text:
280/2006 Z. z. Zákon o povinnej základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku niektorých vodičov | Znenie od 01.01.2013
 280/2006 Z. z.
 Zákon č. 280/2006 Z. z.Zákon o povinnej základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku niektorých vodičov
 (v znení č. 653/2007 Z. z., 188/2009 Z. z., 345/2012 Z. z.)
 Čiastka 98/2006
 Platnosť od 23.05.2006
 Účinnosť od 01.01.2013 do30.09.2013
 Systém základnej kvalifikácie (§ 3 - § 7)
 Systém pravidelného výcviku (§ 8 - § 11)
 Spoločné, prechodné a záverečné ustanovenia (§ 12 - § 15)
 Aktuálne znenie 23.05.2020 - 31.12.2020
 Znenie 01.01.2013 - 30.09.2013
 z 21. apríla 2006
 a) získavanie povinnej základnej kvalifikácie vodičov (ďalej len „základná kvalifikácia“),
 b) pravidelný výcvik vodičov (ďalej len „pravidelný výcvik“).
 (1) Ak ďalej nie je ustanovené inak, povinnosť podrobiť sa systému základnej kvalifikácie a systému pravidelného výcviku podľa tohto zákona sa vzťahuje na vodičov vozidiel1)
 a) nákladnej dopravy, na ktorých vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupín C, C+E alebo C1+E, alebo podskupiny C1 alebo vodičské oprávnenie uznané ako rovnocenné a
 b) osobnej dopravy, na ktorých vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupín D, D+E alebo D1+E, alebo podskupiny D1 alebo vodičské oprávnenie uznané ako rovnocenné.
 (2) Povinnosť podľa odseku 1 sa vzťahuje na vodiča, ktorý je štátnym občanom
 a) Slovenskej republiky alebo iného členského štátu Európskej únie, Nórska, Lichtenštajnska, Islandu a Švajčiarska (ďalej len „členský štát“), alebo
 b) nečlenského štátu, ak je zamestnancom dopravcu so sídlom v členskom štáte alebo ak dopravca so sídlom v členskom štáte využíva jeho služby na základe inej ako pracovnej zmluvy.
 (3) Povinnosť podľa odseku 1 sa vzťahuje na prepravy uskutočňované na pozemných komunikáciách určených na všeobecné užívanie.2)
 (4) Povinnosť podľa odseku 1 sa nevzťahuje na vodičov
 a) vozidiel s maximálnou povolenou rýchlosťou 45 km/hod.,
 b) vozidiel používaných ozbrojenými silami, útvarmi civilnej ochrany obyvateľstva, colnou správou, Policajným zborom, Železničnou políciou, Slovenskou informačnou službou, Hasičským a záchranným zborom, Horskou záchrannou službou, Zborom väzenskej a justičnej stráže,
 c) vozidiel, ktoré sa na účely technického vývoja, opravy alebo údržby podrobujú testom,
 d) nových vozidiel a prestavaných vozidiel, ktoré ešte neboli uvedené do prevádzky,
 e) vozidiel používaných v prípadoch núdze alebo na záchranné práce a na odstraňovanie následkov havárie, živelnej pohromy alebo inej mimoriadnej udalosti,
 f) a na osoby vo výcvikových vozidlách autoškoly alebo inej osoby registrovanej na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie a pravidelného výcviku počas kurzu na získanie
 1. vodičského oprávnenia skupiny alebo podskupiny vodičských oprávnení podľa § 2 ods. 1,
 2. osvedčenia o základnej kvalifikácii alebo osvedčenia o pravidelnom výcviku,
 g) vozidiel používaných na nepodnikateľskú prepravu osôb alebo nákladu pre vlastnú potrebu,
 h) vozidiel používaných na prepravu materiálu alebo zariadenia, ktoré má vodič použiť počas výkonu práce v rámci svojho zamestnania alebo povolania, ak vedenie vozidla nie je jeho hlavnou činnosťou.
 (1) Základnou kvalifikáciou je úroveň vedomostí a praktickej zručnosti potrebnej na bezpečné vedenie vozidla, na ktoré sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupiny alebo podskupiny podľa § 2 ods. 1. Na získanie základnej kvalifikácie netreba mať vodičské oprávnenie niektorej zo skupín alebo podskupín uvedených v § 2 ods. 1.
 (2) Základnú kvalifikáciu podľa tohto zákona môže získať vodič, ktorý je štátnym občanom
 a) členského štátu a má pobyt na území Slovenskej republiky,
 b) tretieho štátu a
 1. na území Slovenskej republiky má sídlo dopravca, ktorého je zamestnancom alebo ktorý využíva jeho služby na základe inej ako pracovnej zmluvy, alebo
 2. pracovné povolenie mu vydal orgán Slovenskej republiky.
 (3) Povinnosť získať základnú kvalifikáciu sa nevzťahuje na vodičov, ktorí získali vodičské oprávnenie
 a) do 10. septembra 2008, ak ide o vodičov vozidiel osobnej dopravy podľa § 2 ods. 1 písm. b), a
 b) do 10. septembra 2009, ak ide o vodičov vozidiel nákladnej dopravy podľa § 2 ods. 1 písm. a).
 (4) Vodič môže viesť vozidlo nákladnej dopravy
 a) po dovŕšení veku 18 rokov, ak
 1. je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 2 a ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupiny C alebo skupiny C+E,
 2. je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 3 a ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupiny C1+E alebo podskupiny C1,
 b) po dovŕšení veku 21 rokov, ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 3 a ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupiny C alebo skupiny C+E.
 (5) Vodič môže viesť vozidlo osobnej dopravy
 a) po dovŕšení veku 21 rokov, ak ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie
 1. skupiny D alebo skupiny D+E určené na prepravu cestujúcich v pravidelnej autobusovej doprave, ak trasa autobusovej linky je kratšia ako 50 km a ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 3,
 2. skupiny D1+E alebo podskupiny D1, ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 3,
 b) po dovŕšení veku 18 rokov, ak ide o vozidlo podľa písmena a) druhého bodu, ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 2,
 c) po dovŕšení veku 20 rokov, ak ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie D a D+E, ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 2,
 d) po dovŕšení veku 23 rokov, ak ide o vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie skupiny D alebo skupiny D+E, a je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii podľa § 7 ods. 3.
 (6) Ak sú zachované vekové limity podľa odseku 4, vodič nákladného vozidla, ktorý je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii oprávňujúceho viesť vozidlo, na ktorého vedenie sa vyžaduje vodičské oprávnenie jednej skupiny alebo podskupiny, nie je povinný získavať iné osvedčenie o základnej kvalifikácii na vedenie nákladného vozidla, na ktoré sa vyžaduje vodičské oprávnenie inej skupiny alebo podskupiny. To isté sa vzťahuje aj na vodiča vozidla osobnej dopravy podľa odseku 5.
 (7) Vodič nákladného vozidla, ktorý je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii, ak rozšíri alebo zmení svoju činnosť tak, aby mohol prepravovať aj osoby, nemusí opakovať spoločnú časť kurzov základnej kvalifikácie, ale len časti špecifické pre novú základnú kvalifikáciu. To isté sa vzťahuje aj na vodiča vozidla osobnej dopravy podľa odseku 5.
 (1) Kurzy základnej kvalifikácie vykonáva autoškola alebo iná osoba registrovaná na vykonávanie takýchto kurzov (ďalej len „prevádzkovateľ školiaceho strediska“) na obvodnom úrade pre cestnú dopravu a pozemné komunikácie v sídle kraja (ďalej len „obvodný úrad dopravy v sídle kraja“).
 (2) Kurzy základnej kvalifikácie tvorí výučba teórie a praktické jazdy; ich rozsah a obsah sú uvedené v prílohe č. 1 oddieloch 1 až 3.
 (3) V rámci kurzov základnej kvalifikácie sa vykonávajú aj kurzy prvej pomoci podľa osobitného predpisu.2a)
 (4) Praktické jazdy sa uskutočňujú
 a) v cestnej premávke v zastavanej časti a mimo zastavanej časti obce, na cestách pre motorové vozidlá a na diaľniciach v podmienkach rôznej hustoty cestnej premávky alebo
 b) na špeciálnom autocvičisku; technické požiadavky sú uvedené v prílohe č. 1a.
 (1) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja zaregistruje žiadateľa na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie na základe písomnej žiadosti, ak žiadateľ preukáže, že
 a) je držiteľom živnostenského oprávnenia3) a
 b) zaplatil správny poplatok.3a)
 (2) Žiadateľ o registráciu na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie musí k písomnej žiadosti doložiť
 a) plán na zabezpečenie vykonávania kurzov základnej kvalifikácie, v ktorom uvedie organizáciu a rozsah výučby a výcviku vrátane najväčšieho počtu účastníkov v jednotlivých kurzoch, jednotlivé učebné predmety a spôsob vykonania výučby a výcviku vrátane zodpovedajúcich učebných materiálov,
 b) zoznam lektorov; zoznam musí obsahovať meno, priezvisko, odborné predpoklady lektorov, ktorí majú
 1. stredné vzdelanie s maturitnou skúškou v odboroch súvisiacich s ekonomikou a prevádzkou cestnej dopravy alebo
 2. vysokoškolské vzdelanie súvisiace s ekonomikou a prevádzkou cestnej dopravy,
 3. stredné vzdelanie s maturitnou skúškou v odboroch odborných tém teoretickej časti podľa prílohy č. 1 oddielu 1 alebo
 4. vysokoškolské vzdelanie v odboroch odborných tém teoretickej časti podľa prílohy č. 1 oddielu 1,
 5. inštruktorské oprávnenie,3b) ak ide o vykonávanie praktických jázd,
 c) doklad preukazujúci vlastníctvo alebo nájom miestnosti ako učebne zodpovedajúcej všeobecným stavebno-technickým požiadavkám na pobytové miestnosti,
 d) doklad preukazujúci vlastníctvo alebo nájom výcvikových vozidiel, ktoré zodpovedajú skupine vodičského oprávnenia, a ich počet je primeraný počtu účastníkov v kurze,
 e) údaje o kontrolnom systéme na sledovanie súladu výučby a výcviku s plánom podľa písmena a).
 (3) Registrácia na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie je neprevoditeľná a neprechádza na právneho nástupcu.
 Prevádzkovateľ školiaceho strediska oznamuje obvodnému úradu dopravy v sídle kraja všetky zmeny týkajúce sa požiadaviek podľa § 4a ods. 2 a predloží o nich doklady najneskôr do 10 dní odo dňa, keď k nim došlo.
 (1) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja začne konanie o dočasnom pozastavení platnosti registrácie na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie, ak zistí, že prevádzkovateľ školiaceho strediska napriek upozorneniu
 a) nevykonáva kurzy podľa plánu na zabezpečenie vykonávania kurzov základnej kvalifikácie,
 b) nezabezpečí, aby výučbu teórie alebo praktický výcvik vykonávali lektori, ktorí majú odborné predpoklady,
 c) nevedie evidenciu o výučbe teórie a praktickom výcviku vrátane zoznamu účastníkov alebo
 d) nepredkladá obvodnému úradu dopravy v sídle kraja hlásenia o začatí a skončení kurzu.
 (2) Súčasťou rozhodnutia o dočasnom pozastavení registrácie je aj lehota na odstránenie zisteného nedostatku.
 (3) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja zruší dočasné pozastavenie platnosti registrácie, ak pominú dôvody, pre ktoré bolo uložené, alebo na žiadosť prevádzkovateľa školiaceho strediska, ak písomne preukáže, že odstránil zistený nedostatok.
 (4) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja zruší registráciu na vykonávanie kurzov základnej kvalifikácie, ak prevádzkovateľ školiaceho strediska
 a) neodstráni nedostatok v určenej lehote alebo
 b) požiada o zrušenie registrácie.
 a) zrušením registrácie,
 b) smrťou alebo vyhlásením za mŕtveho prevádzkovateľa školiaceho strediska, ktorý je fyzickou osobou, alebo
 c) zánikom prevádzkovateľa školiaceho strediska, ktorý je právnickou osobou.
 (1) Skúška sa vykoná po skončení kurzov základnej kvalifikácie. Prevádzkovateľ školiaceho strediska doručí obvodnému úradu dopravy v sídle kraja mailom, faxom alebo poštou najneskôr do troch pracovných dní po začatí kurzu a skončení kurzu hlásenie, ktoré musí obsahovať
 a) názov a sídlo školiaceho strediska,
 b) adresu schválených prevádzkových priestorov, v ktorých sa kurzy základnej kvalifikácie vykonávajú,
 c) dátum začatia a ukončenia kurzu, deň a hodinu vykonávania výučby teórie,
 d) menný zoznam účastníkov kurzu, miesto ich trvalého pobytu, dátum narodenia, skupinu vodičského oprávnenia,
 e) podpis a odtlačok pečiatky prevádzkovateľa školiaceho strediska.
 (2) O obsahu a výsledku skúšky sa vyhotoví protokol o vykonaní skúšky, ktorý podpisujú všetci členovia skúšobnej komisie. Protokol o vykonaní skúšky je spolu s dokumentáciou o priebehu kurzov a skúšky súčasťou registratúry obvodného úradu dopravy v sídle kraja; lehota uloženia je päť rokov.
 (3) Podrobnosti o obsahu dokumentácie o priebehu kurzov základnej kvalifikácie a skúšky ustanoví Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky (ďalej len „ministerstvo“) všeobecne záväzným právnym predpisom.
 (1) Skúšobnú komisiu zostavuje a vykonávanie skúšok zabezpečuje obvodný úrad dopravy v sídle kraja.
 (2) V každom kraji je jedna päťčlenná skúšobná komisia, ktorá je zložená zo zamestnancov obvodného úradu dopravy v sídle kraja a zo zástupcov Slovenskej komory výcvikových zariadení autoškôl a združení dopravcov. Jej predsedom je zamestnanec obvodného úradu dopravy v sídle kraja. Skúšobná komisia je spôsobilá na vyhodnotenie testu, ak má najmenej troch súčasne prítomných členov.
 (1) Potvrdením o získaní základnej kvalifikácie je osvedčenie o základnej kvalifikácii, ktoré vydáva vodičovi obvodný úrad dopravy v sídle kraja na základe protokolu o skúške podľa § 5; obsahuje tieto údaje:
 a) meno a priezvisko vodiča,
 b) dátum a miesto narodenia vodiča,
 c) označenie toho, kto ho vydal,
 d) rozsah základnej kvalifikácie,
 e) dátum a miesto vydania,
 f) podpis riaditeľa skúšobnej komisie a podpis riaditeľa obvodného úradu dopravy v sídle kraja,
 g) odtlačok úradnej pečiatky obvodného úradu dopravy v sídle kraja.
 (2) Osvedčenie o riadnej základnej kvalifikácii sa vydáva na základe účasti v kurzoch základnej kvalifikácie, ktorých obsahom musia byť všetky oblasti uvedené prílohe č. 1 oddiele 1, a po vykonaní skúšky, ktorej obsahom sú oblasti uvedené v prílohe č. 1 oddiele 2 bode 2.1.
 (3) Osvedčenie o zrýchlenej základnej kvalifikácii sa vydáva na základe účasti v kurzoch základnej kvalifikácie, ktorých obsahom sú všetky oblasti uvedené v prílohe č. 1 oddiele 1, a po vykonaní skúšky, ktorej obsahom sú oblasti uvedené v prílohe č. 1 oddiele 3, aby sa zistilo, či vodič má vo všetkých oblastiach úroveň vedomostí a zručností požadovaných v prílohe č. 1 oddiele 1.
 (4) Skúšobná komisia oslobodí od povinnosti zúčastniť sa kurzov základnej kvalifikácie a skúšky toho, kto sa preukáže vysvedčením o ukončení učebného alebo študijného odboru v rozsahu odborných tém a praktického výcviku. Ak sa vysvedčením preukáže len absolvovanie odborných tém teoretickej časti základného výcviku, potom sa praktickému výcviku musí podrobiť aj tento žiadateľ.
 (5) Osvedčenia o základnej kvalifikácii alebo osvedčenia o zrýchlenej základnej kvalifikácii vydané akreditovanou osobou v inom členskom štáte sa považujú za rovnocenné s osvedčeniami o základnej kvalifikácii alebo s osvedčeniami o zrýchlenej základnej kvalifikácii vydanými podľa tohto zákona.
 (1) Pravidelný výcvik je aktualizácia úrovne vedomostí a praktickej zručnosti potrebnej na výkon povolania vodiča s dôrazom na bezpečnosť cestnej premávky a na racionalizáciu spotreby pohonných hmôt.
 (2) Prvý výcvik musí vykonať vodič, ktorý má na území Slovenskej republiky pobyt alebo pracovisko
 a) do piatich rokov odo dňa vydania osvedčenia o základnej kvalifikácii, ak je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii,
 b) do piatich rokov od uplynutia lehoty uvedenej v § 3 ods. 3.
 (3) Ďalší pravidelný výcvik musí vodič vykonať, ak má na území Slovenskej republiky pobyt alebo pracovisko a má osvedčenie o pravidelnom výcviku.
 (4) Ak vodič zmení dopravcu, musí sa zohľadniť pravidelný výcvik v rozsahu, v akom sa mu už podrobil.
 (1) Kurzy pravidelného výcviku sú zamerané na zopakovanie a prehĺbenie úrovne vedomostí a zručností poskytovaných v kurzoch základnej kvalifikácie; vykonávajú sa v školiacom stredisku registrovanom na vykonávanie takýchto kurzov. Na registráciu prevádzkovateľa školiaceho strediska sa primerane vzťahujú § 4 až 4d.
 (2) Kurzy pravidelného výcviku tvorí výučba teórie a praktické jazdy; ich obsah a rozsah je uvedený v prílohe č. 1 oddiele 4.
 (1) Osvedčenie o pravidelnom výcviku vydáva obvodný úrad dopravy v sídle kraja po skončení kurzu pravidelného výcviku. Osvedčenie o pravidelnom výcviku obsahuje tieto údaje:
 d) časový rozsah platnosti,
 f) podpis prevádzkovateľa školiaceho strediska,
 (2) Osvedčenie o pravidelnom výcviku platí päť rokov. Vodič je povinný absolvovať ďalšie kurzy pravidelného výcviku ešte pred skončením platnosti osvedčenia o pravidelnom výcviku.
 (3) Ak vodič počas platnosti osvedčenia o pravidelnom výcviku prestal vykonávať povolanie vodiča a chce ho opätovne vykonávať po zániku platnosti tohto osvedčenia, musí vykonať kurzy pravidelného výcviku. To sa vzťahuje aj na vodiča, ktorý nemá povinnosť získať základnú kvalifikáciu, ak chce vykonávať povolanie vodiča po uplynutí lehoty uvedenej v § 3 ods. 3.
 (4) Ak ešte neuplynula platnosť osvedčenia o pravidelnom výcviku, vodič nemusí pri zmene vozidla nákladnej dopravy na vozidlo osobnej dopravy a naopak, ani pri zmene skupiny alebo podskupiny vodičského oprávnenia podľa § 2 ods. 1 opätovne vykonať kurzy pravidelného výcviku.
 (5) Osvedčenia o pravidelnom výcviku vydané akreditovanou osobou v inom členskom štáte sa považujú za rovnocenné s osvedčeniami o pravidelnom výcviku vydanými podľa tohto zákona.
 (1) Vodičovi, ktorý je držiteľom osvedčenia o základnej kvalifikácii alebo osvedčenia o pravidelnom výcviku, vydá obvodný úrad dopravy v sídle kraja kvalifikačnú kartu vodiča; jej vzor je uvedený v prílohe č. 2. Kvalifikačnú kartu vodiča obvodný úrad dopravy v sídle kraja vydá aj vodičovi, na ktorého sa nevzťahuje povinnosť získať základnú kvalifikáciu podľa § 3 ods. 3, ak je držiteľom osvedčenia o pravidelnom výcviku. Obvodný úrad dopravy v sídle kraja je pri vydávaní kvalifikačnej karty vodiča povinný skontrolovať platnosť vodičského preukazu, ktorého číslo je uvedené na vydávanej kvalifikačnej karte vodiča.
 (2) Kvalifikačná karta vodiča vydaná v inom členskom štáte platí na území Slovenskej republiky, ak je v súlade so vzorom platným v Európskom spoločenstve.
 (3) Základná kvalifikácia a pravidelný výcvik sa vyznačia v kvalifikačnej karte vodiča kódom zostaveným z poradového čísla kódu a z platnosti osvedčenia takto: 95.DD.MM.RRRR.
 (4) Vodič vozidla nákladnej dopravy podľa § 2 ods. 1 písm. a), ktorý je štátnym občanom nečlenského štátu, preukazuje základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik na území Slovenskej republiky vodičským preukazom podľa osobitného predpisu5) alebo kvalifikačnou kartou podľa odseku 1 alebo 2 s kódom podľa odseku 3.
 (5) Vodič vozidla osobnej dopravy podľa § 2 ods. 1 písm. b), ktorý je občanom tretieho štátu, preukazuje základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik na území členského štátu
 a) vodičským preukazom s kódom podľa odseku 3,
 b) kvalifikačnou kartou podľa odseku 1 alebo 2 s kódom podľa odseku 3 alebo
 c) osvedčením podľa práva štátu, ktorého je štátnym občanom, ak takéto osvedčenie uznávajú členské štáty.
 (6) Vyhotovenie, distribúciu a centrálnu evidenciu kvalifikačných kariet vodiča vydaných podľa tohto zákona zabezpečuje ministerstvo.
 (1) Osvedčenie o základnej kvalifikácii, osvedčenie o pravidelnom výcviku a kvalifikačná karta vodiča sú súčasťou dokumentov ustanovených na vedenie vozidla v premávke na pozemných komunikáciách.
 (2) Vodič je povinný mať pri sebe pri vedení motorového vozidla osvedčenie o základnej kvalifikácii alebo osvedčenie o pravidelnom výcviku alebo kvalifikačnú kartu a pri cestnej kontrole ich na požiadanie predložiť kontrolnému orgánu.5a)
 (1) Na konanie podľa tohto zákona sa vzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní,5b) ak tento zákon neustanovuje inak.
 (2) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja je odvolacím orgánom vo veciach, v ktorých v prvom stupni rozhoduje obvodný úrad dopravy v sídle kraja podľa tohto zákona; na tento účel zriaďuje osobitný organizačný útvar.
 (1) Na obsah kurzov základnej kvalifikácie sa vzťahuje príloha č. 3
 a) do 10. septembra 2008, ak ide o vodičov vozidiel osobnej dopravy,
 b) do 10. septembra 2009, ak ide o vodičov vozidiel nákladnej dopravy.
 (2) Osvedčenie o odbornej spôsobilosti vydané v inom členskom štáte podľa osobitného predpisu7) na základe odborného výcviku absolvovaného v rozsahu uvedenom v prílohe č. 3 sa na území Slovenskej republiky považuje za osvedčenie o základnej kvalifikácii
 (1) Autoškola, ktorá vykonáva kurzy základnej kvalifikácie alebo pravidelného výcviku na základe registrácie podľa predpisov účinných do 31. mája 2009, je povinná do 60 dní odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona požiadať o registráciu podľa tohto zákona; inak pôvodná registrácia stráca platnosť.
 (2) Obvodný úrad dopravy v sídle kraja je povinný bezodkladne písomne informovať miestne príslušný živnostenský úrad o strate platnosti pôvodnej registrácie podľa odseku 1.
 Týmto zákonom sa preberajú právne akty Európskych spoločenstiev a Európskej únie uvedené v prílohe č. 4.
 OBSAH A ROZSAH KURZOV ZÁKLADNEJ KVALIFIKÁCIE
 Minimálna úroveň vedomostí vo všetkých kurzoch základnej kvalifikácie a v kurzoch pravidelného výcviku musí obsahovať aspoň vedomosti uvedené v tomto oddiele. Vodiči musia dosiahnuť úroveň vedomostí a praktickej zručnosti potrebnej na bezpečné vedenie vozidla podľa skupín a podskupín vodičských oprávnení.
 1. Zlepšenie racionálneho jazdného správania na základe bezpečnostných predpisov
 – určené pre všetky skupiny a podskupiny vodičských oprávnení podľa § 2 ods. 1
 1.1 Cieľ: poznať charakteristiky prevodového systému, aby sa najlepšie využili:
 1.2 Cieľ: poznať technické charakteristiky a činnosť bezpečnostných ovládačov na ovládanie vozidla, minimalizovať opotrebenie a zabrániť chybnej funkcii:
 špecifické charakteristiky obvodu podtlakovej brzdy, obmedzenia pri používaní brzdy a odľahčovacej brzdy (retardéra), kombinované používanie bŕzd a odľahčovacej brzdy, lepší vzťah medzi rýchlosťou a prevodovými pomermi, využívanie zotrvačného momentu vozidla, využívanie spôsobov spomaľovania a brzdenia pri klesaní, činnosti v prípade poruchy.
 1.3 Cieľ: schopnosť optimalizácie spotreby paliva:
 – určené pre vodičské oprávnenia skupín C, C+E a C1+E a podskupiny C1
 1.4 Cieľ: schopnosť zaručiť bezpečnosť nákladu pri uplatňovaní bezpečnostných predpisov a správneho využitia vozidla:
 sily pôsobiace na vozidlo pri pohybe, používanie prevodových stupňov podľa zaťaženia vozidla a profilu cesty, výpočet užitočného zaťaženia vozidla alebo jazdnej súpravy, výpočet celkového objemu, rozloženie nákladu, dôsledky preťaženia na nápravu, stabilita vozidla a ťažisko, druhy balenia a palety,
 hlavné kategórie tovaru, ktoré vyžadujú zabezpečenie nákladu, techniky upínania a zabezpečenia, používanie upevňovacích pásov, kontrola zabezpečovacích zariadení, používanie prekladacích zariadení a umiestňovanie a odstraňovanie plachiet.
 – určené pre vodičské oprávnenia skupín D, D+E a D1+E a podskupiny D1
 1.5 Cieľ: schopnosť zaručiť pohodlie a bezpečnosť cestujúcich:
 správne posúdenie pozdĺžnych a bočných pohybov vozidla, ohľaduplné správanie sa na ceste, poloha na vozovke, hladké brzdenie, zohľadňovanie prečnievania, používanie špecifických infraštruktúr (verejné dopravné plochy a vyhradené dopravné pruhy), zvládanie konfliktov medzi bezpečnou jazdou a inými úlohami vodiča, zaobchádzanie s cestujúcimi, osobitosti určitých skupín cestujúcich (invalidov a detí).
 1.6 Cieľ: schopnosť zaručiť bezpečnosť nákladu pri uplatnení bezpečnostných predpisov a správneho využitia vozidla:
 sily pôsobiace na vozidlo pri pohybe, používanie prevodových stupňov podľa zaťaženia vozidla a profilu cesty, výpočet úžitkového zaťaženia vozidla alebo jazdnej súpravy, rozloženie zaťaženia, dôsledky preťaženia na nápravu, stabilita vozidla a ťažisko.
 2. Uplatňovanie predpisov
 2.1 Cieľ: poznať sociálne prostredie cestnej dopravy a predpisy, ktorými sa spravuje:
 maximálne povolené časy pre odvetvie dopravy; princípy, uplatňovanie a dôsledky nariadení (EHS) 3820/85 a (EHS) 3821/85; pokuty za porušovanie, nesprávne používanie a neoprávnené zásahy do záznamových zariadení; vedomosti o sociálnom prostredí cestnej dopravy; práva a povinnosti vodičov z hľadiska základnej kvalifikácie a pravidelného výcviku.
 2.2 Cieľ: poznať predpisy, ktorými sa spravuje preprava tovaru:
 dopravné prevádzkové licencie, povinnosti v rámci štandardných zmlúv o preprave tovaru, zhotovovanie dokumentov, ktoré tvoria zmluvu o preprave nákladu, povolenia v medzinárodnej doprave, povinnosti vyplývajúce z Dohovoru o prepravnej zmluve v medzinárodnej nákladnej doprave, zhotovovanie medzinárodných nákladných listov, prekračovanie hraníc, špeditéri, špeciálne sprievodné dokumenty na tovar.
 2.3 Cieľ: poznať predpisy, ktorými sa spravuje preprava osôb:
 3. Zdravie, cestná a environmentálna bezpečnosť, služby, logistika
 3.1 Cieľ: uvedomenie si rizík v cestnej premávke a rizík pracovných úrazov vodičov:
 3.2 Cieľ: schopnosť zabrániť kriminalite a pašovaniu ilegálnych prisťahovalcov:
 3.3 Cieľ: schopnosť zabrániť poškodeniu zdravia:
 3.4 Cieľ: uvedomenie si významu dobrého fyzického a duševného stavu:
 3.5 Cieľ: schopnosť posúdiť núdzové situácie:
 3.6 Cieľ: schopnosť správať sa tak, aby to prispelo k imidžu podniku:
 3.7 Cieľ: poznať ekonomické prostredie nákladnej cestnej dopravy a organizáciu trhu:
 cestná nákladná doprava vo vzťahu k ostatným druhom dopravy (hospodárska súťaž, zasielatelia), rôzne činnosti cestnej dopravy (doprava vykonávaná za poplatok alebo odmenu, doprava pre vlastné potreby, pomocné dopravné činnosti), organizácia hlavných typov dopravnej spoločnosti a pomocných dopravných činností, rôzne dopravné špecializácie (cisternové vozidlá, regulovaná teplota, atď.), zmeny v sektore dopravy (diverzifikácia poskytovaných služieb, kombinovaná doprava železnica – cesta, subdodávateľ atď.).
 3.8 Cieľ: poznať ekonomické prostredie osobnej cestnej dopravy a organizáciu trhu:
 cestná osobná doprava vo vzťahu k ostatným druhom osobnej dopravy (železnici, súkromným autám), rôzne činnosti zahŕňajúce prepravu osôb po ceste, prekračovanie hraníc v medzinárodnej doprave, organizácia hlavných typov dopravnej spoločnosti vykonávajúcej prepravu osôb.
 Kurzy musia obsahovať výučbu teórie zo všetkých oblastí uvedených v oddiele 1 v rozsahu 280 hodín.
 Každý účastník kurzov musí v rámci praktického výcviku osobne viesť aspoň 20 hodín výcvikové vozidlo v sprievode inštruktora školiaceho strediska, ktorý musí byť zamestnancom prevádzkovateľa školiaceho strediska, v ktorej sa vykonávajú kurzy.
 Každý účastník kurzu môže z 20 hodín praktického výcviku viesť výcvikové vozidlo najviac osem hodín v špeciálnom teréne alebo na výkonnom trenažéri tak, aby sa mohlo zhodnotiť racionálne vedenie vozidla založené na bezpečnostných predpisoch, najmä z hľadiska ovládania vozidla v rôznych podmienkach cestnej premávky a pri rôznom stave vozovky podľa poveternostných podmienok, ako aj nočného alebo denného času.
 Výcvikové vozidlá musia spĺňať minimálne požiadavky podľa zákona č. 725/2004 Z. z. o podmienkach prevádzky vozidiel na pozemných komunikáciách a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
 Kurzy musia obsahovať výučbu teórie zo všetkých oblastí vedomostí uvedených v oddiele 1 v rozsahu 140 hodín.
 Každý účastník kurzu musí v rámci praktického výcviku osobne viesť aspoň 10 hodín výcvikové vozidlo v sprievode inštruktora školiaceho strediska, ktorý musí byť zamestnancom prevádzkovateľa školiaceho strediska.
 Každý účastník kurzu môže z 10 hodín praktického výcviku viesť výcvikové vozidlo najviac štyri hodiny v špeciálnom teréne alebo na výkonnom trenažéri tak, aby sa mohlo zhodnotiť racionálne vedenie vozidla založené na bezpečnostných predpisoch, najmä z hľadiska ovládania vozidla v rôznych podmienkach cestnej premávky a pri rôznom stave vozovky podľa poveternostných podmienok, ako aj nočného alebo denného času.
 Po skončení kurzov sa vodič podrobí písomnej alebo ústnej skúške. Skúška musí obsahovať aspoň jednu otázku z každej oblasti vedomostí uvedených v oddiele 1.
 Kurz musí obsahovať výučbu teórie zo všetkých cieľov uvedených v oddieli 1 v rozsahu 35 hodín v sedemhodinových denných sústredeniach, a to raz za päť rokov.
 Praktické jazdy možno uskutočniť pod dohľadom inštruktora školiaceho strediska na výcvikovom vozidle na špeciálnom autocvičisku alebo v cestnej premávke a sčasti aj na trenažéri.
 1. Výcvik zameraný na bezpečnosť jazdy sa môže vykonávať sčasti aj na špeciálnom autocvičisku zabezpečenom proti ohrozeniu osôb a vecí, ktorých činnosť nesúvisí s výcvikom.
 2. Špeciálne autocvičisko musí zodpovedať veľkosťou a vybavením nasledujúcim minimálnym požiadavkám:
 a) plocha s dĺžkou najmenej 400 metrov a šírkou najmenej 50 metrov, úžitková plocha najmenej 20 000 m2,
 b) stála šmyková plocha s dĺžkou najmenej 100 m a šírkou najmenej 20 m, aby bolo možné vykonávať nácvik brzdných úkonov s rýchlosťou najmenej 50 km/h na začiatku šmykovej plochy. Pred šmykovou plochou musí byť k dispozícii nájazdová dráha s dĺžkou najmenej 300 m a šírkou najmenej 10 m, pričom 50 m nájazdovej dráhy nachádzajúcich sa bezprostredne pred šmykovou plochou tvorí priame predĺženie šmykovej plochy. Od začiatku tejto šmykovej plochy musí byť k dispozícii po jej oboch stranách a na jej konci spevnený asfaltový alebo betónový spádový priestor. Šírka spádového priestoru na úseku prvých 15 m dĺžky šmykovej plochy je najmenej 3 m z každej strany a na ďalšom úseku najmenej 8 m z každej strany. Spádový priestor na konci šmykovej plochy tvorí priame predĺženie šmykovej plochy s dĺžkou 30 m a šírkou najmenej 36 m,
 c) šmyková plocha v tvare okružnej dráhy vo výseku najmenej 90“ s vonkajším polomerom najmenej 40 m a so šírkou najmenej 10 m, aby bolo možné vykonávať nácvik jázd v zákrute a brzdenie v zákrute pri počiatočnej rýchlosti najmenej 30 km/h na začiatku šmykovej plochy. Pred šmykovou plochou musí byť k dispozícii nájazdová dráha s dĺžkou najmenej 50 m a šírkou najmenej 10 m. Od začiatku tejto šmykovej plochy musí byť k dispozícii po oboch stranách spevnený, asfaltový alebo betónový spádový priestor široký najmenej 2 m z každej strany, ktorý sa na vonkajšej strane zákruty po najviac prvých 10 m rozširuje na najmenej 8 m. Spádový priestor na konci šmykovej plochy tvorí predĺženie šmykovej plochy a spádového priestoru po stranách s dĺžkou najmenej 15 m,
 d) zavlažovacie zariadenie, ktorým je možné stále zavlažovanie šmykovej plochy, pričom nie je možné používať chemické klzné prostriedky,
 e) merač rýchlosti s veľkým číselníkom, ktorý umožňuje odčítavať nájazdovú rýchlosť na začiatku šmykovej plochy,
 f) učebňa na vykonávanie teoretickej časti a dopravno-psychologického skupinového rozhovoru pre celkovo 15 osôb zariadená na prezentáciu a premietanie filmov vrátane učebného materiálu a zodpovedajúce hygienické zariadenia,
 g) rampa, hrboľ, klin a najmenej 30 dopravných kužeľov,
 h) rádiopovelové zariadenie schváleného typu umožňujúce prenos hlasu inštruktora do výcvikového vozidla.
 A. Opis kvalifikačnej karty vodiča
 a) označenie „KVALIFIKAČNÁ KARTA VODIČA“ vytlačené veľkými písmenami v štátnom jazyku Slovenskej republiky,
 b) označenie „Slovensko“,
 c) rozlišovací znak Slovenskej republiky „SK“ vytlačený ako negatív v modrom obdĺžniku a obklopený dvanástimi žltými hviezdičkami,
 d) údaje o držiteľovi zoradené a očíslované takto:
 1. priezvisko,
 2. meno (mená),
 4a. dátum vydania,
 4b. dátum skončenia platnosti,
 4c. názov vydávajúceho orgánu,
 5a. číslo vodičského preukazu,
 5b. sériové číslo,
 6. fotografia,
 7. podpis,
 8. obec pobytu,
 9. skupiny (podskupiny) vodičských oprávnení, na ktoré spĺňa základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik,
 e) nadpis „Vzor Európskych spoločenstiev“ v štátnom jazyku Slovenskej republiky a záhlavie „kvalifikačná karta vodiča“ v ostatných jazykoch členských štátov vytlačený modrou farbou tak, aby tvorili pozadie karty, a to
 f) referenčné farby:
 – modrá: reflexná modrá, systém farieb Pantone,
 – žltá: žltá, systém farieb Pantone.
 a) údaje o držiteľovi zoradené a očíslované takto:
 10. kód Spoločenstva podľa zoznamu kódov Spoločenstva (§ 11 ods. 3),
 11. priestor na úradné záznamy vydávajúceho štátu, ktorý sa týka administratívnych údajov alebo údajov vzťahujúcich sa na bezpečnosť cestnej premávky. Ak sa údaje vzťahujú k bodom tejto prílohy, musí sa pred údajom uviesť číslo bodu,
 b) vysvetlivky k očíslovaným záznamom uvedeným na oboch stranách, najmä k bodom 1 až 3, 4a až 4c, 5a a 5b a 10.
 B. Bezpečnosť kvalifikačnej karty vodiča
 C. Vzhľad kvalifikačnej karty vodiča uznávaný Európskym spoločenstvom
 MINIMÁLNY VÝCVIK
 potrebný na získanie osvedčenia o odbornej spôsobilosti podľa čl. 5 ods. 1 písm. b) a ods. 2 písm. c) nariadenia (EHS) č. 3820/85
 Ak nie sú súčasťou vodičských kurzov, výcvik potrebný na získanie osvedčenia o odbornej spôsobilosti zahŕňa minimálne tieto predmety:
 1. Vedomosti o konštrukcii a hlavných častiach vozidla
 1.1 Vedomosti o konštrukcii a funkcii
 – spaľovacích motorov,
 – mazacích a chladiacich systémov,
 – palivového systému,
 – elektrického systému,
 – zapaľovacieho systému,
 – prevodového systému (spojky, prevodovej skrine atď.).
 1.2 Všeobecné vedomosti o mazacej a protimrazovej ochrane.
 1.3 Vedomosti o predbežných zákrokoch vykonávaných počas odstraňovania a výmeny kolies.
 1.4 Vedomosti o konštrukcii, vybavení, správnom používaní a starostlivosti o pneumatiky.
 1.5 Vedomosti o typoch, prevádzke, hlavných častiach, spojoch a používaní brzdového systému a o jeho každodennej údržbe a vedomosti o spojovacej sústave.
 1.6 Poznanie metód lokalizácie príčin porúch.
 1.7 Zručnosti, ako opravovať menšie poruchy pomocou správneho technického vybavenia.
 1.8 Všeobecné vedomosti o preventívnej údržbe vozidiel a o nevyhnutných prevádzkových opravách.
 2. Všeobecné vedomosti o doprave a o administratívnych postupoch
 2.1 Všeobecná schopnosť a dostatočné geografické vedomosti o používaní cestných máp a ich symbolov.
 2.2 Hospodárne využívanie vozidiel.
 2.3 Poznanie opatrení, ktoré sa majú uskutočniť po nehode alebo podobnej udalosti (napr. požiar) v súvislosti s poistením vozidla.
 2.4 Poznanie vnútroštátnych právnych predpisov používaných na príslušný druh prepravy tovarov alebo cestujúcich.
 – pre vodičov nákladných vozidiel
 2.5 Základné vedomosti o zodpovednosti vodiča v súvislosti s prevzatím, prepravou a dodaním tovaru podľa dohodnutých podmienok.
 2.6 Poznanie dokumentov týkajúcich sa vozidla a dopravy, ktoré sa vyžadujú vo vnútroštátnej a medzinárodnej preprave nákladov.
 2.7 Poznanie technológií nakladania a vykladania tovaru a používania nakladacieho a vykladacieho zariadenia.
 2.8 Základné vedomosti o predbežných opatreniach, ktoré sa musia podniknúť pri manipulácii a preprave nebezpečných vecí.
 – pre vodičov vozidiel určených na prepravu cestujúcich
 2.9 Vedomosti o zodpovednosti vodiča v súvislosti s prepravou osôb.
 2.10 Poznanie dokumentov týkajúcich sa vozidla a cestujúcich, ktoré sa vyžadujú vo vnútroštátnej a medzinárodnej preprave cestujúcich.
 3. Skúsenosti v preprave tovaru a osôb
 3.1 Praktické skúsenosti z jazdenia a manévrovania s vozidlom nad 7,5 t a z používania prípojného vozidla.
 3.2 Praktické skúsenosti z jazdenia a manévrovania s autobusom alebo s autokarom.
 1. Smernica Rady 76/914/EHS zo 16. decembra 1976 o minimálnej úrovni výcviku niektorých vodičov cestnej dopravy (Ú. v. ES L 357, 29. 12. 1976).
 2. Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/59/ES z 15. júla 2003 o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku vodičov určitých cestných vozidiel nákladnej a osobnej dopravy, ktorou sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (EHS) č. 3820/85 a smernica Rady 91/439/EHS a zrušuje smernica Rady 76/914/EHS (Ú. v. EÚ L 226, 10. 9. 2003) v znení smernice Rady 2004/66/ES z 26. apríla 2004 (Ú. v. EÚ L 168, 1. 5. 2004).
 3. Smernica Rady 2006/103/ES z 20. novembra 2006, ktorou sa z dôvodu pristúpenia Bulharska a Rumunska upravujú určité smernice v oblasti dopravnej politiky (Ú. v. EÚ L 363, 20. 12. 2006).
 1) Článok 1 ods. 2 písm. a) a ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 3820/85 z 20. decembra 1985 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy.
 2) § 1 ods. 2 písm. a) až c) a § 6 ods. 1 zákona č. 135/1961 Zb. o pozemných komunikáciách (cestný zákon) v znení zákona č. 180/1996 Z. z.
 2a) § 40 zákona č. 578/2004 Z. z. o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti, zdravotníckych pracovníkoch, stavovských organizáciách v zdravotníctve a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 653/2007 Z. z.
 3) § 10 a 25 zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov.
 3a) Položka 77a zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 145/1995 Z. z. o správnych poplatkoch v znení zákona č. 188/2009 Z. z.
 5) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) 484/2002 z 1. marca 2002, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Rady (EHS) 881/92 a (EHS) 3118/93 na účely zavedenia vodičského osvedčenia (Ú. v. ES L 76, 19. 3. 2002).
 5a) § 4 ods. 1 písm. b) zákona č. 8/2009 Z. z. o cestnej premávke a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
 7) Článok 5 ods. 1 písm. b) a ods. 2 písm. c) nariadenia Rady (EHS) 3820/85 z 20. decembra 1985 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy (Ú. v. ES L 370, 31. 12. 1985) v platnom znení.


type: wikipedia

text:
Espanjan kuningaskunta () eli Espanja ( []) on Lounais-Euroopassa sijaitseva valtio. Se jakaa Iberian niemimaan Portugalin ja Isolle-Britannialle kuuluvan Gibraltarin kanssa. Koillisessa rajan takana ovat Ranska ja pieni Andorran ruhtinaskunta, ja etelässä on maarajaa Marokon kanssa (ks. Ceuta ja Melilla). Maahan kuuluvat Baleaarit Välimerellä, Kanariansaaret Atlantilla, Ceutan ja Melillan kaupungit Pohjois-Afrikassa sekä muutama asumaton saari Marokon rannikolla. Espanjan pääkaupunki on Madrid. Muita suuria kaupunkeja ovat muun muassa Barcelona, Valencia, Sevilla, Málaga, Bilbao ja Zaragoza.
 Muinaiset roomalaiset valtasivat Espanjan Karthagolta toisessa puunilaissodassa, ja roomalaisten käyttämä latina on espanjan kielen pohjana. Islaminuskoiset maurit hallitsivat Espanjaa 300 vuoden ajan vuosina 700–1 000. 1400-luvulla maata hallinneet pienet katoliset kuningaskunnat yhdistyivät vaiheittain vuoteen 1512 mennessä. Yhdistyneestä Espanjasta tuli mahtava siirtomaavalta. 1700-luvulla se menetti hallitsemansa ulkomaat Espanjassa ja 1800-luvulla siirtomaansa. Vuonna 1936 alkanutta sisällissotaa seurasi Francon sotilasdiktatuuri vuoteen 1975 asti.
 Maan noin 47 miljoonasta asukkaasta kolme neljäsosaa puhuu äidinkielenään espanjaa, joka on koko maan virallinen kieli. Muita, alueellisesti virallisia kieliä ovat katalaani (tai valencia), galicia, baski ja araneesi.
 Espanjan talous on palveluvaltainen sekatalous. Kansainvälinen valuuttarahasto arvioi maan ostovoimakorjatun bruttokansantuotteen arvoksi vuonna 2022 noin 2,2 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
 Maantiede
 Espanja sijaitsee Pyreneiden niemimaalla. Pohjoisessa maata rajoittaa Pyreneiden vuorijono, ja etelässä Välimeren rannikon erottaa sisämaasta Sierra Nevadan vuoristo. Pääkaupunki Madrid sijaitsee keskusylängöllä 650 metrin korkeudessa. Yli 2 000 metrin korkuisia vuoria on useita, korkeimmat huiput kohoavat yli 3 000 metriin.
 Espanjassa on noin 1 800 jokea, mutta monet niistä kuljettavat vain vähän vettä ja saattavat olla osan vuotta kuivillaan.
 Kasvillisuus ja ilmasto vaihtelevat voimakkaasti rannikon ja sisämaan välillä sekä korkeuden mukaan. Kesällä lähes kaikkialla on kuumaa ja kuivaa, mutta talvella on suuria lämpötilaeroja eri alueiden välillä. Vuorilla voidaan lasketella, kun taas rannikolla on paljon lämpimämpää. Vuoden kylmimmän kuukauden eli tammikuun keskimääräinen alin lämpötila A Corunassa on 7,6 astetta, Valladolidissa −1,2 astetta. Asiantuntijat odottavat ilmastonmuutoksen vaikuttavan Espanjan ilmastoon huomattavasti muun muassa nostamalla vuoden keskilämpötilaa.
 Pohjois-Espanjassa, Biskajanlahden rannoilla sataa runsaasti, ja siellä kasvaa osittain lauhkeita ja osittain subtrooppisia lehtimetsiä. Näissä metsissä osa puustosta pudottaa lehtensä talveksi, kun taas osa pitää ne ympäri vuoden. Etelä-Espanjassa, Välimeren rannoilla kasvaa välimereisiä metsiä ainavihantine tammilajeineen ja oliivipuineen. Vuorten takana, Espanjan keskiosissa on aavikoita, joilla sataa vain harvoin. Niillä kasvaa ainoastaan kivikkokasveja.
 Kanariansaarten Afrikan läheisillä saarilla on vain aavikoita, mutta La Palmalla kasvaa vehmasta subtrooppista kasvillisuutta.
 Historia
 Varhaishistoria ja muslimivalta
 Vanhimmat merkit nykyihmisestä Espanjassa ovat 35 000 vuoden takaa. Espanjan varhaisimpia nimeltä tunnettuja asukkaita olivat iberit, joiden puhuma kieli ei ollut indoeurooppalainen. Ajanlaskun alkua edeltävällä vuosituhannella foinikialaiset, kreikkalaiset ja karthagolaiset perustivat Espanjaan kauppatukikohtia. Roomalaiset valtasivat Espanjan Karthagolta toisessa puunilaissodassa 200-luvulla eaa. ja seuraavalla vuosisadalla käytiin ns. keltiberisodat keltiberiheimojen ja roomalaisten välillä. Roomalaisten käyttämästä latinasta periytyy espanjan kieli. Länsi-Rooman hajoamisvaiheessa 400-luvulta alkaen germaaniheimot kuten gootit ja vandaalit perustivat Espanjan alueelle valtakuntia. Visigoottien valtakunta säilyi 400-luvulta vuoteen 711, jolloin Afrikasta tulleet arabit ja berberit kukistivat sen. Islamilaiseksi muuttuneen Espanjan eli al-Andalusin tärkein kaupunki oli Córdoba, joka oli myös umaijadidynastian perustaman Córdoban emiraatin (756–929) ja kalifaatin (929–1031) pääkaupunki.
 Kristinusko ja suurvalta-aika
 Nykyisen Espanjan historia alkoi 800-luvulla, jolloin kristityt kuningaskunnat aloittivat Iberian niemimaan takaisinvaltauksen (Reconquista). Vuoteen 1250 mennessä muslimivalta rajoittui enää Granadan emiraattiin, josta tehtiin veroa maksava vasallivaltio. Vuonna 1469 Aragonian ja Kastilian kuningaskunnat yhdistyivät, kun hallitsijat kuningas Ferdinand ja kuningatar Isabella avioituivat. Katoliset kuningaskunnat lakkauttivat Granadan itsenäisyyden 2. tammikuuta 1492, samana vuonna kun Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan. Vuonna 1512 kuningas Ferdinand valloitti osan Navarran kuningaskunnasta ja koko Espanja yhdistyi. Kirkon tueksi perustettiin inkvisitio, ja juutalaiset ja muslimit käännytettiin tai karkotettiin maasta.
 1500-luvulla Espanjasta tuli vähäksi aikaa Euroopan mahtavin valtio sen Amerikkojen valloitusten takia. Osmanien laivasto lyötiin 1571 Lepanton meritaistelussa. Valtakuntaan liitettiin Filippiinit 1564 ja Portugali 1580, mutta Englannin valloitus epäonnistui 1588 Espanjan Voittamattoman armadan hävittyä Englannin laivastolle. Huolimatta Amerikoista tuodusta kullasta Filip II:n aikana 1556–1578 valtiontalous romahti lukuisien sotien ja suunnattomien rakennushankkeiden vuoksi. Seuraavien hallitsijoiden aikana rappeutuminen jatkui ja lukuisia alueita menetettiin. Portugali irtosi unionista 1640 ja katalonialaiset kapinoivat.
 Perimyssodasta sisällissotaan
 Vuosina 1701–1714 sodittiin Espanjan perimyssota (Espanja, Ranska ja Baijeri vastaan Itävalta, Preussi, Englanti ja Katalonia). Sota päättyi Ranskan johtaman liittokunnan voittoon ja Habsburgien hallitsijasuku vaihtui Bourbon-sukuun. Espanja menetti loputkin ulkomaiset alueensa Euroopassa: Itävallalle alueet Italiassa ja Belgian, Savoijille Sisilian ja Gibraltar joutui Englannille.
 Vuonna 1805 Trafalgarin taistelussa Horatio Nelsonin johtama Englannin laivasto voitti Ranskan ja Espanjan laivastot. Napoléon asetti veljensä Joseph Bonaparten Espanjan valtaistuimelle 1808, mutta englantilaisten tukemina miehitysjoukot ajettiin pois Napoleonin joutuessa vaikeuksiin Venäjällä ja 1814 Bourbonit nousivat uudelleen valtaistuimelle. Ranskan miehityksen aikana siirtomaat Etelä-Amerikassa olivat itsenäistyneet ja taloudellinen tilanne oli heikko. Käytiin lukuisia sisällissotia eri kansallisuuksien ja monarkistien ja tasavaltalaisten välillä. Vuonna 1898 espanjalais-amerikkalaisessa sodassa Espanja menetti siirtomaansa Filippiinit, Kuuban, Puerto Ricon ja Guamin Yhdysvalloille.
 Sisällissota ja Francon aika
 Vuonna 1931 Espanjasta tuli demokraattinen tasavalta, joka kuitenkin ajautui jälleen 1936 sisällissotaan. Sota sai alkunsa armeijan johtamana sotilaskapinana tasavallan hallitusta vastaan. Saksa ja Italia antoivat tukea kansallisille joukoille ja Neuvostoliitto tasavaltalaisille. Sotaan osallistui myös kymmeniätuhansia ulkomaalaisia vapaaehtoisia sekä tasavaltalaisten että kansallisten puolella. Sodan aikana ja sen jälkeen teloitettiin satojatuhansia ihmisiä.
 Sisällissodan jälkeen vuonna 1939 vallan otti voittajapuolen kenraali Francisco Franco. Hän hallitsi kuolemaansa vuoteen 1975 asti diktaattorina.
 Toisen maailmansodan jälkeen Espanja oli eristetty, kunnes 1953 solmi sopimuksen Yhdysvaltain kanssa sotilastukikohdista ja pääsi 1955 YK:n jäseneksi. Espanjan talous kärsi merkittävästi Francon ajan eristyneisyydestä ja huonosta tuottavuudesta. Vuonna 1959 Espanja aloitti IMF:n ohjauksessa talouden vakauttamisen ja kaupan ja pääomavirtojen liberalisoinnin. 1960-luvun alussa talousuudistusten ja ulkomaisen avun avulla matkailu ja teollisuus saatiin lopulta nousuun. Francon diktatuuri kesti kokonaisuudessaan lähes neljä vuosikymmentä.
 Uusi monarkia
 Francon kuoltua Espanja palasi monarkiaksi ja kuninkaaksi tuli Francon valitsema seuraaja, Juan Carlos I. Hän nimitti Adolfo Suárezin pääministeriksi. Suárez aloitti uudistukset sallien poliittiset puolueet 1977. Samana vuonna pidettiin myös ensimmäiset vapaat vaalit. Vuoden 1978 perustuslain myötä myös historialliset alueet Baskimaa, Katalonia ja Galicia saivat itsehallinnon. Vielä 1981 Francon tukijat everstiluutnantti Antonio Tejeron johdolla yrittivät vallankaappausta vaatien autoritäärisen hallinnon palauttamista. Kaappauksen epäonnistumista pidetään kuninkaan vaikutusvallan ansiona.
 Espanja on kehittynyt 1970-luvulta alkaen moderniksi teollisuusyhteiskunnaksi, jolle matkailu on merkittävä elinkeino. Maa liittyi 1982 Natoon ja 1986 Euroopan unioniin. EU:hun liittyminen on tuonut maalle koheesiotukia, jotka ovat auttaneet nostamaan elintasoa lähemmäksi eurooppalaista keskiarvoa.
 Vuonna 1959 perustettu baskien vapautusarmeija ETA teki attentaatteja Espanjassa vuosikymmenten ajan. Vuonna 1973 se surmasi pääministeri Luis Carrero Blancon. ETA on julistanut tulitaukoja 1997–1998 ja 2006–2007 sekä 2010. Viime vuosina ETA ei ole enää iskenyt siviilejä vastaan. Vuonna 2004 islamistiterroristit iskivät Madridiin, kun Madridin lähijunaliikenneverkostoa vastaan 11.3.2004 suunnatuissa koordinoiduissa pommi-iskuissa kuoli 191 ihmistä. Huhtikuussa 2017 baskien terroristijärjestö ETA ilmoitti luopuvansa kokonaan aseistaan ja luovuttuvansa ase- ja räjähdevarastonsa Baskien kansalaisyhteiskunnan edustajille. Aseelliset iskunsa ETA oli lopettanut vuonna 2011 julistettuaan pysyvän tulitauon.
 Espanjan pääministerinä oli vuosina 1982–1996 Espanjan sosialistista työväenpuoluetta (PSOE) edustanut Felipe González. Hänen pitkän hallituskautensa aikana Espanja liittyi vuonna 1982 Naton ja vuonna 1986 EEC:n (myöhemmin EU) jäseneksi sekä pidettiin Barcelonan kesäolympialaiset vuonna 1992. José María Aznar nousi pääministeriksi vuonna 1996, kun hänen puolueensa oikeisto-konservatiivinen Kansanpuolue (PP) sai niukan vaalivoiton maltillisten baskinationalistien tuella. PP uusi voittonsa vuonna 2000 murskaluvuin. Aznarin kausi kesti vuodet 1996–2004, sillä pian Madridin tuhoisten pommi-iskujen jälkeen maaliskuussa vuonna 2004 pidetyissä vaaleissa voitti oppositiossa ollut sosiaalidemokraattinen Espanjan sosialistinen työväenpuolue (PSOE), joka nousi valtaan ja Jose Luis Rodriguez Zapaterosta tuli pääministeri. Hänkin pääsi toiselle kaudelle vuoden 2008 voiton jälkeen. Vuoden 2011 parlamenttivaalien jälkeen valtaan nousi taas PP ja Mariano Rajoy nousi pääministeriksi. Hän jatkoi pääministerinä vuoden 2015 vaalien jälkeenkin, kaikkiaan vuodesta 2011 vuoteen 2018. Vuonna 2014 kuningas Juan Carlos luopui kruunustaan oltuaan Espanjan valtionpäämies vuodesta 1975 lähtien yli 38 vuotta. Kruununprinssistä tuli Espanjan uusi kuningas Felipe VI. Kesäkuussa 2018 pääministeriksi tuli sosialistien Pedro Sánchez sen jälkeen, kun pääministeri Rajoyn hallitus oli hävinnyt luottamuslauseäänestyksen.
 Heinäkuussa 2019 Sánchezin vähemmistöhallitus hävisi puolestaan luottamuslauseäänestyksen. Sosialistipuolue PSOE oli voittanut huhtikuun lopussa 2019 järjestetyt vaalit, muttei saanut enemmistöä parlamenttiin. Pääministeri ei onnistunut löytämään hallituskumppaneita. Espanjassa ajauduttiin taas enneaikaisiin parlamenttivaaleihin, jotka olivat jo neljännet vaalit neljän vuoden aikana. Marraskuussa 2019 sosialistit onnistuivat säilyttämään asemansa suurimpana puolueena maan ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa. Sosialistit saivat äänistä 28 prosenttia. Kannatus putosi hieman huhtikuun vaaleista ja puolue menetti kolme paikkaa parlamentissa. Nyt se sai 120 paikkaa. Kaikkiaan jaossa parlamenttiin oli 350 paikkaa. Toiseksi suurimpana puolueena jatkoi toinen vanha valtapuolue konservatiivinen PP. Se sai vajaat 21 prosenttia äänistä, mikä antoi puolueelle 88 paikkaa. Puolue paransi asemaansa selkeästi kevään vaaleista. Suurin voittaja oli kuitenkin äärioikeistolainen Vox, joka nousi parlamentin kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Se sai äänistä 15 prosenttia ja yli tuplasi paikkamääränsä parlamentissa saaden 52 paikkaa. Puolue nousi ensimmäistä kertaa parlamenttiin huhtikuun 2019 vaaleissa. Vuonna 2015 vasemmistolainen Unidas Podemos ja keskustaoikeistolainen Ciudadanos nousivat järisyttämään PP:n ja sosialistien vuosikymmeniä kestänyttä hegemoniaa. Nyt tilannetta mutkisti vielä Voxin nousu. Marraskuun 2019 vaaleissa sekä Unidas Podemos että Ciudadanos kärsivät tappion. Unidas Podemos putosi kevään 42 paikasta 35:een. Unidas Podemos on vasemmistolainen vaaliliitto, jossa Podemos-puolueen kumppanina on pieni Yhdistynyt vasemmisto. Ciudadanos romahti kevään 57 paikasta kymmeneen. Katalonian tasavaltalainen vasemmistopuolue ERC sai 13 paikkaa.
 Tammikuussa 2020 pääministeri Pedro Sánchez sai parlamentin luottamuksen uudelle hallitukselleen. Parlamentin äänestyksen myötä Espanja sai demokratian ajan ensimmäisen koalitiohallituksen. Sánchezin sosialistipuolue PSOE oli sopinut hallitusyhteistyöstä vasemmistolaisen Podemos-puolueen kanssa. Hallitus muodostettiin Katalonian tasavaltalaisen vasemmistopuolueen ERC:n avulla. Se lupasi äänestää tyhjää luottamusäänestyksessä ja vastineeksi Sánchez lupasi istua samaan neuvottelupöytään Katalonian separatistien kanssa. Vasemmistolaisen Podemos-puolueen johtaja Pablo Iglesias tuli yhdeksi hallituksen varapääministereistä toimialanaan sosiaalisiin oikeuksiin ja kestävään kehityksen liittyvät asiat.
 Espanja kärsi erittäin raskaasti vuoden 2020 alussa maailmanlaajuisesta koronaviruspandemiasta. Espanja oli Italian jälkeen vaikeimmin koronaviruksesta kärsinyt maa Euroopassa, ja 22.3.2020 mennessä Espanjassa oli todettu yli 28 000 tartuntaa ja kaikkiaan yli 1 700 ihmistä oli kuollut koronaviruksen aiheuttamaan covid-19-tautiin. Huhtikuun alussa Espanja ohitti Italian vahvistettujen koronavirustartuntojen määrässä ja kuolonuhreja pandemiaan Espanjassa oli tuolloin noin 12 000 ja tartuntoja yli 124 000.
 Politiikka
 Espanja on perustuslaillinen monarkia. Parlamentti (Cortes Generales) on kaksikamarinen. Alahuoneen tai edustajainhuoneen (Congreso de los Diputados) 350 jäsentä valitaan suhteellisella vaalilla D'Hondtin menetelmällä nelivuotiskausiksi. Ylähuoneen eli senaatin (Senado) 266 jäsenestä 208 valitaan suoralla kansanäänestyksellä, ja loput 58 nimittävät virkaan alueelliset lakia säätävät elimet. Myös he palvelevat nelivuotiskauden. Toimeenpanovaltaa käyttää ministerineuvosto, jonka puheenjohtajan eli pääministerin parlamentti valitsee kuninkaan ehdotuksesta.
 Espanjan kaksi valtapuoluetta konservatiivipuolue Partido Popular PP ja sosialistipuolue PSOE ovat vuorotelleet vallassa 1980-luvulta lähtien. Toukokuun 2014 europarlamenttivaaleissa niiden haastajaksi tuli saman vuoden maaliskuussa perustettu Podemos-puolue. Sen juuret ovat toukokuussa 2011 alkaneessa talouskurin vastaisessa protestiliikkeessä. Vuoden 2015 vaaleissa Espanjan parlamenttiin nousi kaksi uutta puoluetta, vasemmistoradikaali Podemos ja keskustalainen Ciudadanos (Kansalaiset) Huhtikuun 2019 vaaleissa parlamenttiin nousi myös äärioikeistolainen Vox-puolue ja tämä oli kovin äärioikeiston nousu Espanjassa sitten diktaattori Francon aikojen.
 Espanja on jaettu itsehallintoalueisiin, joiden itsemääräämisvalta vaihtelee. Joillain on omat koulutus- ja terveydenhuoltojärjestelmänsä, muilla taas ei. Jotkin, varsinkin nationalistipuolueiden hallitsemat alueet, pyrkivät liittovaltio- tai jopa valtioliittotasoiseen itsevaltaan. Keskushallitus on pyrkinyt rajoittamaan innokkaimpien itsehallintoalueiden valtaa. Katalonian itsehallintoalue julistautui itsenäiseksi 27. lokakuuta 2017. (Katalonian kansanäänestys itsenäisyydestä 2017). Vielä samana päivänä Espanjan senaatti päätti rajoittaa Katalonian itsehallintoa, eli otti käyttöön perustuslain pykälän 155. Katalonian aluehallinnon johtaja Carles Puigdemont ja hänen hallituksensa erotettiin. (Katalonian kriisi 2017).
 Hallinnolliset alueet
 Itsehallintoalueet
 Vuoden 1978 perustuslaki jakaa Espanjan seitsemääntoista itsehallintoalueeseen (comunidades autónomas). Itsehallintoalueet koostuvat yhdestä tai useammasta maakunnasta (provincias), joita on yhteensä viisikymmentä.
 Suurimpia kaupunkeja
 Talous
 Espanja on palveluvaltainen länsimainen talous, jonka tilastoitu bruttokansantuote per capita on toisen maailmansodan jälkeen ollut matalampi kuin läntisessä Keski-Euroopassa ja Pohjois-Euroopassa. Espanjan ostovoimakorjattu bruttokansantuote vuonna 2022 on Kansainvälisen valuuttarahaston arvion mukaan noin 2,21 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli noin 46 400 dollaria per capita. Muiden läntisten kehittyneiden talouksien tapaan myös Espanjan osuus maailmantaloudesta laskee hiljalleen; vuonna 2022 se on arviolta noin 1,4 %.
 Espanjan merkittävimpiä teollisuuden haaroja ovat tekstiilit ja jalkineet, elintarvikkeet, metallit, kemikaalit, laivat, autot, koneet ja työkalut. Espanja on maailman viidenneksi ja Euroopan kolmanneksi suurin autojen valmistaja.
 Tärkeimpiä vientituotteita ovat koneet, kulkuneuvot, elintarvikkeet, lääkkeet ja muut kulutustavarat. Viennin suurimmat kohdemaat ovat Ranska, Saksa, Portugali, Italia ja Britannia.
 Matkailu on Espanjalle tärkeä elinkeino. Vuonna 2012 maa oli kävijämäärältään maailman neljänneksi suosituin matkailukohde: vuoden aikana siellä vieraili 57,7 miljoonaa matkailijaa. Vuonna 2016
 Espanja oli maailman kolmanneksi suosituin matkailukohde ja uusi ennätys oli 75,3 miljoonaa matkailijaa.
 Espanjan merkittävimmät luonnonvarat ovat kivihiili, rautamalmi, uraani, ligniitti, elohopea, lyijy, sinkki ja kupari, erilaiset teollisuusmineraalit, kuten kaoliini, sekä vesivoima ja hedelmällinen viljelysmaa.
 Työttömyys on varjostanut Espanjan taloutta. Vuoden 2013 ensimmäisellä neljänneksellä työttömyys nousi 27,2 prosenttiin ja työttömänä oli yli kuusi miljoonaa espanjalaista. Samaan aikaan 15–24-vuotiaista nuorista työttöminä oli 57 prosenttia. 70,3 % työntekijöistä työskentelee palvelusektorilla, 26,4 % teollisuudessa ja 3,3 % maataloudessa (vuoden 2012 arvio). Vuonna 2016 työttömyys laski ensimmäisen kerran alle 20 % ja oli vuoden 2018 lopussa laskenut 14,4 %:iin.
 Vuonna 2007 julkaistun tutkimuksen mukaan Espanjan tuottavin kaupunki oli vuonna 2005 Madrid, jonka bruttokansantuote oli 188 miljardia dollaria. Maan toiseksi tuottavin kaupunki oli Barcelona 140 miljardilla dollarilla.
 Espanjan merkittävimpiä yrityksiä ovat esimerkiksi CASA (lentokoneet), El Corte Inglés, Mercadona ja Carrefour (vähittäiskauppa), Repsol ja Cepsa (öljynjalostus), Iberdrola ja Endesa (energia- ja sähköala), Iberia (lentoyhtiö), Renfe (rautatiet), SEAT (autot), Talgo (veturit ja junanvaunut), Telefónica (televiestintä), Inditex (vaateteollisuusyritys), Torres (viinitila) ja Derbi (moottoripyörät).
 Espanjan vaihtotase on lievästi ylijäämäinen: vuonna 2019 arviolta noin 12 miljardia dollaria. Vuotuinen inflaatio on alle kaksi prosenttia.
 Väestö
 Espanjan tilastokeskuksen mukaan maan väkiluku 1. heinäkuuta 2016 oli 46,5 miljoonaa. Miehiä väestöstä vuonna 2014 oli 49,4 prosenttia ja naisia 50,6 prosenttia. Syntyvyys tuhatta ihmistä kohti vuonna 2012 oli 9,7 ja kuolleisuus 8,6. Elinajanodote vuonna 2011 syntyneillä miehillä oli 79,1 ja naisilla 84,9 vuotta. Alle 15-vuotiaita väestöstä vuonna 2014 oli 15,4 prosenttia. Kaupungeissa espanjalaisista vuonna 2014 asui 79,4 prosenttia ja maalla 20,6 prosenttia.
 Kielet
 Espanjan suurin ja virallinen kieli on espanja. Sitä opetetaan kouluissa kautta maan. Se toimii myös virallisena opetus-, viestintä- ja kulttuurikielenä.
 Espanjaa puhuu äidinkielenään maan noin 47 miljoonasta asukkaasta kolme neljäsosaa. Muita, alueellisesti virallisia kieliä ovat katalaani (tai valencia), galicia, baski ja araneesi. Maassa puhutaan alueellisesti myös aragoniaa, oksitaania, asturiaa, extremaduraa ja falaa.
 Uskonnot
 Vuonna 2016 espanjalaisista katolilaisia oli 67,8 %, muita uskontoja edusti 2,2 %, uskonnottomia oli 27,5 %, joista ateisteja oli 9,1 % ja 2,5 % ei kertonut uskonnollista vakaumustaan.
 Siirtolaisuus
 Espanja on perinteisesti ollut siirtolaisia luovuttava maa. Nykyisin maasta on kuitenkin vaurastumisen myötä tullut erittäin suosittu maahanmuuttomaa. Ihmisiä muuttaa Espanjaan etenkin Latinalaisesta Amerikasta, Itä-Euroopasta ja Afrikasta, mutta myös muun muassa Länsi-Euroopasta ja Kiinasta.
 Koulutus
 Espanjassa oppivelvollisuus alkaa 6-vuotiaana ja kestää 10 vuotta. Valtion kouluissa opetus on ilmaista alle 18-vuotiaille. PISA-tutkimuksissa espanjalaiset koululaiset ovat sijoittuneet hiukan keskiarvon yläpuolelle.
 Kulttuuri
 Kuvataide
 Tunnettuja espanjalaisia taidemaalareita ovat muun muassa Diego Velázquez (1599–1660), Francisco de Goya (1746–1828), Joan Miró (1893–1983), Pablo Picasso (1881–1973) ja Salvador Dalí (1904–1989). Kreikassa syntynyttä El Grecoa (1540–1614) pidetään myös espanjalaisena taiteilijana, sillä hän vaikutti Toledossa.
 Taidemuseoita
 Picasson ja Dalín maalauksia on esillä Madridissa Reina Sofían modernin taiteen museossa ja Picasson kotikaupungissa Málagassa. Pradon taidemuseossa on muun muassa Velázquezin ja Goyan teoksia.
 Arkkitehtuuri
 Espanjan sijainti on tehnyt siitä kulttuurien kohtauspaikan, joten sen arkkitehtuurin kerrostumissa näkyvät maailman kulttuurihistorian monet kerrostumat. Karthagon, Kreikan ja Rooman siirtokunnat loivat kulttuurin perustan. Maurit toivat islamilaisia vaikutteita. Romaaninen taide ja arkkitehtuuri kehittyi niemimaan pohjoisosissa. Kevytlinjainen gotiikka kehittyi romaanisten luostarien vastakohdaksi. Espanjalainen barokki ilmestyi 1500-luvun lopussa.
 Espanjalaisista moderneista arkkitehdeista tunnetuin on Antoni Gaudí. Espanjaan on suunniteltu viime vuosikymmeninä runsaasti näyttävää nykyarkkitehtuuria, kuten Bilbaon Guggenheim-museo.
 Unescon maailmanperintöluettelossa on 38 kulttuurikohdetta Espanjasta. Ne ulottuvat ajallisesti Altamiran luolan esihistoriallisista maalauksista ja roomalaisaikaisista raunioista Gaudin 1900-luvun töihin Barcelonassa. Laajin kohde on 769 km pitkä Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitti.
 Tanssi ja musiikki
 Espanjan eri alueilla on omat kansantanssinsa. Flamenco ja sitä säestävä musiikki on andalusialaista perinnettä, joka on noussut keskeiseksi koko espanjalaisessa musiikkielämässä. Jota on aragonialaista alkuperää ja sardana katalonialaista. Pohjois-Espanjassa on säilynyt kelttien musiikkiperintöä. 1700-luvun Espanjassa kehittyi bolero, jossa hidasta soolo- tai paritanssia säestetään kastanjeteilla ja kitaralla. Paso doble on espanjalainen tanssi ja myös kilpatanssilaji, jossa on viitteitä härkätaistelusta.
 Espanjalaiset muusikot kuten Andrés Segovia toivat klassisen kitaran konserttilavoille. Myös monet espanjalaiset säveltäjät ovat käyttäneet kansanmusiikin aineksia töissään. Espanjalainen kevyt ooppera, zarzuela, on suosittua lähinnä espanjankielisissä maissa, mutta oopperalaulaja Plácido Domingo on tehnyt sitä tunnetuksi laajemmissakin piireissä.
 Espanjalainen Julio Iglesias on kaikkien aikojen suosituin latinoartisti ja yksi maailman kymmenestä myydyimmästä laulajasta. Myös hänen poikansa Enrique Iglesias on menestynyt laulajana. Espanjan eniten myynyt naisartisti on kevyen musiikin laulaja Rocío Dúrcal. Yhtyeistä kansainvälistä menestystä on saavuttanut esimerkiksi Baccara 1970-luvulla. Espanja on voittanut Euroviisut kahdesti, vuosina 1968 ja 1969.
 Elokuvat ja televisio
 Mykkäfilmin aikana espanjalaisilla elokuvan tekijöillä oli yhteyksiä lähinnä Ranskaan. 1928 Salvador Dalí ja Luis Buñuel tekivät Andalusialaisen koiran. Buñuel kuvasi Ranskan lisäksi Yhdysvalloissa, muut aikakauden espanjalaiset ohjaajat jäivät vaille kansainvälistä huomiota. Rafael Rivelles ja Juan Calvo saivat pieniä palkintoja Cannesin elokuvajuhlilla 1950-luvulla. Fernando Rey voitti Kultaisen palmun 1961 elokuvalla Viridiana, jonka esittämisen Franco kielsi heti. Buñuel muutti Meksikoon 1949, ja muutkin filmintekijät tekivät yhteistyötä meksikolaisten kanssa. Kun spagettiwesternit tulivat muotiin, Espanjassa kuvattiin vuorostaan Meksikoon sijoittuvia elokuvia, kuten Vain muutaman dollarin tähden. Francon aikana Espanja oli eristyksissä eurooppalaisesta kulttuurista. Carlos Sauran Metsästysretki sai Berliinin elokuvajuhlilla hopeisen karhun 1966. Francon kuolema 1975 vapautti kokonaisen sukupolven, jonka kärjessä oli Pedro Almodóvar. Almodóvarin läpimurto oli Naisia hermoromahduksen partaalla, joka toi myös Carmen Mauran ja Antonio Banderasin kansainväliseen tietoisuuteen. Bigas Luna kuvasi Penélope Cruzin ja Javier Bardemin ensikohtaamisen elokuvassa Kinkkua, kinkkua. Fernando Trueba voitti Oscarin 1992 elokuvalla Belle Époque – muutosten aika. 2000-luvulla on noussut uusi sukupolvi, joka on erityisen viehtynyt kauhuun ja fantasiaan. Alejandro Amenábarin Meri sisälläni (2004) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
 Espanjalaisia televisiosarjoja ovat muun muassa Serranon perhe, Francon aika - näin sen koimme ja Naapureina Madridissa.
 Kirjallisuus
 Vanhin säilynyt espanjankielinen kirjallinen teos on 1100-luvulla kirjoitettu runoelma Cantar de Mio Cid, jonka vanhin säilynyt kopio on vuodelta 1207. Runoelman laulut kertovat legendaarisen sotapäällikkö El Cidin vaiheista.
 Espanjan tunnetuin kirjailija on Miguel de Cervantes (1547–1616), jonka pääteos Don Quijote (1605 ja 1615) on maailmankirjallisuuden merkkiteos ja nykyaikaisen romaanikirjallisuuden perustaja. Espanjan kulttuurin kultakauteen 1500- ja 1600-luvuilla kuuluivat myös näytelmäkirjailija Félix Lope de Vega ja kirjailija Francisco de Quevedo.
 Benito Pérez Galdós (1843–1920) oli oman aikansa merkittävin espanjalaiskirjailija. Maan tunnetuin runoilija on Federico García Lorca (1898–1936). Nykyajan tunnetuimpia espanjalaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Camilo José Cela (1916–2002), Manuel Vázquez Montalbán (1939–2003), Antonio Muñoz Molina (s. 1956), Arturo Pérez-Reverte (s. 1951), Carlos Ruiz Zafón (1964–2020), Javier Marías (s. 1951) ja Almudena Grandes (s. 1960).
 Kirjallisuuden Nobelin ovat espanjalaisista saaneet José Echegaray y Eizaguirre 1904, Jacinto Benavente 1922, Juan Ramón Jiménez 1956, Vicente Aleixandre 1977 ja Camilo José Cela 1989.
 Muiden maiden kirjailijoista omaan tuotantoonsa ovat espanjalaisuudesta ammentaneet esimerkiksi Ernest Hemingway ja George Orwell.
 Media
 Valtion omistama julkisen palvelun Radiotelevisión Española lähettää kahdeksaa televisiokanavaa, näistä TVE1 ja TVE2, uutiskanava, urheilukanava ja lastenkanava ovat valtakunnallisia digitv:n kanavia, lisäksi RTVE:llä on satelliitissa ja kaapelissa näkyviä lisäpalveluja. Yksityisiä kanavia ovat Antena 3, Cuatro ja Telecinco. Maassa on myös kolmetoista alueellista televisiokanavaa, joita rahoittavat aluehallinnot, ja lukuisia paikallisteelvisio-asemia.
 Espanjan suurimmat lehdet ovat El País, El Mundo, El Periódico, La Vanguardia ja ABC. Näiden rinnalle ovat nopeasti nousseet ilmaisjakelulehdet, jotka ovat saavuttaneet yli miljoona päivittäistä lukijaa: 20 minutos, Qué!, Metro Directo ja ADN.
 Ruoka- ja juomakulttuuri
 Tyypillisiä espanjalaisia kansallisruokalajeja ovat esimerkiksi paella (riisiruoka, joka sisältää mm. vihanneksia, lihaa tai kalaa, paprikaa ja sahramia), gazpacho (kylmä vihanneskeitto, joka sisältää mm. valkosipulia, kurkkua, tomaattia, paprikaa, viinietikkaa, oliiviöljyä ja leipäpaloja), sopa de ajo (valkosipulikeitto), linssikeitto ja tortilla española (espanjalainen perunamunakas). Erilaiset tapakset ovat suosittuja. Tapaksina voidaan tarjoilla vaikkapa oliiveja, lihapyöryköitä, katkarapuja, chorizo-makkaraa, kinkkukuutioita, marinoitua paprikaa tai herkkusieniä, täytettyjä artisokanpohjia, kuorittuja manteleita ja paneerattuja mustekalarenkaita. Kansainvälisesti tunnettu juusto on La Manchan maakunnasta kotoisin oleva Queso Manchego.
 Päivän pääateria syödään tyypillisesti klo 14 maissa iltapäivällä, ja perheet kokoontuvat usein lounaalle kotiin. Aamiaista sen sijaan jokainen saattaa nauttia omaan tahtiinsa, ja illansuun tukevaksi välipalaksi voidaan ottaa tapaksia myös baarissa tai kahvilassa. Varsinainen päivällinen syödään taas perheen kesken, tyypillisesti iltakymmeneltä.
 Kahvi tarjoillaan mustana (café solo), maitotilkan kera (café cortado) tai kuumaan maitoon sekoitettuna (café con leche). Alkoholiton maitomainen horchata de chufa maistuu mantelilta ja tehdään eräästä makeasta pähkinälajista. Espanja on tunnettu viinimaana. Maailmalla tunnettuja ovat esimerkiksi Riojan viinit, cava (katalonialainen kuohuviini) ja Andalusiasta, Jerez de la Fronterasta peräisin oleva sherry eli jerez. Sangría on suosittu viini- ja hedelmäjuoma, mutta sitä juovat enemmän matkailijat kuin paikalliset. Ruokajuomana myös olut (cerveza) on suosittu. Espanjalaiset oluet ovat yleensä keveitä ja virkistäviä.
 Juhlapäivät
 Kansallisia vapaapäiviä ovat:
 1.1. Año Nuevo (uudenvuoden päivä)
 6.1. Epifanía del Señor (loppiainen)
 19.3. San José (isänpäivä)
 pääsiäinen Jueves Santo, Viernes Santo (kiirastorstai, pitkäperjantai)
 1.5. Fiesta del Trabajo (vapunpäivä)
 25.7. Santiago Apostol (Espanjan suojeluspyhimys)
 15.8. Asunción de la Virgen (Marian taivaaseenastumisen päivä)
 12.10. Fiesta Nacional de España, Día de la Hispanidad (kansallispäivä)
 1.11. Todos los Santos (pyhäinpäivä)
 6.12. Día de la Constitución Española (valtiosäännön päivä)
 8.12. Inmaculada Concepción (neitseellisen sikiämisen päivä)
 25.12. Natividad del Señor (joulupäivä)
 Pyhäpäivät saattavat vaihdella maan eri osissa. Lisäksi jokaisella provinssin pääkaupungilla on yleensä kaksi omaa juhlapäivää vuodessa.
 Urheilu
 Espanjan Barcelona isännöi kesäolympialaisia 1992. Espanja osallistui olympiakisoihin ensi kertaa vuonna 1900 ja on osallistunut sen jälkeen vuodesta 1920 alkaen. Viime vuosina sillä on ollut kesäolympialaisissa noin 300, talviolympialaisissa 10–20 urheilijan joukkue.
 Espanjan jalkapallomaajoukkue voitti maailmanmestaruuden vuonna 2010 ja sijoittui neljänneksi vuonna 1950. Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa Espanja on voittanut mestaruuden vuosina 1964, 2008 ja 2012. Olympiakisojen jalkapallossa maa voitti kultaa kotikisoissaan 1992 ja hopeaa 1920 ja 2000. Myös seurajoukkueet FC Barcelona ja Real Madrid kuuluvat maailman huippujoukkueisiin.
 Espanjan futsalmaajoukkue on maailman ykkönen. Espanja on yksi maailman vahvimpia koripallomaita. Myös käsipallossa se on ollut vahva.
 Mailapeleistä Espanjassa suosituin on tennis, jossa maa on myös menestynyt hyvin. Espanja on voittanut Davis Cupin neljä kertaa ja Fed Cupin viisi kertaa. Maan tunnetuimpiin pelaajiin kuuluu entinen maailmanlistan ykköspelaaja ja vuoden 2010 parhaaksi urheilijaksi valittu Rafael Nadal.
 Suosittuja kansallisia mailapelejä ovat esimerkiksi frontón ja padel. Golfissa Espanjalla on ollut useita maailman huippuja.
 Pyöräily on Espanjan suosituimpia urheilulajeja, ja syyskuisin järjestettävä Espanjan ympäriajo on yksi kolmesta suuresta maantiepyöräilykisasta. Voimalajeista menestystä on tullut etenkin judossa.
 Moottoriurheilussa ovat menestyneet muun muassa ralliautoilija Carlos Sainz sekä Formula 1 -kuljettaja Fernando Alonso. Formula 1 -osakilpailuja on ajettu Barcelonan lähistöllä vuodesta 1991 alkaen.
 Espanjan vuorilla on useita laskettelukeskuksia. Talviurheilijoista etenkin taitoluistelijat ovat menestyneet. Rannikoilla on hyvät purjehdusmahdollisuudet, ja Espanjalla onkin paljon menestystä purjehduksessa.
 Härkätaistelu
 Härkätaistelu on Espanjassa perinteinen ja suosittu kansanhuvi sekä taide- ja kulttuuriperinteen muoto. Ala työllistää maassa suoraan tai välillisesti neljännesmiljoona ihmistä. Härkätaistelun suosio on viime vuosikymmeninä kuitenkin laskenut aiemmasta ja sitä on arvosteltu. Myös Pamplonan heinäkuisen San Fermín -festivaalin härkäjuoksut ovat suuri mediatapahtuma.
 Lähteet
 Helminen, Juha & Korppi-Tommola, Aura & Korppi-Tommola, Juha (1994), Espanja diktatuurista demokratiaan. Helsinki: Kleo ja Nykypäivä.
 Berlitz Matkaopas Barcelona (2008), Tammi.
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Espanjan viralliset matkailusivut
 Ylen Elävä arkisto: Aurinkoista Espanjaa – matkailufilmi vuodelta 1950
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
Gil Vicente Futebol Clube, mais conhecido como Gil Vicente FC ou simplesmente Gil Vicente , é um clube português sediado na cidade de Barcelos. É mais conhecido pela sua equipa de futebol profissional, que joga atualmente na Liga Portugal Bwin, a competição mais importante do futebol português.
 Fundado a 3 de maio de 1924, no feriado municipal, é um dos clube mais representativos da região do Minho, juntamente com o SC Braga, Vitória SC e FC Famalicão, os principais rivais. As alcunhas da equipa são "barcelenses", "galos", associado à cidade e à sua mascote, o galo. Os seus apoiantes são chamados de "gilistas". Os seus jogos de futebol em casa são realizados no Estádio Cidade de Barcelos, inaugurado em 2004 e que tem uma capacidade de 12 046 lugares, e que substituiu o antigo Estádio Adelino Ribeiro Novo.
 O Gil Vicente FC tem um total de 5 títulos conquistados. Ganhou 2 títulos da Segunda Liga e 3 títulos da 1o Divisão da AF Braga. Em adição, foi finalista na Taça da Liga em 2011-12.
 O Gil Vicente FC está atualmente na 210a posição no ranking mundial da IFFHS em 10 de março de 2022.
 História
 Primeiros anos
 O futebol chegou a Barcelos nas primeiras décadas do século XX através de relatos de visitantes que se deslocavam às cidades de Lisboa e do Porto. Foi ganhando adeptos rapidamente e cedo surgiram equipas formadas por jovens locais como o Barcellos Sporting Club e o União Foot-Ball Club Barcellense.Tudo começou quando um grupo de jovens que regularmente se reunia num banco no atual Largo Doutor Martins Lima, conhecido na então vila por Largo do Teatro, por ali se encontrar o Teatro Gil Vicente, que resolveu fundar um novo clube de futebol na cidade. O nome escolhido foi "Gil Vicente Foot-Ball Barcelense", em homenagem a Gil Vicente e por o teatro se localizar perto. Com a falta de equipamentos, bolas e jogadores, o clube enfrentava um período de dificuldades, onde se também juntava a inexistência de campo de jogos. No início conseguiram suprir a lacuna, treinando e disputando os seus jogos no Campo da Estação, pertencente ao vizinho Triunfo Sport Clube, mas a longo prazo tornou-se premente adquirir um recinto próprio, e foi assim que a uma quarta-feira, 3 de maio de 1933, o Gil Vicente inaugurou o seu primeiro recinto num jogo contra o Sporting Clube de Braga no Campo da Granja. O vermelho foi a primeira cor das camisolas, passando depois a equipar com listas verdes e brancas horizontais. Só mais tarde seria adotado o azul e o vermelho como cores do clube. No dia 16 de setembro de 1946, um dos seus jogadores, Adelino Ribeiro Novo, faleceu em campo após um choque com um adversário. Como homenagem, o estádio mais tarde ganhou o seu nome. Foi também durante a década de quarenta que os gilistas começaram a ser habitues da II Divisão, começando a criar rivalidades com alguns dos clubes vizinhos do distrito de Braga.
 Anos de espera e crescimento
 Na temporada de 1974–75 quando num momento de instabilidade diretiva, o Padre José Maria Furtado torna-se o dirigente dos gilistas, exatamente num momento em que o país também vivia um período de grande tensão política, a associação do clube a círculos próximos da Igreja causou alguns anticorpos no período conturbado e revolucionário, mas que rápida e serenamente foram ultrapassados. Em 1976–77 os gilistas foram a sensação na Taça de Portugal chegando às meias finais onde foram eliminados pelo SC Braga, mas só após o jogo de desempate. Na edição seguinte, o clube voltou a chegar longe, caindo nos quartos de final às mãos do FC Porto. A década de 70 foi uma década de reorganização e nos anos 80 os gilistas cimentaram a posição nos campeonatos nacionais e os dois terceiros lugares atingidos em 1987 e 1989 deixavam antever a promoção que aconteceu pela primeira vez 1989–90, comandada por Rodolfo Reis.
 Finalmente a Primeira Divisão
 O ano de estreia mostrou um Gil Vicente crescido e preparado para as altas andanças, perdendo apenas com FC Porto e SL Benfica no Adelino Ribeiro Novo e vencendo o Sporting CP por 2-1, terminando o campeonato em 13o lugar em 20 equipas, com os mesmos pontos que o despromovido Tirsense. A segunda época trouxe um campeonato um pouco mais descansado e a primeira vitória sobre os dragões no Adelino Ribeiro Novo. Nas épocas seguintes o Gil Vicente foi segurando com maior ou menor dificuldade a manutenção, com jogadores de destaque como Tuck, Cacioli e Drulović—que mais tarde seria vendido ao FC Porto. Em 1994–95 surgiu a primeira vitória sobre o SL Benfica em casa e na segunda volta conseguiu algo inédito e histórico vencendo as "águias" no Estádio da Luz. Uma época decepcionante em 1996–97 ditou a primeira despromoção à II Divisão da história do clube. Em 1999–00, após dois anos de ausência e sobre a batuta de Álvaro Guimarães os gilistas conseguem uma época de sonho terminando em 5o lugar, vencendo na última jornada os azuis e brancos por 2–1, que discutiam taco-a taco com os leões o título de Campeão nacional. Foi uma equipa que marcou uma era em Barcelos, com jovens como Petit, Ricardo Nascimento e tendo em Carlitos um filho da terra, a grande estrela.
 Novo milénio
 Na primeira década do novo milénio o Gil Vicente voltou a estabilizar entre os grandes. Foram novamente sete épocas entre a elite do futebol nacional com o Gil Vicente a lutar todos os anos pela manutenção, conseguindo apenas em 2002/03 um destacado 8o lugar. Neste período destaca-se a convocatória de Luís Loureiro à Seleção Nacional, o primeiro atleta do clube a vestir a camisola das quinas. Em 30 de Maio de 2004 o Gil Vicente mudou-se para o Estádio Cidade de Barcelos, pertença da Câmara Municipal, abandonando o velhinho e muito limitado Adelino Ribeiro Novo.
 Em 2006 os gilistas voltaram a cair de divisão, após mais um caso polémico no Futebol português, o caso Mateus que envolveu o jogador angolano com o mesmo nome e a sua inscrição na Liga de Clubes. Após uma longa travessia do deserto na II Liga, e com Paulo Alves à frente do leme, o Gil Vicente vence o Campeonato da II Liga, repetindo o título de 1999 e volta à I Liga, onde consegue um campeonato seguro, com um futebol atrativo, tornando-se um terror dos grandes, pois no Municipal de Barcelos não passaram o Benfica (2x2), o campeão FC Porto (3x1) e o Sporting (2x0), que também foi vencido em Alvalade (0x1) na Taça da Liga, onde os «galos» chegariam longe, batendo o Braga nas meias finais para perder por 2x1 com o Benfica na grande final de Coimbra. Depois de quatro anos consecutivos na Primeira Liga, em que ficaram sempre em lugares de meio da tabela, os gilistas voltaram a descer ao segundo escalão do futebol nacional em 2014/15, derivado do 17o lugar alcançado sob as tutelas de João de Deus e José Mota. A formação de Barcelos entrou numa fase decadente e em 2017/18 terminou em 19o na Segunda Liga, o que queria dizer que ia mesmo descer ao Campeonato de Portugal, o 3o escalão do futebol nacional, na temporada seguinte.
 No entanto, a estadia do Gil Vicente no Campeonato de Portugal foi curta e durou apenas uma temporada, uma vez que, em 2016, o Tribunal Administrativo do Círculo de Lisboa anulou o acórdão do Conselho de Justiça da Federação Portuguesa de Futebol relativo ao famoso «caso Mateus» e, no ano seguinte, os gilistas chegaram a um princípio de acordo com o Belenenses sobre o mesmo, o que permitiu a subida administrativa do clube à Primeira Liga em 2019/20, temporada em que ficou em 10o lugar na Liga NOS.
 Plantel Masculino de 2022–23 (jogadores inscritos na Liga)
 Possíveis renovações 2022-23:
 Renovações 2022-23:
 Rúben Fernandes - + 1 ano de contrato (jun. 2023)
 Brian Araújo - + 3 ano de contrato (jun. 2025)
 Andrew - + 2 ano de contrato (jun. 2026)
 Possíveis contratações de Inverno 2022-23:
 Contratações 2022-23:
 Ali Alipour - CS Marítimo - Custo zero (Final de contrato)(jun.2024)
 Danilo Veiga - FC Felgueiras 1932 -??(?)
 Stanislav Kritsyuk - Zenit St. Petersburg - Custo zero (Rescisão de contrato)(jun.2025)
 Pedro Tiba - Lech Poznán -Custo zero (Fim de contrato)(jun.2024)
 Ivo Vieira(Treinador e Equipa Técnica) - Sem clube
 Lucas Barros - SC Covilhã - Custo zero (Fim de contrato)(jun.2025)
 Kanya Fujimoto - Tóquio Verdy - Opção de Compra (Valor desconhecido)(jun.2025)
 Juan Boselli - Defensor Sporting Club - Cláusula de Rescisão(Valor desconhecido)) (jun.2025)
 Kevin Villodres - Málaga FC - Empréstimo até ao fim da época 2022-23 (Taxa de 500 mil euros) e Opção de Compra Obrigatória(1,2 M euros(20 jogos realizados com mínimo de 45 minutos de jogo))
 Carraça - FC Porto - Empréstimo até ao fim da época 2022-23
 Tomás Araújo - SL Benfica - Empréstimo até ao fim da época 2022-23
 Mizuki Arai - Tóquio Verdy - Empréstimo até ao fim da época 2022-23
 Adrián Marín - Granada CF - Custo zero (jun.2024)
 Eric Ayiah - AS Mónaco - Rescisão de contrato(Custo zero) (jun. 2025)
 Contratações de Inverno 2022-23:
 Regressos de período de empréstimo:
 Manuel Lopes - FC Felgueiras 1932
 André Liberal - FC Tirsense
 Integrados na Equipa A (Camadas Jovens):
 Miguel Monteiro - Sub-23
 André Simões - Sub-23
 João Barros - Sub-23
 Daniel Silva - Sub-19
 Reda Ergouai - Sub.23
 Carlos Meotti - Sub.19
 Tiago Leite - Sub-23
 Valdomiro Pinto - Sub-23
 André Liberal - Sub-23
 Possíveis saídas de Inverno 2022-23:
 Diogo Silva -??
 João Caiado -??
 Saídas de Verão 2022-23:
 Samuel Lino - Atlético de Madrid - 6,5 milhões de euros (GVFC ainda fica com 20% do passe)
 Zé Carlos - SC Braga - Fim do período de empréstimo
 Antoine Léautey - Amiens SC - Fim de contrato (Custo zero)
 Talocha - SC Farense - Fim de contrato (Custo zero)
 Pedrinho - MKE Ankaraguçu SK- Custo zero
 Ricardo Soares(Treinador e Equipa Técnica) - Al Ahly SC - Cláusula de Rescisão (250 mil euros)
 João Afonso - CS Marítimo - Custo zero (Fim de contrato)
 Juan Calero - CD Mineros Zacatecas - Fim do período de empréstimo
 Marcelo dos Santos - San Fernando CD - Rescisão de Contrato (Custo zero)
 Diogo Águas - SC Braga (Sub.19) - Fim de contrato (Custo zero)
 Ziga Frelih - GD Chaves - Empréstimo até ao final da época 2022-23
 Saídas de Inverno 2022-23:
 Em final de contrato(2023):
 Diogo Silva - jun. 2023
 Rúben Fernandes - jun. 2023
 Henrique Gomes - jun. 2023
 Giorgi Aburjania - jun. 2023
 Bilel Aouacheria - jun. 2023
 Boubacar Hanne - jun. 2023
 Élder Santana - jun. 2023
 Plantel Feminino 2021–22
 Em final de contrato:
 Glenda Falcão
 Ritinha
 Daniela Lopes
 Vanessa Soares
 Celi Silveira
 Victória Ferreira
 Juba Gomes
 Natasha Mondino
 Eduarda Sousa
 Plantel Feminino de 2022–23
 Renovações 2022-23:
 Amandinha - + 1 ano de contrato (jun. 2023)
 Tatiana Valentim - + 1 ano de contrato (jun. 2023)
 Inês Matos - + 1 ano de contrato (jun. 2023)
 Vera Martins - + 1 ano de contrato (jun. 2023)
 Contratações 2022-23:
 Dani Veloso(Diretora Desportiva) -
 Natália Correia(Treinadora e Equipa Técnica: Gerson Castro - Tr. Adjunto e Francisco Taborda - Tr. Guarda-Redes) - CF Perosinho (Sub-23)
 Isaura Machado - Varzim SC
 Soraia Gomes - FC Famalicão
 Rafa Pereira - Racing Power
 Sara Vitória - Correlhã
 Inês Cruz - Rio Ave FC
 Rute Sequeira - AD Grijó
 Inês Azevedo - Varzim SC
 Inês Puga - SC Braga B
 Joana Sousa - Racing Power
 Adriana Semedo - Racing Power
 Luíza Jesus - Atlético CP
 Ana Vieira - Âncora Praia
 Patrycia Ferreira - Atlético CP
 Isabella Conceição - Racing Power
 Iliana Barbosa - Varzim SC
 Karoline de Lima - Racing Power
 Saídas 2022-23:
 Leandra Pereira - UMF Sindri - Custo zero
 Filipa Mendes - UMF Sindri - Custo zero
 Carlos Celso - Funções de Treinador da Equipa Feminina de Futebol
 Lea Pires - AD Ovarense - Custo zero
 Margarida Maia - Romariz Lousada - Custo zero
 Rafaela Mesquita - Lank FC Vilaverdense - Custo zero
 Irene Díaz - Viajes InterRías - Custo zero
 Maria Rodrigues - Lank FC Vilaverdense - Custo zero
 Kiki - Amora FC - Custo zero
 Beatriz Costa - Albergaria - Custo zero
 Bekas - Vitória SC - Custo zero
 Andreia Cordeiro - Amora FC - Custo zero
 Márcia Machado - Brito SC - Custo zero
 Filipa Morais - Lank FC Vilaverdense - Custo zero
 Joana Ferreira - Lank FC Vilaverdense - Custo zero
 Plantel Masculino de Sub-23 de 2022–23
 Possíveis Renovações:
 Renovações 2022-23:
 Contratações 2022-23:
 Carlos Cunha (Treinador e Equipa Técnica) - Sem clube
 Tiago Peixoto - Vila Meã - Custo zero (jun.2024)
 Henrique Martins - Vitória SC (Sub.23)
 José Azevedo - SC Braga (Sub.19)
 Eduardo Esteves - SC Braga (Sub.19)
 Luís Martins - SC Braga (Sub.19)
 Juan Muriel - Valadares Gaia FC
 Diogo Madaleno - Leixões SC (Sub.19)
 Samuel Machado - FC Marinhas
 Michael Cardo - Padroense
 Hugo Ferreira - SC Vianense
 Tiago Leite - Juventude Pedras Salgadas
 João Barros - Valadares Gaia FC
 Diogo Morais - Atlético dos Arcos
 Moisés Gomes - Portosalvense
 Ingressados na Equipa Sub.23:
 Reda Ergouai - Sub.19
 Guilherme Souza - Equipa A
 António Oliveira - Sub.19
 Tiago Gomes - Sub.19
 Rodrigo Pilar - Sub.19
 Marcelo Caldas - Sub.19
 Carlos Meotti - Sub.19
 Cláudio Araújo - Sub.19
 André Simões - Sub.19
 David Pinheiro - Sub.19
 Valdomiro Pinto - Sub.19
 André Liberal - Equipa A
 Miguel Monteiro - Sub.19
 José Azevedo - Sub.19
 Hugo Girardin - Sub.19
 André Junqueira - Sub.19
 Carlos Meotti - Sub.19
 Pedro Alpoim - Sub.19
 Saídas 2022-23:
 Infraestruturas
 Estádio Adelino Ribeiro Novo
 O Estádio Adelino Ribeiro Novo, frequentemente tratado apenas por Adelino Ribeiro Novo ou campo velho, é um estádio de futebol situado na cidade de Barcelos e tem capacidade para 8.000 pessoas. Foi inaugurado em 1933, numa partida frente ao SC Braga na qual a equipa visitante saiu vencedora, é propriedade do Gil Vicente FC e da Câmara de Barcelos. O campo foi casa do clube até 2004 (durante 71 anos), mudando se para o Cidade de Barcelos, mais atual.
 O estádio é atualmente usado pela equipa sénior apenas para campo de treinos e também é usado pelas camadas jovens para os jogos oficiais. O campo tem atualmente três bancadas, sendo apenas duas cobertas.
 Estádio Cidade de Barcelos
 O Estádio Cidade de Barcelos, incluído no Complexo Desportivo Municipal de Barcelos, é a atual casa do Gil Vicente FC e foi inaugurado no dia 30 de maio de 2004 e é pertença do Município de Barcelos. O evento contou com um encontro de futebol amigável entre o Gil Vicente FC e o Nacional Montevideu do Uruguai, no qual os gilistas foram derrotados por 1-2. O estádio possui capacidade para 12.046 espectadores, espalhados por quatro bancadas, todas cobertas.
 As condições oferecidas pelo Adelino Ribeiro Novo eram bastante limitadas e não se coadunavam com as exigências do moderno futebol profissional, nem com as ambições do Gil Vicente ou a imagem da cidade de Barcelos. Deste modo, a autarquia local decidiu construir um novo complexo desportivo que incluía um moderno estádio de futebol. Assim, foi edificado na freguesia de Vila Boa do concelho de Barcelos, a norte da cidade, o Estádio Cidade de Barcelos.
 O Estádio tem a categoria C da UEFA, o que permite a realização de jogos internacionais, incluindo os da seleção A e ainda tem o nível 1 da Liga de Clubes, significando que é dos melhores estádios com melhores condições do país.
 O Estádio Cidade de Barcelos tem a capacidade de 12.046 lugares sentados, distribuídos em:
 Bancada Norte - 1.935
 Bancada Nascente - 2.448
 Bancada Sul Superior - 2.127
 Bancada Sul Inferior - 1.836
 Bancada Poente Superior - 1.587
 Bancada Poente Inferior - 1.818
 Lugares para Deficientes - 32
 Camarotes Empresa - 192
 Camarote VIP 1 - 12
 Camarote VIP 2 - 18
 Tribuna Presidencial - 41
 Existem ainda 102 lugares destinados aos jornalistas e espaços específicos para transmissões televisivas.
 Em 2019 o estádio foi requalificado para receber a Liga NOS na época 2019–20, sofrendo obras no relvado e nos acessos ao campo de jogo. O jogo que reinaugurou o Cidade de Barcelos foi a receção do Gil Vicente FC diante do FC Porto na 1o jornada do campeonato recebendo e vencendo por 2-1 os azuis e brancos.
 Histórico do Futebol Masculino
 Títulos
 Presenças
 Negrito - Participação mais recente
 Classificações por época (1990–atual)
 Pelos acontecimentos do Caso Mateus, o clube desceu de divisão em 2005–06 e perdeu o direito de jogar a Taça de Portugal do ano a seguir
 A Taça da Liga estreou em 2007–08
 Até 2013–14 a Taça da Liga continha duas fases de grupos
 Reintegrado na Primeira Liga devido aos acontecimentos do Caso Mateus
 Legenda das cores na pirâmide do futebol português
 1o nível (1a Divisão / 1a Liga)
 2o nível (até 1989–90 como 2a Divisão Nacional, dividido por zonas, em 1990–91 foi criada a 2a Liga)
 3o nível (até 1989–90 como 3a Divisão Nacional, depois de 1989–90 como 2a Divisão B/Nacional de Seniores/Campeonato de Portugal, e após 2020-21 como Liga 3)
 4o nível (entre 1989–90 e 2012–13 como 3a Divisão, entre 1947–48 e 1989–90, após 2013–14 como 1a Divisão Distrital e depois como Campeonato de Portugal)
 Jogadores (Apenas jogos oficiais)
 Negrito - mais recente
 Treinadores (Apenas jogos oficiais)
 Negrito-Mais recente
 Histórico Futebol Feminino
 Presenças
 Classificações por época (2018–atual)
 Legenda das cores na pirâmide do Futebol Feminino Português
 1o nível (1a Divisão / Liga BPI)
 2o nível ( 2a Divisão/ II Divisão)
 3o nível ( 3a Divisão/ III Divisão)
 Jogadoras (Apenas jogos oficiais)
 Treinadores (Apenas jogos oficiais)
 Histórico do futebol de formação
 Títulos nas Camadas Jovens
 Classificações por época
 Sub-23 (2022-atual)
 Legenda das cores na pirâmide do Futebol Português - Sub.23
 1o nível (1a Divisão / Liga Revelação)
 Sub-19 (2021-atual)
 Legenda das cores na pirâmide do Futebol Português - Sub.19
 1o nível (1a Divisão / CN 1a Divisão)
 2o nível (2a Divisão / CN 2a Divisão)
 3o nível (Distritais / Divisão de Honra AF Braga)
 4o nível (Distritais / 1a Divisão AF Braga)
 Equipamentos
 Materiais e Patrocinadores
 Equipamentos de 2022-23
 Equipamentos (2002–03 – atual)
 Evolução do emblema
 Após a Assembleia-Geral de 8 junho de 2021, os sócios aprovaram a mudança no emblema do clube para o utilizado entre 1938 e 2005, apenas modernizando-o.
 Demarca-se o regresso do brasão da cidade de Barcelos utilizado desde a fundação, em detrimento do galo, mascote do clube.
 Modalidades e formações
 Em 2018-19 deu-se a criação da Equipa A de Futebol Feminino.
 Na temporada de 2019-20 foi criada a segunda modalidade do clube, a equipa de eSports.
 Para a época de 2022-23, o presidente Francisco Dias da Silva, anunciou a criação da equipa de formação de Sub-23 que competirá nas competições da Liga Revelação e da Taça Revelação regidas pela FPF.
 Presidentes
 Maiores transferências
 *Transferência relativa entre o SC Braga e o Sporting CP em que o Gil Vicente FC, pelo mecanismo de solidariedade da UEFA, recebeu a referida verba.
 *1 Mais 2M consoante objetivos. (GVFC recebeu 500 mil euros por objetivos conseguidos no fim de época 2021-22)
 Ligações externas
 Desporto em Barcelos


type: other

text:
FOTBAL: Etapa a 26-a în Liga a III-a. Lieștiul joacă cu CSM Roman, Valea Mărului primește replica liderului, Metalopsort întâlnește CSM Pașcani - SportGalati.com
 Home » Avântul Valea Mărului , Metalosport Galati , Sporting Lieşti » FOTBAL: Etapa a 26-a în Liga a III-a. Lieștiul joacă cu CSM Roman, Valea Mărului primește replica liderului, Metalopsort întâlnește CSM Pașcani
 FOTBAL: Etapa a 26-a în Liga a III-a. Lieștiul joacă cu CSM Roman, Valea Mărului primește replica liderului, Metalopsort întâlnește CSM Pașcani
 În Liga a III-a se vor disputa sâmbătă, 6 mai, începând cu ora 18.00, meciurile din etapa a 26-a. Toate cele trei echipe gălățene au programate meciuri pe teren propriu. Sporting Liești va primi replica pe ”Liești Arena” celor de la CSM Roman, în derby-ul pentru locul cinci. Echipa din Liești este pe locul cinci înaintea jocului de sâmbătă, 34 de puncte din 24 de jocuri, în timp ce oaspeții de la CSM Roman sunt pe locul șase cu 33 de puncte din 23 de jocuri.
 La Valea Mărului, pe stadionul ”Prof. Costică Popovici”, Avântul Valea Mărului va avea cea mai dificilă misiune în această etapă dintre cele trei echipe gălățene. Vălmărenii vor juca cu liderul seriei AFC Hărman. Înaintea jocului de sâmbătă echipa din Valea Mărului este pe locul opt, 30 de puncte, 23 de jocuri, iar cei de la Hărman conduc seria cu 55 de puncte în 23 de jocuri.
 Cealaltă echipă gălățeană din Liga a III-a, Metalosport, are programat sâmbătă meci pe teren propriu cu cei de la CSM Pașcani. Cele două adversare de sâmbătă sunt în partea de jos a clasamentului. Echipa gălățeană este pe locul 11, 25 de puncte din 23 de jocuri, iar cei de la Pașcani sunt pe locul 13 cu 21 de puncte din 23 de jocuri.