text:
 20.11.2008
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 309/26
 BESLUIT VAN HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER
 Nr. 102/2008
 van 26 september 2008
 tot wijziging van bijlage VI (Sociale zekerheid) bij de EER-overeenkomst
 HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,
 Gelet op de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, gewijzigd bij het Protocol tot aanpassing van de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, hierna „de Overeenkomst” genoemd, en met name op artikel 98,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bijlage VI bij de Overeenkomst werd gewijzigd bij Besluit nr. 159/2007 van het Gemengd Comité van de EER van 7 december 2007 (1).
 (2)
 Verordening (EG) nr. 647/2005 van het Europees Parlement en de Raad van 13 april 2005 tot wijziging van Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad betreffende de toepassing van de socialezekerheidsregelingen op werknemers en zelfstandigen, alsmede op hun gezinsleden, die zich binnen de Gemeenschap verplaatsen, en van Verordening (EEG) nr. 574/72 van de Raad tot vaststelling van de wijze van toepassing van Verordening (EEG) nr. 1408/71 (2) moet in de Overeenkomst worden opgenomen.
 (3)
 Verordening (EG) nr. 629/2006 van het Europees Parlement en de Raad van 5 april 2006 tot wijziging van Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad betreffende de toepassing van de socialezekerheidsregelingen op werknemers en zelfstandigen, alsmede op hun gezinsleden, die zich binnen de Gemeenschap verplaatsen, en van Verordening (EEG) nr. 574/72 van de Raad tot vaststelling van de wijze van toepassing van Verordening (EEG) nr. 1408/71 (3) moet in de Overeenkomst worden opgenomen.
 (4)
 Er moet rekening worden gehouden met het arrest van het Europese Hof van Justitie in zaak C-299/05, waarbij sommige punten van Verordening (EG) nr. 647/2005 van de Raad nietig worden verklaard en met het arrest van het EVA-Hof in zaak E-5/06,
 BESLUIT:
 Artikel 1
 Bijlage VI bij de Overeenkomst wordt als volgt gewijzigd:
 1.
 In punt 1 (Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad) worden de volgende streepjes toegevoegd:
 „—
 32005 R 0647: Verordening (EG) nr. 647/2005 van het Europees Parlement en de Raad van 13 april 2005 (PB L 117 van 4.5.2005, blz. 1),
 —
 32006 R 0629: Verordening (EG) nr. 629/2006 van het Europees Parlement en de Raad van 5 april 2006 (PB L 114 van 27.4.2006, blz. 1).”.
 2.
 Aanpassing m) in punt 1 (Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad) wordt vervangen door:
 „i)
 bijlage II bis wordt als volgt gewijzigd:
 Punt b) onder „Y. FINLAND”, punt c) onder „Z. ZWEDEN” en de punten d) tot en met f) onder „AA. VERENIGD KONINKRIJK” zijn niet van toepassing op de EVA-staten.
 De effecten van de onder d) onder „AA. VERENIGD KONINKRIJK” vermelde onderhoudsuitkering voor gehandicapten (Disability Living Allowance) worden echter gehandhaafd wat betreft het mobiliteitsdeel van die uitkering.
 ii)
 in bijlage II bis wordt het volgende toegevoegd:
 ZA. IJSLAND
 Geen.
 ZB. LIECHTENSTEIN
 a)
 Uitkeringen voor blinden (Wet op de toekenning van uitkeringen voor blinden van 17 december 1970).
 b)
 Moederschapsuitkeringen (Wet op de toekenning van moederschapsuitkeringen van 25 november 1981).
 c)
 Aanvullende prestaties op de ouderdoms-, overlevings- en invaliditeitsverzekering (Wet betreffende de aanvullende prestaties op de ouder-doms-, overlevings- en invaliditeitsverzekering van 10 december 1965, herzien op 12 november 1992).
 ZC. NOORWEGEN
 a)
 Gegarandeerd minimum aanvullend pensioen voor personen met een aangeboren afwijking of personen die vanaf jonge leeftijd gehandicapt zijn overeenkomstig artikel 7, lid 3, en artikel 8, lid 4, van de Wet op de nationale verzekering van 17 juni 1966 nr. 12.
 b)
 Bijzondere uitkeringen overeenkomstig wet nr. 21 van 29 april 2005 inzake aanvullende uitkeringen aan personen die gedurende korte perioden in Noorwegen woonachtig zijn.”.
 3.
 Aanpassing n) in punt 1 (Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad) wordt vervangen door:
 „De volgende tekst wordt toegevoegd aan bijlage III, punt A):
 36. IJSLAND–DENEMARKEN
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.
 37. IJSLAND–FINLAND
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.
 38. IJSLAND–ZWEDEN
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.
 39. IJSLAND–NOORWEGEN
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.
 40. NOORWEGEN–DENEMARKEN
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.
 41. NOORWEGEN–FINLAND
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992–
 42. NOORWEGEN–ZWEDEN
 Artikel 10 van het Noordse Verdrag betreffende de sociale zekerheid van 15 juni 1992 betreffende dekking van extra reiskosten in het geval van ziekte tijdens een verblijf in een ander Noords land waardoor de terugreis naar het land van de woonplaats duurder wordt.”.
 4.
 Aanpassing o) in punt 1 (Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad) wordt geschrapt.
 5.
 De tekst van lid 1 onder „ZB. LIECHTENSTEIN” in aanpassing t) van punt 1 (Verordening (EEG) nr. 1408/71 van de Raad) wordt geschrapt.
 6.
 In punt 2 (Verordening (EEG) nr. 574/72 van de Raad) worden de volgende streepjes toegevoegd:
 „—
 32005 R 0647: Verordening (EG) nr. 647/2005 van het Europees Parlement en de Raad van 13 april 2005 (PB L 117 van 4.5.2005, blz. 1),
 —
 32006 R 0629: Verordening (EG) nr. 629/2006 van het Europees Parlement en de Raad van 5 april 2006 (PB L 114 van 27.4.2006, blz. 1).”.
 7.
 Aanpassing n) in punt 2 (Verordening (EEG) nr. 574/72 van de Raad) wordt geschrapt.
 Artikel 2
 De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van de Verordeningen (EG) nr. 647/2005 en (EG) nr. 629/2006 zijn authentiek.
 Artikel 3
 Dit besluit treedt in werking op 27 september 2008, mits alle in artikel 103, lid 1, van de Overeenkomst bedoelde kennisgevingen aan het Gemengd Comité van de EER hebben plaatsgevonden (4).
 Artikel 4
 Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Gedaan te Brussel, 26 september 2008.
 Voor het Gemengd Comité van de EER
 De voorzitter
 Z.D.H. Prins Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) PB L 124 van 8.5.2008, blz. 24.
 (2) PB L 117 van 4.5.2005, blz. 1.
 (3) PB L 114 van 27.4.2006, blz. 1.
 (4) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
3.7.2015
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 174/32
 ES IR ELPA BENDROJO TRANZITO JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS Nr. 2/2015
 2015 m. birželio 17 d.
 kuriuo iš dalies keičiama Konvencija dėl bendrosios tranzito procedūros [2015/1069]
 ES IR ELPA JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į 1987 m. gegužės 20 d. Konvenciją dėl bendrosios tranzito procedūros (1), ypač į jos 15 straipsnio 3 dalies a punktą,
 kadangi:
 (1)
 buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija pareiškė pageidavimą prisijungti prie 1987 m. gegužės 20 d. Konvencijos dėl bendrosios tranzito procedūros (toliau – Konvencija) ir pagal Konvenciją įsteigto Jungtinio komiteto 2015 m. gegužės 11 d. Sprendimu Nr. 1/2015 (2) buvo pakviesta prie jos prisijungti;
 (2)
 atitinkamai į Konvenciją atitinkama tvarka turėtų būti įtrauktos joje vartojamų nuorodų redakcijos oficialiąja buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos kalba;
 (3)
 šio sprendimo taikymo pradžia turėtų būti susieta su buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos prisijungimo prie Konvencijos data;
 (4)
 siekiant sudaryti galimybę naudoti garantijos dokumentų blankus, atspausdintus laikantis reikalavimų, galiojusių iki buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos prisijungimo prie Konvencijos dienos, turėtų būti nustatytas pereinamasis laikotarpis, kurio metu būtų galima toliau naudoti kiek pritaikytus jau atspausdintų dokumentų blankus;
 (5)
 todėl Konvencija turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Konvencijos dėl bendrosios tranzito procedūros III priedėlis iš dalies keičiamas, kaip nustatyta šio sprendimo priede.
 2 straipsnis
 1. Šis sprendimas taikomas nuo 2015 m. liepos 1 d.
 2. Atlikus reikalingus geografinių pavadinimų ir įstaigų arba įgaliotųjų agentų adresų pritaikymus, blankai, atitinkantys 2012 m. gruodžio 1 d. galiojusios III priedėlio redakcijos C1, C2, C3, C4, C5 ir C6 prieduose pateiktus pavyzdžius, gali būti naudojami toliau iki 2016 m. gegužės 1 d.
 Priimta Briuselyje 2015 m. birželio 17 d.
 ES ir ELPA jungtinio komiteto vardu
 Neșet AKKOÇ
 Pirmininkas
 (1) OL L 226, 1987 8 13, p. 2.
 (2) OL L 149, 2015 6 16, p. 22.
 PRIEDAS
 1.
 B1 priedo 51 langelyje tarp įtraukų, susijusių su Latvija ir Malta, įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija“.
 2.
 B6 priedo III antraštinė dalis iš dalies keičiama taip:
 2.1.
 pirmoje lentelės dalyje „Galiojimas apribotas – 99200“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Ограничено важење“;
 2.2.
 antroje lentelės dalyje „Leista neplombuoti – 99201“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Изземање“;
 2.3.
 trečioje lentelės dalyje „Alternatyvusis įrodymas – 99202“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Алтернативен доказ“;
 2.4.
 ketvirtoje lentelės dalyje „Skirtumai: įstaiga, kuriai pateiktos prekės ... (pavadinimas ir valstybė) – 99203“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Разлики: Испостава каде стоките се ставени на увид ... (назив и земја)“;
 2.5.
 penktoje lentelės dalyje „Išvežimui iš ... taikomi apribojimai arba mokesčiai, nustatyti Reglamentu/Direktyva/Sprendimu Nr. ... – 99204“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Излез од ... предмет на ограничувања или давачки согласно Уредба/Директива/Решение No ...“;
 2.6.
 šeštoje lentelės dalyje „Leista nenustatyti maršruto – 99205“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Изземање од пропишан правец на движење“;
 2.7.
 septintoje lentelės dalyje „Įgaliotasis siuntėjas – 99206“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Овластен испраќач“;
 2.8.
 aštuntoje lentelės dalyje „Leista nepasirašyti – 99207“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Изземање од потпис“;
 2.9.
 devintoje lentelės dalyje „NAUDOTI BENDRĄJĄ GARANTIJĄ UŽDRAUSTA – 99208“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) ЗАБРАНА ЗА УПОТРЕБА НА ОПШТА ГАРАНЦИЈА“;
 2.10.
 dešimtoje lentelės dalyje „NEAPRIBOTAS NAUDOJIMAS – 99209“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) УПОТРЕБА БЕЗ ОГРАНИЧУВАЊЕ“;
 2.11.
 vienuoliktoje lentelės dalyje „Retrospektyvusis išdavimas – 99210“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Дополнително издадено“;
 2.12.
 dvyliktoje lentelės dalyje „Įvairūs – 99211“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Различни“;
 2.13.
 tryliktoje lentelės dalyje „Nesupakuota – 99212“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (*) Рефус“;
 2.14.
 keturioliktoje lentelės dalyje „Siuntėjas – 99213“ prieš įtrauką maltiečių kalba įterpiama ši įtrauka:
 —
 „MK (1) Испраќач.
 3.
 C1 priedas pakeičiamas taip:
 „C1 PRIEDAS
 BENDROJI/BENDRIJOS TRANZITO PROCEDŪRA
 GARANTIJOS DOKUMENTAS
 VIENKARTINĖ GARANTIJA
 I. Garanto įsipareigojimas
 1.
 Šį dokumentą pasirašęs asmuo (2) ..., kurio buveinė (3) ..., prisiimdamas solidarią atsakomybę, garantijos įstaigai ... maksimalia ... suma garantuoja Europos Sąjungai, kurią sudaro Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Kroatijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, taip pat Islandijos Respublikai, buvusiajai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai, Norvegijos Karalystei, Šveicarijos Konfederacijai, Turkijos Respublikai, Andoros Kunigaikštystei ir San Marino Respublikai (4) už bet kurias pagrindines ir paskesnes mokestines prievoles sudarančias pinigų sumas, nenumatytas ir kitas išlaidas (išskyrus pinigines baudas), tenkančias vykdytojui (5) ..., kuris atsako arba turės atsakyti pirmiau minėtoms šalims už skolą, kurią sudaro muitai ir kiti mokesčiai, taikomi toliau aprašytoms prekėms, kurioms įforminta Bendrijos arba bendroji tranzito procedūra ir kurios gabenamos iš išvykimo muitinės įstaigos ... į paskirties muitinės įstaigą ...
 Prekių aprašymas: ...
 2.
 Pasirašiusysis įsipareigoja, gavęs pirmąjį rašytinį 1 punkte nurodytų šalių kompetentingų institucijų prašymą, sumokėti reikalaujamas pinigų sumas, neturėdamas teisės į mokėjimo atidėjimą ilgesniam kaip 30 dienų laikotarpiui nuo prašymo dienos, išskyrus atvejus, kai iki šio laikotarpio pabaigos jis arba bet kuris kitas atitinkamas asmuo kompetentingoms institucijoms priimtinu būdu įrodo, kad tranzito operacija užbaigta.
 Kompetentingos institucijos, gavusios pasirašiusiojo prašymą, kuriame nurodytas priežastis jos pripažįsta svarbiomis, gali nustatyti ilgesnį kaip 30 dienų terminą, skaičiuojamą nuo mokėjimo prašymo dienos, iki kurio jis privalo sumokėti reikalaujamas pinigų sumas. Išlaidos, atsiradusios dėl tokio papildomo laikotarpio suteikimo, visų pirma bet kurios palūkanos, turi būti skaičiuojamos taip, kad jų suma būtų lygi pinigų sumai, kurią esant panašioms aplinkybėms reikėtų sumokėti atitinkamos šalies pinigų arba finansų rinkoje.
 3.
 Šis įsipareigojimas galioja nuo tos dienos, kai jį priima garantijos įstaiga. Pasirašiusysis lieka atsakingas už bet kurios skolos, atsiradusios atliekant Bendrijos arba bendrojo tranzito operaciją, kuriai taikomas šis įsipareigojimas ir kuri buvo pradėta iki bet kurio garantijos atšaukimo arba panaikinimo įsigaliojimo dienos, sumokėjimą net ir tuo atveju, kai reikalavimas sumokėti pareikštas po šios dienos.
 4.
 Pasirašiusysis šio įsipareigojimo vykdymui nurodo savo įstaigos adresą (6) kiekvienoje kitoje 1 punkte nurodytoje šalyje.
 Šalis
 Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas ir tikslus adresas
 Pasirašiusysis pripažįsta, kad visa korespondencija ir pranešimai, taip pat bet kurie formalumai ar procedūros, susiję su šiuo įsipareigojimu ir adresuoti arba raštu atlikti vienu iš jo įstaigų adresų, laikomi deramai jam pristatytais ar atliktais.
 Pasirašiusysis pripažįsta vietų, kuriose yra jo įstaigų adresai, teismų jurisdikciją.
 Pasirašiusysis įsipareigoja nekeisti savo įstaigų adresų, arba, jeigu jam reikėtų pakeisti vieną arba daugiau šių adresų, iš anksto apie tai informuoti garantijos įstaigą.
 Surašyta ... (vieta) ... (data)
 ...
 (parašas) (7)
 II. Priėmimas garantijos įstaigoje
 Garantijos įstaiga ...
 Garanto įsipareigojimas priimtas (data) ... ir taikomas Bendrijos arba bendrojo tranzito operacijai,įformintai (data) ..., tranzito deklaracijos Nr. ... (8).
 (Antspaudas ir parašas)
 (2) Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas."
 (3) Tikslus adresas."
 (4) Išbraukti Susitariančiosios Šalies ar Šalių arba valstybių (Andoros arba San Marino), per kurių teritoriją nebus vykstama tranzitu, pavadinimus. Nuorodos į Andoros Kunigaikštystę ir San Marino Respubliką taikomos tik Bendrijos tranzito operacijoms."
 (5) Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas."
 (6) Jeigu šalies teisėje nėra nuostatų, reikalaujančių nurodyti įstaigos adresą, garantas toje šalyje turi paskirti agentą, įgaliotą gauti bet kokius jam adresuotus pranešimus, o 4 punkto antros pastraipos pripažinimas ir ketvirtos pastraipos įsipareigojimai turi būti atitinkamai adaptuoti. Ginčai, susiję su šia garantija, priklauso vietų, kuriose yra garanto arba jo agentų įstaigų adresai, teismų jurisdikcijai."
 (7) Asmuo, pasirašantis dokumentą, privalo prieš savo parašą ranka įrašyti: „Garantuoju už ... sumą“ , nurodydamas šią sumą žodžiais."
 (8) Pildo garantijos įstaiga.“"
 4.
 C2 priedas pakeičiamas taip:
 „C2 PRIEDAS
 BENDROJI/BENDRIJOS TRANZITO PROCEDŪRA
 GARANTIJOS DOKUMENTAS
 VIENKARTINĖ LAKŠTO FORMOS GARANTIJA
 I. Garanto įsipareigojimas
 1.
 Šį dokumentą pasirašęs asmuo (9)..., kurio buveinė (10)..., prisiimdamas solidarią atsakomybę, garantijos įstaigai ... garantuoja Europos Sąjungai, kurią sudaro Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Kroatijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, taip pat Islandijos Respublikai, buvusiajai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai, Norvegijos Karalystei, Šveicarijos Konfederacijai, Turkijos Respublikai, Andoros Kunigaikštystei ir San Marino Respublikai (11) už bet kurias pagrindines ir paskesnes mokestines prievoles sudarančias pinigų sumas, nenumatytas ir kitas išlaidas (išskyrus pinigines baudas), tenkančias vykdytojui, kuris atsako arba turės atsakyti pirmiau minėtoms valstybėms už skolą, kurią sudaro muitai ir kiti mokesčiai, taikomi toliau aprašytoms prekėms, kurioms įforminta Bendrijos arba bendroji tranzito procedūra, dėl kurios pasirašiusysis įsipareigojo išduodamas vienkartinės garantijos lakštus maksimaliai 7 000 EUR sumai už vieną garantijos lakštą.
 2.
 Pasirašiusysis įsipareigoja, gavęs pirmąjį rašytinį 1 punkte nurodytų šalių kompetentingų institucijų prašymą, sumokėti reikalaujamas pinigų sumas iki 7 000 EUR už vieną garantijos lakštą, neturėdamas teisės į mokėjimo atidėjimą ilgesniam kaip 30 dienų laikotarpiui nuo prašymo dienos, išskyrus atvejus, kai iki šio laikotarpio pabaigos jis arba bet kuris kitas atitinkamas asmuo kompetentingoms institucijoms priimtinu būdu įrodo, kad tranzito operacija užbaigta.
 Kompetentingos institucijos, gavusios pasirašiusiojo prašymą, kuriame nurodytas priežastis jos pripažįsta svarbiomis, gali nustatyti ilgesnį kaip 30 dienų terminą, skaičiuojamą nuo mokėjimo prašymo dienos, iki kurio jis privalo sumokėti reikalaujamas pinigų sumas. Išlaidos, atsiradusios dėl tokio papildomo laikotarpio suteikimo, visų pirma bet kurios palūkanos, turi būti skaičiuojamos taip, kad jų suma būtų lygi pinigų sumai, kurią esant panašioms aplinkybėms reikėtų sumokėti atitinkamos šalies pinigų arba finansų rinkoje.
 3.
 Šis įsipareigojimas galioja nuo tos dienos, kai jį priima garantijos įstaiga. Pasirašiusysis lieka atsakingas už bet kurios skolos, atsiradusios atliekant Bendrijos arba bendrojo tranzito operacijas, kurioms taikomas šis įsipareigojimas ir kurios buvo pradėtos iki bet kurio garantijos atšaukimo arba panaikinimo įsigaliojimo dienos, sumokėjimą net ir tuo atveju, kai reikalavimas sumokėti pareikštas po šios dienos.
 4.
 Pasirašiusysis šio įsipareigojimo vykdymui nurodo savo įstaigos adresą (12) kiekvienoje kitoje 1 punkte nurodytoje šalyje.
 Šalis
 Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas ir tikslus adresas
 Pasirašiusysis pripažįsta, kad visa korespondencija ir pranešimai, taip pat bet kurie formalumai ar procedūros, susiję su šiuo įsipareigojimu ir adresuoti arba raštu atlikti vienu iš jo įstaigų adresų, laikomi deramai jam pristatytais ar atliktais.
 Pasirašiusysis pripažįsta vietų, kuriose yra jo įstaigų adresai, teismų jurisdikciją.
 Pasirašiusysis įsipareigoja nekeisti savo įstaigų adresų, arba, jeigu jam reikėtų pakeisti vieną arba daugiau šių adresų, iš anksto apie tai informuoti garantijos įstaigą.
 Surašyta ... (vieta) ... (data)
 ...
 (parašas) (13)
 II. Priėmimas garantijos įstaigoje
 Garantijos įstaiga
 ...
 Garanto įsipareigojimas priimtas (data)
 ...
 ...
 (Antspaudas ir parašas)
 (9) Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas."
 (10) Tikslus adresas."
 (11) Tik atliekant Bendrijos tranzito operacijas."
 (12) Jeigu šalies teisėje nėra nuostatų, reikalaujančių nurodyti įstaigos adresą, garantas toje šalyje turi paskirti agentą, įgaliotą gauti bet kokius jam adresuotus pranešimus, o 4 punkto antros pastraipos pripažinimas ir ketvirtos pastraipos įsipareigojimai turi būti atitinkamai adaptuoti. Ginčai, susiję su šia garantija, priklauso vietų, kuriose yra garanto arba jo agentų įstaigų adresai, teismų jurisdikcijai."
 (13) Prieš savo parašą pasirašantysis privalo ranka įrašyti: „Garantuoju“.“"
 5.
 C4 priedas pakeičiamas taip:
 „C4 PRIEDAS
 BENDROJI/BENDRIJOS TRANZITO PROCEDŪRA
 GARANTIJOS DOKUMENTAS
 BENDROJI GARANTIJA
 I. Garanto įsipareigojimas
 1.
 Šį dokumentą pasirašęs asmuo (14) ..., kurio buveinė (15) ..., prisiimdamas solidarią atsakomybę, garantijos įstaigai ... maksimalia ... suma, kuri yra 100 %, 50 % arba 30 % (16) referencinio dydžio, garantuoja Europos Sąjungai, kurią sudaro Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Kroatijos Respublika, Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija, Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, taip pat Islandijos Respublikai, buvusiajai Jugoslavijos Respublikai Makedonijai, Norvegijos Karalystei, Šveicarijos Konfederacijai, Turkijos Respublikai, Andoros Kunigaikštystei ir San Marino Respublikai (17) už bet kurias pagrindines ir paskesnes mokestines prievoles sudarančias pinigų sumas, nenumatytas ir kitas išlaidas (išskyrus pinigines baudas), tenkančias vykdytojui (18) ..., kuris atsako arba turės atsakyti pirmiau minėtoms šalims už skolą, kurią sudaro muitai ir kiti mokesčiai, taikytini prekėms, kurioms įforminta Bendrijos arba bendroji tranzito procedūra.
 2.
 Pasirašiusysis įsipareigoja, gavęs pirmąjį rašytinį 1 punkte nurodytų šalių kompetentingų institucijų prašymą, sumokėti reikalaujamas pinigų sumas iki pirmiau minėtos maksimalios sumos, neturėdamas teisės į mokėjimo atidėjimą ilgesniam kaip 30 dienų laikotarpiui nuo prašymo dienos, išskyrus atvejus, kai iki šio laikotarpio pabaigos jis arba bet kuris kitas atitinkamas asmuo kompetentingoms institucijoms priimtinu būdu įrodo, kad tranzito operacija užbaigta.
 Kompetentingos institucijos, gavusios pasirašiusiojo prašymą, kuriame nurodytas priežastis jos pripažįsta svarbiomis, gali nustatyti ilgesnį kaip 30 dienų terminą, skaičiuojamą nuo mokėjimo prašymo dienos, iki kurio jis privalo sumokėti reikalaujamas pinigų sumas. Išlaidos, atsiradusios dėl tokio papildomo laikotarpio suteikimo, visų pirma bet kurios palūkanos, turi būti skaičiuojamos taip, kad jų suma būtų lygi pinigų sumai, kurią esant panašioms aplinkybėms reikėtų sumokėti atitinkamos šalies pinigų arba finansų rinkoje.
 Iš šios pinigų sumos neatimamos sumos, kurios jau buvo sumokėtos vykdant šį įsipareigojimą, išskyrus atvejus, kai pasirašiusiajam pareikštas reikalavimas sumokėti skolą, atsiradusią vykdant Bendrijos arba bendrojo tranzito operaciją, pradėtą iki ankstesniojo reikalavimo sumokėti pinigų sumą gavimo dienos arba per 30 dienų nuo tos dienos.
 3.
 Šis įsipareigojimas galioja nuo tos dienos, kai jį priima garantijos įstaiga. Pasirašiusysis lieka atsakingas už bet kurios skolos, atsiradusios atliekant Bendrijos arba bendrojo tranzito operacijas, kurioms taikomas šis įsipareigojimas ir kurios buvo pradėtos iki bet kurio garantijos atšaukimo arba panaikinimo įsigaliojimo dienos, sumokėjimą net ir tuo atveju, kai reikalavimas sumokėti pareikštas po šios dienos.
 4.
 Pasirašiusysis šio įsipareigojimo vykdymui nurodo savo įstaigos adresą (19) kiekvienoje kitoje 1 punkte nurodytoje šalyje.
 Šalis
 Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas ir tikslus adresas
 Pasirašiusysis pripažįsta, kad visa korespondencija ir pranešimai, taip pat bet kurie formalumai ar procedūros, susiję su šiuo įsipareigojimu ir adresuoti arba raštu atlikti vienu iš jo įstaigų adresų, laikomi deramai jam pristatytais ar atliktais.
 Pasirašiusysis pripažįsta vietų, kuriose yra jo įstaigų adresai, teismų jurisdikciją.
 Pasirašiusysis įsipareigoja nekeisti savo įstaigų adresų, arba, jeigu jam reikėtų pakeisti vieną arba daugiau šių adresų, iš anksto apie tai informuoti garantijos įstaigą.
 Surašyta ... (vieta) ... (data)
 ...
 (parašas) (20)
 II. Priėmimas garantijos įstaigoje
 Garantijos įstaiga
 ...
 Garanto įsipareigojimas priimtas (data)
 ...
 ...
 (Antspaudas ir parašas)
 (14) Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas."
 (15) Tikslus adresas."
 (16) Nereikalinga išbraukti."
 (17) Išbraukti Susitariančiosios Šalies arba valstybių (Andoros arba San Marino), per kurių teritoriją nebus vykstama tranzitu, pavadinimus. Nuorodos į Andoros Kunigaikštystę ir San Marino Respubliką taikomos tik Bendrijos tranzito operacijoms."
 (18) Vardas ir pavardė arba įmonės pavadinimas."
 (19) Jeigu šalies teisėje nėra nuostatų, reikalaujančių nurodyti įstaigos adresą, garantas toje šalyje turi paskirti agentą, įgaliotą gauti bet kokius jam adresuotus pranešimus, o 4 punkto antros pastraipos pripažinimas ir ketvirtos pastraipos įsipareigojimai turi būti atitinkamai adaptuoti. Ginčai, susiję su šia garantija, priklauso vietų, kuriose yra garanto arba jo agentų įstaigų adresai, teismų jurisdikcijai."
 (20) Prieš savo parašą pasirašantysis privalo ranka įrašyti: „Garantuoju už ... sumą“, nurodydamas visą šią sumą žodžiais.“"
 6.
 C5 priedo 7 langelyje tarp žodžių „Islandija“ ir „Norvegija“ įterpiami žodžiai „buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija“.
 7.
 C6 priedo 6 langelyje tarp žodžių „Islandija“ ir „Norvegija“ įterpiami žodžiai „buvusioji Jugoslavijos Respublika Makedonija“.


type: caselaw

text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/41
 Žaloba podaná dne 4. června 2007 – Itálie v. Komise
 (Věc T-205/07)
 (2007/C 170/78)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentili, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit výzvu k vyjádření zájmu za účelem vytvoření seznamu kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci pro různé činnosti v orgánech a agenturách Společenství, EPSO/CAST/EU/27/07, zveřejněnou pouze v jazyce anglickém, francouzském a německém na internetové stránce EPSO http://europa.eu/epso/cast27/call ke dni 27.3.2007.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které jsou dovolávány ve věci T-156/07, Španělsko v. Komise.


text:
 7.12.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 406/38
 Tužba podnesena 28. rujna 2015. – Kozmetika Afrodita protiv OHIM-a – Núñez Martín i Machado Montesinos (AFRODITA COSMETICS)
 (Predmet T-575/15)
 (2015/C 406/39)
 Jezik na kojem je tužba podnesena: slovenski
 Stranke
 Tužitelj: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovenija) (zastupnik: B. Grešak, odvjetnik)
 Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)
 Druge stranke pred žalbenim vijećem: Pedro Núñez Martín (Madrid, Španjolska) i Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid)
 Podaci o postupku pred OHIM-om
 Nositelj spornog žiga: tužitelj
 Predmetni sporni žig: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementom „AFRODITA COSMETICS” – prijava za registraciju br. 1 1 7 98 287
 Postupak pred OHIM-om: postupak povodom prigovora
 Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 28. srpnja 2015. u predmetu R 2578/2014-4
 Tužbeni zahtjev
 Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
 —
 poništi pobijanu odluku;
 —
 naloži OHIM-u snošenje troškova.
 Tužbeni razlozi
 —
 povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;
 —
 povreda pravila 50. stavka 2. točke (h) Uredbe br. 2868/95.


text:
 30.12.2006
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 326/60
 Klage, eingereicht am 6. November 2006 — UniCredito Italiano/HABM — Union Investment Privatfonds GmbH (Uniweb)
 (Rechtssache T-303/06)
 (2006/C 326/130)
 Sprache der Klageschrift: Italienisch
 Parteien
 Klägerin: UniCredito Italiano S.p.A. (Genua, Italien) (Prozessbevollmächtigte: Rechtsanwälte G. Floridia und R. Floridia)
 Beklagter: Harmonisierungsamt für den Binnenmarkt (Marken, Muster und Modelle) (HABM)
 Andere Beteiligte im Verfahren vor der Beschwerdekammer: Union Investment Privatfonds GmbH
 Anträge
 Die Klägerin beantragt,
 —
 die in den verbundenen Verfahren R 196/2005-2 und R 211/2005-2 ergangene Entscheidung der Zweiten Beschwerdekammer des HABM vom 5. September 2006 aufzuheben, die das Widerspruchsverfahren B490971 hinsichtlich der Gemeinschaftsmarkenanmeldung Nr. 2.236.164 betraf.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Anmelderin der Gemeinschaftsmarke: die Klägerin.
 Betroffene Gemeinschaftsmarke: Wortmarke „UNIWEB“ (Anmeldung Nr. 2.236.164) für die Klassen 35, 36 und 42.
 Inhaberin des im Widerspruchsverfahren entgegengehaltenen Marken- oder Zeichenrechts: Union Investment Privatfonds GmbH, vormals Union Investment Gesellschaft GmbH.
 Entgegengehaltenes Marken- oder Zeichenrecht: deutsche Wortmarken „UNIFONDS“ (Nr. 991.995) und „UNIRAK“ (Nr. 991.997) und deutsche Bildmarke „UNIZINS“ (Nr. 2.016.954) für Investmentgeschäfte im Sinne von Klasse 36.
 Entscheidung der Widerspruchsabteilung: Widerspruch teilweise erfolgreich, soweit eine Verwechslungsgefahr „lediglich in Bezug auf die für ähnlich befundenen Dienstleistungen“ anerkannt wird.
 Entscheidung der Beschwerdekammer: Zurückweisung der Beschwerde.
 Klagegründe: Die angefochtene Entscheidung wende zu Unrecht die Theorie des erweiterten Schutzes zugunsten so genannter Serienmarken an, die das Gericht erster Instanz der Europäischen Gemeinschaften im Urteil vom 23.2.2006 in der Rechtssache T-194/03 (Bainbridge) entwickelt habe, weil die beiden hierfür erforderlichen Voraussetzungen nicht erfüllt seien: a) die Unterscheidungskraft des der Serie der älteren Marken gemeinsamen Bestandteils, und b) die Voraussetzung, dass die älteren Marken so benutzt und von den maßgeblichen Verkehrskreisen so verstanden würden, dass sie sich auf eine Vielzahl von Waren und/oder Dienstleistungen bezögen.


text:
 2.3.2013
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 63/16
 Beschikking van de president van het Hof van 4 december 2012 (verzoek om een prejudiciële beslissing ingediend door het Landgericht Frankfurt am Main — Duitsland) — J. Sebastian Guevara Kamm/TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A.
 (Zaak C-316/12) (1)
 2013/C 63/30
 Procestaal: Duits
 De president van het Hof heeft de doorhaling van de zaak gelast.
 (1) PB C 295 van 29.9.2012.


type: other

text:
Skat.dk: Forældelse af krav på tilbagebetaling af moms og lønsumsafgift - lønsumsafgiftsgrundlag - løn til opsagte fritstillede medarbejdere
 04 Feb 2009 09:42
 14 Nov 2008 13:50
 06-01417
 Forældelse + Modregning og transport + Indbetaling og udbetaling samt rentegodtgørelse + Indberetning, regulering og efterangivelse
 Forældelse, krav på tilbagebetaling af moms, krav på tilbagebetaling af lønsumsafgift, lønsumsafgiftsgrundlag, løn, opsagte medarbejdere, fritstillede medarbejdere
 Forældelsesfristen for krav på tilbagebetaling af moms skal regnes fra forfaldstidspunktet for krav i henhold til de foreløbige ordinære afgiftsperioder i løbet af året og ikke fra forfaldstidspunktet for krav i henhold til den årlige efterregulering, jf. momsbekendtgørelsens § 16. Reguleringsbestemmelsen skal således ses som en korrektionsbestemmelse, der ikke har nogen selvstændig betydning i forbindelse med en genoptagelse, idet man på genoptagelsestidspunktet kender den korrekte omsætningsfordeling. Tilsvarende gælder for krav på tilbagebetaling af lønsumsafgift. Løn, som i opsigelsesperioden er udbetalt til opsagte, men fritstillede medarbejdere, skal betragtes som løn udbetalt til de pågældende, hvorfor lønnen skal indgå i grundlaget ved virksomhedens opgørelse af lønsummen, jf. lønsumsafgiftsbekendtgørelsens § 3, stk. 1.
 Lønsumsafgiftsbekendtgørelsen § 4
 Lov om ændring af skattestyrelsesloven og andre love § 6, stk. 4
 Momsvejledningen 2009-1 J.2.1.1.1
 Lønsumsafgiftsvejledningen 2009-1 C.4.1.3
 Lønsumsafgiftsvejledningen 2009-1 F.3
 Processuelle regler på SKATs område 2009-2 G.1.2.2
 Klagen vedrører spørgsmålet om forældelse af et krav på tilbagebetaling af moms og lønsumsafgift for perioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003 samt spørgsmålet om, hvorvidt løn til opsagte fritstillede medarbejdere skal indgå i lønsumsafgiftsgrundlaget.
 Skattecentrets afgørelse om forældelse af momskrav stadfæstes.
 Skattecentrets afgørelse om forældelse af krav på lønsumsafgift stadfæstes.
 Skattecentrets afgørelse om lønsumsafgiftsgrundlaget stadfæstes.
 Filialen H1 (herefter virksomheden) er den afregnende enhed i en fællesregistrering, der består af G1, G2 A/S, G3 (filial af G4 AB), G5 (filial af G6 AB) og G7 A/S.
 Virksomheden har både momspligtige aktiviteter og aktiviteter, der er lønsumsafgiftspligtige.
 1. Forældelse af momskrav
 I brev af 30. september 2004 anmodede virksomheden om tilbagebetaling af 1.074.511 kr. i moms for perioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003. Anmodningen blev modtaget af SKAT den 1. oktober 2004.
 Tilbagebetalingskravet skyldtes en ændring af virksomhedens delvise fradragsret som følge af SKAT's retningslinjer i SKM2004.464.TSS for beregning af pengeinstitutters delvise fradragsret efter momslovens § 38, stk. 1
 Indtil den 31. december 2000 afregnede virksomheden momstilsvaret månedsvis. Herefter overgik virksomheden til kvartalsvis afregning.
 Virksomhedens krav på tilbagebetaling af moms for perioder med angivelsesfrist før den 30. september 1999 er forældede efter den 5-årige forældelsesfrist i 1908-loven. Forældelse er derfor indtrådt for angivelsesperioderne fra januar 1999 til juni 1999.
 Virksomhedens krav på tilbagebetaling af moms for perioder med angivelsesfrist før den 30. september 2001 er forældede efter 3-års fristen i den dagældende skattestyrelseslovs § 35 B, stk. 2. Forældelse er derfor indtrådt for perioderne fra 3. kvartal 2000 til og med 2. kvartal 2001.
 Da kravet for år 2000 ikke kan opdeles på henholdsvis 1. og 2. halvår, accepterer skattecentret selskabets forslag om, at kravet fordeles forholdsmæssigt, således at 23.000 kr. henregnes til den del af kravet, der er forældet.
 Skattecentret har ved behandlingen af anmodningen fundet, at det fremsatte krav skal anses for begrundet i en ordinær genoptagelse, jf. dagældende skattestyrelseslovs § 35 B.
 Ifølge ikrafttrædelsesbestemmelserne i skattestyrelsesloven gælder den 3-årige forældelsesfrist i skattestyrelsesloven for anmodninger om genoptagelse af afgiftstilsvar, der indgives til myndighederne den 12. marts 2003 eller senere. Hvis anvendelsen af ikrafttrædelsesbestemmelsen i relation til lovens § 35 B er til ugunst for den afgiftspligtige, finder denne bestemmelse først anvendelse på afgiftstilsvar, hvor angivelsesperioden udløber den 1. juli 2000 eller senere. 1908-lovens 5-årige forældelsesfrist vil i disse tilfælde være gældende for angivelsesperioder før den 1. juli 2000.
 Virksomhedens anmodning om genoptagelse er fremsat i brev af 30. september 2004, der blev modtaget af skattecentret den 1. oktober 2004.
 Som begrundelse for at statuere, at den årlige og endelige regulering af de foreløbige angivelser, der har hjemmel i momsbekendtgørelsens § 16, ikke er omfattet af forældelsesreglerne, har skattecentret anført, at denne bestemmelse alene er en regnskabsbestemmelse i tilknytning til momsloven og ikke en særregel vedrørende frist og forældelse. Bestemmelsen kan således ikke anvendes til at vække perioder, der er forældede, til live igen. Bekendtgørelsens § 16 skal desuden ses i sammenhæng med momslovens § 56, stk. 3, hvorefter den indgående afgift i en periode er afgiften af virksomhedens fradragsberettigede indkøb i perioden.
 De forhold, der gjorde sig gældende i Vestre Landsrets dom vedrørende G8 A/S i SKM2005.182.VLR, er ikke sammenlignelige med forholdene i forbindelse med virksomhedens tilbagebetalingskrav. I dommen havde rederiet afholdt udgifter til etablering af opmarchafsnit og tilkørselsramper. Der var således tale om udgifter omfattet af investeringsgodebegrebet i momslovens §§ 43 og 44. Udgifterne var afholdt over en årrække. I forhold til forældelsesspørgsmålet udtalte landsretten, at forældelsen i forhold til de nævnte udgifter skulle regnes fra ibrugtagningstidspunktet.
 Landsretten henviser i sin afgørelse til § 17 (nuværende § 16) i den dagældende momsbekendtgørelse og til momslovens § 53, stk. 2 (nuværende § 56, stk. 2). Landsrettens inddragelse af disse bestemmelser er alene et udtryk for et ønske om at præcisere, hvilken fradragsprocent der skal anvendes på de berørte udgifter.
 Virksomhedens repræsentant har nedlagt påstand om, at tilbagebetalingskravet på moms for hele perioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003 ikke er forældet.
 Virksomheder med momspligtige og momsfrie aktiviteter har ret til delvis momsfradrag for fællesomkostninger, jf. momslovens § 38, stk. 1. Skatteministeren kan fastsætte nærmere regler for opgørelsen af den delvise fradragsret, jf. stk. 4. Bemyndigelsen er udnyttet i momsbekendtgørelsens § 16, hvoraf det direkte fremgår, at der løbende foretages et momsfradrag på baggrund af momsfradragsretten i det forrige år, og at der efter regnskabsårets udløb foretages en endelig regulering af momstilsvaret.
 Den endelig regulering hører enten til den sidste periode i det konkrete regnskabsår eller til den første periode i det efterfølgende regnskabsår. Vestre Landsret har i SKM2005.182.VLR vedrørende G8 A/S udtrykt det således:
 "Af principperne i den dagældende momsbekendtgørelses § 17 og § 53, stk. 2, følger, at det endelig momstilsvar i en situation som den foreliggende først opgøres ved udløbet af et regnskabsår eller en afgiftsperiode. Da den endelig vurdering af udgifternes art i relation til spørgsmålet om fuldt, delvist eller intet momsfradrag knytter sig til, hvorledes den momsbelagte ydelse rent faktisk anvendes i forhold til virksomhedens aktiviteter, kan der ikke foretages en endelig opgørelse af tilsvaret før tidligst på ibrugtagningstidspunktet. Der kan endvidere ikke foretages en korrekt og endelig opgørelse af tilsvaret før efter udløbet af det regnskabsår, hvor byggeriet er ibrugtaget, fordi den delvise fradragsret efter momslovens § 38 forudsætter beregning af en fradragsprocent baseret på virksomhedens omsætning i relation til momspligtig og momsfritaget aktivitet. [...]
 På denne baggrund kan forældelsesfristen vedrørende momstilsvaret for byggeriet i 1994-1996 efter forældelsesloven af 1908 § 1, nr. 4, jf. § 2, ikke anses for at løbe fra et tidligere tidspunkt end den 31. december 1996."
 SKAT's officielle holdning er således også, at momsbekendtgørelsens § 16 er et brud på de normale periodiseringsprincipper, hvorefter et momsfradrag hører til en given periode, jf. Procesvejledningen 2006-1, afsnit G.1.2.2, om ændringer på myndighedernes initiativ. Det er således kommunikeret klart til skatteforvaltningen, at korrektioner i henhold til momsbekendtgørelsens § 16 skal behandles anderledes i relation til frister end andre momsfradrag. Det var da også SKAT, der i sagen vedrørende G8 A/S påstod, at forældelsesfristen tidligst kunne indtræde ved udløbet af ibrugtagningsåret.
 Skattecentret har i den påklagede afgørelse tilkendegivet, at landsrettens dom vedrørende G8 A/S ikke kan tillægges vægt i den forelagte sag, da forholdene ikke er direkte sammenlignelige. Domstolssagen vedrørte således investeringsgoder som omhandlet i momslovens §§ 43 og 44 og ikke delvist fradrag efter momslovens § 38, stk. 1.
 Forholdene i den forelagte sag er imidlertid direkte sammenlignelige med forholdene i dommen. Uanset om der er tale om investeringsgoder eller ikke, skal det efter regnskabsårets udløb gøres op, hvor meget af momsen en given virksomhed kan fratrække, jf. momslovens § 38. Det er netop forældelse vedrørende denne bestemmelse, som landsretten forholdt sig til i sagen vedrørende G8 A/S. Virksomhedens endelige regulering af tilsvaret for 1999 kan således tidligst ske i forbindelse med den sidste angivelse for 1999, alternativt med den første angivelse i 2000.
 Virksomheden kan efter §§ 1 og 2 i 1908-loven fremsætte krav i 5 år fra den tid, hvor fordringen kunne kræves betalt. Virksomhedens fordring (forskellen mellem aconto-procenten og den endelige procent) kunne ikke kræves betalt før regnskabsårets udløb, uanset om omkostningerne var afholdt i januar 1999. Kravet for 1999 er derfor fremsat rettidigt, uanset om den endelige regulering af tilsvaret henregnes til den sidste periode i 1999 eller den første periode i 2000.
 For så vidt angår perioden fra den 1. januar 2001 til den 30. juni 2001, gør tilsvarende sig gældende. Det gør ingen forskel, at reglerne om genoptagelse nu fremgår af skatteforvaltningslovens § 31, stk. 2, og ikke af skattestyrelseslovens § 35 B. Den endelige regulering af momstilsvaret (forskellen mellem aconto-procenten og den endelige procent) foretages tidligst i den sidste periode i 2001 eller i den første periode i 2002. Genoptagelsesfristen udløber tidligst den 25. januar 2005, og genoptagelsesanmodningen er derfor fremsat rettidigt.
 Den ændring af fristreglerne, der blev vedtaget i maj 2003, giver en særlig situation vedrørende 2000. Ændringerne medførte, at der med tilbagevirkende kraft blev indført en 3-årig genoptagelsesfrist for perioder, hvor angivelsesfristen lå senere end 1. juli 2000. Tidligere perioder var omfattet af de tidligere regler om en 5-årig forældelsesfrist.
 Det er almindeligt antaget, at man ikke kan lovgive med tilbagevirkende kraft til ugunst for virksomheder og borgere. EF-Domstolen fastslog i sagen vedrørende Marks & Spencer, sag C-62/00, at effektivitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forvaltning er til hinder for en national lovgivning, der med tilbagevirkende kraft forkorter fristen for, hvornår der kan fremsættes krav om tilbagebetaling af moms. Dette skyldes blandt andet, at forældelsesfrister skal fastsættes forud af hensyn til deres formål om at tjene retssikkerheden, jf. dommens præmis 39.
 På den baggrund kan perioden fra den 1. juli 2000 til den 31. december 2000 genoptages på virksomhedens anmodning, da virksomheden har en beskyttet og berettiget forventning. Det er alene myndighederne, der er bundet af konsekvenserne af lov nr. 410 af 2. juni 2003.
 Ved brev af 3. december 2007 supplerede virksomhedens repræsentant klagen, idet det blandt andet blev gjort gældende, at skattecentrets afgørelse var udtryk for en praksis anlagt af Landsskatteretten.
 I SKM2005.266.LSR tilkendte retten en sparekasse momsfradrag efter momslovens § 38, stk. 1, for hele 1998. Kravet var indsendt den 22. august 2003 og ville efter skattecentrets synspunkt i den foreliggende sag have medført nægtet fradrag for den del af kravet, der lå længere tilbage end 3. kvartal 1998.
 I SKM2005.363.LSR fik et erhvervsrejsebureau tilkendt momsfradrag efter momslovens § 38, stk. 1, for hele 1995. Kravet var indsendt den 3. november 2000, og SKAT skulle have nægtet udbetaling for den del af kravet, der lå længere tilbage end 3. kvartal 1998.
 Allerede i 2005 afsagde Landsskatteretten en kendelse, der omhandler ovenstående forhold, jf. j.nr. 2-6-1666-0369. Virksomhedens repræsentant har søgt aktindsigt i sagen, hvilket dog ikke er imødekommet.
 Efter offentliggørelsen af Højesterets dom vedrørende G8 A/S i SKM2007.837.HR fremsendte virksomhedens repræsentant den 12. februar 2008 sine bemærkninger til dommen. Det anførtes således, at dommen ikke omhandler en situation som den foreliggende og derfor ikke kan tillægges vægt. Derimod findes Vestre Landsrets dom i SKM2005.182.VLR i samme sag fortsat at være udtryk for praksis vedrørende årsregulering af acontofradrag.
 G8 A/S, der både havde momspligtige og momsfrie aktiviteter, havde i forbindelse med opførelsen af fast ejendom til eget brug fratrukket momsen af byggeomkostningerne fuldt ud efter momslovens § 37, idet rederiet mente, at den faste ejendom alene anvendtes til momspligtige aktiviteter.
 Byggeriet blev påbegyndt i 1994 og afsluttet i 1996, og momsen af omkostningerne indgik i de periodiske momsangivelser i samme periode. I sommeren 2001 traf SKAT afgørelse om, at rederiet alene havde delvis fradragsret for momsen af byggeomkostningerne, fordi den faste ejendom efter SKAT's opfattelse blev benyttet til både momspligtige og momsfrie aktiviteter. SKAT opgjorde derfor forskellen mellem fuldt momsfradrag og delvis momsfradrag for de omkostninger, der var blevet afholdt tilbage fra 1994, og opkrævede beløbet.
 På det tidspunkt, hvor SKAT traf afgørelsen, var der en 5-årig genoptagelsesfrist. SKAT mente sig berettiget til at efterkræve moms, som rederiet havde fratrukket tilbage fra 1994, fordi den fast ejendom først blev taget i brug i 1996. Da den delvise fradragsret først kunne opgøres ved regnskabsårets udløb, det vil sige tidligst den 31. december 1996, mente SKAT, at man kunne efteropkræve indtil den 31. december 2001.
 Landsskatteretten og senere Landsretten gav SKAT medhold og var enige i SKAT's begrundelse. At genoptagelsesfristerne skal fortolkes på denne måde, når der er tale om omkostninger, der alene giver ret til delvis momsfradrag, fremgår da også af kendelser fra Landskatteretten, der tidligere er blevet påberåbt.
 Højesteret har imidlertid ændret landsrettens dom, men ses ikke at have underkendt dommen. Højesteret har derimod meget konkret begrundet hvorfor SKAT ikke kunne efteropkræve beløb, der reelt var fratrukket uden for den 5-årige forældelsesfrist.
 I dommen gør Højesteret sig således til talsmand for, at der ingen regel er om, at fradragsretten for et byggeri til eget brug først kan opgøres på ibrugtagningstidspunktet. Retten kommer frem til, at genoptagelsesfristerne i sådanne situationer løber fra det tidspunkt, hvor momsfradraget er angivet. G8 A/S får allerede af den grund fuldt medhold. Højesteret giver samtidig udtryk for, at de særlige regler vedrørende den endelig opgørelse af det delvise fradrag efter årets udløb ikke kan bruges til at 'genåbne' en periode uden for genoptagelsesfristen og 'omklassificere' en omkostning fra fuldt momsfradrag til delvist momsfradrag.
 Da Højesteret er underlagt forhandlingsprincippet, udtaler Højesteret (i modsætning til landsretten) sig ikke om, hvornår genoptagelsesfristen løber fra, hvis et delvist momsfradrag skal korrigeres, fordi det løbende a conto fradrag har været for højt eller for lavt i forhold til den endelig regulering, der beregnes efter regnskabsårets udløb. Dette skyldes, at G8 A/S' advokat nøje gjorde rede for, at dette netop ikke var situationen. G8 A/S' fradrag var opnået uretmæssigt og derfor forældet.
 Af momslovens § 38, stk. 1, fremgår det:
 "Stk. 1. For varer og ydelser, som en registreret virksomhed anvender både til fradragsberettigede formål efter § 37 og til andre formål i virksomheden, kan der foretages fradrag for den del af afgiften, der forholdsmæssigt svarer til omsætningen i den registreringspligtige del af virksomheden. [...]
 Stk. 4. Skatteministeren kan fastsætte nærmere regler for opgørelsen af den delvise fradragsret efter stk. 1 og stk. 2."
 Af § 16 i momsbekendtgørelsen fremgår det:
 "Ved beregningen af afgiftstilsvaret for den enkelte afgiftsperiode foretages i forbindelse med opgørelse af fradragsretten efter § 38, stk. 1, en foreløbig opgørelse af den del af afgiften på virksomhedens indkøb, der kan medregnes til den indgående afgift. Denne opgørelse foretages på grundlag af omsætningen i det foregående regnskabsår. Efter regnskabsårets udløb foretages en endelig opgørelsesregulering af afgiftstilsvaret. [...]"
 I momslovens § 57 er fastsat regler om afgiftsperioder (måneden eller kvartalet) og om frister for virksomhedernes indsendelse af angivelse for den enkelte afgiftsperiode.
 Landsskatteretten skal indledningsvis bemærke, at forældelsesreglerne i 1908-loven og i § 35 B, stk. 2, i den dagældende skattestyrelseslov finder anvendelse i den forelagte sag, jf. overgangsbestemmelserne i § 6, stk. 4, i lov nr. 410 af 2. juni 2003 om ændring af skattestyrelsesloven og andre love (ændring af fristreglerne på skatte- og afgiftsområdet mv.).
 Landsskatteretten kan tiltræde skattecentrets afgørelse om, at virksomhedens krav på tilbagebetaling af moms for angivelsesperioder fra januar måned 1999 til og med juni måned 1999 er forældet efter 1908-loven, medens krav for angivelsesperioderne fra 3. kvartal 2000 til og med 2. kvartal 2001 er forældet efter dagældende skattestyrelseslovs § 35 B, stk. 2. Retten kan ligeledes tiltræde, at virksomhedens krav for år 2000 fordeles forholdsmæssigt, således at 23.000 kr. henregnes til den forældede del af kravet.
 Det er således Landsskatterettens opfattelse, at forældelsesfristen for krav i henhold til reglerne om delvis fradrag i momslovens § 38, stk. 1, skal regnes fra forfaldstidspunktet for krav i henhold til de foreløbige ordinære afgiftsperioder som fastsat i momslovens § 57, jf. momsbekendtgørelsens § 16, 1. punktum, og ikke fra forfaldstidspunktet for krav i henhold til den årlige efterregulering af momstilsvaret for disse perioder, jf. momsbekendtgørelsens § 16, 2. punktum.
 Den årlige efterregulering i momsbekendtgørelsens § 16, 2. punktum, skal efter rettens opfattelse ses som en korrektionsbestemmelse, der i sagens natur ikke har nogen selvstændig betydning i relation til forældelsesreglerne, når først reguleringen er fortaget. I det omfang der er sket opfyldelse af krav på efterregulering af momstilsvaret på baggrund af den på det tidspunkt kendte omsætningsfordeling, må kravet herefter anses for bortfaldet.
 I tilfælde, hvor det efterfølgende har vist sig, at en virksomhed ikke har taget et tilstrækkeligt stort delvist momsfradrag, må virksomhedens krav anses for at bestå i et krav på tilbagebetaling af moms i henhold til de ordinære afgiftsperioder og ikke i et krav på efterregulering. Den omsætningsfordeling, der skal anvendes ved beregning af kravet i henhold til de ordinære afgiftsperioder, er således kendt på genoptagelsestidspunktet, hvorfor bestemmelsen om efterregulering ikke kommer til anvendelse.
 Til virksomhedens anbringende om, at der ved indsættelse af skattestyrelseslovens § 35 B blev lovgivet med tilbagevirkende kraft, skal retten bemærke, at det af ændringslovens ikrafttrædelsesbestemmelser fremgår, at den nævnte bestemmelse først kan finde anvendelse til ugunst for den afgiftspligtige i de tilfælde, hvor angivelsesperioden udløb den 1. juli 2000 eller senere, jf. § 6, stk. 4, i lov nr. 410 af 2. juni 2003 om ændring af skattestyrelsesloven.
 Da spørgsmålet om forældelse ikke var til særskilt behandling i SKM2005.266.LSR og SKM2005.363.LSR, er retten ikke enig med virksomheden i, at den påklagede afgørelse ændrer en praksis, som skulle have været anlagt i de nævnte kendelser. Derimod fremgår det af den ikke-offentliggjorte kendelse af 22. september 2005, j.nr. 2-6-1666-0369, som virksomheden har henvist til, at krav om betaling af moms og godtgjorte energiafgifter som følge af reguleringer foretaget i forbindelse med en omkvalificering af udgifterne i relation til fradragsretten forfalder på det tidspunkt, hvor afgiftstilsvaret for de enkelte kvartaler (afgiftsperioder) forfalder.
 Dermed stadsfæstes den påklagede afgørelse på dette punkt.
 2. Forældelse - krav på lønsumsafgift
 I brev af 30. september 2004 anmodede virksomhedens repræsentant om tilbagebetaling af 6.355.405 kr. i lønsumsafgift for perioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003.
 Tilbagebetalingskravet skyldtes lønsumsafgift vedrørende:
 medarbejdere, der udelukkende beskæftigede sig med momspligtige aktiviteter
 medarbejdere, der beskæftigede sig med blandede aktiviteter (opgjort efter den ændrede momsfradragsret)
 fritstillede medarbejdere, jf. kendelsens pkt. 3
 Virksomheden har både momspligtige og lønsumsafgiftspligtige aktiviteter. Grundlaget for beregning af lønsumsafgift er den del af lønsummen, der kan henføres til lønsumsafgiftspligtige aktiviteter.
 Da virksomheden har medarbejdere, der beskæftiger sig med både momspligtige og lønsumsafgiftspligtige aktiviteter, skal lønsummen som udgangspunkt fordeles på baggrund af det faktiske tidsforbrug. Virksomheden registrerer det anvendte tidsforbrug, men fordeler lønsummen på baggrund af et skøn baseret på den delvise fradragsprocent for moms, jf. lønsumsafgiftslovens § 4, stk. 2 og stk. 4.
 Lønsumsafgiften blev afregnet kvartalsvis frem til den 31. marts 2001, hvorefter den blev afregnet månedsvis.
 Virksomhedens krav på tilbagebetaling af lønsumsafgift for perioden 1. januar 1999 til den 30. juni 1999 afvises på grund af forældelse, jf. den 5-årige forældelsesfrist i 1908-loven.
 Virksomhedens krav på tilbagebetaling af lønsumsafgift for perioden fra den 1. juli 2000 til den 31. august 2001 afvises på grund af forældelse, jf. den 3-årige forældelse i § 35 B i den dagældende skattestyrelseslov.
 Skattecentret har accepteret, at der sker en opdeling af kravet på lønsumsafgift for år 2000 og 1999 i 1. og 2. halvår, ligesom kravet for 2001 er opdelt i perioderne januar til august og september til december 2001.
 Virksomhedens krav er fremsat i brev af 30. september 2004, der er modtaget den 1. oktober 2004.
 Det fremsatte krav skal anses for begrundet i en ordinær genoptagelse efter skattestyrelseslovens § 35, hvorefter en afgiftspligtig, der ønsker afgiftstilsvaret ændret, senest 3 år efter angivelsesfristens udløb skal fremlægge oplysninger, der kan begrunde ændringen. Ingen dele af kravet anses således for indbetalt efter påkrav fra en myndighed, jf. skattestyrelseslovens § 35 B, stk. 2.
 Ifølge ikrafttrædelsesbestemmelserne gælder den 3-årige forældelsesfrist i skattestyrelsesloven for anmodninger om genoptagelse af afgiftstilsvar, der indgives til myndighederne den 12. marts 2003 eller senere. Hvis anvendelsen af ikrafttrædelsesbestemmelsen i relation til lovens § 35 B er til ugunst for den afgiftspligtige, finder bestemmelsen først anvendelse på afgiftstilsvar, hvor angivelsesperioden udløber den 1. juli 2000 eller senere. 1908-lovens 5-årige forældelsesfrist vil i disse tilfælde være gældende for angivelsesperioder før den 1. juli 2000.
 I 1999 afregnede virksomheden lønsumsafgift kvartalsvis med sidste angivelsesfrist 15 dage efter angivelsesperiodens udløb. 1. og 2. kvartal 1999 havde således begge en angivelsesfrist, der ligger mere end 5 år før datoen for fremsættelse af tilbagebetalingskravet.
 For så vidt angår krav vedrørende angivelsesperioderne med udløb efter den 1. juli 2000, gælder det, at krav vedrørende perioderne fra den 1. juli 2000 til den 31. august 2001 er forældede, da disse perioder har en angivelsesfrist, der ligger mere end 3 år før datoen for fremsættelse af kravet.
 Angivelser af lønsumsafgift beregnet efter den såkaldte 'metode 2' for finansielle virksomheder skal anses for endelige angivelser. I det omfang grundlaget omfatter løn udbetalt til medarbejdere, der beskæftiger sig med både afgiftspligtige og ikke-afgiftspligtige aktiviteter, skal den afgiftspligtige lønsum for disse medarbejdere fastsættes i forhold til det faktiske tidsforbrug til de afgiftspligtige aktiviteter.
 Er det ikke muligt at foretage en fordeling efter det faktiske tidsforbrug, skal virksomheden medregne den del af lønsummen, der skønsmæssigt vedrører den afgiftspligtige del af virksomheden. Det fremgår af bekendtgørelsen, at en fordeling svarende til forholdet mellem omsætningen i den afgiftspligtige del af virksomheden og virksomhedens samlede omsætning som udgangspunkt vil blive lagt til grund som en rimelig fordeling.
 Omsætningsfordelingen er alene et parameter, som anvendes som udgangspunkt ved vurderingen af, om en skønnet fordeling af lønsummen er rimelig. Det er således muligt før årets udgang at gøre årets endelig fordelingsprocent op, hvorfor forældelsen ikke skal regnes fra årets udgang. De enkelte angivelser må anses for endelige, hvorfor forældelsen skal vurderes i forhold til de enkelte afgiftsperioder.
 Virksomhedens repræsentant har nedlagt påstand om, at tilbagebetalingskravet vedrørende lønsumsafgift for hele perioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003 ikke er forældet.
 Når finansielle virksomheder angiver lønsumsafgift hver måned, betyder det ikke, at virksomhederne hver måned skal opgøre en omsætningsbaseret procentsats, som skal anvendes til at fordele lønsummen på de forskellige aktiviteter.
 Hvis dette var tilfælde, ville det give et helt forkert billede af virksomhedens aktivitet og dermed en forkert afregning. Der er således også i finansielle virksomheder forskel på flowet i de forskellige indtægtstyper.
 Fradragsretten vil derfor være høj i nogle måneder og lav i andre. Lønsummen er desuden ikke konstant, da der f.eks. udbetales bonus i visse måneder, medens der i andre kan være medarbejdere på ferie uden løn. Hverken lønsum eller fradragsprocent er således statiske.
 Der har da også været en fælles forståelse af, at det er den faktiske fradragsprocent for året der bruges, når lønsummen fordeles på baggrund af den delvise momsfradragsprocent, uanset om den først kan beregnes efter årets udløb. SKAT kan reelt set ikke bedømme fordelingen før dette tidspunkt og vurderer derfor årets samlede afregning frem for afregningen i den enkelte periode.
 Dermed har der været en forståelse af, at angivelserne ikke har været endelige, før fradragsprocenten er beregnet. Selv om det ikke fremgår direkte af loven, har der altid været et 'opgørelsesprincip' for virksomheder med blandede aktiviteter, uanset hvilken metode der blev beregnet lønsum efter. Dette er en naturlig følge af, at et skønsmæssigt islæt i en opgørelse må være baseret på observationer over en længere periode end én måned.
 Da der eksisterer et 'opgørelsesprincip' for det udøvede skøn, må genoptagelsesfristen/forældelsen også først løbe fra det tidspunkt, hvor lønsummen kan fordeles med sikkerhed, og hvor SKAT har mulighed for at vurdere skønnet, jf. bekendtgørelsens § 4, stk. 4. Dette tidspunkt er regnskabsåret udløb.
 Virksomheden kunne tidligst korrigere fordelingen af lønsummen for 1999, på det tidspunkt hvor den delvise momsfradragsprocent var opgjort. Dette kunne tidligst ske efter regnskabsårets udløb, dvs. i januar 2000, jf. 1908-lovens § 2. Da forældelsesfristen er 5 år fra januar 2000, har virksomheden indsendt kravet rettidigt.
 Det samme gør sig gældende for perioden fra den 1. januar 2001 til den 30. juni 2001. Det gør ingen forskel, at reglerne om genoptagelse nu fremgår af skatteforvaltningslovens § 31, stk. 2. Virksomheden kunne tidligst korrigere fordelingen af lønsummen for 2001, når den delvise momsfradragsprocent var opgjort, hvilket tidligst kunne ske efter regnskabsårets udløb, dvs. i januar 2002. Da genoptagelsesfristen er tre år fra januar 2002, har virksomheden indgivet kravet rettidigt.
 Den ændring af fristreglerne, der blev vedtaget i maj 2003, giver en særlig situation vedrørende 2000. Ændringerne medførte, at der med tilbagevirkende kraft blev indført en 3-årig genoptagelsesfrist for perioder, hvor angivelsesfristen lå senere end den 1. juli 2000. Tidligere perioder var omfattet af de tidligere regler om en 5-årig forældelsesfrist. Der er dermed lovgivet med tilbagevirkende kraft.
 Af lønsumsafgiftsbekendtgørelsens § 4 fremgår følgende:
 Stk. 4. Ved de statslige told- og skattemyndigheders vurdering af, om den skønsmæssige fordeling af virksomhedens lønsum og overskud eller underskud efter stk. 2 og 3 er foretaget på en rimelig måde, vil en fordeling, der svarer til forholdet mellem omsætningen i den afgiftspligtige del af virksomheden og virksomhedens samlede omsætning i det pågældende indkomstår, som udgangspunkt blive lagt til grund. [...]"
 I lønsumsafgiftslovens kapitel III er fastsat regler for opgørelse og indbetaling af afgiften. Det fremgår blandt andet, at opgørelsesperioden som udgangspunkt er kvartalet, og at virksomheder efter udløbet af hver opgørelsesperiode skal angive afgiftsgrundlaget og afgiftens størrelse.
 Landsskatteretten kan tiltræde skattecentrets afgørelse om, at virksomhedens krav på tilbagebetaling af lønsumsafgift i henhold til opgørelsesperioderne 1. og 2. kvartal 1999 er forældet efter 1908-loven, medens krav i henhold til perioden fra den 1. juli 2000 til den 31. august 2001 er forældet efter § 35 B, stk. 2, i den dagældende skattestyrelseslov. Retten kan ligeledes tiltræde den skete opdeling af virksomhedens krav for 1999, 2000 og 2001.
 I lighed med det af Landsskatteretten anførte ovenfor i relation til forældelse af momskrav er det rettens opfattelse, at beregningen af forældelse af krav på lønsumsafgift skal ske i relation til krav i henhold til de ordinære afgiftsperioder og disses angivelsesfrister som fastsat i lønsumsafgiftslovens kapitel III og ikke i en eventuel efterfølgende vurdering på baggrund af årets omsætning foretaget i henhold til lønsumsafgiftsbekendtgørelsens § 4, stk. 4.
 Til virksomhedens anbringende om, at der ved indsættelse af skattestyrelseslovens § 35 B blev lovgivet med tilbagevirkende kraft, skal retten ligeledes henvise til sine bemærkninger ovenfor vedrørende forældelse af momskrav.
 3. Lønsumsafgift af løn til opsagte og fritstillede medarbejdere
 Virksomheden har i perioden fra den 1. november 2001 til den 31. december 2003 opsagt enkelte medarbejdere, der samtidig blev fritstillede i opsigelsesperioden. Virksomheden har betalt lønsumsafgift af løn udbetalt til disse medarbejdere, men har anmodet om tilbagebetaling af afgiften.
 Det er oplyst, at de pågældende medarbejder var fritstillede og derfor ikke leverede en arbejdsydelse. Der er ikke fremlagt dokumentation for, at medarbejderne i opsigelsesperioden havde fundet ny ansættelse.
 Skattecentret har afvist klagerens anmodning på tilbagebetaling af lønsumsafgift beregnet af en lønsum, hvori er indgået løn udbetalt til opsagte og fritstillede medarbejdere udbetalt i opsigelsesperioden.
 Det fremgår af praksis som gengivet i Lønsumsafgiftsvejledningens afsnit D.1, at udbetalinger for tiden indtil opsigelsesperiodens udløb, som den ansatte har krav på ifølge kontrakt eller lovgivning, anses for løn. Hvis den pågældende i løbet af den aftalte eller lovfæstede opsigelsesperiode tiltræder nyt job, betragtes den pågældende ikke længere som ansat i virksomheden, hvorfor det overskydende beløb ikke skal betragtes som løn.
 Beløb, der udbetales til ansatte i opsigelsesperioden, må anses for lønindkomst, uanset om medarbejderen møder på arbejdspladsen, jf. tillige Told- og Skattestyrelsen i TfS 1993, 565.
 Virksomhedens repræsentant har nedlagt påstand om, at løn til medarbejdere, der er opsagt og fritstillede, ikke skal indgå i afgiftsgrundlaget.
 Virksomheder med finansielle aktiviteter skal betale lønsumsafgift af den del af lønnen, der medgår til at generere de finansielle indtægter, jf. lønsumsafgiftslovens § 4. Omvendt skal lønninger, der ikke medgår hertil, holdes uden for afgiftsgrundlaget.
 Der skal således være en sammenhæng mellem lønudgiften og den finansielle indtægt, før lønnen skal indgå i grundlaget. Denne sammenhæng fremgår blandt andet af praksis som gengivet i Lønsumsafgiftsvejledningen 2005-1, afsnit D.1, hvorefter generelle løntilskud fra det offentlige ikke kan modregnes, når der er præsteret en arbejdsydelse. Desuden kan refusioner i forbindelse med sygdom og barsel modregnes, fordi virksomheden ikke har modtaget en arbejdsydelse fra den ansatte. Lønrefusioner til elever under deres skoleophold kan ifølge vejledningen modregnes. Da der ikke er angivet en begrundelse herfor, må synspunktet antages at skyldes, at virksomheden ikke har modtaget en arbejdsydelse fra den ansatte i kursusperioden.
 Når virksomheden fritstiller de opsagte, modtager virksomheden ikke en arbejdsydelse fra tidspunktet for fritstillingen. Derfor skal lønnen i fritstillingsperioden ikke indgå i afgiftsgrundlaget.
 Hvis lønnen skulle indgå i grundlaget, selvom klageren ikke modtog en arbejdsydelse, ville det fortsat skulle vurderes, hvordan lønnen fordelte sig mellem momspligtige og lønsumsafgiftspligtige aktiviteter. En sådan vurdering er meningsløs, da medarbejderen jo netop hverken ville være beskæftiget med momspligtige eller lønsumsafgiftspligtige aktiviteter, idet medarbejderen ville være fratrådt.
 I mangel af en klar bestemmelse om, hvem og hvad der skal afgiftsbelastes, finder lønsumsafgiftslovens § 1, stk. 1, 1. punktum, anvendelse. Der er dog to forskellige fortolkninger af loven. Den afgiftspligtige virksomhed skal indledningsvis blot levere ydelser som nævnt i momslovens § 13, men virksomheden skal alene betale afgift af de lønninger, der kan henføres til aktiviteter, der specifikt er fritaget efter momslovens § 13.
 At det er aktiviteten - og ikke virksomhedens karakter - der er afgørende for lønsumsafgiftsgrundlaget, fremgår også af den praksis, der er refereret i Lønsumsafgiftsvejledningen 2007-3, afsnit D.1.3, og af afgørelserne i TfS 1999, 956, SKM2001.238.LSR (TfS 2001, 515) og SKM2001.265.TSS (TfS 2001, 629).
 Kun lønninger i forbindelse med ydelser, der specifikt er fritaget efter momslovens § 13, skal indgå i afgiftsgrundlaget. Løn til fritstillede medarbejdere kan i sagens natur ikke forbindes med ydelser, der specifikt er fritaget efter momslovens § 13. Lønnen skal derfor ikke indgå i grundlaget.
 Det fremgår af lønsumsafgiftslovens § 4, at udgangspunktet for afgiftsgrundlaget er virksomhedens lønsum.
 Det fremgår af lønsumsafgiftsbekendtgørelsen, at til virksomhedens lønsum medregnes enhver form for løn, som virksomhedens ansatte har erhvervet inkl. alle tillæg, uanset om de indgår i lønnen eller ydes særskilt, jf. § 3, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 431 af 5. juni 1999.
 Ved behandlingen af en konkret sag om fratrædelsesgodtgørelse fandt den daværende Told- og Skattestyrelse i TfS 1993, 565, at udbetalinger for tiden indtil opsigelsesperiodens udløb som sikret ved kontrakt eller lovgivning er at anse for løn.
 Under henvisning til ordlyden i § 4 i lønsumsafgiftsloven og i § 3, stk. 1, i lønsumsafgiftsbekendtgørelsen finder Landsskatteretten, at den løn, som virksomheden i opsigelsesperioden har udbetalt til sine opsagte fritstillede medarbejdere, er at betragte som løn udbetalt til de pågældende. De udbetalte lønninger skal derfor indgå ved opgørelse af virksomhedens afgiftsgrundlag.


type: wikipedia

text:
 Udalosti
 590 – svätý Gregor I. Veľký sa stal 64. pápežom po Pelagiovi II.
 1272 – Ladislav IV. bol korunovaný za uhorského kráľa
 1918 – vláda USA uznala Česko-slovenskú národnú radu za česko-slovenskú vládu a pripojila sa tak k predchádzajúcemu francúzskemu (29. júna) a britskému (9. augusta) diplomatickému uznaniu
 1939 – Spojené kráľovstvo a Francúzsko vyhlásili Nemecku vojnu.
 1940 – slovenský snem prijal zákon, ktorý vylúčil Židov z hospodárskeho a sociálneho života
 1942 – americký spevák Frank Sinatra začal svoju sólovú kariéru
 1943 – začala sa invázia spojencov na taliansku pevninu pod velením Bernarda Montgomeryho
 1976 – Program Viking: sonda Viking 2 pristála v Utopia Planitia na Marse a vyhotovila prvé farebné detailné fotografie jeho povrchu
 Narodenia
 1568 – Adriano Banchieri, taliansky skladateľ († 1634)
 1734 – Joseph Wright of Derby, anglický maliar († 1797)
 1773 – Rebeka Lešková, slovenská poetka († 1856)
 1814 – James Joseph Sylvester, anglický matematik († 1897)
 1826 – Alberto Pasini, taliansky maliar († 1899)
 1856 – Louis Sullivan, americký architekt († 1924)
 1858 – Francis Preserved Leavenworth, americký astronóm († 1928)
 1859 – Jean Jaurès, francúzsky filozof, historik a politik († 1914)
 1866 – John Ellis McTaggart, anglický filozof († 1925)
 1868 – Mary Parker Follettová, americká sociologička († 1933)
 1869 – Fritz Pregl, rakúsky chemik, nositeľ Nobelovej ceny († 1930)
 1875 – Ferdinand Porsche, rakúsky automobilový konštruktér a pretekár († 1951)
 1900 – Urho Kekkonen, 8. prezident Fínska († 1986)
 1905 – Carl David Anderson, americký fyzik, nositeľ Nobelovej ceny († 1991)
 1905 – Wilhelm Kamlah, nemecký filozof († 1976)
 1908 – Lev Semionovič Pontriagin, ruský matematik († 1988)
 1917 – Peter Baláž, slovenský fyzik a pedagóg († 1998)
 1921 – Jozef Schek, slovenský karikaturista a kresliar komiksov († 2013)
 1922 – Vincent Malý, slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ a prekladateľ liturgických kníh († 2008)
 1926 – Irene Papasová, grécka herečka a speváčka († 2022)
 1927 – Ales Adamovič, bieloruský spisovateľ, literárny vedec a scenárista († 1994)
 1927 – Tibor Grünner, slovenský textár, libretista a rozhlasový pracovník († 2016)
 1928 – Gaston Thorn, luxemburský politik, predseda Európskej komisie († 2007)
 1930 – Wilhelm Holzbauer, rakúsky architekt († 2019)
 1931 – Michael Fisher, britský fyzik
 1932 – Eileen Brennanová, americká herečka († 2013)
 1938 – Rjódži Nojori, japonský chemik, nositeľ Nobelovej ceny
 1947 – Mario Draghi, taliansky bankár a ekonóm
 1958 – Jozef Grapa, slovenský politik
 1965 – Charlie Sheen, americký herec
 1970 – Stanislav Konstantinovič Smirnov, ruský matematik
 1972 – Martin Straka, český hokejista
 1975 – Redfoo, americký raper, spevák, DJ, producent a skladateľ
 1976 – Jaroslav Obšut, slovenský hokejista
 1978 – Michal Rozsíval, český hokejista
 1979 – Petr Čáslava, český hokejista
 1984 – David Fiegen, luxemburský atlét
 1984 – Garrett John Hedlund, americký herec
 1985 – Ľubomír Bernáth, slovenský futbalista
 1988 – Carla Suárezová Navarrová, španielska tenistka
 1990 – Martin Guldan, slovenský futbalista
 Úmrtia
 1313 – Anna Přemyslovna, česká kráľovná (* 1290)
 1621 – Izák Abrahamides, slovenský spisovateľ (* 1557)
 1645 – Jakub Jakobeus, slovenský básnik a prozaik (* asi 1591)
 1658 – Oliver Cromwell, lord protektor Anglicka, Škótska a Írska (* 1599)
 1747 – Kristína Lujza Öttingenská, brunšvicko-wolfenbüttelská vojvodkyňa, stará matka cisárovnej Márie Terézie (* 1671)
 1877 – Adolphe Thiers, francúzsky historik a politik (* 1797)
 1883 – Ivan Sergejevič Turgenev, ruský spisovateľ (* 1818)
 1942 – Max Bodenstein, nemecký fyzikálny chemik (* 1871)
 1946 – Paul Lincke, nemecký operetný skladateľ (* 1866)
 1948 – Edvard Beneš, český politik, druhý česko-slovenský prezident (* 1884)
 1963 – Frico Kafenda, slovenský skladateľ (* 1883)
 1970 – Alan Wilson, americký gitarista, člen Canned Heat (* 1943)
 1974 – Harry Partch, americký skladateľ (* 1901)
 1982 – Ladislav Dúbrava, slovenský pedagóg a fyzik (* 1934)
 1982 – Carlo Alberto Dalla Chiesa, generál talianskych žandárov (* 1920)
 1983 – Piero Sraffa, taliansky ekonóm (* 1898)* 1987
 1984 – Jan Zábrana, český básnik (* 1931)
 1987 – Ferdinand Čapka, slovenský architekt (* 1905)
 1987 – Morton Feldman, americký skladateľ (* 1926)
 1991 – Frank Capra, taliansko-americký filmový režisér (* 1897)
 1992 – Oskár Čepan, slovenský literárny teoretik a historik (* 1925)
 1995 – Myron Podhajecký, slovenský gréckokatolícky kňaz, v období komunizmu vysvätený za tajného biskupa (* 1911)
 2004 – Jozef Desiatnik, slovenský futbalista (* 1944)
 2005 – William Rehnquist, americký právnik, predseda Najvyššieho súdu USA (* 1924)
 2007 – Steve Fossett, americký dobrodruh a letec (* 1944)
 2007 – Gift Leremi, juhoafrický futbalista (* 1984)
 2008 – Françoise Demulderová, francúzska vojnová fotografka (* 1947)
 2012 – Michael Clarke Duncan, americký herec (* 1957)
 2013 – Jozef Kiss, slovenský novinár, historik a politológ, maďarskej národnosti (* 1944)
 2016 – Jean-Christophe Yoccoz, francúzsky matematik (* 1957)
 2017 – John Ashbery, americký básnik, kritik a redaktor (* 1927)
 2019 – Halvard Hanevold, nórsky biatlonista (* 1969)
 03
 ~0903


text:
30 aprilie este a 120-a zi a calendarului gregorian.
 Evenimente
 313: Împăratul roman Licinius unifică Imperiul Roman de Răsărit sub comanda sa.
 1638: Patriarhul Chiril Lukaris sfințește Mănăstirea Podgoria Copou din Iași, ctitorie a domnului Vasile Lupu.
 1789: Pe terasa de la Federal Hall din Wall Street, New York, George Washington depune jurământul, devenind astfel primul președinte al Statelor Unite.
 1803: SUA cumpără de la Franța teritoriul Louisiana în schimbul sumei de 80 milioane franci-aur.
 1844: Alexandru Ioan Cuza s-a căsătorit cu Elena Rosetti-Solescu, fiica cea mare a postelnicului Iordache Rosetti și a Catincăi Rosetti, născută Sturdza. Cu acest prilej, Cuza a refuzat să primească țiganii robi trecuți în lista dotală a soției, fiind astfel primii care au acceptat hotărârea Adunării Obștești din 31 ianuarie 1844, de dezrobire a țiganilor.
 1896: Se adoptă Legea învățământului primar și normal-primar (Legea Poni). Prin aceeași reglementare se înființează Casa Școalelor, care va avea în atribuție administrarea fondurilor destinate construirii de edificii școlare și achiziționarea mobilierului aferent.
 1897: Mihail Sadoveanu a debutat în ziarul umoristic "Dracul" din București. Sub pseudonimul Mihai din Pașcani, viitorul romancier publica schița umoristică de 40 de rânduri sub titlul "Domnișoara Mxxxx Falticeni".
 1902: A avut loc, la Paris, premiera operei Pelléas et Mélisande de Claude Debussy.
 1937: În Filipine a avut loc un plebiscit referitor la dreptul femeilor de a vota. Au putut participa doar bărbații care, în majoritate (peste 90%), au fost de acord ca femeile să se bucure de acest drept.
 1939: Franklin Delano Roosevelt este primul Președinte american care a apărut pe postul de televiziune.
 1945: Adolf Hitler, împreună cu soția lui, Eva Braun, se sinucid la Führerbunker după ce au fost căsătoriți cu o zi înainte. În aceeași zi, Armata Roșie arborează drapelului sovietic pe clădirea Reichstagului din Berlin.
 1948: A fost creată Organizația Statelor Americane (OSA) . Această organizație internațională guvernamentală își are sediul la Washington (membri: 35 de state și 24 de observatori permanenți; obiective: securitatea continentală; soluționarea pașnică a conflictelor dintre statele membre).
 1970: Președintele american Richard Nixon anunță că forțele Statelor Unite și ale Vietnamului de Sud vor invada Cambodgia pentru atacarea "templelor" folosite de forțele comuniste.
 1975: Eliberarea totală a Vietnamului (Ziua Victoriei).
 1980: La vârsta de 42 de ani, Prințesa Beatrix devine regină a Țărilor de Jos, după abdicarea mamei sale, regina Iuliana.
 1988: La Dublin, Irlanda, Céline Dion câștigă a 33-a ediție a concursului muzical Eurovision pentru Elveția cu piesa "Ne partez pas sans moi".
 1990: Deschiderea, la Lisabona, a Centrului Nord–Sud al Consiliului Europei.
 1993: Jucătoarea iugoslavă de tenis de câmp, Monica Seles, numărul 1 mondial, este înjunghiată de un fervent suporter al lui Steffi Graf.
 1991: Un ciclon care a lovit Bangladesh-ul a dus la uciderea a 138.000 de oameni.
 2001: Dennis Tito, primul turist spațial decolează pe o navetă rusească cu destinația Stația Spațială Internațională.
 2002: Un referendum în Pakistan consfințește pentru încă 5 ani regimul militar al lui Pervez Musharraf.
 2004: A fost observat SASSER, un «Computer worm», care doar în câteva zile a infectat o mare parte din computerele din lumea întreagă.
 2013: Regina Beatrix a Olandei abdică, iar Willem-Alexander, Prinț de Orania urcă pe tronul Țărilor de Jos ca regele Willem-Alexander al Olandei. El este primul rege al Olandei de la moartea stră-stră-bunicului său din 1890, regele Willem al III-lea.
 Nașteri
 1245: Filip al III-lea al Franței (d. 1285)
 1310: Cazimir al III-lea al Poloniei, ultimul rege polonez din dinastia Piast (d. 1370)
 1553: Louise de Lorraine-Vandémont, soția regelui Henric al III-lea al Franței (d. 1601)
 1651: Jean-Baptiste de La Salle, reformator educațional francez și sfânt catolic (d. 1719)
 1661: Louis Armand I, Prinț de Conti (d. 1685)
 1662: Regina Maria a II-a a Angliei (d. 1694)
 1664: François Louis, Prinț de Conti, general francez (d. 1709)
 1777: Carl Friedrich Gauss, matematician, astronom german (d. 1855)
 1796: Adolphe Crémieux, avocat și politician francez de origine ebraică (d. 1880)
 1803: Albrecht von Roon, om de stat prusac, al 10-lea prim-ministru al Prusiei (d. 1879)
 1857: Eugen Bleuler, psihiatru elvețian (d. 1940)
 1864: Juhan Liiv, poet estonian (d. 1913)
 1870: Franz Lehár, compozitor austriac (d. 1948)
 1883: Jaroslav Hašek, prozator ceh (d. 1923)
 1893: Joachim von Ribbentrop, diplomat nazist (d. 1946)
 1895: Ion Vinea, poet, prozator, traducător român (d. 1964)
 1901: Simon Kuznets, economist ucrainean, laureat Nobel (d. 1985)
 1902: Theodore Schultz, economist american, laureat Nobel (d. 1998)
 1909: Regina Juliana a Olandei (d. 2004)
 1926: Septimiu Sever, actor român de teatru și film (d. 2017)
 1937: Francisc Bartok, pictor român (d. 1987)
 1944: Jill Clayburgh, actriță americană (d. 2010)
 1946: Carl al XVI–lea Gustaf, regele Suediei
 1955: Radu Călin Cristea, critic literar, scriitor, eseist și jurnalist român (d. 2020)
 1956: Lars von Trier, regizor danez
 1961: Thomas Schaaf, fotbalist și antrenor german de fotbal
 1979: Anca Badiu, cântăreață română
 1981: John O'Shea, fotbalist irlandez
 1982: Kirsten Dunst, actriță americană
 1984: Gwendolyn Gourvenec, actriță franceză
 Decese
 65: Lucan, poet roman (n. 39)
 535: Amalasuntha, regină a ostrogoților (n. c. 495)
 1632: Regele Sigismund al III-lea Vasa al Poloniei și Suediei (n. 1566)
 1655: Eustache Le Sueur, pictor francez (n. 1617)
 1837: Luise Eleonore de Hohenlohe-Langenburg, ducesă și regentă de Saxa-Meiningen (n. 1763)
 1883: Edouard Manet, pictor francez (n. 1832)
 1908: Dimitrie Negreanu, fizician român (n. 1858)
 1933: Anna de Noailles (născută Brâncoveanu), scriitoare franceză (n. 1876)
 1945: Adolf Hitler, politician german, conducător (Führer) al Germaniei Naziste (n. 1889)
 1945: Eva Braun, soția lui Adolf Hitler (n. 1912)
 1949: Lajos Ágner, scriitor, istoric literar, orientalist maghiar (n. 1878)
 1979: Pantelimon Halippa, poet, publicist (n. 1883)
 1983: George Balanchine, coregraf de origine rusă (n. 1904)
 1989: Sergio Leone, regizor, producător, scenarist italian (n. 1929)
 1998: Nizar Qabbani, poet sirian (n. 1926)
 1994: George Constantin, actor român de teatru și film (n. 1933)
 2003: Vasile Deheleanu, fotbalist român (n. 1910)
 2006: Jean-François Revel, scriitor și ziarist francez (n. 1924)
 2011: Ernesto Sabato, scriitor, pictor și fizician argentinian (n. 1911)
 2016: Harold Kroto, chimist britanic, laureat Nobel (n. 1939)
 2017: József Árpád Habsburg, membru al Casei de Habsburg-Lorena (n. 1933)
 2021: Ioan Pop de Popa, medic român (n. 1927)
 2022: Mino Raiola, impresar olandezo-italian de fotbal (n. 1967)
 Sărbători
 Ziua națională a Regatului Țărilor de Jos. Ziua Reginei (Olanda)
 Biserica Ortodoxă Română: Sf. Iacob (apostol), fratele Sf. Ioan Evanghelistul
 Ziua Internațională a Jazzului
 Note
 ! 30
 ! 04 30


text:
Александър Михайлович Бутлеров е руски химик, академик (1874), професор в университетите в Казан и Санкт-Петербург. Един от създателите на теорията за строежа на органичните съединения (структурна теория) и на учението за тавтомерията като динамична изомерия. Синтезирал третични алкохоли, уротропин (1859), захарно вещество (1861), ръководейки се от структурната теория.
 Биография
 Роден е на 15 септември 1828 г. (стар стил) в Чистопол, Русия, в семейството на полковник Михаил Бутлеров и София Михайловна. От рано останал без майка, израства в село Бутлеровка под грижите и спартанското възпитание на баща си. По време на гимназиалното си образование силно обиква химията и започва да прави първите си опити. След завършване на гимназията през 1844 г. записва химия в Казанския университет. Лабораторните занимания в университета му се струват недостатъчни и Бутлеров си прави малка домашна лаборатория, в която денонощно прави опити и успява да получи различни сложни съединения.
 В университета Бутлеров се сближава със своя преподавател Н. Зинин – професор по химия. Ученият вижда в младежа големи способности. Той го обиква, помага му и ръководи научните му опити. След дипломирането си остава в университета, където чете лекции по физика, физическа география и неорганична химия. По-късно става професор и получава от Казанския университет задгранична командировка. Посещава много научни центрове в Германия, Австрия, Италия, Франция, Швейцария и Англия. Среща се със светилата на световната химия и се запознава с тяхната работа. През този период от изследователската си дейност Бутлеров се занимава със синтезата на органичните съединения.
 През 1861 г. Бутлеров отново посещава Западна Европа. Този път той отива да противопостави собствените си възгледи на теориите на западните химици. На XXXVI Конгрес на немските естествоизпитатели и лекари той изнася доклада „За химичния строеж на веществото". Бутлеров подчертава, че всяка научна теория трябва да произлиза от фактите, които обяснява. С появяването на нови факти, които не се побират в рамките на дадената теория, тя трябва да отстъпи мястото си на нова, съдържаща по широки обобщения. Теорията на Бутлеров е посрещната с хладно мълчание.
 Завърнал се в Русия, той се заема с още по-голяма упоритост за окончателното оформяне на своята теория за строежа. Тогава в науката е общоприета теорията на френския учен Жерар. Тя отхвърля всякакви предположения за вътрешния строеж на молекулите и възможността да се изясни той. Жерар и неговите привърженици пишат за едно и също вещество различни формули в зависимост от химичните реакции. Същността на Бутлеровата теория за строежа на веществото се заключава в това, че като се изследват химичните превръщания на веществата, може да се разбере вътрешната структура на молекулите. Като признава определена химична структура за всяка молекула, Бутлеров твърди, че тази структура може да бъде изразена с една рационална формула. Такава формула изразява всичките основни химични свойства на дадено вещество. Той винаги подчертава, че говори за химичен строеж, а не просто за строежа на молекулите. Явлението изомерия е основен факт, който заляга в неговата теория. Като се познава добре теорията за строежа на веществото, могат теоретически да се определят всички възможни изомери на съединението.
 През 1868 г., вече като известен професор, Бутлеров поема Катедрата по органична химия Петербургския университет. Той е винаги в числото на прогресивно настроените професори. Твърдо се бори за чистотата на Руската академия на науките. Тя трябва да е руска и в нея да членуват само руски учени. Не веднъж той влиза в остри спорове с тези, които искат да предоставят академично място на чужденци.
 Умира на 5 август 1886 г. (стар стил) в село Бутлеровка на 57-годишна възраст.
 Руски химици
 Академици на РАН
 Възпитаници на Казанския университет
 Преподаватели в Санктпетербургския университет
 Преподаватели в Казанския университет


text:
Maamaksust vabastamise kord Narva linnas – Riigi Teataja
 Maamaksust vabastamise kord Narva linnas
 Maamaksust vabastamise kord Narva linnas - sisukord
 § 2 Isikud, kellel on õigus maamaksust vabastamisele
 § 3 Maamaksust vabastamise tingimused
 § 4 Maamaksust vabastamise taotlus
 § 5 Avalduste läbivaatamise kord
 § 6 Otsuse tegemine maamaksust vabastamise kohta
 RT IV, 25.12.2012, 2
 Vastu võetud 22.11.2012 nr 23
 Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse §22 lõike 2 ja Maamaksuseaduse §11 lõigete 6 ja 7 alusel.
 Maamaksust vabastamise korraga (edaspidi Kord) reguleeritakse maamaksust vabastamise tingimusi, maamaksust vabastamise avalduste esitamise ja läbivaatamise korda ning otsuste tegemist maamaksust vabastamise kohta Narva linna haldusterritooriumil.
 § 2. Isikud, kellel on õigus maamaksust vabastamisele
 Maamaksust võib vabastada isikuid, kes on Rahvastikuregistris registreeritud Narva linna elanikena (edaspidi isik või isikud):
 1) represseeritud ja represseerituga võrdsustatud isikud okupatsioonireþiimide poolt represseeritud isiku seaduse mõistes, kelle kasutuses on elamumaa ja mis asub Narva linna haldusterritooriumil. Kasutatavast maast võib maamaksust vabastada mitte rohkem kui 0,15 ha.
 § 3. Maamaksust vabastamise tingimused
 (1) Maamaksust vabastuse taotleja ei saa maa kasutusõiguse alusel rendi- või üüritulu.
 (2) Isikud, kellel puudub Maksu- ja Tolliameti andmetel maamaksu võlgnevus maksustatava aasta 1.jaanuari seisuga, vabastatakse maamaksust.
 § 4. Maamaksust vabastamise taotlus
 (1) Maamaksust vabastamiseks esitab taotleja Narva Linnavalitsuse Rahandusametile (edaspidi Rahandusamet) hiljemalt maksustatava aasta 01. jaanuariks kirjaliku avalduse alljärgnevate andmetega:
 - ees- ja perekonnanimi, isikukood;
 - represseeritu tunnistuse number;
 - elukoha aadress Narva linnas Rahvastikuregistri andmetel;
 - maksustatava krundi aadress ja pindala;
 - maakasutusõiguse ulatus;
 - rendi- või üüritulu aastas.
 (2) Isikud, kes on esitanud avaldust (kuni 2013 aastani) maamaksust vabastamise kohta, ei pea esitama täiendavaid avaldusi järgnevate aastate maamaksust vabastamiseks juhul, kui ei ole muutunud maksuvabastuse tingimused või taotleja andmed.
 § 5. Avalduste läbivaatamise kord
 (1) Rahandusamet vaatab laekunud avaldused läbi, koostab vastavalt antud Korra §4 lõikes 1 toodud nõuetele koondnimekirja (edaspidi nimekiri) ning edastab selle Narva Linnavalitsuse
 Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ametile ning Linnakantseleile (edaspidi Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Amet ning Linnakantselei).
 (2) Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Amet kontrollib esitatud nimekirja andmete õigsust ja vastavust antud Korra §2 kehtestatud nõuetele ning kannab arvestatud maamaksu summa, seejärel tagastab nimekirja Rahandusametile.
 (3) Linnakantselei kontrollib nimekirja andmete õigsust Rahvastikuregistri andmete osas. Seejärel tagastab nimekirja Rahandusametile.
 (4) Rahandusamet esitab Narva Linnavalitsuse (edaspidi Linnavalitsus) istungile korralduse eelnõu maamaksust vabastamise kohta hiljemalt maksustatava aasta 10.jaanuariks, milles on ära toodud:
 - arvestatud maamaksu suurus aastas;
 - maamaksust vabastamise summa.
 § 6. Otsuse tegemine maamaksust vabastamise kohta
 (1) Linnavalitsus teeb otsuse ja annab korralduse maamaksust vabastamise kohta.
 (2) Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Amet esitab andmed maamaksust vabastamise kohta Maksu- ja Tolliametile maksustatava aasta 01.veebruariks.
 (1) Narva Linnavolikogu 21.12.2010 määrust nr 42 „Maamaksust vabastamise kord Narva linnas“ tunnistatakse kehtetuks alates 01.01.2013.a.
 (2) Määrus jõustub 01.01.2013.a.


text:
Jesus College, Oxford, one of the constituent colleges of the University of Oxford, is run by the principal and fellows of the college. The principal of the college must be "a person distinguished for literary or scientific attainments, or for services in the work of education in the University or elsewhere". The principal has "pre-eminence and authority over all members of the College and all persons connected therewith" and exercises "a general superintendence in all matters relating to education and discipline". The current principal, Sir Nigel Shadbolt, was appointed in 2015 and is the thirty first holder of the office. This figure does not include Seth Ward, who was elected principal by the fellows in 1657 but never installed: Oliver Cromwell, Chancellor of the university at the time, appointed Francis Howell instead. Fourteen Principals have been former students of the college, the first being Griffith Powell, elected in 1613, and the most recent being Alfred Hazel, elected in 1925. The longest-serving Principal was Henry Foulkes, from 1817 to 1857.
 When the college was founded in 1571 by Queen Elizabeth I, the first charter installed David Lewis as principal and named eight others as the first fellows. The statutes of 1622 allowed for 16 fellows. There is now no limit on the number of fellowships that the governing body can create. The college statutes provide for various categories of fellows. Professorial fellows are those professors and readers of the university who are allocated to the college by the university. One of these professorships is the Jesus Professor of Celtic, which is the only chair in Celtic studies at an English university. Holders of the position since its creation in 1877 include John Rhys, Ellis Evans and Thomas Charles-Edwards. The zoologists Charles Godfray and Paul Harvey are both professorial fellows. Official fellows are those who hold tutorial or administrative appointments in the college. Past official fellows include the composer and musicologist John Caldwell, the historians Sir Goronwy Edwards and Niall Ferguson, the philosopher Galen Strawson and the political philosopher John Gray. There are also senior and junior research fellows. Principals and fellows who retire can be elected as emeritus fellows. The college can also elect "distinguished persons" to honorary fellowships.
 A further category is that of Welsh supernumerary fellows, who are, in rotation, the Vice-Chancellors of Cardiff University, Swansea University, Lampeter University, Aberystwyth University, Bangor University and the University of Wales College of Medicine. There is one Welsh supernumerary fellow at a time, holding the position for not longer than three years. The first of these was John Viriamu Jones in 1897.
 The college formerly had a category of missionary fellows, known as Leoline fellows after their founder, Principal Leoline Jenkins. In his will in 1685, he stated that "It is but too obvious that the persons in Holy Orders employed in his Majesty's fleet at sea and foreign plantations are too few." To address this, he established two fellowships, whose holders should serve as clergy "in any of his Majesty's fleets or in his Majesty's plantations" under the direction of the Lord High Admiral and the Bishop of London respectively. The last of these, Frederic de Winton, was appointed in 1876 and held his fellowship until his death in 1932. This category was abolished in 1877 by the Oxford and Cambridge Universities Commission, without prejudice to the rights of existing holders such as de Winton. Another category of fellowship that was abolished in the 19th century was that of the King Charles I fellows, founded by Charles I in 1636 and tenable by natives of the Channel Islands in an attempt by him to "reclaim the Channel Islands from the extreme Calvinism which characterised them." The first such Fellow was Daniel Brevint.
 Whilst the founding charter did not require the fellows or the students to be Welsh, the college has long had strong associations with Wales. Between 1571 and 1915, only one principal (Francis Howell, 1657–1660) was not from Wales or of Welsh descent. Many of the fellows in the past were also Welsh, since when new fellowships were created by benefactions (often by people of Welsh descent) there was frequently a stipulation that the recipients would be related to the donor or come from a place in Wales specified by the donor. These specific limitations were removed as part of reforms of Oxford University during the 19th century.
 List of principals
 Key:
 OM – An Old Member of the college who became a fellow, included in the list of alumni
 HF – An honorary fellow of the college, included in the list of honorary fellows
 Other notable fellows
 Key:
 OM – An Old Member of the college who became a Fellow, included in the list of alumni
 HF – An Honorary Fellow of the college, included in the list of Honorary Fellows
 References
 Notes
 Bibliography
 The Jesus College Record – annual publication. Cited in references as: JCR
 Cited in references as: Foster, 1500–1714
 Cited in references as: Hardy
 Cited in references as: ODNB
 Cited in references as: Honours
 Cited in references as: DWB
 Cited in references as: Who's Who
 Cited in references as: Who Was Who
 External links
 The college website's list of academic staff
 Principals
 Principals
 Lists of people associated with the University of Oxford
 Lists of university and college leaders


text:
A Mrs. McGinty meghalt (Mrs. McGinty's Dead) Agatha Christie angol krimiírónő egyik regénye, amely először Blood Will Tell (A vér nem válik vízzé) címmel jelent meg az amerikai Dodd, Mead and Company kiadónál 1952 februárjában, majd egy hónappal később, március 3-án a William Collins Sons and Company Ltd. vállalat publikálta Nagy-Britanniában a Collins Crime Club sorozatában.
 Magyarországon először a Magvető Könyvkiadó adta ki 1978-ban, Csanády Katalin fordításában, majd 2010-ben az Európa Könyvkiadó jóvoltából jelent meg Gálvölgyi Judit fordításában.
 Történet
 Egy dél-angliai kis faluban, Broadhinnyben meggyilkolnak egy idős asszonyt, Mrs. McGintyt, aki a fejére mért súlyos ütés következtében hunyt el, a halószobájának padlója alatt tartott harminc fontját pedig az udvarban, egy kő alá rejtették el. A nő a pénzszűkében lévő albérlőjével, James Bentleyvel lakott együtt, akit a rendőrség szinte azonnal letartóztatott gyilkosság vádjával, ugyanis a kabátján megtalálták az áldozat vérét és hajszálait. A bizonyítékok alapján a férfin kívül senkinek sem volt indtéka a szörnyű tett elkövetésére, ezért az esküdtszék kötél általi halálra ítélte. A nyomozást vezető rendőrtiszt, Spence főfelügyelő azonban kételkedik Bentley bűnösségében, ezért régi barátjához, Hercule Poirot-hoz fordul segítségért. A főfelügyelő szerint az elítélt pszichológiailag nem olyan ember, aki képes lenne gyilkosságot elkövetni, ezért arra kéri a belga magánnyomozót, hogy derítsen fényt a valódi tettes személyére. Poirot elvállalja az ügyet, és Broadhinnybe utazik, ahol a megjelenése után azonnal felgyorsulnak az események.
 Szereplők
 Hercule Poirot, belga magánnyomozó
 Ariadne Oliver, krimiírónő
 Spence főfelügyelő, a nyomozás vezetője, Poirot barátja
 James Bentley, Mrs. McGinty albérlője
 Mr. Scuttle, a Breather és Scuttle ingatlanközvetítő-iroda egyik vezetője
 Maude Williams, az iroda egyik titkárnője
 Maureen Summerhayes, Long Meadows vendégház asszonya
 Johnnie Summerhayes őrnagy, a férje
 Guy Carpenter, parlamenti képviselő-jelölt
 Eve Carpenter, a felesége
 Robin Upward, fiatal drámaíró
 Mrs. Upward, Robin anyja
 Dr. Rendell, a község orvosa
 Shelagh Rendell, a doktor felesége
 Mr. Wetherby
 Mrs. Wetherby
 Deirdre Henderson, Mrs. Wetherby lánya
 Mrs. Sweetiman, a helyi postahivatal vezetője
 Mrs. Burch, Mrs. McGinty unokahúga
 Joe Burch, a férje
 Edna, Mrs. Sweetiman segítője
 Magyarul
 Mrs. McGinty halott; ford. Csanády Katalin; Magvető, Bp., 1978 (Albatrosz könyvek)
 Mrs. McGinty meghalt; ford. Gálvölgyi Judit; Európa, Bp., 2010 (Európa krimi)
 Filmváltozatok
 A regénynek két filmváltozata készült. Az első filmes adaptációt az MGM készítette 1964-ben Murder Most Foul címmel. A regénytől eltérően azonban Poirot alakját a filmben Miss Marple-ra cserélték, akit Margaret Rutherford személyesített meg.
 A regény azonos című feldolgozását 2007-ben készítette el az angol ITV, a Poirot-sorozat részeként. A filmben Hercule Poirot szerepét David Suchet alakította. A TV-filmet először 2008 szeptemberében mutatták be.
 Agatha Christie-regények
 1952 regényei