3 järgi võib esineda juhul, kui kannatanu on pärast talle kahju tekitamist tahtlikult suurendanud endale tekkivat kahju, näiteks keeldunud ravist. Ka VÕS § 130 lg 2 kohaldamisel mõjutab mittevaralise kahju eest mõistetava rahalise hüvitise suurust see, kui kannatanu mittevaraline kahju on suurenenud tema tahtluse tõttu.
 3-2-1-43-08 Riigikohus 28.05.2008
 Ümbritsev müra võib vähendada asja väärtust ilma asja füüsiliselt kahjustamata juhul, kui müra segab asja kasutamist ning asja omanikul ei ole võimalik nõuda segamise lõpetamist. Juhul kui müra levitamine kujutab endast õigusrikkumist, on asja omanikul õigus nõuda müra tekitamise lõpetamist või müra tugevuse viimist kooskõlla seadusega VÕS § 1055 lg 1 esimese lause alusel. VÕS § 1055 lg 2 järgi ei ole õigust nõuda § 1055 lõikes 1 nimetatud kahju tekitava käitumise lõpetamist, kui sellist käitumist tuleb mõistliku arusaama järgi taluda inimestevahelises kooselus või olulise avaliku huvi tõttu. Sellisel juhul võib kannatanu esitada õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise nõude.
 Korteriomandi väärtus võib väheneda VÕS § 132 lg 3 esimese lause mõttes üksnes siis, kui on selgunud korteriomandi kasutamist segava müra levitamise kui õigusvastase tegevuse lõpetamise või seadusega lubatud tasemele viimise võimatus VÕS § 1055 lg 2 järgi.
 Seadus piirab lepinguväliselt tekitatud mittevaralise kahju rahalise hüvitamise võimalusi, sätestades ammendavalt juhtumid, millal tuleb mittevaraline kahju hüvitada. Seadus ei näe ette mittevaralise kahju hüvitamist asja kahjustamise korral. VÕS § 130 lg 2 üheks võimalikuks lepinguvälise kohaldamise eelduseks on VÕS § 1045 lg 1 p 2 järgi kvalifitseeritava delikti süüline (VÕS § 1050) toimepanemine.
 Teise isiku tervise õigusvastase ja süülise kahjustamise tagajärg - tervisekahjustus - ei pea selleks, et kannatanul oleks õigus nõuda mittevaralise kahju hüvitamist VÕS § 130 lg 2 järgi, kestma hagi esitamiseni. Kannatanul on õigus nõuda rahalist hüvitist ka varasema tervisekahjustuse eest.
 Delikti üldkoosseisul põhineva vastutuse eeldustena tuleb kõigepealt kindlaks teha kahju põhjustamine isiku poolt ning tema teo õigusvastasus ning alles seejärel eeldatakse VÕS § 1050 lg 1 kohaselt isiku süüd.
 VÕS § 1054 lg 1 vastutuse kohaldamise eelduseks on oluline kahju tekitaja süü, mitte aga isiku süü, kellele kahju tekitanud isik osutas viimase majandus- või kutsetegevuses kestvalt teenust.
 VÕS § 127 lg 1 järgi on kahju hüvitamise eesmärgiks kahjustatud isiku asetamine olukorda, mis on võimalikult lähedane olukorrale, milles ta oleks olnud, kui kahju hüvitamise kohustuse aluseks olevat asjaolu ei oleks esinenud. Õigusrikkuja tegevusest sõltumatu asja turuhinna tõus ei tee olematuks õigusrikkuja tegevuse tõttu juba toimunud asja väärtuse vähenemist.
 3-2-1-54-07 Riigikohus 31.05.2007
 ehitise omaniku riskivastutus
 Kannatanu tegevus kui VÕS § 1059 kohaldamist välistav asjaolu tähendab üksnes kannatanu tahtlikku enesekahjustamist. Hageja tahtluse korral ennast kahjustada on välistatud põhjuslik seos kostja tegevuse ja hageja kahju vahel. Sama kehtib kõikidel kahjustamise juhtudel.
 Deliktilise üldvastutuse esinemise kontrollimisel on süü element kõige viimane, st et enne süü küsimuse hindamist peab olema kindlaks tehtud kahju põhjustamine isiku poolt ning isiku teo õigusvastasus.
 VÕS § 130 lg 2 järgi eeldatakse mittevaralise kahju olemasolu ning isik ei pea iseenesest rahalise hüvitise saamiseks tõendama midagi muud peale kehavigastuse tekkimise. Küll aga oleneb hüvitise suurus kehavigastuse või tervisekahjustuse raskusest. Seega on kahjustatud isiku huvides tõendada, kui tõsine oli talle tekitatud kehavigastus või tervisekahjustus. Lisaks kehavigastusele või tervisekahjustusele ja nende raskusele võib kahjustatud isik tõendada VÕS § 130 lg 2 järgi suurema rahalise hüvitise saamiseks muid negatiivseid mittevaralisi tagajärgi, mis tekkisid kehavigastusega seoses.
 3-2-1-138-02 Riigikohus 05.12.2002
 Hageja on kannatanu kriminaalasjas, milles kohtualust süüdistati seksuaalkuritegude toimepanemises. Hageja isiku identifitseerimist võimaldanud artikli avaldamisega (kuritegude toimepanemise asjaolude täpne kirjeldamine, kannatanu eesnime ja perekonnanime esitähe kasutamine, väikelinna nimetamine, kus kannatanu elab) on rikutud PS §-st 26 lähtuvat eraellu sekkumise keeldu. Ka kohtuotsuse avalik kuulutamine ei tähenda iseenesest veel õigustust teha ajakirjanduse kaudu kohtuotsus avalikkusele kättesaadavaks viisil, mis võimaldab kuriteos kannatanu identifitseerimist. Hagejalt ei ole küsitud nõusolekut teda puudutavate eraeluliste andmete avaldamiseks ning kostjal puudusid hageja eraellu sekkumist õigustavad asjaolud, mistõttu on artikli avaldamine eraelu puutumatuse rikkumine TsÜS § 24 mõttes.
 Sõnavabaduse, sealhulgas ajakirjandusliku sõnavabaduse, kasutamisel peab PS § 19 lg-st 2 tulenevalt austama ja arvestama teiste inimeste õigusi ja vabadusi ning järgima seadust.
 Kehavigastuse õigusvastase tekitamisega põhjustatud moraalse kahju hüvitamise reeglid pole kohaldatavad eraelu puutumatuse rikkumisega tekitatud moraalse kahju hüvitamisele. Erinevalt kehavigastusest tingitud moraalsest kahjust, sätestas 1. juulini 2002. a kehtinud TsÜS aluse nõuda eraelu puutumatuse rikkumisega tekitatud moraalse kahju hüvitamist. Tuvastades, et hageja isiku identifitseerimist võimaldanud artikli avaldamine tõi temale kaasa uusi õigustamatuid kannatusi ning psüühilise heaolu languse, on kohtud õigesti leidnud, et kostja tegevus tekitas hagejale moraalset kahju. Arvestades moraalse kahju tekitamise asjaolusid, on kohtud määranud hüvitise mõistlikkuse piires.
 3-2-1-144-00 Riigikohus 18.01.2001
 Apellatsioonikohus on rikkunud TsMS § 330 lg-s 4 sätestatud nõuet jättes põhjendusi esitamata hinnangu andmata tõenditele, millega kostja soovis tõendada vastavaid asjaolusid.
 Tulenevalt TsMS § 330 lg-st 5, kui apellatsioonikohus asub maakohtust vastupidisele seisukohale, peab ta oma seisukohta põhjendama ning märkima otsuses tuvastatud asjaolud, nendest tehtud järeldused ja tõendid, millele on rajatud kohtu järeldused (TsMS § 330 lg 4).
 vabandatavus
 ohtliku ehitise või asja omaniku riskivastutus
 Vääramatuks jõuks TsK § 458 tähenduses saab lugeda loodusnähtust, mis lükkas ümber teeäärse telefoniposti üksnes siis, kui kohus tuvastab, et telefoniliin vastas planeerimis- ja ehitusseaduse § 43 lg 1 p 2 nõuetele, mille kohaselt ehitis peab olema ehitatud hea ehitustava ja üldtunnustatud ehitusreeglite järgi ning kehtivatele nõuetele vastavatest materjalidest nii, et see ei tekitaks ohtu elule, varale tervisele ja keskkonnale.
 Moraalse kahjuna PS § 25 alusel kuulub hüvitamisele kehavigastusest tingitud püsiv kehalise terviklikkuse kaotus, väljanägemise muutus või oluline psüühika ja närvitegevuse häire, samuti heaolu langus, tingituna ajutisest või püsivast piirangust isiku tegevuses ning elukorralduses või põhjendatult loodetud heaolu loomise võimaluse kaotus. Heaolu langus või põhjendatult loodetud heaolu loomise võimaluse kaotus on seega moraalseks kahjuks üksnes püsiva kehalise terviklikkuse kaotus, väljanägemise muutuse või olulise psüühika ja närvitegevuse häire tuvastamisel.
 3-2-1-111-96 Riigikohus 12.12.1996
 Moraalse kahjuna kuulub PS § 25 alusel hüvitamisele püsiv kehalise terviklikkuse kaotus, väljanägemise muutus või oluline psüühika ja närvitegevuse häire, samuti heaolu langus, tingituna ajutisest või püsivast piirangust isiku tegevuses ning elukorralduses või põhjendatult loodetud heaolu loomise võimaluse kaotus. Moraalse kahju olemasolu peab tõendama hageja. Kas kehavigastusega kaasnes moraalne kahju, tuvastab kohus iga juhtumi puhul eraldi. Ainuüksi füüsiline ja hingeline valu ei ole moraalne kahju kirjeldatud tähenduses ning ei ole viidav PS §-s 25 nimetatud moraalse kahju alla.


text:
 14.9.2016
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 246/260
 DÉCISION (UE) 2016/1525 DU PARLEMENT EUROPÉEN
 du 28 avril 2016
 concernant la décharge sur l’exécution du budget de l’Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes pour l’exercice 2014
 LE PARLEMENT EUROPÉEN,
 —
 vu les comptes annuels définitifs de l’Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes relatifs à l’exercice 2014,
 —
 vu le rapport de la Cour des comptes sur les comptes annuels de l’Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes relatifs à l’exercice 2014, accompagné de la réponse de l’Institut (1),
 —
 vu la déclaration d’assurance (2) concernant la fiabilité des comptes ainsi que la légalité et la régularité des opérations sous-jacentes, fournie par la Cour des comptes pour l’exercice 2014 conformément à l’article 287 du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
 —
 vu la recommandation du Conseil du 12 février 2016 sur la décharge à donner à l’Institut pour l’exécution du budget pour l’exercice 2014 (05584/2016 — C8-0085/2016),
 —
 vu l’article 319 du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
 —
 vu le règlement (UE, Euratom) no 966/2012 du Parlement européen et du Conseil du 25 octobre 2012 relatif aux règles financières applicables au budget général de l’Union et abrogeant le règlement (CE, Euratom) no 1605/2002 du Conseil (3), et notamment son article 208,
 —
 vu le règlement (CE) no 1922/2006 du Parlement européen et du Conseil du 20 décembre 2006 portant création d’un Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes (4), et notamment son article 15,
 —
 vu le règlement (CE, Euratom) no 2343/2002 de la Commission du 19 novembre 2002 portant règlement financier-cadre des organismes visés à l’article 185 du règlement (CE, Euratom) no 1605/2002 du Conseil portant règlement financier applicable au budget général des Communautés européennes (5),
 —
 vu le règlement délégué (UE) no 1271/2013 de la Commission du 30 septembre 2013 portant règlement financier-cadre des organismes visés à l’article 208 du règlement (UE, Euratom) no 966/2012 du Parlement européen et du Conseil (6), et notamment son article 108,
 —
 vu l’article 94 et l’annexe V de son règlement,
 —
 vu le rapport de la commission du contrôle budgétaire et l’avis de la commission des droits de la femme et de l’égalité des genres (A8-0085/2016),
 1.
 donne décharge à la directrice de l’Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes sur l’exécution du budget de l’Institut pour l’exercice 2014;
 2.
 présente ses observations dans la résolution ci-après;
 3.
 charge son président de transmettre la présente décision, ainsi que la résolution qui en fait partie intégrante, à la directrice de l’Institut européen pour l’égalité entre les hommes et les femmes, au Conseil, à la Commission et à la Cour des comptes, et d’en assurer la publication au Journal officiel de l’Union européenne (série L).
 Le président
 Martin SCHULZ
 Le secrétaire général
 Klaus WELLE
 (1) JO C 409 du 9.12.2015, p. 168.
 (2) Voir note 1.
 (3) JO L 298 du 26.10.2012, p. 1.
 (4) JO L 403 du 30.12.2006, p. 9.
 (5) JO L 357 du 31.12.2002, p. 72.
 (6) JO L 328 du 7.12.2013, p. 42.


text:
ATECH insiste en la necesidad de que por la ley se garantice la estabilidad de los docentes de nivel terciario - Primicias Chaco
 ¿Por qué resguardar los derechos y la estabilidad laboral de los docentes de Nivel terciario por una ley especial?
 El artículo 21 de la ley 647 E –ex 3529- Estatuto del Docente, dice: ...”Cuando por rebaja de categoría, cambio de planes de estudios o de modalidad, clausura de escuelas, cursos, divisiones, secciones, grados, grupos de alumnos o reestructuración de áreas o escuelas de régimen de profesores designados en cargos docentes sean suprimidos, asignaturas, cargos, etcétera, los docentes titulares quedarán en disponibilidad (el docente que no se reubique en el plazo de un año con el 100 % de haberes o en medio año más con el 50 %, cesará en sus funciones –no es capricho de A.T.E.CH.-, lo que el artículo 21 de la ley 647 E dice no es lo que A.T.E.CH. propuso ni propone para el resguardo laboral y la estabilidad de los docentes de los Institutos de Nivel Terciario, por eso nos hemos opuesto a que por un decreto que reglamente el artículo 21 de la ley 647 E se pueda lograr defensa de derechos para todos los docentes y estabilidad, pues el artículo 21 citado solo da garantías a los titulares y por un lapso de tiempo limitado.
 La A.T.E.CH. ha elaborado un anteproyecto de ley en el año 2015 –y presentado a la Cámara de Diputados oportunamente, y una vez más de plena vigencia, para lograr la tranquilidad para los colegas docentes del nivel, hasta su jubilación , renuncia o fallecimiento. En ningún momento A.T.E.CH. ha propuesto ni propone eliminar el artículo 21 de la ley 647 E, pero sí expresa con el anteproyecto citado, la necesidad de establecer un alcance distinto.
 Si se realizara una titularización masiva no se resolvería el problema en su totalidad porque nuevamente estaríamos inmersos en el artículo 21 antes mencionado, que solamente otorga estabilidad por un año y medio si no se logra la reubicación definitiva, y recordamos que si se le da el status de titular a todos los colegas del nivel, sería imposible desde el punto de vista administrativo satisfacer las necesidades e inquietudes de todos los colegas planteándose posiblemente disputas administrativas que, en ningún momento desde nuestro Gremio quisiéramos.
 Pensamos en el colega interino y hasta en el colega suplente con determinadas características.
 La A.T.E.CH. ha sido coherente con su posición, y recuerda a los colegas haber participado en la redacción de anteproyectos tendientes a la estabilidad laboral y resguardo de todos los derechos en los distintos niveles y modalidades, como por ejemplo con las leyes 5112; 5327; 6810; 7616 y hoy con el proyecto que ratificamos para los colegas de Nivel terciario.
 La situación de gravedad por la que atraviesan los colegas del nivel terciario respecto a su estabilidad, obliga a ser suficientemente serios y a no crear falsas expectativas aduciendo “celeridad”.
 Preguntamos a todos los colegas: el artículo 21 del Estatuto dice algo respecto al cambio de carreras? ¿Dice algo respecto de la defensa de interinos y suplentes?.
 Por lo antes expuesto ratificamos la necesidad del dictado de la ley reclamada por A.T.E.CH. y en el marco del proyecto de autoría de la Entidad presentado a la legislatura el 09 de abril de 2015 bajo el expediente No 99.-