text:
 9.6.2020
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 180/3
 MEGÁLLAPODÁS
 az európai unió és a belarusz köztársaság között a vízumok kiadásának megkönnyítéséről
 AZ EURÓPAI UNIÓ, a továbbiakban: az Unió,
 és
 a BELARUSZ KÖZTÁRSASÁG, a továbbiakban: Belarusz,
 a továbbiakban: a Felek,
 AZZAL AZ ÓHAJJAL, hogy megkönnyítsék a gazdasági, humanitárius, kulturális, tudományos és egyéb kapcsolatok biztos fejlesztéséhez szükséges feltételnek tekintett emberek közötti kapcsolatokat azáltal, hogy a kölcsönösség alapján megkönnyítik a vízumkiadást az Unió polgárai és Belarusz állampolgárai számára;
 FELISMERVE, hogy a vízumkönnyítés nem eredményezhet illegális migrációt, és külön figyelmet szentelve a biztonságnak és a visszafogadásnak,
 SZEM ELŐTT TARTVA a két Fél közötti együttműködésre irányadó alapelveket, valamint a felekre alkalmazandó, vonatkozó nemzetközi eszközökből származó kötelezettségeket és feladatokat, ideértve az emberi jogok és a demokratikus elvek tiszteletben tartását is.
 FIGYELEMMEL az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyvre, valamint az Európai Unió keretébe beillesztett schengeni vívmányokról szóló jegyzőkönyvre, és megerősítve, hogy e megállapodás rendelkezései az Egyesült Királyságra és Írországra nem alkalmazandók,
 FIGYELEMMEL az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyvre, és megerősítve, hogy e megállapodás rendelkezései a Dán Királyságra nézve nem alkalmazandók,
 A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:
 1. Cikk
 Cél és hatály
 E megállapodás célja, hogy kölcsönösen megkönnyítse az Unió polgárai és Belarusz állampolgárai számára történő vízumkiadást, bármely 180 napos időszakban 90 napot meg nem haladó tervezett tartózkodás céljából.
 2. Cikk
 Általános rendelkezés
 1. Az e megállapodásban előírt vízumkönnyítések csak annyiban alkalmazandók az Unió polgáraira és Belarusz állampolgáraira, amennyiben Belarusz, az Unió vagy a tagállamok törvényei és rendeletei, e megállapodás vagy egyéb nemzetközi megállapodások alapján nem mentesülnek a vízumkötelezettség alól.
 2. Az e megállapodás rendelkezései által nem szabályozott kérdésekre – úgymint a vízumkiadás megtagadása, az úti okmányok elismerése, a megélhetéshez szükséges anyagi fedezet bizonyítása, a beléptetés megtagadása és a kiutasítási intézkedések – Belarusz vagy a tagállamok nemzeti joga, illetve az uniós jog alkalmazandó.
 3. Cikk
 Fogalommeghatározások
 E megállapodás alkalmazásában:
 a)
 „tagállam”: az Unió bármely tagállama, a Dán Királyság, Írország és az Egyesült Királyság kivételével;
 b)
 „uniós polgár”: az a) pontban meghatározott valamely tagállam állampolgára;
 c)
 „belarusz állampolgár”: a Belarusz Köztársaság állampolgára;
 d)
 „vízum”: valamely tagállam vagy Belarusz által kiadott engedély a tagállamok vagy Belarusz területén való átutazáshoz vagy a tagállamok vagy Belarusz területére történő, bármely 180 napos időszakban 90 napot meg nem haladó tervezett tartózkodás céljából történő belépéshez;
 e)
 „jogszerűen tartózkodó személy”:
 —
 Belarusz esetében, az Unió azon polgára, akinek – a belarusz jog alapján – engedélyezték, illetve akit feljogosítottak arra, hogy több mint 90 napon át Belarusz területén tartózkodjon,
 —
 az Unió esetében, azon belarusz állampolgár, akinek – az uniós jog vagy a nemzeti jogszabályok alapján – engedélyezték, illetve akit feljogosítottak arra, hogy több mint 90 napon át valamely tagállam területén tartózkodjon;
 f)
 „uniós laissez-passer”: az Unió által az Unió intézményeinek bizonyos alkalmazottai számára az 1417/2013/EU tanácsi rendelettel (1) összhangban kibocsátott dokumentum.
 4. Cikk
 Az utazás célját igazoló dokumentumok
 1. Az Unió polgárainak és Belarusz állampolgárainak alábbi kategóriái esetében a következő dokumentumok elegendőek a másik Fél területére történő utazás céljának igazolásához:
 a)
 hivatalos delegációk tagjai, ideértve a hivatalos delegációk állandó tagjait is, akik a tagállamhoz, az Unióhoz vagy Belaruszhoz címzett hivatalos meghívást követően hivatalos értekezleteken, konzultációkon, tárgyalásokon vagy csereprogramokban, valamint az egyik tagállam vagy Belarusz területén kormányközi szervezetek által tartott eseményeken vesznek részt:
 —
 a tagállam, az Unió vagy Belarusz illetékes hatósága által küldött levél annak megerősítésére, hogy a kérelmező a fenti eseményeken történő részvétel céljából a másik Fél területére utazó küldöttség tagja, illetve annak állandó tagja, valamint a hivatalos meghívó másolata;
 b)
 olyan közeli hozzátartozók – házastársak, gyermekek, szülők és szülői felügyeletet gyakorló személyek, nagyszülők és unokák – esetében, akik Belaruszban jogszerűen tartózkodó uniós polgárokat, vagy a tagállamokban jogszerűen tartózkodó belarusz állampolgárokat, illetve az állampolgárságuk szerinti tagállam területén tartózkodó uniós polgárokat, vagy a Belarusz területén tartózkodó belarusz állampolgárokat látogatnak meg:
 —
 a fogadó személy írásbeli kérelme;
 c)
 üzletemberek és üzleti szervezetek képviselői esetében:
 —
 a fogadó jogi személy vagy vállalkozás, szervezet, illetve az ilyen jogi személy vagy vállalkozás irodája vagy kirendeltsége, vagy Belarusz vagy valamely tagállam központi vagy helyi hatóságai, vagy Belarusz vagy valamely tagállam területén rendezett kereskedelmi és ipari kiállítás, konferencia és tudományos tanácskozás szervezőbizottsága által küldött írásbeli kérelem, az illetékes hatóságok nemzeti jogszabályok szerinti hozzájárulásával;
 d)
 a Belarusz és a tagállamok területe közötti, a tagállamokban vagy Belaruszban nyilvántartásba vett nemzetközi teher- és személyszállító járművek vezetői esetében:
 —
 Belarusz vagy a tagállamok nemzetközi közúti közlekedést biztosító fuvarozóinak nemzeti vállalata vagy szövetsége (szakszervezete) általi írásbeli kérelem az utazások céljának, útvonalának, időtartamának és gyakoriságának feltüntetésével;
 e)
 a Belarusz és a tagállamok területére belépő nemzetközi vonatokon alkalmazott vonat-, hűtőkocsi- és mozdonyszemélyzet tagjai esetében:
 —
 a Belarusz vagy valamely tagállam illetékes vasúti szervezete vagy társasága által küldött írásbeli kérelem az utazások céljának, időtartamának és gyakoriságának feltüntetésével;
 f)
 újságírók és az őket szakmai minőségben kísérő technikai személyzet esetében:
 —
 szakmai szervezet vagy a kérelmező munkáltatója által kiállított igazolás vagy egyéb dokumentum, amely igazolja, hogy az érintett személy szakképzett újságíró és tartalmazza, hogy az utazás célja újságírói tevékenység végzése, vagy amely igazolja, hogy az érintett személy az újságírót szakmai minőségben kísérő technikai személyzet tagja;
 g)
 tudományos, egyetemi, kulturális és művészeti tevékenységekben – beleértve az egyetemi és egyéb csereprogramokat is – részt vevő személyek esetében:
 —
 a fogadó szervezet írásbeli kérelme az említett tevékenységeken történő részvétel céljából;
 h)
 tanulmányok vagy képzés céljából – beleértve csereprogramok, valamint egyéb iskolával kapcsolatos tevékenységek keretében – utazó tanulók, diákok, posztgraduális hallgatók és kísérőtanárok esetében:
 —
 írásbeli kérelem, a fogadó egyetemre, akadémiára, intézménybe, főiskolára vagy iskolába történő beiratkozás igazolása, diákigazolványok vagy az elvégzendő kurzusok igazolása;
 i)
 nemzetközi sportesemények résztvevői és az őket szakmai minőségben kísérő személyek esetében:
 —
 a fogadó szervezet, az illetékes hatóságok, a tagállamok illetve Belarusz nemzeti sportszövetségei, vagy Belarusz Nemzeti Olimpiai Bizottsága, illetve a tagállamok Nemzeti Olimpiai Bizottságai általi írásbeli kérelem;
 j)
 testvérvárosok vagy más települési önkormányzatok által szervezett hivatalos csereprogramok résztvevői:
 —
 e városok vagy önkormányzatok közigazgatási vezetőjének/polgármesterének írásbeli kérelme;
 k)
 katonai és polgári temetőket látogató személyek esetében:
 —
 a sírhely létezését és megőrzését, valamint a kérelmező és az elhunyt közötti családi, illetve egyéb kapcsolatot megerősítő hivatalos dokumentum;
 l)
 temetésre utazó hozzátartozók esetében:
 —
 a halál tényét megerősítő hivatalos dokumentum, valamint a kérelmező és az elhunyt közötti családi, illetve egyéb kapcsolat igazolása;
 m)
 orvosi indokokból utazó személyek és szükség esetén az őket kísérő személyek esetében:
 —
 az egészségügyi intézmény hivatalos dokumentuma, amely megerősíti az adott intézményben való egészségügyi ellátás szükségességét és a kísérő személyek szükségességét, valamint az egészségügyi ellátás kifizetéséhez szükséges anyagi fedezet igazolása;
 n)
 a Belarusz vagy a tagállamok területén megrendezett nemzetközi kiállításokon, konferenciákon, tudományos tanácskozásokon, szemináriumokon vagy egyéb hasonló eseményeken részt vevő szabad foglalkozásúak esetében:
 —
 a fogadó szervezet írásbeli kérelme, amely megerősíti az érintett személynek az eseményen való részvételét;
 o)
 civil társadalmi szervezeteknek – beleértve csereprogramok keretében történő – képzés, szemináriumok, konferenciák céljából utazó képviselői esetében:
 —
 a fogadó szervezet írásbeli kérelme, annak igazolása, hogy a személy a civil társadalmi szervezetet képviseli, valamint a nemzeti jogszabályokkal összhangban valamely hatóság által kiállított, az említett szervezet megfelelő nyilvántartásba vételét igazoló tanúsítvány;
 p)
 a Belarusz és az Unió közötti, határon átnyúló hivatalos uniós együttműködési programok résztvevői esetében:
 —
 a fogadó szervezet írásbeli kérelme.
 2. Az e cikk (1) bekezdésében említett írásbeli kérelem az alábbi adatokat tartalmazza:
 a)
 a meghívott személy esetében: vezetéknév, keresztnév, születési idő, nem, állampolgárság, útlevélszám, az utazás ideje és célja, a beutazások száma, valamint adott esetben a meghívott személlyel utazó gyermekek neve;
 b)
 a meghívó személy esetében: vezetéknév, keresztnév és cím;
 c)
 a meghívó jogi személy, vállalkozás vagy szervezet esetében: teljes név és cím, valamint
 —
 amennyiben a kérelmet szervezet vagy hatóság állítja ki, a kérelmet aláíró személy neve és beosztása,
 —
 amennyiben a meghívó személy jogi személy vagy vállalkozás, illetve az ilyen jogi személy valamely tagállam vagy Belarusz területén lévő irodája vagy kirendeltsége, az érintett tagállam nemzeti joga vagy a belarusz jog által megkövetelt nyilvántartási szám.
 3. A személyek e cikk (1) bekezdésében említett kategóriái esetében valamennyi vízumtípust az egyszerűsített eljárás szerint állítják ki, anélkül, hogy a Felek jogszabályaikban az utazás céljára vonatkozóan további indoklás, meghívó vagy igazolás szükségességét írnák elő.
 5. Cikk
 Többszöri beutazásra jogosító vízum kiadása
 1. A tagállamok és Belarusz diplomáciai és konzuli képviseletei öt évig érvényes, többszöri belépésre jogosító vízumot adnak ki a következő kategóriák valamelyikébe tartozó személyek részére:
 a)
 a nemzeti kormány vagy regionális önkormányzatok tagjai, parlamenti képviselők, az alkotmánybíróságok és a legfelsőbb bíróságok tagjai, amennyiben e megállapodás alapján nem mentesülnek a vízumkötelezettség alól, feladataik ellátásához;
 b)
 hivatalos delegációk azon állandó tagjai, akik a tagállamokhoz, az Unióhoz vagy Belaruszhoz címzett hivatalos meghívást követően várhatóan rendszeresen részt vesznek értekezleteken, konzultációkon, tárgyalásokon vagy csereprogramokban, valamint kormányközi szervezetek által a Belarusz vagy az egyik tagállam területén tartott eseményeken;
 c)
 házastársak, 21. életévüket még be nem töltött vagy eltartott gyermekek, szülők és szülői felügyeletet gyakorló személyek, nagyszülők és unokák, akik Belarusz területén jogszerűen tartózkodó uniós polgárokat, vagy a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó belarusz állampolgárokat, illetve az állampolgárságuk szerinti tagállam területén tartózkodó uniós polgárokat, vagy a Belarusz területén tartózkodó belarusz állampolgárokat látogatnak meg:
 d)
 üzletemberek vagy üzleti szervezetek képviselői, akik rendszeresen utaznak Belaruszba vagy a tagállamokba.
 Az e bekezdés első mondatában foglaltaktól eltérve, amennyiben a gyakori vagy rendszeres utazás igénye vagy szándéka nyilvánvalóan rövidebb időre korlátozódik, a többszöri belépésre jogosító vízum érvényességi idejét erre az időtartamra kell korlátozni, különösen akkor, ha:
 —
 a b) pontban említett személyek esetében a hivatalos küldöttségben való állandó tagságuk időtartama öt évnél rövidebb,
 —
 a c) pontban említett személyek esetében az egyik tagállamban jogszerűen tartózkodó belarusz állampolgárok, illetve a Belaruszban jogszerűen tartózkodó uniós polgárok tartózkodási engedélye érvényességének időtartama öt évnél rövidebb,
 —
 a d) pontban említett személyek esetében az üzleti szervezet képviseletére vonatkozó megbízásuk vagy a munkaszerződésük időtartama öt évnél rövidebb.
 2. A tagállamok és Belarusz diplomáciai és konzuli képviseletei legfeljebb egy évig érvényes, többszöri belépésre jogosító vízumot állítanak ki a következő kategóriák valamelyikébe tartozó személyek részére, feltéve, hogy a megelőző egy évben legalább egy vízumot szereztek és azt a meglátogatott államba történő beutazásra, illetve ott-tartózkodásra vonatkozó jogszabályokkal összhangban használták fel:
 a)
 hivatalos delegációk azon tagjai, akik a tagállamhoz, az Unióhoz vagy Belaruszhoz címzett hivatalos meghívást követően rendszeresen részt vesznek hivatalos értekezleteken, konzultációkon, tárgyalásokon vagy csereprogramokban, valamint kormányközi szervezetek által Belarusz vagy a tagállamok területén tartott eseményeken;
 b)
 Belarusz és a tagállamok közötti, a tagállamokban vagy Belaruszban nyilvántartásba vett nemzetközi teher- és személyszállító járművek vezetői;
 c)
 a Belarusz és a tagállamok területére belépő nemzetközi vonatokon alkalmazott vonat-, hűtőkocsi- és mozdonyszemélyzet tagjai;
 d)
 tudományos, egyetemi, kulturális és művészeti tevékenységekben – beleértve egyetemi és egyéb csereprogramokat is – részt vevő személyek, akik rendszeresen utaznak Belaruszba vagy a tagállamokba;
 e)
 tanulmányok vagy képzés céljából – beleértve csereprogramok keretében történő utazást is – rendszeresen utazó diákok és posztgraduális hallgatók;
 f)
 nemzetközi sportesemények résztvevői és az őket szakmai minőségben kísérő személyek;
 g)
 testvérvárosok vagy más települési önkormányzatok által szervezett hivatalos csereprogramok résztvevői;
 h)
 orvosi indokokból rendszeresen utazó személyek és szükség esetén az őket kísérő személyek;
 i)
 nemzetközi kiállításokon, konferenciákon, tudományos tanácskozásokon, szemináriumokon vagy más hasonló eseményeken részt vevő szabad foglalkozásúak;
 j)
 civil társadalmi szervezetek képzés, szemináriumok, konferenciák céljából – beleértve csereprogramok keretében – Belaruszba vagy a tagállamokba rendszeresen utazó képviselői;
 k)
 a Belarusz és az Unió közötti, határon átnyúló hivatalos uniós együttműködési programok résztvevői;
 l)
 újságírók és az őket szakmai minőségben kísérő technikai személyzet.
 Az e bekezdés első mondatában foglaltaktól eltérve, amennyiben a gyakori vagy rendszeres utazás igénye vagy szándéka nyilvánvalóan rövidebb időre korlátozódik, a többszöri belépésre jogosító vízum érvényességi idejét erre az időtartamra kell korlátozni.
 3. A tagállamok és Belarusz diplomáciai és konzuli képviseletei legalább kettő és legfeljebb öt évig érvényes többszöri belépésre jogosító vízumot adnak ki az e cikk (2) bekezdésében említett kategóriák valamelyikébe tartozó személyek részére, feltéve, hogy azok a megelőző két évben a meglátogatott államba történő beutazásra, illetve ott-tartózkodásra vonatkozó jogszabályokkal összhangban használták fel az egyéves időtartamú, többszöri belépésre jogosító vízumot, kivéve, ha a gyakori vagy rendszeres utazás igénye vagy szándéka nyilvánvalóan rövidebb időre korlátozódik, amely utóbbi esetben a többszöri belépésre jogosító vízum érvényességi idejét erre az időtartamra kell korlátozni.
 6. Cikk
 A vízumkérelmek feldolgozásának díja
 1. A vízumkérelmek feldolgozásának díja 35 EUR. Az említett összeg az ezen megállapodás 14. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárással összhangban felülvizsgálható.
 2. A tagállamok és Belarusz 70 EUR összegű díjat számítanak fel a vízumkérelmek feldolgozásáért azokban az esetekben, amikor a kérelmező kérte, hogy a kérelemre vonatkozó döntést a kérelem benyújtásának időpontjától számított két napon belül hozzák meg, és a konzulátus beleegyezett, hogy két napon belül döntést hoz.
 3. A (4) bekezdés sérelme nélkül, a következő kategóriák valamelyikébe tartozó személyek mentesülnek a vízumkérelem feldolgozásának díja alól:
 a)
 a nemzeti és regionális kormányok és parlamentek, alkotmánybíróságok és legfelsőbb bíróságok tagjai, amennyiben e megállapodás alapján nem mentesülnek a vízumkötelezettség alól;
 b)
 hivatalos delegációk tagjai, ideértve a hivatalos delegációk állandó tagjait is, akik a tagállamokhoz, az Unióhoz vagy Belaruszhoz címzett hivatalos meghívást követően hivatalos értekezleteken, konzultációkon, tárgyalásokon vagy csereprogramokban, valamint a Belarusz vagy az egyik tagállam területén kormányközi szervezetek által tartott eseményeken vesznek részt;
 c)
 a Belarusz területén jogszerűen tartózkodó uniós polgároknak, vagy a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó belarusz állampolgároknak, illetve az állampolgárságuk szerinti tagállam területén tartózkodó uniós polgároknak, vagy a Belarusz területén tartózkodó belarusz állampolgároknak a közeli hozzátartozói – házastársak, gyermekek, szülők és szülői felügyeletet gyakorló személyek, nagyszülők és unokák;
 d)
 tudományos, egyetemi, kulturális és művészeti tevékenységekben – beleértve az egyetemi és egyéb csereprogramokat is – részt vevő személyek;
 e)
 tanulmányok vagy képzés céljából – beleértve csereprogramok, valamint egyéb iskolával kapcsolatos tevékenységek keretében – utazó tanulók, diákok, posztgraduális hallgatók és kísérőtanárok;
 f)
 nemzetközi sportesemények résztvevői és az őket szakmai minőségben kísérő személyek;
 g)
 testvérvárosok vagy más települési önkormányzatok által szervezett hivatalos csereprogramok résztvevői;
 h)
 civil társadalmi szervezeteknek – beleértve csereprogramok keretében történő – képzés, szemináriumok, konferenciák céljából utazó képviselői;
 i)
 a Belarusz és az Unió közötti, határon átnyúló hivatalos uniós együttműködési programok résztvevői;
 j)
 fogyatékossággal élő személyek és szükség esetén kísérőik;
 k)
 olyan személyek, akik dokumentumokkal igazolták, hogy utazásukra humanitárius okokból van szükség, például sürgős orvosi ellátás, vagy abban részesülő személy kísérése érdekében, illetve közeli rokon temetésén történő részvétel vagy súlyosan beteg közeli rokon meglátogatása céljából;
 l)
 12 év alatti gyermekek.
 4. Ha a tagállam vagy Belarusz a vízumkiadás céljából külső szolgáltatóval folytat együttműködést, a külső szolgáltató szolgáltatási díjat számíthat fel. E díjnak arányban kell állnia a külső szolgáltató részéről feladatai ellátása során felmerült költségekkel, és összege nem haladhatja meg a 30 EUR-t. Amennyiben lehetséges, a tagállam vagy Belarusz fenntartja annak lehetőségét, hogy konzulátusaikon minden kérelmező közvetlenül benyújthassa kérelmét.
 Az Unió esetében a külső szolgáltató a Vízumkódexnek megfelelően és a belarusz jogszabályokat maradéktalanul tiszteletben tartva végzi tevékenységét.
 Belarusz esetében a külső szolgáltató a belarusz jogszabályokkal összhangban és az uniós tagállamok jogszabályait maradéktalanul tiszteletben tartva végzi tevékenységét.
 7. Cikk
 A vízumkérelmek feldolgozási eljárásának időtartama
 1. A tagállamok és Belarusz diplomáciai és konzuli képviseletei a vízumkérelem és a vízum kiadásához szükséges dokumentumok kézhezvételétől számított 10 naptári napon belül döntenek a vízumkérelemről.
 2. A vízumkérelemmel kapcsolatos döntés meghozatalának időtartama egyedi esetekben 30 naptári napra növelhető, különösen akkor, ha a kérelem további vizsgálatot tesz szükségessé.
 3. A vízumkérelemmel kapcsolatos döntés meghozatalának időtartama sürgős esetekben 2 vagy annál kevesebb munkanapra csökkenthető.
 Amennyiben a kérelem benyújtásához személyes megjelenés szükséges, erre főszabály szerint az időpontkérés időpontjától számított két héten belül sort kell keríteni. Az előző mondattól eltérve, a külső szolgáltató gondoskodik arról, hogy a vízumkérelem főszabály szerint késedelem nélkül benyújtható legyen.
 Igazoltan sürgős esetben a konzulátus lehetővé teheti a kérelmezők számára, hogy időpontegyeztetés nélkül is benyújthassák kérelmüket, vagy részükre azonnal időpontot kell adni.
 8. Cikk
 Távozás elvesztett vagy ellopott okmányok esetén
 Az Unió azon polgárai vagy Belarusz azon állampolgárai, akik Belarusz vagy a tagállamok területén történő tartózkodásuk alatt elveszítették személyazonosító okmányaikat, vagy akiktől ezen okmányokat ellopták, a tagállamok vagy Belarusz diplomáciai vagy konzuli képviseletei által kiállított, határátlépésre jogosító érvényes úti okmánnyal vízum vagy egyéb engedély nélkül elhagyhatják Belarusz vagy a tagállamok területét.
 9. Cikk
 A vízum meghosszabbítása kivételes körülmények miatt
 Az Unió azon polgárai és Belarusz azon állampolgárai esetében, akik vis maior miatt vagy humanitárius okokból kifolyólag nem tudják a vízumukban szereplő időn belül elhagyni Belarusz területét vagy a tagállamok területét, a Belarusz vagy a fogadó tagállam által alkalmazott jogszabályokkal összhangban, a tartózkodási helyük szerinti államba történő visszatérésükhöz szükséges időszakra díjmentesen meghosszabbítják a vízum érvényességét.
 10. Cikk
 Diplomata-útlevelek és uniós laissez-passer
 1. A tagállamok által kiadott, érvényes biometrikus diplomata-útlevéllel rendelkező uniós polgárok, valamint az érvényes uniós laissez-passer okmánnyal rendelkező személyek vízum nélkül léphetnek be Belarusz területére, hagyhatják el azt, vagy utazhatnak át rajta.
 2. A Belarusz által kiadott, érvényes biometrikus diplomata-útlevéllel rendelkező belarusz állampolgárok vízum nélkül léphetnek be a tagállamok területére, hagyhatják el azt, vagy utazhatnak át rajta.
 3. Az (1) és a (2) bekezdésben említett személyek 180 napos időszakonként 90 napot meg nem haladó ideig tartózkodhatnak Belarusz területén vagy a tagállamok területén.
 11. Cikk
 A vízumok területi érvényessége
 Belarusz és a tagállamok nemzetbiztonsággal kapcsolatos nemzeti szabályaira és előírásaira, valamint a korlátozott területi érvényességű vízumokkal kapcsolatos uniós szabályokra is figyelemmel, az uniós polgárok és a belarusz állampolgárok a belarusz állampolgárokkal és az uniós polgárokkal azonos feltételek mellett utazhatnak a tagállamok és Belarusz területén.
 12. Cikk
 A megállapodás igazgatására felállított vegyes bizottság
 1. A Felek az Unió és Belarusz képviselőiből álló szakértői vegyes bizottságot (a továbbiakban: a bizottság) hoznak létre.
 2. A bizottság különösen az alábbi feladatokat látja el:
 a)
 felügyeli e megállapodás végrehajtását;
 b)
 javaslatot tesz e megállapodás módosítására vagy kiegészítésére;
 c)
 rendezi az e megállapodás rendelkezéseinek értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatos vitákat.
 3. A bizottság valamely szerződő Fél kérésére szükség esetén, de legalább évente egyszer ülésezik.
 4. A bizottság megállapítja eljárási szabályzatát.
 13. Cikk
 E megállapodás kapcsolata a tagállamok és Belarusz közötti kétoldalú megállapodásokkal
 E megállapodás – hatálybalépésétől kezdve – elsőbbséget élvez az egyes tagállamok és Belarusz közötti bármely két- vagy többoldalú megállapodás vagy egyezmény rendelkezéseivel szemben, amennyiben ez utóbbi megállapodások vagy egyezmények rendelkezései érinthetik vagy megváltoztathatják e megállapodás hatályát.
 14. Cikk
 Záró rendelkezések
 1. E megállapodást a Felek belső jogi eljárásaikkal összhangban erősítik meg vagy hagyják jóvá. E megállapodás azon időpontot követő második hónap első napján lép hatályba, amelyen a Felek az említett belső jogi eljárások befejezéséről értesítik egymást.
 2. E cikk (1) bekezdésétől eltérően e megállapodás csak az Európai Unió és a Belarusz Köztársaság közötti, a jogellenesen tartózkodó személyek visszafogadásáról szóló megállapodás hatálybalépésekor lép hatályba, amennyiben ez az időpont későbbi, mint az e cikk (1) bekezdésében meghatározott időpont.
 3. E megállapodás határozatlan időtartamra jön létre, kivéve, ha e cikk (6) bekezdésével összhangban felmondják.
 4. E megállapodás a Felek írásbeli megállapodása útján módosítható. A módosítások akkor lépnek hatályba, amikor a Felek értesítik egymást az ehhez szükséges belső eljárásaik befejezéséről.
 5. E megállapodást részben vagy egészben bármelyik Fél felfüggesztheti. A felfüggesztéssel kapcsolatos döntésről a másik felet annak hatálybalépése előtt legalább 48 órával értesítik. Az e megállapodás alkalmazását felfüggesztő Fél azonnal tájékoztatja a másik felet, amint a felfüggesztés okai megszűntek.
 6. E megállapodást bármelyik Fél felmondhatja a másik Félhez intézett írásbeli értesítés útján. E megállapodás az ilyen értesítés időpontját követő 90 nap elteltével hatályát veszti.
 Ez a megállapodás két eredeti példányban készült angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög, holland, horvát, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák, szlovén és belarusz nyelven, a szövegek mindegyike egyaránt hiteles.
 Съставено в Брюксел на осми януари две хиляди и двадесета година.
 Hecho en Bruselas, el ocho de enero de dos mil veinte.
 V Bruselu dne osmého ledna dva tisíce dvacet.
 Udfærdiget i Bruxelles den ottende januar to tusind og tyve.
 Geschehen zu Brüssel am achten Januar zweitausendzwanzig.
 Kahe tuhande kahekümnenda aasta jaanuarikuu kaheksandal päeval Brüsselis.
 Έγινε στις Βρυξέλλες, στις οκτώ Ιανουαρίου δύο χιλιάδες είκοσι.
 Done at Brussels on the eighth day of January in the year two thousand and twenty.
 Fait à Bruxelles, le huit janvier deux mille vingt.
 Sastavljeno u Bruxellesu osmog siječnja godine dvije tisuće dvadesete.
 Fatto a Bruxelles, addì otto gennaio duemilaventi.
 Briselē, divi tūkstoši divdesmitā gada astotajā janvārī.
 Priimta du tūkstančiai dvidešimtų metų sausio aštuntą dieną Briuselyje.
 Kelt Brüsszelben, a kétezer-huszadik év január havának nyolcadik napján.
 Magħmul fi Brussell, fit-tmien jum ta’ Jannar fis-sena elfejn u għoxrin.
 Gedaan te Brussel, acht januari tweeduizend twintig.
 Sporządzono w Brukseli dnia ósmego stycznia roku dwa tysiące dwudziestego.
 Feito em Bruxelas, em oito de janeiro de dois mil e vinte.
 Întocmit la Bruxelles la opt ianuarie două mii douăzeci.
 V Bruseli ôsmeho januára dvetisícdvadsať.
 V Bruslju, dne osmega januarja leta dva tisoč dvajset.
 Tehty Brysselissä kahdeksantena päivänä tammikuuta vuonna kaksituhattakaksikymmentä.
 Som skedde i Bryssel den åttonde januari år tjugohundratjugo.
 Заключана ў горадзе Бруселi восьмага студзеня дзве тысячы дваццатага года.
 (1) A Tanács 1417/2013/EU rendelete (2013. december 17.) az Európai Unió által kibocsátott laissez-passer formátumának megállapításáról (HL L 353., 2013.12.28., 26. o.).
 A MEGÁLLAPODÁSHOZ CSATOLT JEGYZŐKÖNYV A SCHENGENI VÍVMÁNYOKAT NEM TELJESKÖRŰEN ALKALMAZÓ TAGÁLLAMOKRÓL
 Azon tagállamok, amelyekre a schengeni vívmányok kötelezőek, de amelyek a Tanács vonatkozó határozatára várva még nem adnak ki schengeni vízumot, nemzeti vízumokat adnak ki, amelyek érvényessége saját területükre korlátozott.
 Összhangban a 2014. május 15-i 565/2014/EU európai parlamenti és tanácsi határozattal (1) – amely 2014. június 16-tól engedélyezi Bulgária, Horvátország, Ciprus és Románia számára, hogy egyoldalúan elismerjék a schengeni államok által kiadott, két- vagy többszöri beutazásra érvényes egységes, rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokat és a hosszú idejű tartózkodásra jogosító vízumokat és tartózkodási engedélyeket, továbbá a schengeni tagállamok által kiadott korlátozott területi érvényességű vízumokat az Uniós Vízumkódex 25. cikke (3) bekezdésének első mondatával összhangban, valamint a Bulgária, Horvátország, Ciprus és Románia által kiadott, a területükön nem csupán átutazásra, hanem bármely 180 napos időszakon belül 90 napot meg nem haladó, tervezett tartózkodásra jogosító nemzeti vízumaival és tartózkodási engedélyeivel egyenértékű nemzeti vízumokat és tartózkodási engedélyeket –, harmonizált intézkedéseket hoztak annak érdekében, hogy a schengeni vízummal vagy schengeni tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek egyszerűbben átutazhassanak vagy rövid távon tartózkodhassanak a schengeni vívmányokat teljeskörűen még nem alkalmazó tagállamok területén.
 (1) Az Európai Parlament és a Tanács 565/2014/EU határozata (2014. május 15.) a személyek külső határokon történő, egyes okmányoknak a Bulgária, Horvátország, Ciprus és Románia által a területükön történő átutazás és a bármely 180 napos időszakban 90 napot nem meghaladó tervezett tartózkodás céljából kiadott nemzeti vízumaikkal egyenértékűként való egyoldalú elismerésén alapuló, ellenőrzése egyszerűsített rendszerének bevezetéséről, valamint a 895/2006/EK és az 582/2008/EK határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 157., 2014.5.27., 23. o.).
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 dániáról
 A Felek tudomásul veszik, hogy ezen megállapodás nem alkalmazandó a Dán Királyság diplomáciai és konzuli képviseletei által a vízumkiadáskor követett eljárásokra.
 Ilyen körülmények között helyénvaló, hogy Dánia és Belarusz hatóságai az e megállapodáshoz hasonló feltételekkel haladéktalanul kétoldalú megállapodást kössenek a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok kiadásának megkönnyítéséről.
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 az egyesült királyságról és írországról
 A Felek tudomásul veszik, hogy ezen megállapodás az Egyesült Királyság és Írország területére nem alkalmazandó.
 Ilyen körülmények között kívánatos, hogy az Egyesült Királyság, Írország és Belarusz hatóságai kétoldalú megállapodásokat kössenek a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumkiadás megkönnyítéséről.
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 izlandról, norvégiáról, svájcról és liechtensteinről
 A Felek tudomásul veszik az Unió, valamint Norvégia, Izland, Svájc és Liechtenstein között fennálló szoros kapcsolatot, különös tekintettel az említett országoknak a schengeni vívmányok végrehajtásához, alkalmazásához és továbbfejlesztéséhez történő társulásáról szóló, 1999. május 18-i és 2004. október 26-i megállapodásra.
 Ilyen körülmények között helyénvaló, hogy Svájc, Izland, Liechtenstein és Norvégia, illetve Belarusz hatóságai az e megállapodáshoz hasonló feltételekkel haladéktalanul kétoldalú megállapodásokat kössenek a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok kiadásának megkönnyítéséről.
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 az úti okmányokkal kapcsolatos együttműködésről
 A Felek megállapodnak abban, hogy a megállapodás 12. cikke alapján létrejött vegyes bizottság a megállapodás végrehajtásának felügyelete során értékeli, hogy az érintett úti okmányok biztonságának szintje milyen hatással van a megállapodás működésére. E célból a Felek megállapodnak abban, hogy rendszeresen tájékoztatják egymást az úti okmányok számának indokolatlan mértékű növekedésének elkerülése, az úti okmányok biztonsága technikai tényezőinek fejlesztése, valamint az úti okmányok kiadásának testre szabása érdekében tett intézkedésekről.
 A tagállamok, az Unió és Belarusz indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatást nyújtanak az új úti okmányok bevezetéséről vagy a létező úti okmányok módosításáról, és benyújtják az érintett úti okmányok mintáit és azok leírását.
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokra vonatkozó eljárásokkal kapcsolatos információk és az ilyen vízumok kérelmezésekor benyújtandó dokumentumok összehangolásáról
 Felismerve az átláthatóság fontosságát a vízumkérelmezők számára, a Felek szükségesnek vélik a következő intézkedések meghozatalát:
 —
 a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok kérelmezésére vonatkozó eljárásokkal és feltételekekel, továbbá a vízumok érvényességével kapcsolatos alapvető információk összeállítása a kérelmezők számára,
 —
 az Uniónak széles körben terjesztenie kell Belaruszban a vízumkérelmezők által benyújtandó támogató dokumentumok jegyzékét, melyet a 2014. április 29-i C(2014) 2727 bizottsági végrehajtási határozat fogadott el.
 A fent említett információkat jól láthatóan közzé kell tenni (a konzulátusok hirdetőtábláján, internetes oldalakon stb.).
 EGYÜTTES NYILATKOZAT
 a megállapodás hatékony végrehajtásához a konzulátusokon biztosítandó szükséges létszámról
 Elismerve e megállapodás hatékony végrehajtásának fontosságát, a Felek hangsúlyozzák, hogy szükséges megfelelő létszámot biztosítaniuk a konzulátusokon.
 Ennek fényében a Felek megállapodnak abban, hogy e megállapodás 12. cikke alapján felállított vegyes bizottság figyelemmel kíséri e megállapodás 6. cikke (4) bekezdésének és 7. cikkének mindkét Fél általi végrehajtását. Az előbbi annak lehetőségéről rendelkezik, hogy a kérelmezők közvetlenül benyújthatják kérelmeiket a konzulátuson, utóbbi a vízumkérelmek feldolgozási eljárásának időtartamáról.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 31980L0754
 Richtlinie 80/754/EWG der Kommission vom 17. Juli 1980 zur Änderung der Anlage II der Richtlinie 66/401/EWG des Rates über den Verkehr mit Saatgut von Futterpflanzen
 Amtsblatt Nr. L 207 vom 09/08/1980 S. 0036 - 0036 Spanische Sonderausgabe: Kapitel 03 Band 18 S. 0286 Portugiesische Sonderausgabe: Kapitel 03 Band 18 S. 0286 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 3 Band 12 S. 0084 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 3 Band 12 S. 0084
 RICHTLINIE DER KOMMISSION vom 17. Juli 1980 zur Änderung der Anlage II der Richtlinie 66/401/EWG des Rates über den Verkehr mit Saatgut von Futterpflanzen (80/754/EWG) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, gestützt auf die Richtlinie 66/401/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Saatgut von Futterpflanzen (1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 79/692/EWG (2), insbesondere auf Artikel 21a, in Erwägung nachstehender Gründe: Aufgrund der Entwicklung der wissenschaftlichen und technischen Erkenntnisse ist es erforderlich, die Anlage II der Richtlinie 66/401/EWG aus den folgenden Gründen zu ändern. Die Anforderungen hinsichtlich des Hoechstgehalts der Anzahl an Rumexkörnern spp. sollten der normalerweise erreichbaren Beschaffenheit angepasst werden. Die in dieser Richtlinie vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für das landwirtschaftliche, gartenbauliche und forstliche Saat- und Pflanzgutwesen - HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN: Artikel 1 Anlage II der Richtlinie 66/401/EWG wird wie folgt geändert: 1. In Teil I Punkt 2 A erhält die Überschrift von Spalte 14 folgende Fassung: "Sonstige Rumex spp. ausser von Rumex acetosella und Rumex maritimus". 2. In Teil I Punkt 2 B erhält Buchstabe n) folgende Fassung: "Die zahlenmässige Bestimmung von Körnern von Rumex spp. ausser von Rumex acetosella und Rumex maritimus ist nur erforderlich, wenn Zweifel bestehen, ob die Voraussetzungen in Spalte 14 erfuellt sind". 3. In Teil II Punkt 2 A erhält die Überschrift der Spalte 4 folgende Fassung: "Rumex spp. ausser von Rumex acetosella und Rumex maritimus". Artikel 2 (1) Die Mitgliedstaaten setzen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften in Kraft, um dieser Richtlinie spätestens bis zum 1. Juli 1980 nachzukommen. (2) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß Saatgut von Futterpflanzen keinen Verkehrsbeschränkungen aus Gründen der Anwendung dieser Richtlinie zu unterschiedlichen Zeitpunkten unterliegt. Artikel 3 Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet. Brüssel, den 17. Juli 1980 Für die Kommission Finn GUNDELACH Vizepräsident (1)ABl. Nr. 125 vom 11.7.1966, S. 2298/66. (2)ABl. Nr. L 205 vom 13.8.1979, S. 1.


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22000D0713(02)
 Jurnalul Oficial L 174 , 13/07/2000 p. 0053 - 0053 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 LV.ES capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 MT.ES capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 PL.ES capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 SK.ES capitol 11 volum 04 p. 149 - 149 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 04 p. 149 - 149
 Decizia nr. 42/2000 a Comitetului mixt al SEEdin 19 mai 2000de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa II la acord a fost modificată prin Decizia nr. 29/2000 a Comitetului mixt al SEE din 31 martie 2000 [1].(2) Decizia 1999/645/CE a Comisiei din 15 septembrie 1999 de reglementare tehnică comună privind cerințele de racordare pentru accesul TETRA la serviciile de urgență [2] trebuie să fie încorporată în acord,DECIDE:Articolul 1La capitolul XVIII, după punctul 4zzg (Decizia 1999/498/CE a Comisiei) din anexa II la acord se inserează următorul punct:"4zzh. 399 D 0645: Decizia 1999/645/CE a Comisiei din 15 septembrie 1999 de reglementare tehnică comună privind cerințele de racordare pentru accesul TETRA la serviciile de urgență (JO L 255, 30.9.1999, p. 40)."Articolul 2Textele Deciziei 1999/645/CE în limbile islandeză și norvegiană, care se publică în Suplimentul SEE al Jurnalului Oficial al Comunităților Europene, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 20 mai 2000, cu condiția efectuării tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE [***].Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Comunităților Europene.Adoptată la Bruxelles, 19 mai 2000.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleF. Barbaso[1] JO L 141, 15.6.2000, p. 51.[2] JO L 255, 30.9.1999, p. 40.[***] Nu sunt indicate cerințe constituționale.--------------------------------------------------


text:
 13.10.2005
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 268/25
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG NR 89/2005
 z dnia 10 czerwca 2005 r.
 zmieniająca Protokół 31 do Porozumienia EOG w sprawie współpracy w szczególnych dziedzinach poza zakresem czterech swobód
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej „Porozumieniem”, w szczególności jego art. 86 i 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Protokół 31 do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 135/2002 z dnia 27 września 2002 r. (1).
 (2)
 Wskazane jest rozszerzenie współpracy pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia decyzji Rady 2005/12/WE z dnia 20 grudnia 2004 zmieniającej decyzję 1999/847/WE w odniesieniu do rozszerzenia wspólnotowego programu działań w dziedzinie ochrony ludności (2).
 (3)
 Należy zatem zmienić Protokół 31 do Porozumienia, aby umożliwić to rozszerzenie współpracy ze skutkiem od dnia 1 stycznia 2005 r.,
 STANOWI, CO NASTĘPUJE:
 Artykuł 1
 Do art. 10 ust. 8 lit. b) tiret trzecie (decyzja Rady 1999/847/WE) Protokołu 31 do Porozumienia dodaje się, co następuje:
 „, zmieniony:
 —
 32005 D 0012: decyzją Rady 2005/12/WE z dnia 20 grudnia 2004 r. zmieniającą decyzję 1999/847/WE w odniesieniu do rozszerzenia wspólnotowego programu działań w dziedzinie ochrony ludności (Dz.U. L 6 z 8.1.2005, str. 7).”.
 Artykuł 2
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie następnego dnia po ostatniej notyfikacji do Wspólnego Komitetu EOG zgodnie z art. 103 ust. 1 Porozumienia (3).
 Niniejsza decyzja ma zastosowanie od dnia 1 stycznia 2005 r.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Sekcji EOG oraz w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli, dnia 10 czerwca 2005 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Richard WRIGHT
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 336 z 12.12.2002, str. 36.
 (2) Dz.U. L 6 z 8.1.2005, str. 7.
 (3) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


type: wikipedia

text:
A busa (Hypophthalmichthys) a sugarasúszójú halak (Actinopterygii) osztályának pontyalakúak (Cypriniformes) rendjébe, ezen belül a pontyfélék (Cyprinidae) családjába tartozó nem.
 Előfordulásuk
 Eredeti élőhelyük Kína, a Kárpát-medencében nem őshonosak. A 60-as évektől végzett rendszeres telepítések miatt a magyarországi folyókban és néhol tavakban két faj, a pettyes busa és a fehér busa is gyakran előfordul. Természetes körülmények között a fehér busa már hazánkban is szaporodik, sajnálatosan a klímaváltozás kedvez ívásának.
 Megjelenésük
 A busák külső megjelenése rendkívül jellegzetes, nagy testűek, fejük a testükhöz képest nagy és széles. Szemeik az állcsúcsuk vonala alatt helyezkednek el. Szájuk felső állású, úszóik jól fejlettek, farokúszójuk mélyen bemetszett. Speciális szivacsos szűrőkészülékkel kiszűrik a vízből a baktérium- és planktontartalmat. A legnagyobb hosszuk fajtól függően 54,5-146 centiméter között mozog.
 Húsuk szálkás, közepes minőségű. Orvosbiológiai kísérletek szerint busák húsának rendszeres fogyasztása csökkenti a vér koleszterinszintjét, ezért húsukat az érelmeszesedést megelőző élelmiszerek közé sorolják.
 Életmódjuk
 Fito- és zooplanktonnal táplálkoznak. Melegkedvelő hal, télen az anyagcseréje lelassul
 Rendszerezés
 A nembe az alábbi 3 élő faj és 1 fosszilis faj tartozik:
 Hypophthalmichthys harmandi Sauvage, 1884
 fehér busa (Hypophthalmichthys molitrix) (Valenciennes, 1844) - típusfaj
 pettyes busa (Hypophthalmichthys nobilis) (Richardson, 1845)
 †Hypophthalmichthys okuyamai Nakajima, 1984 - kora pliocén
 Jegyzetek
 Ajánlott magyar nyelvű könyvek
 Dudich, E., Loksa, I. (1987): Állatrendszertan – Tankönyvkiadó, Budapest
 Papp, L.(1996): Zootaxonómia – egységes jegyzet – Állatorvostudományi Egyetem, Budapest
 Deckert, K. et al (1974): Uránia Állatvilág: halak, kétéltűek, hüllők – Gondolat Kiadó, Budapest
 Források
 Hypophthalmichthys FishBase
 Liu, J., 1991. Hypophthalmichthyinae. p. 234-239. In J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu and J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 p.
 Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
 Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. The World Bank. 123 p.
 Nakajima, T. 1984: A new species of cyprinid fish, Hypophthalmichthys okuyamai, from the Early Pliocene Iga Formation of the Kobiwako group. Bulletin of the Mizunami Fossil Museum, (11): 69-72.
 További információk (angolul)
 Ellenőrzött (lektorált és referált) elektronikus ismeretforrások az újabb eredményekhez:
 BiologyBrowser
 CABI
 Cambridge Scientific Abstracts
 BIOSIS
 Applied Ecology and Environmental Research
 Bleeker, P. 1860. Conspectus systematis cyprinorum. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië 20: 421–441. BHL Reference page.
 Halnemek


type: other

text:
534 ευρώ, επιδόματα ανέργων ΟΑΕΔ 2020 : Όλα τα ΝΕΑ – Τι θα πρέπει να γνωρίζετε.
 ΕΙΔΗΣΕΙΣ: Σε εξέλιξη βρίσκεται η διαδικασία υποβολής των αιτήσεων για την καταβολή της αποζημίωσης του ειδικού σκοπού ύψους 534 ευρώ από τους εποχιακά απασχολούμενους.
 Ο υπουργός Εργασίας και Κοινωνικών Υποθέσεων Γιάννης Βρούτσης με απόφαση του ανακοίνωσε το έντυπο που καλούνται να υποβάλλουν οι εποχιακά εργαζόμενοι με τίτλο Υπεύθυνη Δήλωση Εργαζόμενων με δικαίωμα επαναπρόσληψης σε επιχειρήσεις – εργοδότες κύριων ή μη κύριων ξενοδοχειακών και τουριστικών καταλυμάτων ή τουριστικών λεωφορείων για τη χορήγηση έκτακτης οικονομικής ενίσχυσης, ως αποζημίωση ειδικού σκοπού, βάσει του ΚΕΦΑΛΑΙΟΥ Α της ΚΥΑ με αριθμ. οικ. 23102/477/12-6-2020 (2268 Β’), στην ειδική πλατφόρμα του ειδικού μηχανισμού στήριξης των εργαζομένων supportemployees.services.gov.gr.
 Από την 25/6/2020, ημερομηνία επαναλειτουργίας του εποχικού τουριστικού καταλύματος και σε κάθε περίπτωση μετά την επαναπρόσληψη του εν λόγω εργαζομένου, υπεύθυνος υποβολής δήλωσης αναστολής της σύμβασης εργασίας του εργαζόμενου στο Π.Σ. ΕΡΓΑΝΗ είναι ο εργοδότης, δηλαδή το τουριστικό κατάλυμα.
 Αυτό σημαίνει ότι πλέον ο εργαζόμενος μετά την 25/6/2020 δεν υποβάλλει μονομερή υπεύθυνη δήλωση. Ο εργοδότης δύναται για τον εν λόγω εργαζόμενο είτε να θέσει τη σύμβαση εργασίας του σε αναστολή είτε να τον απασχολήσει υποβάλλοντας το έντυπο Ε4-συμπληρωματικός ωραρίου στο Π.Σ ΕΡΓΑΝΗ.
 Σε περίπτωση που η ανωτέρω επιχείρηση του παραδείγματος επαναλειτουργήσει στις 15 Ιουλίου 2020 ο εργαζόμενος με δικαίωμα υποχρεωτικής επαναπρόσληψης θα υποβάλει στο Π.Σ. ΕΡΓΑΝΗ δύο μονομερείς υπεύθυνες δηλώσεις, μία για το διάστημα από 1/6/2020 έως 30/6/2020 και μία για το διάστημα από 1/7/2020 έως 14/7/2020.
 534 ΕΥΡΩ ΕΠΙΔΟΜΑ 534 ΕΥΡΩ ΠΛΗΡΩΜΗ HOT NEWS OAED.GR ΕΙΔΗΣΕΙΣ ειδήσεις σημερα Επίδομα 534 ευρώ ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ ΑΝΕΡΓΩΝ ΟΑΕΔ ΟΑΕΔ ΟΑΕΔ 2020 ΟΑΕΔ 534 ΕΥΡΩ ΣΥΝΤΑΞΕΙΣ - ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ #534 ΕΥΡΩ ΕΠΙΔΟΜΑ #534 ΕΥΡΩ ΠΛΗΡΩΜΗ #HOT NEWS #OAED.GR #ΕΙΔΗΣΕΙΣ #ειδήσεις σημερα #Επίδομα 534 ευρώ #ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ ΑΝΕΡΓΩΝ ΟΑΕΔ #ΟΑΕΔ #ΟΑΕΔ 2020 #ΟΑΕΔ 534 ΕΥΡΩ #ΣΥΝΤΑΞΕΙΣ - ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ


text:
Kui ei ole teisiti öeldud, mõistetakse selles artiklis Leedu all kogu suurvürstiriigi alasid, mitte ainult praeguse Leedu Vabariigi maa-ala.
 Leedu suurvürstiriik (Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė, valgevene keeles Вялікае княства Літоўскае, poola keeles Wielkie Księstwo Litewskie, ukraina keeles Велике Князівство Литовське, ladina keeles Magnus Ducatus Litvania) oli Ida-Euroopas 13. sajandi keskpaigast 16. sajandini eksisteerinud riik. Suurvürstiriik säilis formaalselt Rzeczpospolita (Poola-Leedu) koosseisus kuni likvideerimiseni 18. sajandi lõpus Poola jagamiste käigus.
 15. sajandil oli Leedu pindalalt Euroopa suurim riik, kui talle kuulusid kogu tänapäeva Valgevene, valdav osa tänapäeva Leedust ja Ukrainast ning osaliselt ka Poola, Moldova ja Venemaa. Leedulased moodustasid riigis vähemuse, enamuses olid idaslaavlased. Leedu suurvürstiriiki peetakse mitte ainult tänapäeva Leedu, vaid ka Valgevene riigi eelkäijaks. Tänapäeva Leedu riiki kuuluvad ainult Žemaitija ja Aukštaitija.
 Leedumaa vürstiriigid
 Leedut on ajalooallikais esimest korda mainitud 1009. aastal Quedlinburgi kroonikas nimega Litua.
 Kiievi-Vene feodaalsel killustumisel eraldusid temast pärast 1021. aastat Polotski vürstiriik, Kiievi suurvürstiriigi lagunemise järel iseseisvus Polotski vürstiriik 1136. aastal. 12. sajandil eraldusid Smolenski ja Turovi-Pinski vürstiriik, mis hiljem omakorda jagunesid.
 Esialgu maksid leedu hõimud Polotski vürstile andamit, aga Kiievi-Vene nõrgenedes hakkas olukord muutuma vastupidiseks. Pöördepunkt oli 1180. aastatel, mil leedulased lakkasid maksmast andamit ja hoopis ise korraldama rüüsteretki Połacki ja Pihkva vürstiriigi vastu, ähvardades isegi Novgorodi. Järelikult pidid leedulased sel ajal hakkama paremini organiseeruma ja omavahel tihedat koostööd tegema.
 12. sajandi lõpust on teada umbes 700 maalinna. Feodaalsuhted muutusid valitsevaiks 13. sajandil. 13. sajandi algusest on teada 8 maakonda (Ceklis, Dainava, Deltuva, Karšuva, Lietuva, Medininkai, Nalšia ja Upyte), mille eesotsas olid vürstid. Aastal 1219 on nimetatud 22 vürsti.
 Põhjala ristisõdade tulemusena jäi Leedu ainukeseks paganlikuks riigiks Läänemere ääres, mis jäi roomakatoliku kiriku Rooma paavsti poolt suunatud ristisõdade käigus relva jõul vallutamata ja ristiusustamata. Saksa ordu vallutas ja alistas balti hõimud, preislased ning Mõõgavendade ordu Liivimaa. Saksa ordu ja Mõõgavendade ordu/Riia peapiiskopkonna alasid eraldas baltlaste žemaitidega asustatud Žemaitija Lääne-Leedus.
 Leedu suurriigi moodustamine
 Leedu tekkimist kiirendas Saksa ordu agressiooni ähvardus. Aukštaitija vürst Mindaugas (Leedu suurvürst 1253–1263, teistel andmetel 1254–1258) ühendas 1230. aastail Aukštaitija, Žemaitija ja teisi maid ning osa jatvingide ja kurelaste alu. Ta ühendas sajandi keskpaiku maa-ala, mida on nimetatud Must-Veneks, Połacki vürstiriigi osad, Turovi-Pinski vürstiriigi lääneosa, vürstiriigid Prõpjatsi jõe ülemjooksul ja osa Volõõniamaast. Edu saavutati ka võitluses Saksa ordurüütlitega Saule (1236) ja Durbe lahingus (1260). Alates 13. sajandi lõpust alanud pidevates sisetülides Vana-Liivimaal, mis peamiselt käisid Liivi ordu ja Riia peapiiskopi või Riia linna vahel, toetasid Leedu suurvürstid orduvastaseid. Pärast Mindaugase tapmist 1263 jagunes Leedu vürstiriikideks, Leedu suurvürsti võim säilis ainult nimeliselt.
 Suurvürstid Traidenis (1270–1282), Vytenis (1293–1316) ja Gediminas (1316–1341) taastasid ühtse riigi. Gediminas tugevdas päriliku suurvürsti võimu. Leedu lõi 13. ja 14. sajandil korduvalt tagasi mongolite rünnakuid. 14. sajandi I poolel ühendati Kiievi-Vene riigi lagunemise, slaavi vürstiriikide Kuldhordi vasallriikideks muutmise järel slaavi vürstiriikide killustumise tulemusel, Gediminase poolt Leeduga Valge-Vene: Połacki vürstiriik (1307), Minsk, Pinsk (1318), Brest (1319), Mogiljov, Turov, Vitebsk (1330), Orša, Mozõr ja Ukrainas, Kiiev (1321).
 Gediminas sõlmis ka rahulepingu 1316. aastal Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi vürsti Danilo Romanovitši järglaste Lev Danilovitši ja Andrei Danilovitšiga ning naitis poja Liubartase, Andrei Danilovitši tütrega. Gediminase tütred abiellusid: Tveri vürstiriigi vürsti Dmitriga, Poola kuninga (1333–1370) Kazimierz III-ga, Masoovia vürsti Płocki Wenzeslausiga ja Galiitsia-Volõõnia kuninga (1323–1340) Bolesław II-ga.
 Gediminase ajal muutus Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik suurriigiks, mis ulatus merest mereni (Läänemerest Musta mereni). 1320. aastate algul lõi Gediminas Kiievi vürstiriiki Irpeni lahingus, misjärel vallutas Kiievi ja pagendas viimase Rjurikovitšitest Kiievi vürsti. Gediminas lõi riigile ka alalise pealinna, milleks 1321. aastast sai Vilnius, aga juba 1323. aastast Trakai.
 Galiitsia-Volõõnia pärilussõja (1340–1392) käigus liideti Leedu suurvürstiriigiga 1344. aastal Volõõnia, Galiitsia-Volõõnia vürstiriigist, mida valitses Gediminase vend Lubartas ja millega piirnevate alade valitsemisõiguse eest sõdisid leedu vürstid Poola kuningatega. Vend Koriant valitses Podoolias ja vend Kęstutis aga põlistel Leedu aladel Žemaitijas ning hoolitses riigi kaitse eest Saksa ja Liivi orduga piirnevatel aladel.
 Suurvürst Algirdase valitsemise ajal (1345–1377) liideti Vitebski vürstiriik, Brjanski vürstiriik (1356). Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi kontrolli all olid tänapäeva Smolenski, Brjanski, Kaluga, Tula, Orjoli, Moskva, Pihkva ja Novgorodi alad. Suurvürst Kęstutis (1381–1382) laiendas riiki Puna-Vene ja Vene vürstiriikide arvel.
 Suurvürst Vytautas (1392–1430) laiendas veelgi riiki, ühendas Smolenski vürstiriigi (lõplikult 1404), korraldas 1406–1408 kolm sõjakäiku Moskva suurvürstriigi vastu ja toetas Moskva-vastaseid Tveri ja Rjazani vürstiriiki; sõdis tatarlastega, 1399. aastal toetas ta endist Kuldhordi khaani Tohtamõši, uue khaani Timur Kutlugh vastu Vorskla jõe lahingus. Vytautas Suure väed, kuhu kuulusid suurvürstiriigi väed ning abijõud Poolast ja Saksa ordust, kaotasid aga Vorskla jõel khaani Timur Kutlugh ja emiir Edigü vägedele. Aastatel 1401–1404 sõdis koos Poola kuningaga Saksa ordu vastu 1409–1411 (Grünwaldi lahing), 1414 ja 1422, sai Toruńi rahuga 1411 (lõplikult Melno rahuga 1422) tagasi Žemaitija.
 13. sajand
 13. sajandil preislaste maa alistamise järel Preisimaal kiirendas Saksa ordu agressiooni ähvardus paganliku Leedu ühendamist. Mongolite invasioon Euroopasse ei ulatunud Leedu aladeni ning säästis Leedu ressursse.
 Kõige suuremat ohtu Leedule kujutas endast Liivimaa ordu, mis oli Baltimaade sõjalist vallutust alustanud 1201 Riia linnast. Esmalt vallutas ordu tänapäeva Läti ja seejärel Eesti maa-ala, aga Leedu vallutamise katsed tõid suure tagasilöögi.
 Mindaugas ühendas 1230. aastail Aukštaitija, Žemaitija ja teisi maid ning osa jatvingide ja kurelaste alasid. 1229. ja 1234. aastal ulatusid leedulaste sõjakäigud Novgorodini.
 Sõdades Saksa ordu ja Mõõgavendade orduga tegid Leedu väed sõjakäike Vana-Liivimaale ja pidasid liitlastega võidukad Saule lahing, kui ordu 22. septembril 1236 Saule lahingus otsustavalt lüüa sai. Saule lahing toimus praeguse Läti ja Leedu piirialadel, kus leedulased (koos semgalitega) lõid hävitavalt Leedust rüüsteretkelt naasvat Mõõgavendade ordu väge; surma sai ka ordumeister Volquin. Seejärel liideti Mõõgavendade ordu riismed Saksa orduga ning moodustus selle Liivimaa haru ehk Liivi ordu. Saule lahingus saadud võit aitas säilitada paganliku Leedu iseseisvust, selle mõjul puhkes sakslastevastaseid ülestõuse Zemgales, Kuramaal ja Saaremaal. Viimane allutati ordu ja piiskopi võimule uuesti alles 1241. aastal.
 Aukštaitija vürst Mindaugas (Leedu suurvürst 1253–1263, teistel andmetel 1254–1258) hakkas võimu enda kätte koondama ning ühendas Leedu üheks riigiks. Kuidas tal see õnnestus, see ei ole teada. Ruteenia kroonikate järgi mõrvas või pagendas ta mitu vürsti, sealhulgas oma sugulasi. Mindaugas ühendas sajandi keskpaiku maa-ala, mida on nimetatud Must-Veneks (Hrodna, Słonim, Navahrudak, Vaŭkavysk), Polotski vürstiriigi osad, Turovi-Pinski vürstiriigi lääneosa, vürstiriigid Prõpjatsi jõe ülemjooksul ja osa Volõõniamaast.
 Vaata Leedu suurvürstid: Mindaugas (1246–1254, ka kuningas 1254–, Vaišvilkas ()
 Leedulaste sõjakäigul 1245. aastal Novgorodini vabariigi tugipunkti Toropetsini, kus said kaotuse osaliseks Toržoki ja Bežetski vürsti Jaroslav Vladimirovitši ja Aleksander Nevski vägedelt. Leedulaste sõjakäigud 1246. ja 1247. aastal Galiitsia-Volõõnia vürstiriiki tõrjuti vürstide Danilo Romanovitš ja Vasilko Romanovitši juhtimisel, kes korraldasid ka svastusõjakäigu 1252. aastal Leedu aladele.
 1246. aastal võttis Mindaugas vastu õigeusu, mis oli suurvürstiriigi elanike litviinide usuks. Leedulased olid tollal ristimata. Seda kasutasid ära Mindaugase vennapojad, kes olid tema kõige tulisemad vastased. Nad olid loonud sidemed Riia peapiiskopiga ja lasknud end ristida katoliku kirikus ja said Mindaugase vastases võitluses endale liitlaseks roomakatoliku kiriku. Mindaugas asus omakorda otsima sõprust Saksa ordu Liivimaa haru meistrilt. 1251. aastal läks ta katoliku usku, aga leedulaste üldist ristimist veel ei toimunud.
 1252. aastal mainiti Navahrudakki Leedu suurvürsti Mindaugase residentsina. Navahrudaki linn kujunes samanimelise vürstiriigi keskuseks, mida valitses Mindaugase ja Morta poeg Novogorodoki vürst 1239–1254, Leedu suurvürst 1254, 1258–1263 Vaišvilkas. Mindaugase ja Morta tütar Mindowhowna (1201–1264), oli abielus Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi vürsti Danilo Romanovitši poja Švarn Danilovitšiga ning oli Galiitsia-Volõõnia kuninganna 1255–1264.
 Mindaugas oli osav valitseja, kes ei valinud vahendeid oma eesmärkide saavutamiseks. 6. juulil 1253 krooniti ta Rooma paavsti Innocentius IV õnnistusel Kulmi piiskopkonna Chełmno piiskopi dominiiklase Heidenreich poolt esimeseks Leedu suurvürstiks (leedu keeles kunigaikštis).
 , Saksa ordu, Mõõgavendade ordu, Liivimaa ordu
 Mindaugase valitsusajal oli Leedu sõjas edukas. 1259. aastal võitis Vykintase juhitud Leedu vägi Liivi ordut Skuodase lahingus, kus langes 33 ordurüütlit ja võitis (1260) Durbe lahingus Burchard von Hornhauseni juhitud Liivi ordu sõjaväe. Durbe lahing oli ordurüütlite kõige suurem kaotus 13. sajandil. Lahingu tulemusena aeti ordurüütlid Žemaitijast minema. Zemgales, Kuramaal, Saaremaal ja Preisimaal puhkes ülestõus. Leedu suurvürst Mindaugas, kes oli hakanud kalduma ristiusu vastuvõtmise poole, loobus sellest plaanist ja jäi paganaks. 1263. aastal Nalšia vürst Daumantas liitus Mindaugase vastase, paganliku Žemaitija vürsti Treniotaga ja tõenäoliselt tappis 1263. aastal Mindaugase ja tema kaks poega. Treniota sai järgmiseks Leedu suurvürstiks, kuid juba järgmisel aastal tappis Mindaugase vanim poeg Vaišvilkas Treniota ning Daumantas koos mitmete teiste Mindaugase-vastaste ülikutega põgenes Pihkvasse, kus ta võitis Pihkva vastu tulnud leedulasi ja valiti järgmisel aastal Pihkva vürstiks.
 Pärast Leedu suurvürst ja kuningas Mindaugase tapmist 1263 jagunes Leedu vürstiriikideks, Leedu suurvürsti võim säilis ainult nimeliselt, riigis valitseid Mindaugase poeg Vaišvilkas ja väimees Galiitsia-Volõõnia Švarn (1264–1267). Mongolite riigi Kuldhordi poolt vasalliseisusse sunnitud Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi vürsti 1264–1301 Lev Danilovitš toel sooritasid Mengu-Timuri ja Nogai mongolite väed ka korduvaid rüüstretki Leedu aladele.
 Suurvürstid Traidenis (1270–1282), Vytenis (1293–1316) ja Gediminas (1316–1341) taastasid ühtse riigi.
 (1263–1264), Švarnas (1264–1267), Wolk (1267–1270), Traidenis (1270–(1281/1282), Narimantas (1281?), Daumantas (1281–1285), Butigeidis (1285–1291), Butvydas (1283 (1291)–1293), Vytenis (1293–1316)
 14. sajand
 Vaata Leedu suurvürstid: Gediminas (1316–1344), Jaunutis (1341–1345), Algirdas (1345–1377), Jogaila (1377–1381, 1382–1392), Kęstutis (1381–1382), Skirgiello (1386–1392), Vytautas (1392–1430)
 14. sajandil piirnes suurvürstiriik põhjas Pihkva ja Novgorodi vabariigi, kirdes Tveri vürstiriigi, idas Moskva suurvürstiriigiga ja Rjazani vürstiriigiga ning lõunas Krimmi khaaniriigiga. Edelas piirnes riik Moldova vürstiriigi, läänes Poola kuningriigi ja loodes Saksa ordu Preisimaa valdustega. Suurvürstiriigi territooriumil olid asulad Raseiniai (esmamainimine 1253), Kernavė, Trakai (1337), Vilnius (1323), Grodno (1005), Minsk (1067), Polotsk (862), Vitebsk (1021?), Kaunas (1361), Słuck (1116), Navahrudak, Lutsk (1095), Kiiev.
 Viimase Viciebski vürsti tütar, Vitebski Maria, abiellus 1318. aastal hilisema Leedu suurvürsti Algirdasega ja nii läks linn viimase Viciebski vürsti surma järel Leedu suurvürstiriigi koosseisu.
 14. sajandi keskel pidas Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik sõdu ja tegi sõjaretki Poolaga piirialade pärast. Galiitsia-Volõõnia pärilussõja (1340–1392) käigus liideti Leedu suurvürstiriigiga 1344. aastal Volõõnia, Galiitsia-Volõõnia vürstiriigist, mida valitses Gediminase poeg Lubartas ja millega piirnevate alade valitsemisõiguse eest sõdisid leedu vürstid Poola kuningatega. Koriant valitses Podoolias ja Kęstutis aga põlistel Leedu aladel Žemaitijas ning hoolitses riigi kaitse eest Saksa ja Liivi orduga piirnevatel aladel.
 Aastal 1359 vallutas suurvürst Algirdas Mscisłaŭ, kes andis selle oma pojale Karigailale, kes rajas sinna oma dünastia (Mstislavskid). Aastal 1386 üritasid smolensklased suurvürst Jogaila kroonimist ära kasutades linna tagasi vallutada. Üksteist päeva kestnud piiramise järel jõudsid kohale Vytautase ja Skirgaila juhitud Leedu väed, mis lõpetasid piiramise ja purustasid Smolenski sõjajõud; Smolenski vürstiriik tunnustas aga leedulaste ülemvõimu.
 1362. aastal lõid Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi väed otsustavalt Kuldhordi Siniste Vete lahingus Lõuna-Bugi ääres, misjärel liideti tänapäeva Ukraina Podoolia piirkonnad kuni Dnepri suudmeni ja Kuldhord lakkas endast Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigile ohtu kujutamast. Algirdas (1345–1377) liidendas suurvürstiriigiga Tšernigov-Severskimaa, Volõõnia, Podoolia ja Kiievimaa, luues Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi impeeriumi, mis ulatus Läänemerest Musta mereni ja 50 miili kaugusele Moskvast ning oli üks Euroopa suuremaid riike. Valduste laienemise järel Dnepri ülem- ja keskjooksul asuvate alade üle moodustus järgnevaks kahesajaks aastaks piir Leedu ja hilisema Poola-Leedu riigi ning Kuldhordi ja hilisema Krimmi khaaniriigi vahel.
 Püüdes takistada Moskva vürstiriigi tugevnemist, toetas Leedu suurvürst Tveri vürste ja suurvürst Algirdas korraldas kolm sõjakäiku Moskva vürstiriigi vastu (1368, 1370, 1372). Sõjas Moskva vürstiriigiga sõlmisid suurvürstid sõjalisi liite ka tatarlastega ning Jogailo sõlmis sõjalise liidu tatarlaste sõjaretkes osalemises, mis lõppes Kulikovo lahingu (1380) ja Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi vägede võiduga.
 1377. aastal, suurvürst Algirdas surma järel, sai sellele järgnenud Algirdase poegade vahelise kodusõja tulemusel uueks suurvürstiks (1377–1381) tolle poeg 2. abielust Tveri Julianaga Jogaila, keda toetas Saksa ordu. Suurvürstiks saanud Jogaila läks tülli onu Kęstutisega, kes oli ta isa ajal olnud kaasvalitseja riigi lääneosas ning puhkes kodusõda, mille võitis Kęstutis, kes soovis paganlikku riigikorda säilitada. Kęstutis jättis Jogaila küll suurvürstivõimust ilma, kuid säilitas talle ühe vürstkonna, mistõttu viimasele jäi niipalju võimu, et ta sai 1382. aastal liidus Saksa ordu ja vendadega riigipöörde korraldada ning Kęstutise ja Vytautase vangi võtta. Kęstutise lasi ta tappa, Vytautas pääses aga põgenema ning leidis varjupaiga Saksa ordu juures. Jogaila lasi Kęstutise aga auavalduste saadel paganlikult põletada, kuigi ta ise oli Kestutise tapnud. Saksa ordualadele põgenenud Vytatutas võttis vastu 1383. aastal katoliku usu ning sai Saksa ordumeistrilt lääniks Jogailo poolt Dubysa lepinguga ordule antud Žemaitija. Liidus Saksa orduga alustas Vytautas sõjategevust Jogailo vastu ning saavutas aastatel 1383–1384 toimunud sõjategevuses edu.
 Tingituna ebaedust sõjategevuses, asus Jogaila looma kontakte Poolaga, kus valitsejannaks oli Anjou dünastiast Poola (1370–1382) kuninga Ludwig I (Ungari kuningana Lajos I Anjou) tütar Jadwiga. Jogailo võttis vastu katoliikluse ja abiellus Jadwigaga ning kuulutati Poola kuningaks (1386–1434) Władysław II Jagiełłona. Jogailo järglased Jagelloonide dünastia valitses Leedut 1377–1572, Poolat 1386–1572, Ungarit 1440–1444 ja 1490–1526 ja Böömimaad 1471–1526.
 Suurvürst Jogaila saamise järel Poola kuningaks 1386, 1386. aastal loodud Krevo uniooniga tekkis sisuliselt Poola-Leedu personaalunioon, järgmisel aastal viidi läbi ka Leedu ametlik ristimine rooma-katoliku usku. Krevo uniooni kindlustamiseks lubas Jogailo leedu aadlikele neile varem suurvürsti poolt lãänideks annetatud valduste pärusvaldusteks andmist. Kuid leedulased ja litviinid polnud veel valmis aadliprivileegide nimel Poolaga ühinema ja katoliku usku üle minema. Nii tekkis Leedus peagi Jogaila-vastane mäss ning selle etteotsa tõusis Vytautas (1392–1430).
 Kodusõjas Leedu suurvürstiriigis Kęstutise ja Algirdase järglaste vahel, Leedu suurvürsti trooni pärast võitis Kęstutise poeg, Vytautas, kes sõlmis Algirdase poja Poola kuninga Władysław II Jagiełłoga 1392. aastal Ostrówi lepingu, millega Vytautasest sai Jogaila suveräniteedi all Leedu tegelik valitseja. 1401. aastal loobus Władysław II Jagiełło ka ametlikult Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi valitseja tiitlist ning Poola-Leedu personaalunioon lakkas olemast. Vytautas sai lepinguga 1401 eluaegse, 1413 päriliku suurvürstivõimu). Võimuvõitluse kaotanud, Algirdase poeg Skirgaila, sai valitsemiseks Kiievi vürstiriigi.
 1398. aastal sõlmiti Leedu suurvürstiriigi ja Saksa Ordu vahel Salynase leping, mille kohaselt anti muuhulgas Žemaitia (Samogitia) alad Saksa ordule. Žemaitia omandamisega sai Saksa Ordu luua maismaaühenduse Liivi ordu maadega Vana-Liivimaal. Maismaaühendus Saksa ordu põhiterritooriumi ja Liivimaa vahel jäi kestma 13 aastaks. Pärast Grünwaldi lahingut 1410. aastal võttis Leedu Žemaitia piirkonna endale tagasi.
 Vytautas Suur sõdis ka tatarlastega, 1399. aastal toetas ta endist Kuldhordi khaani Tohtamõši, uue khaani Timur Kutlugh vastu Vorskla jõe lahingus. Vytautas Suure väed, kuhu kuulusid suurvürstiriigi väed ning abijõud Poolast ja Saksa ordust, kaotasid aga Vorskla jõel khaani Timur Kutlugh ja emiir Edigü vägedele.
 15. sajand
 Vaata Leedu suurvürstid: Vytautas (1392–1430), Švitrigaila (1430–1432), Žygimantas I Kęstutaitis (1432–1440), Kazimieras I Jogailaitis (1440–1492), Aleksandras II (1492–1506)
 1409. aasta 6. augustil kuulutas Saksa ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen sõja Poolale ning vallutas osa Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi piirialasid, välja kuulutatud maakaitsväe kogunemise järel vallutasid Poola väed tagasi Bydgoszczi kuid 1409. aasta sügisel sõlmiti orduga vaherahu.
 1410. aasta sügiseks kogusid mõlemad tugeva sõjaväe ning 1410. aastal sügisel asusid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi sõjakäigule senise võimsama sõjalise jõu vastu Ida-Euroopas Saksa ordule, kelle väed purustati Grünwaldi lahingus Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Vytautase ja Poola kuninga Wladyslaw II juhtimisel. Langesid ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen, suurkomtuur, suurmarssal, suurvarahoidja jt. Nädal pärast lahingut suundusid Leedu ja Poola väed saksa ordu keskuse Marienburgi lossi piirama, kuid lõpetasid selle 18. septembril. Grünwaldi ehk Tannenbergi lahing nõrgestas Saksa ordut.
 , Grünwaldi lahing
 Saksa ordu ja Poola vahelise sõja lõpetas 1411. aastal sõlmitud Thorni rahu. Vytautas Suur sõdis 1414 ja 1422 Saksa orduga, sai Toruńi rahuga 1411 (lõplikult Melno rahuga 1422) tagasi 1398. aastal loovutatud Žemaitija. Vytautas Suur sõlmis ka dünastilise abielu, naites 1391. aastal oma tütre Sofia, Moskva suurvürsti Vassili, pojaga. Aastatel 1425–1462 oli Moskva suurvürsti troonil, Vytautase tütrepoeg Vassili II Pime.
 Vytautas Suur laiendas riigi valdusi, lisaks Valge-Vene ja Must-Venele, ida suunas: ühendas Smolenski vürstiriigi (lõplikult 1404), korraldas 1406–1408 kolm sõjakäiku Moskva suurvürstriigi vastu ja toetas Moskva suurvürstiriigi vastaseid Tveri ja Rjazani vürstiriike.
 1413. aastal sõlmiti Gorodlo unioon, millega Leedu suurvürst Vytautas ja Poola kuningas Władysław II Jagiełło moodustasid liidulepingu Poola-Leedu riigi liitmiseks. Leedu suurvürst tunnistas Poola kuninga ülemvõimu, osa Jogaila valdustest Leedus läksid Poola kuningriigi valdusse, Leedu suurvürsti tiitel kuulus järgnevalt Poola kuninga tiitlisse. Leedu suurvürsti tiitel muudeti päritavaks. Leedus viidi sisse analoogne haldusjaotus Poolaga, asutati ka Vilno, Trakai vojevoodide ja kastellaanide ametikohad; leedu aadlikele anti samad õigused poola šlahtaga.
 Leedu suurvürst 1440–1492 Kazimierz IV püüdis Poola kuningriiki ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriiki omavahel lähendada, kuid mitte liita. Kazimierz IV sai ta oma venna Wladyslaw III hukkumise tõttu aastal 1444 sõjas türklastega Poola kuningaks.
 1454. aastal alustasid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi Kolmeteistkümneaastast sõda Saksa orduga, mis lõppes Poola kuningale eduka Thorni teise rahuga, millega Saksa ordu loovutas Poolale Kuningliku Preisimaana poole oma territooriumist (Ida-Pommeri ja Lääne-Preisimaa) ning Saksa ordu kõrgmeister tunnistas end Leedu suurvürsti ja Poola kuninga Kazimierz IV vasalliks.
 (1454–1466), Kuninglik Preisimaa
 Kazimierz IV toetas ta Moskva suurvürstiriigi vastast poliitikat, kus Moskva suurvürst Ivan III valitsemisajal (1462–1505) liidendati 1478. aastal Novgorodi Vabariik, 1456 sõlmiti Moskva ja Novgorodi vabariigi vahel leping, millega välispoliitika allutati Moskvale ja Moskva suurvürst sai endale kõrgeima kohtuvõimu. Kazimierz püüdis Leedu mõjuvõimule allutada nii Novgorodi kui ka Pihkva vürstiriike. Kui Novgorod hakkas välismaalt, eriti Leedu suurvürstilt kaitset otsima, pidas Moskva seda lepingu rikkumiseks ja tungis oma sõjaväega Novgorodimaale. 1478. aastal vallutas Ivan III lõpuks Novgorodi ja Novgorodimaa sai osaks Moskva suurvürstiriigist. 1485. aastal liideti Moskooviaga ka Tveri vürstiriik.
 1470. aastatel algasid Oka jõe ülemjooksul asuvate Verhovski vürstiriikide vürstide üleminekud koos oma valdustega Moskva ja Vladimiri suurvürsti teenistusse. Moskva suurvürsti alamaks minekut soodustas ka nende riikide vürstide vene (Rjurikovitšid) päritolu, vene õigeusutunnistus). Lisaks sõlmisid riike pidevalt sõjaretkedega rüüstanud Krimmi khaaniriik ja Moskva 1474. aastal liidulepingu, mille tulemusel suutis Moskva riik vältida rüüsteretki nendele maadele. 1480. aastal uues liidulepingus määratlesid osapooled konkreetselt oma sõjalised vastased: Suurhord ja Leedu suurvürstiriik. Osastisvürstiriikide üleminekuprotsessid tugevnesid vastavalt Moskva suurvürstiriigi järjekordsetele välispoliitilistele õnnestumistele (Novgorodi Vabariigi, Pihkva vürstiriigi, Tveri vürstiriigi jm ühendamine, vabanemine Kuldhordi sõltuvusest) ja massilise iseloomu võttis aastal 1487, kui Ivan III saavutas võidu Kaasani khaaniriigi üle.
 Moskva suurvürstile eduka sõja lõpetas 1494. aasta "Igavene rahu", mille järgi läks suur osa Verhovski vürstiriikide maid ja Vjazmamaa Moskva suurvürstiriigile, kes tagastas Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigile Ljubutski, Serpeiski, Mosalski, Opakovi ja ütles lahti nõudmistest Smolenskile ja Brjanskile.15. sajandi lõpuks teostus täielikult kirdevene maade ühendamine Moskva suurvürstiriigi võimu alla. Moskva vürstide kõigi vene maade ühendamisele suunatud poliitika viis vastasseisuni Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga läänevene maade valitsemise pärast.
 16. sajand
 Vaata Leedu suurvürstid: Aleksandras II (1492–1506), Žygimantas II Senasis (1505–1548), Zygmunt II August (1545–1572 (kroonitud 1530)
 16. sajandi esimesel poolel jätkusid Moskva suurvürstiriigi ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vahel toimusid territooriumite valdamise eest sõjad.
 Aprillis 1500 läksid vürstid, kellele kuulusid maa-alad Tveri linnast loodes ja Belaja, Mtsenski ja Serpeisk, Novgorod-Severski ja Tšernigiv, Starodub, Gomel, Ljubetš, Karatšev ja Hotiml, koos oma valdustega Moskva suurvürst Ivan III teenistusse. Valdused moodustasid märkimisväärse territooriumi Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi idaosas, koos linnadega Belaja, Novgorod-Severski, Rõlsk, Radogoštš, Starodub, Gomel, Tšernigov, Karatšev, Hotiml. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik nõudis maade tagastamist, Ivan III keeldus ja otsustas esimesena mais 1500 alustada sõjategevust Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vastu.
 1501 sõlmiti Liivi ordu ja Leedu vahel Vendenis liiduleping ning Liivi ordu astus Leedu, Vene ja Žemaitija poolel sõtta Vana-Liivimaaga. 27. augustil lõid Liivimaa väed Wolter von Plettenbergi juhtimisel Vene vägesid Seritsa lahingus ja 8. septembril võtsid Ostrovi. Siiski pidid nad alanud epideemia tõttu taganema. 17. juunil 1501 suri Poola kuningas Jan Olbracht, Jan Olbrachti surma järel võeti vastu ka Melnitski privileeg, millega määratleti, et sellest ajast moodustavad Poola ja Leedu ühise riigi, mida valitses üks kuningas. 12. detsembril 1501 krooniti Aleksandras Poola kuningaks ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürstiks. Seni erinevate vaenlaste vastu Poola-Krimmi khaaniriigi ja Osmani impeeriumi ning Leedu-Moskva suurvürstiriigi vastu võidelnud riigid liitusid ühiseks Poola-Leedu riigiks.
 Pärast seda tegid Moskva väed rea rüüsteretki Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi sügavusse (Krimmi khaani Mengli I Girei vägi ründas Leedu, Vene ja Žemaitijat ja Poolat. Sõtta Leeduga liitus ka Moldova vürst Ştefan cel Mare. Sõjaline olukord sundis Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürsti Aleksandrast suunama oma pingutused rahulepingu sõlmimisele. 25. märtsil 1503 sõlmiti kuueks aastaks Blagoveštšenski vaherahu. Selle järgi sai Moskva suurvürstiriik suure territooriumi Dnepri ja Okaa ülemjooksul 19 piirilinnaga, nende hulgas Tšernigov, Gomel, Novgorod-Severski ja Brjansk. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik jäi ilma 70 vallast, 22 linnast ja 13 külast – ligikaudu 1/3 oma territooriumist.
 , Liivimaa-Moskva sõda
 Leedu suurvürsti Žygimantas II Senasise ja Poola kuningas Zygmunt I valitsemisajal (1505–1548) valitsesid Jagelloonid Kesk-Euroopas. Tema vanim vend Vladislav valiti Böömimaa (1471–1516) ja siis ka Ungari kuningaks (1490–1516).
 1507.–1508. aasta Moskva-Leedu sõjale eelnes 1507. aasta veebruaris Moskva suurvürst Vassili III keeldumine täita Leedu uue suurvürsti Zygmunt I ultimaatum Blagoveštšenski vaherahuga saadud maade tagastamise kohta, millele järgnes Leedu, Vene ja Žemaitija seimi otsus sõda alustada. Sõjategevus algas 1507 suvel üheaegsete rünnakutega leedulaste poolt Tšernigovi ja Brjanski maadele ning krimmitatarlaste poolt Verhovski vürstiriikidesse. Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi idaosa slaavlastest elanikkond oli moskvameelne. Üheks põhjuseks oli religioosne pinge, slaavlastest õigeusklikud püüdlesid õigeuskliku riigi koosseisu. Moskva toetas õigeuskliku elanikkonna väljaastumisi. Selles olukorras teatasid vürstid Glinskid ja teised šlahta liikmed üleminekust Moskva valitseja teenistusse koos oma valitsetavate maavaldustega. Rahuleping allkirjastati 1508. aastal ning selle järgi tunnistas Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürst kõiki eelnenud Moskva suurvürsti Ivan III vallutusi.
 , Moskva-Leedu sõda (1534–1537)
 1561. aastal alistus Liivi ordu Poola kuningale ja Leedu suurvürstile Zygmunt II Augustile, sellega kaasnes suurvürstiriigi sekkumine Liivimaa sõtta, Moskva tsaaririigi ja Rootsi kuningriigiga. 1561–1569 hõlmas suurvürstiriik ka Liivimaa hertsogkonna (Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti).
 , Kuramaa hertsogiriik
 Moskva tsaaririigi peajõud olid suunatud Leedu vastu, kuhu kevadel 1562 suundusid sõjaretkele Smolenskisse koondatud Moskva väed "leedu aladele". Suvel 1562 tegid Moskva väed rüüsteretke Viciebski piirkonda ning Mstsislau ja Lääne-Dvina aladele. Vana-Liivimaal vallutasid Moskva väed Tarvastu ja Põltsamaa.
 Leedu vägede vastusõjakäikudena mindi kevadel 1562 Smolenski, Veliže alla ja Pihkvamaa valdadesse ning augustis rünnati Nevelit, Pihkvamaal. Sügisel 1562 vallutas Leedu suurhetman Mikołaj Radziwiłł Must tagasi Tarvastu ordulinnuse ning võttis vangi hulga Moskva vojevoode ja seejärel tegi ka sõjakäigu Pihkvamaale. Moskva väed vallutasid kahenädalase piiramise järel 15. veebruaril 1563 strateegiliselt tähtsa Polotski, pärast seda algasid läbirääkimised Moskva ja Leedu vahel.
 Läbirääkimise ebaõnnestumise järel alustas Moskva tsaaririik sõjavägede kogumist ja sõjakäiku Leedu vastu, kuid Pjotr Šuiski juhitud väed kaotasid 1564. aasta alguses Tšašniki lahingu Orša all, Mikołaj Radziwiłł Musta vägedele. Lahingu kaotuse tulemusena taganesid Moskva väed Smolenski taha, lahingus langes ka väejuht Pjotr Šuiski. Edasine kohaliku tähtsusega sõjategevus: juunis 1564 tegid Leedu väed sõjakäigu Liivimaale, hetman Aleksander Hilary Połubiński väed ründasid Tartumaa valdu, 22. juunil alustasid vojevood Juri Tokmakovi väed Leedu vägede valduses oleva Ozerištše linnuse piiramist, kuid välilahingu järel Viciebski vojevoodi Stanisław Paci vägedega taganesid. Juulis tegi Vassili Buturlini ratsavägi koos tatari, nogai ja mordvalaste salkadega rüüsteretke Smolenskist, Mstsislau, Kritševi ja Mogiljovi piirkonda. Sõjategevus lõppes pärast 1569. aastat, kui ühinesid Poola kuningriik ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik Lublini uniooniga Rzeczpospolitaks. 1570. aastal sõlmiti Moskva tsaaririigi ja Rzeczpospolita vahel kolmeks aastaks vaherahu.
 16. sajandil hakati rääkima, justkui oleks Leedu esimene pealinn olnud (tänapäeva Valgevenes Hrodna oblastis asuv (Novogorodok. Varasematest sajanditest pole selle kohta siiski mingeid andmeid. Leedu koosseisu sattus Novogorodok 13. sajandi keskel, kui Mindaugas selle vallutas.
 Riigivalitsemine
 , Leedu suurhetman, Radziwillid, Wołłowiczid (Valavičiused), Hlebowiczid, Sapiehad, Ogińskid, Chodkiewiczid, Wiśniowieckid
 Leedu ja Poola personaalunioon
 Võitluseks Saksa ordu vastu sõlmisid paganast suurvürst Jogaila (1377–1392) ja katoliku usku Poola kuninganna Jadwiga 1385 Krevo uniooni. Need riigid moodustasid ühise monarhi kaudu Leedu ja Poola personaaluniooni. 1387. aastal ristiusustas Jogaila leedulastega asustatud Aukštaitija ja Žemaitija.
 1392. aastal taastas suurvürst Vytautas Krevo uniooni raames suurvürstiriigi iseseisvuse, sõlmides Poola kuninga Władysław II Jagiełłoga Ostrówi lepingu. 1410. aastal purustasid Poola, Leedu ja ida-slaavlaste väed Grünwaldi lahingus Saksa orduväed ja liitsid riigiga taas Žemaitija, mis kuulus 1398–1410 ordule, ordu ja Leedu suurvürsti vahelise lepingu alusel.
 1413. aastal sõlmiti Gorodlo unioon, millega Leedu suurvürst Vytautas ja Poola kuningas Władysław II Jagiełło moodustasid liidulepingu Poola-Leedu riigi liitmiseks. Leedu suurvürst tunnistas Poola kuninga ülemvõimu, osa Jogaila valdustest Leedus läksid Poola kuningriigi valdusse, Leedu suurvürsti tiitel kuulus järgnevalt Poola kuninga tiitlisse. Leedu suurvürsti tiitel muudeti päritavaks. Leedus viidi sisse analoogne haldusjaotus Poolaga, asutati ka Vilno, Trakai vojevoodide ja kastellaanide ametikohad; leedu aadlikele anti samad õigused poola šlahtaga.
 Meesjärglasteta 1430. aastal surnud Vytautas Suure surma järel toimunud võimuvõitluse järel, ja tema vendade ja lühiajalise valitsemise (Švitrigaila ja Žygimantas Kęstutaitis)järel, sai Leedu suurvürstiks (1440–1492) Władysław II Jagiello (Jogaila) noorim poeg, Kazimierz IV. Kazimierast peetakse viimaseks Leedu suurvürstiks, kes oskas leedu keelt. 1444. aastal hukkus tema vend, Poola kuningas Wladyslaw III sõjas türklastega ning 1447. aastal ta valiti ka Poola kuningaks. Enne Poola kuningaks valimist andis suurvürst Kazimiers IV välja Leedu suurvürstiriigi autonoomiat kinnitava privileegi, mis oli ka hilisema Leedu iseseisva valitsuskorralduse aluseks, ühise valitseja võima all.
 1447–1492 ja 1501–1569 olid Leedu ja Poola personaalunioonis. 1499. aastal võeti Vilno sejmil vastu otsus, mille kohaselt ei võinud valida edaspidi Leedu suurvürsti ilma poola šlahta nõusolekuta ja samuti ka Poola trooni valitsejat ei võidud valida ilma Leedu-poolse nõusolekuta. 1499. aasta mais, enne Moskva-Leedu sõda (1500–1503) uuendati ja kinnitati Leedu suurvürst Aleksandrase ja Poola kuningas Jan Olbracht poolt Gorodlo uniooni põhimõtteid.
 Lublini uniooniga (1569) liitusid Leedu ja Poola üheks riigiks Rzeczpospolitaks, kus võim kuulus Poola-Leedu ühisele seimile, kuid Leedu säilitas esialgu omaette haldus- ja kohtuorganid, sõjaväe ning riigikassa. Alates Lublini unioonist 1569 oli Leedu Rzeczpospolita osa. Suurvürstiriigil olid liitriigis oma seadused, omaette seim, sõjavägi ja riigikassa. Liitriigi kuningas valiti Poola ja Leedu ühisel seimil, mille moodustasid Leedu ja Poola aadlikud (šlahta).
 ja Rzeczpospolita haldusjaotus
 Rzeczpospolita Leedu suurvürstiriiki kuulusid:
 Poola kolmanda jagamisega 1795 läks Leedu Venemaa keisririigi koosseisu ja Leedu suurvürsti tiitel sai üheks Vene keisri tiitlitest.
 Majandus
 Käsitöö ja kaubanduse arenedes kasvas suurvürstiriigi linnade majanduslik tähtsus, suuremad neist said Magdeburgi õiguse alusel omavalitsuse (Lviv (1356), Kamenets-Podolski (1374), Vilno (1387), Brest 1390, Hrodna (1391), Lutsk (1432), Słuck (1441), Kiiev (1494–1497), Połack 1498, Minsk 1499), Brasłaŭ (1500), Rēzekne (1511), Slonim (1531), Mahiloŭ (1561), Viciebsk (1597), Druja (1620), Kazimir (1643), Gluhhov (1644), Stanislav (1662), Homiel (1670) jt. Magdeburgi linnaõiguse alusel oli linnad vabastatud feodaalkohuststest, -kohtust ja vojevoodide ning riigiametnike võimu alt, ning omasid õigust moodustada omavalitsusorgani raadi.
 16. sajandi keskpaigaks said 13 Žemaitija ja Aukštaitija asulat linnaks (Klaipėda 1253, Vilnius 1387, Kaunas 1408).
 16. sajandil arenesid feodaalsuhted: II Leedu statuut 1566 võrdsustas benefiitsid ja alloodid.
 Demograafia
 1260. aastal hõlmas suurvürstiriik enam-vähem tänapäeva Leedu maa-ala. Seal elas 0,4 miljonit inimest, kellest kaks kolmandikku olid leedulased. Sedamööda, kuidas vallutati järjest uusi slaavlastega asustatud alasid, leedulaste osakaal vähenes järjest. 1340. aastal oli neid umbes 30%. Suurima ulatuse ajal oli Leedu pindala 800–930 tuhat km2, elanikkonnast oli leedulasi 10–14%.
 1493. aastal elas Leedus ja Poolas ühtekokku hinnanguliselt 7,5 miljonit inimest, kelles laias laastus pooled ehk 3,75 miljonit olid idaslaavlased (valgevenelaste ja ukrainlaste eellased), 3,5 miljonit poolakad ja kõigest 0,5 miljonit leedulased.
 17. sajandil Leedu vähenes. Hinnanguliselt elas Leedus 1770. aasta paiku 4,84 miljonit inimest, kellest 1,39 miljonit ehk 29% olid leedulased. Leedu pindala oli sel ajal 320 tuhat km2.
 Keeled
 Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi idaslaavlastega asustatud aladel kasutasid nii ülem- kui alamkiht vanavalgevene keelt, mis veel polnud lahknenud ukraina ja valgevene keeleks. Leedulased, kes asusid elama riigi slaavlastega asustatud ossa, võtsid paari põlvkonna jooksul üle nende keele ja kultuuri. 16. sajandini ei olnud leedu keel kirjakeel.
 Vanavalgevene keel oli kirjakeel juba enne Leedu võimu alla sattumist. Kirjakeelt nimetatakse kirikuslaavi keeleks. See, kui palju seda kasutati, sõltus ajast ja kohast. Esialgu pandi seadusi kirja peamiselt ladina ja saksa keeles, aga hiljem tõrjus kirikuslaavi keel nad sellelt positsioonilt välja. 1588. aastal koostatud Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi statuut ja karistusseadustik – Tribunal, oli koostatud vanavalgevene keeles.
 16. sajandil algas, pärast Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Poola kuningriigi ühinemist Lublini uniooniga, Leedu poloniseerimine ehk poolapärastamine, leedu ja kirikuslaavi keele asemel hakati keskvalitsuse survel leedu ja kirikuslaavi keele asemel kasutama poola keelt, mis sai 1697 Rzeczpospolita ametlikuks asjaajamise keeleks. Poloniseerumise tulemusel suurenes poola keele kasutus majandussuhetes ja ususasjades, aadel (šlahta) kasutas suhtluskeelena poola keelt, samal ajal kui talupojad aga leedu keelt, vm. Leedu aadel identifitseeris ennast läbi Poola kultuuri.
 Kolm põhiliselt leedulastega asustatud vojevoodkonda, nimelt Vilniuse, Trakai ja Žemaitija vojevoodkond, jäid peaaegu täielikult leedukeelseteks nii alam- kui ülemkihi seas. Trakai vojevoodkonna lõunaosas ja Vilniuse vojevoodkonna kaguosas elas ka idaslaavlaste kogukondi.
 Vilnius hakkas kujunema paljurahvuseliseks linnaks. Riigi lõpuperioodil räägiti seal lisaks leedu, poola ja valgevene keelele veel jidišit ning saksa, tatari ja karaiimi keelt.
 Vaata ka
 Litviinid, Valge-Vene
 Vilno kubermang, Leedu kindralkubermangu koosseisus
 Kirjandus
 Entsüklopeedia "Вялікае Княства Літоўскае", Minsk: "БелЭн" (Valgevene Entsüklopeediakirjastus), 2005–2010, kolmes köites, valgevene keeles; ISBN 978-985-11-0393-1 (I köide), ISBN 978-985-11-0394-8 (II köide), ISBN 978-985-11-0487-7 (III köide).


text:
 Avis juridique important
 |
 21993D0406(02)
 93/192/EWG: Beschluß Nr. 3/92 des Gemischten Ausschusses EWG-Schweiz vom 18. November 1992 zur Änderung des Protokolls Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs "Erzeugnisse mit Ursprung in" oder "Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen
 Amtsblatt Nr. L 085 vom 06/04/1993 S. 0021 - 0021
 BESCHLUSS Nr. 3/92 DES GEMISCHTEN AUSSCHUSSES EWG-SCHWEIZ vom 18. November 1992 zur Änderung des Protokolls Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs "Erzeugnisse mit Ursprung in" oder "Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen (93/192/EWG)DER GEMISCHTE AUSSCHUSS - gestützt auf das am 22. Juli 1972 in Brüssel unterzeichnete Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Schweizerischen Eidgenossenschaft, gestützt auf das Protokoll Nr. 3 über die Bestimmung des Begriffs "Erzeugnisse mit Ursprung in" oder "Ursprungserzeugnisse" und über die Methoden der Zusammenarbeit der Verwaltungen, nachfolgend "Protokoll Nr. 3" genannt, insbesondere auf Artikel 28, in Erwägung nachstehender Gründe: Die Ursprungsregel in der Liste des Anhangs III zu Protokoll Nr. 3 für Bekleidung, Bekleidungszubehör und andere Waren aus Pelzfellen der HS-Position 4303 sieht die Herstellung dieser Erzeugnisse aus nicht zusammengesetzten gegerbten oder zugerichteten Pelzfellen der HS-Position 4302 vor. Bis zum 31. März 1990 war nach der Fußnote jedoch die Verwendung von zusammengesetzten Pelzfellen von Susliki, grauen sibirischen Eichhörnchen und Hamster der HS-Position 4302 zulässig. Diese Abweichung ist für zwei Jahre wiedereinzuführen; ferner ist die Verwendung von zusammengesetzten Pelzfellen von Burunduk, Peschaniki, Pahmi, chinesischem Lamm und chinesischem Ziegenlamm zuzulassen - BESCHLIESST: Artikel 1 Der Hinweis (1) und die entsprechende Fußnote, die in der diesem Beschluß beigefügten Liste enthalten sind, werden in die Liste des Anhangs III zu Protokoll Nr. 3 des Abkommens EWG-Schweiz eingefügt. Artikel 2 Dieser Beschluß gilt ab 1. November 1992. Geschehen zu Brüssel am 18. November 1992. Für den Gemischten Ausschuß Der Vorsitzende B. de TSCHARNER ANHANG Liste der Be- oder Verarbeitungen, die an Vormaterialien ohne Ursprungseigenschaft vorgenommen werden müssen, um der hergestellten Ware die Ursprungseigenschaft zu verleihen >PLATZ FÜR EINE TABELLE>


type: caselaw

text:
 5.3.2005
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 57/15
 Skarga wniesiona dnia 21 grudnia 2004 r. przez Komisję Wspólnot Europejskich przeciwko Republice Greckiej
 (Sprawa C-518/04)
 (2005/C 57/30)
 Język postępowania: grecki
 W dniu 21 grudnia 2004 r. do Trybunału Sprawiedliwości Wspólnot Europejskich wpłynęła skarga Komisji Wspólnot Europejskich, reprezentowanej przez Michela van Beeka, radcę prawnego Służby Prawnej Komisji i Minasa Konstantinidisa, członka Służby Prawnej Komisji, przeciwko Republice Greckiej.
 Strona skarżąca wnosi do Trybunału o:
 —
 stwierdzenie, że nie podejmując wymaganych środków w celu ustanowienia systemu ścisłej ochrony żmii Vipera schweizeri na wyspie Milos aby uniknąć celowego niepokojenia tego gatunku, w szczególności podczas okresu rozrodu, wychowu młodych i snu zimowego, jak również aby uniknąć pogarszania stanu lub niszczenia terenów rozrodu lub odpoczynku, Republika Grecka uchybiła zobowiązaniom, które na niej ciążą na mocy art. 12 ust. 1 lit. b) i d) dyrektywy Rady 92/43/EWG (1) z dnia 21 maja 1992 r. w sprawie ochrony siedlisk przyrodniczych oraz dzikiej fauny i flory;
 —
 obciążenie Republiki Greckiej kosztami postępowania.
 Zarzuty i główne argumenty
 Celem dyrektywy Rady 92/43/EWG z dnia 21 maja 1992 r. w sprawie ochrony siedlisk przyrodniczych oraz dzikiej fauny i flory jest wspieranie ochrony różnorodności biologicznej poprzez zachowanie siedlisk przyrodniczych oraz dzikiej fauny i flory na europejskim terytorium Państw Członkowskich, do których ma zastosowanie Traktat.
 Skarga Komisji dotyczy braku przyjęcia i wprowadzenia przez Republikę Grecką systemu ścisłej ochrony gada Vipera schweizeri (żmija) na wyspie Milos.
 Komisja wnosi do Trybunału o stwierdzenie, że nie podejmując wymaganych środków w celu ustanowienia systemu ścisłej ochrony żmii Vipera schweizeri na wyspie Milos aby uniknąć celowego niepokojenia tego gatunku, w szczególności podczas okresu rozrodu, wychowu młodych, snu zimowego, jak również aby uniknąć pogarszania stanu lub niszczenia terenów rozrodu lub odpoczynku, Republika Grecka uchybiła zobowiązaniom, które na niej ciążą na mocy art. 12 ust. 1 lit. b) i d) dyrektywy Rady 92/43/EWG z dnia 21 maja 1992 r. w sprawie ochrony siedlisk przyrodniczych oraz dzikiej fauny i flory.
 (1) Dz. U. L 206 z dnia 22 lipca 1992 r., str. 7.


text:
 8.12.2014
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 439/28
 2014 m. gegužės 12 d. pareikštas ieškinys byloje Arvanitis ir kt./Europos Parlamentas ir kt.
 (Byla T-350/14)
 (2014/C 439/38)
 Proceso kalba: graikų
 Šalys
 Ieškovai: Athanasios Arvanitis (Rodas, Graikija) ir 47 kiti ieškovai. atstovaujami advokato Ch. Papadimitriou
 Atsakovai: Europos Parlamentas, Europos Taryba, Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija, Europos Centrinis Bankas, Eurogrupė
 Reikalavimai
 Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
 —
 pripažinti, kad atsakovai nesiėmė veiksmų, kad būtų besąlygiškai taikomi bendrieji Europos Sąjungos teisės principai, ir konkrečiai Direktyva dėl terminuoto darbo atleidžiant ieškovus iš buvusios bendrovės Olympiaki Aeroporia pagal Europos Komisijos sprendimą, perkeltą į Graikijos teisinę sistemą Įstatymu Nr. 3717/2008;
 —
 ieškovams ir kitiems iš buvusios bendrovės Olympiaki Aeroporia atleistiems darbuotojams bet kokiu Bendrijos aktu – direktyva, reglamentu ar kitu tiesioginio taikymo teisės aktu – suteikti galimybę gauti išmoką atleidimo ar privalomo sutarties su Olympiaki Aeroporia nutraukimo atveju, į kurią jie būtų turėtų teisę, jei būtų buvę nuolatiniais darbuotojais;
 —
 Bendrijos aktu – direktyva, reglamentu ar kitu tiesioginio taikymo teisės aktu – nurodyti sumokėti kiekvienam ieškovui 3 00 000 eurų atlyginant už jų patirtą stresą ir už akivaizdų jų pagrindinių teisių pažeidimą bei jų profesinės veiklos išankstinį nutraukimą.
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai
 Grįsdami ieškinį ieškovai remiasi dviem pagrindais.
 1.
 Pirmasis ieškinio pagrindas: Įstatymas Nr. 3717/2008, kuriame buvo numatytas Olympiaki Aeroporia uždarymas ir visų jos laikinųjų darbuotojų atleidimas realiai yra Bendrijos aktas, nustatytas Europos Sąjungos institucijų, konkrečiai, ECB ir Europos Komisijos; visi Graikijos vyriausybės teisės aktai buvo priimti atsižvelgiant į rekomendacijas, konkrečiai kalbant, po to, kai buvo priimtas Eurogrupės, ECOFIN, ECB ir Europos Komisijos sprendimas.
 2.
 Antrasis ieškinio pagrindas: dėl to, kad laikini darbuotojai, dirbę buvusioje bendrovėje Olympiaki Aeroporia nebuvo prilyginti Olympiaki Aeroporia nuolatiniams darbuotojams ir dėl to, kad atleidžiant iš šios bendrovės jiems nebuvo mokamos išmokos, kilo ieškovams tiesioginės, asmeninės ir didelės žalos bei buvo pažeistos jų pagrindinės teisės.


text:
 25.6.2005
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 155/22
 UZNESENIE SÚDU PRVÉHO STUPŇA
 z 8. apríla 2005
 vo veci T-401/03, Deirdre McCabe proti Komisii Európskych spoločenstiev (1)
 (Úradníci - Prijatie - Skúšobná doba v Eurostate - Prepustenie po skončení skúšobnej doby - Žaloba o neplatnosť - Žaloba o náhradu škody - Predchádzajúca správna sťažnosť - Neprípustnosť)
 (2005/C 155/43)
 Jazyk konania: francúzština
 Vo veci T-401/03, Deirdre McCabe, bývalá úradníčka Komisie Európskych spoločenstiev v skúšobnej dobe, bydliskom v Mondorf-les-Baines (Luxembursko), v zastúpení: M. Spandre a B. Zammitto, advokáti, proti Komisii Európskych spoločenstiev, (splnomocnení zástupcovia: J. Currall a H. Kraemer, za právnej pomoci B. Wägenbaur, advokát, ktorí si zvolili adresu na doručovanie v Luxemburgu), predmetom ktorej je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 25. augusta 2003 o prepustení žalobkyne po skončení jej skúšobnej doby a návrh na náhradu škody, Súd prvého stupňa (štvrtá komora), v zložení: predseda komory H. Legal, sudcovia P. Lindh, V. Vadapalas, tajomník: H. Jung, vydal 8. apríla 2005 uznesenie, ktorého výrok znie:
 1.
 Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
 2.
 Každý účastník konania znáša vlastné trovy.
 (1) Ú. v. EÚ C 35, zo 7. 2. 2004