type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52004PC0509
 Pasiūlymas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl tarpusavio administracinės pagalbos siekiant apsaugoti Bendrijos finansinius interesus nuo sukčiavimo ir kitokios neteisėtos veikos /* KOM/2004/0509 galutinis - ACC 2004/0172 */
 Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl tarpusavio administracinės pagalbos siekiant apsaugoti Bendrijos finansinius interesus nuo sukčiavimo ir kitokios neteisėtos veikos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1. TikslasEuropos bendrijos finansiniams interesams, kurie yra glaudziai persipynę su valstybių narių interesais, kelia grėsmę įvairių formų sukčiavimas ir kitokia neteisėta veika, daranti zalą Bendrijos biudzeto pajamoms ir islaidoms [1]. Kova su sukčiavimu yra bendras valstybių narių ir Komisijos rūpestis ir bendras uzdavinys. Kaip niekada anksčiau si kova tapo svarbia Komisijos politinės darbotvarkės dalimi.[1] Toliau siame aiskinamajame memorandume Europos bendrijos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas ir pazeidimai - ,Europos bendrijoje vykdomas sukčiavimas".Sukčiavimas Europos bendrijoje neretai vykdomas naudojantis organizuotomis ir tarpvalstybinėms struktūromis, kurios meistriskai naudojasi finansine sistema pinigams is sukčiavimo Europos bendrijoje plauti ir siam plovimui nuslėpti. Organizuotas nusikalstamumas, pasinaudodamas Europos integracijos suteiktomis rinkos laisvėmis, neretai isplinta keliose valstybėse narėse. Toks organizuoto nusikalstamumo isplitimas ypač būdingas tarpvalstybinio su PVM susijusio sukčiavimo, is sukčiavimo Europos bendrijoje gautų pinigų plovimo ir su struktūriniais fondais susijusio sukčiavimo srityse.Valstybių narių institucijoms susidūrus su sudėtingomis sukčiavimo schemomis, susijusiomis su dviem ar daugiau valstybių narių, atliekant būtiną tyrimą yra itin svarbus skubus daugiasalis administracinis bendradarbiavimas. Kelių valstybių narių institucijos turi keistis informacija ir turi būti nustatyti rysiai tarp visų sukčiavimą Europos bendrijoje ir lėsų is nusikalstamos veikos plovimą vykdančių asmenų, siekiant sudaryti galimybes imtis greitų ir suderintų veiksmų.Daugiasalio operatyvinio bendradarbiavimo veiksmingumas labai priklauso nuo koordinavimo ir paramos. Bendradarbiauti sukčiavimo klausimais be pagalbos ir koordinavimo Europos mastu bendrojoje rinkoje, kurią dabar sudaro 25 valstybės narės, bus vis sunkiau. Taigi, jei Komisijai būtų skirtas pagalbos teikimo ir koordinavimo vaidmuo, tai duotų akivaizdzios papildomos naudos, nes ji geriausiai gali susidaryti bendrą EB vykdomo sukčiavimo vaizdą ir visų valstybių narių interesams skirti vienodai atidos bei dėmesio. Taigi tai leistų valstybių narių veiksmus padaryti tikslingesnius ir kryptingesnius.Tačiau esamas teisinis administracinio bendradarbiavimo pagrindas nėra pakankamas, kad būtų numatytas aktyvus Komisijos vaidmuo teikiant paramą ir koordinuojant valstybių narių veiksmus, visų pirma taip yra su PVM susijusio sukčiavimo ir informacijos apie su EB vykdomu sukčiavimu susijusį pinigų plovimą srityje.2. Pagrindinės ypatybėsSiūlomas reglamentas valstybių narių kompetentingoms institucijoms suteiktų papildomos naudos, nes jis leistų Komisijai geriau atlikti savo, kaip valstybių narių kovos su sukčiavimu veiksmų koordinatorės, vaidmenį. Tai pagerintų daugiasalį valstybių narių ir valstybių narių bei Komisijos bendradarbiavimą, pavyzdziui, Europos mastu koordinuojant Komisijos surengtus susitikimus.Viena vertus, iniciatyva grindziama esamais teisės aktais. Kita vertus, ja siekiama papildyti jau esamus dokumentus dėl bendradarbiavimo Bendrijoje bei Europos Sąjungoje, remiantis jų nuostatomis ir isplėtojant jas naujose bendradarbiavimo srityse, ir taip siekiant lygiavertės ir veiksmingos Bendrijos finansinių interesų apsaugos. To siekiant, joje taikomi kituose dokumentuose sukurti standartai, visų pirma Tarybos reglamente (EB) Nr. 515/97 [2] ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1798/2003 [3].[2] OL L 82, 1997 3 22, p. 1.[3] OL L 264, 2003 10 15, p. 1.Atsizvelgiant į poreikį didziausią dėmesį teikiant pagalbą skirti ypatingos svarbos Bendrijos lygmens atvejams, Komisija siūlo susieti sio reglamento taikymą su konkrečiomis ribomis, taip tiksliau skiriant dėmesį sudėtingiems rimto sukčiavimo atvejams, dėl kurių turi būti imamasi tolesnių baudziamųjų veiksmų.Šio reglamento projektas skirtas tik tarpusavio administracinei pagalbai. Juo Komisijai, įskaitant Europos kovos su sukčiavimu tarnybą (OLAF), nesuteikiama papildomų tyrimo įgaliojimų. Juo įtvirtinami bendradarbiavimo ir keitimosi informacija būdai. Todėl juo numatomas įvairių valstybių narių atitinkamų kompetentingų institucijų bei jų ir Komisijos daugiadalykio bendradarbiavimo pagrindas ir priemonės.Kad bendradarbiavimas kovoje su sukčiavimu būtų nasus ir veiksmingas, atitinkami visų partnerių veiksmai turi būti derinami. Remiantis EB sutarties 280 straipsnio 3 dalies nuostata, glaudaus ir nuolatinio daugiadalykio bendradarbiavimo reikalavimas taikomas visoms institucijoms, kurias valstybės narės paskiria būti atsakingas uz Bendrijos finansinių interesų apsaugą.Atlikdami pagal EB sutarties 280 straipsnį skirtą koordinatoriaus vaidmenį, Komisija ir Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) gali valstybėms narėms padėti kovoti su EB vykdomu sukčiavimu. Tai bus pasiekta keičiantis informacija ir naudojant Komisijos įrangą bei infrastruktūrą (tinklą, duomenų bazes, administracinio bendradarbiavimo priemones ir kt.) ir po to padedant vykdyti nuoseklius tolesnius veiksmus. Šie taptų vertingesni, nes surinkta ar Komisijos perduoda informacija gali laikoma priimtinais įrodymais administracine ir teismine tvarka nagrinėjant bylas.Siūlomas reglamentas leistų Komisijai pasiūlyti valstybėms narėms kokybiskesnę ir patikimesnę operatyvinę informaciją, įskaitant issamias ataskaitas, visų pirma jos atlikta analizė leistų susidaryti aiskesnę nuomonę apie naujas sukčiavimo tendencijas ir pazeidziamus sektorius. Be to, jis padės susieti turimą informaciją su organizuotą sukčiavimą vykdančiais asmenimis.Galiausiai Bendrijos finansinių interesų apsaugai yra reikalingi ir veiksmingi tolesni veiksmai baigus tyrimą.3. Konkreti svarba politikos sritims, isskyrus muitų ir zemės ūkio sritisIsskyrus muitų ir zemės ūkio sritis (Tarybos reglamentas (EB) Nr. 515/97), Bendrijos teisės aktuose dar nėra numatytos konkrečios tarpusavio administracinio bendradarbiavimo su Komisija taisyklės.3.1. Pinigų plovimą reglamentuojantys teisės aktai ir Bendrijos finansinių interesų apsaugaEB sutarties 280 straipsnio nuostatos taikomos ,finansiniams interesams kenkiančiam sukčiavimui ir kitoms neteisėtoms veikoms", įskaitant su is neteisėtų veikų gautomis lėsomis susijusį pinigų plovimą, kenkiantį Bendrijos finansiniams interesams.Kad būtų pradėtas pinigų plovimo tyrimas ir nustatyta pradinė nusikalstamos grandinės neteisėta veika, paprastai reikia turėti informacijos apie įtartinus finansinius sandorius. Kartu sukčiavimo atskleidimas, kai mėginama isieskoti lėsas, leidzia nustatyti pinigų plovimo veikas ir grandines, todėl administracinis dalijimasis informacija Europos mastu, kurio dėmesio centre - neteisėtos veikos, kenkiančios Bendrijos finansiniams interesams, duotų daug papildomos naudos.3.2. Tarpusavio administracinė pagalba su PVM susijusio sukčiavimo srityje ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1798/2003 dėl valstybių narių administracinio bendradarbiavimo su PVM susijusio sukčiavimo srityjeEsama PVM sistema, grindziama Šestąja direktyva [4], yra neapsaugota nuo sukčiavimo [5]. Kai kurių valstybių narių vertinimu, zalingas su PVM susijusio sukčiavimo poveikis valstybių narių ir Bendrijos biudzetams sudaro iki 10 % ir daugiau grynųjų jų PVM įplaukų.[4] 1977 5 17 Šestoji Tarybos direktyva 77/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo - bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas, OL L 145, 1977 6 13, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2004/15/EB (OL L 52, 2004 2 21, p. 61).[5] Plg. Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui dėl administracinio bendradarbiavimo priemonių naudojimo kovai su PVM sukčiavimu, KOM(2004) 260 galutinis.Kadangi grynosios PVM įplaukos pridedamos skaičiuojant is PVM gautas nuosavas lėsas, mokėtinas į Bendrijos biudzetą, kurios nustatomos pagal nacionalinę sandorių, kuriems taikomas PVM, sumą, taikant vienodą 0,5 % normą, didelio masto su PVM susijęs sukčiavimas gali turėti neigiamos įtakos valstybių narių PVM pajamoms, taigi ir jų įmokoms į Bendrijos biudzetą. Kadangi tai turi įtakos Bendrijos finansiniams interesams, Komisija yra labai suinteresuota ir privalo imtis veiksmų, kad suteiktų paramą valstybių narių operatyvinei veiklai, kuria siekiama kovoti su didelio masto su PVM susijusiu sukčiavimu.Valstybių narių kompetentingų institucijų administracinis bendradarbiavimas, kaip numatyta Tarybos reglamente (EB) Nr. 1798/2003 dėl administracinio bendradarbiavimo PVM srityje [6] (kurį sis pasiūlymas papildo), is tiesų yra tinkamas ir pakankamas būdas keistis informacija, siekiant kontroliuoti, ar teisingai taikomi Bendrijos vidaus sandoriai, ir yra tinkama priemonė imtis veiksmų dėl dazniausiai pasitaikančių PVM pazeidimų [7]. Tačiau norint imtis veiksmų dėl sudėtingiausio ir didziausio su PVM susijusio sukčiavimo atvejų, turinčių poveikį kelioms valstybėms narėms, yra reikalinga ir skubi papildoma pagalba bei koordinavimas Europos mastu.[6] OL L 264, 2003 10 15, p. 1.[7] Plg. Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui dėl administracinio bendradarbiavimo priemonių naudojimo kovai su PVM sukčiavimu, KOM(2004) 260 galutinis, 1, 4.4, 5.2 punktai.3.3. Kovos su sukčiavimu Bendrijos islaidų srityse, isskyrus zemės ūkį, tarpusavio pagalbos priemonėsBendrijos islaidos gali būti susijusios su mokėjimais, subrangovais ir dukterinėmis įmonėmis įvairiose valstybėse narėse, todėl pazeidimų atveju tyrimai turi būti atliekami daugiau negu vienoje valstybėje narėje. Šiuo metu nėra tinkamų teisės aktų, numatančių horizontalios arba vertikalios administracinės tarpusavio pagalbos, kuri leistų kovoti su sukčiavimo struktūromis, taisykles. Tą patį galima pasakyti ir apie sukčiavimą tiesioginių EB islaidų srityse.4. Rysys su esamais kovos su sukčiavimu teisės aktaisŠi teisėkūros iniciatyva skirta labai konkrečiam tikslui - administraciniam bendradarbiavimui kovojant su EB vykdomu sukčiavimu ir su juo susijusiu pinigų plovimu bei uzkertant jiems kelią. Ji yra ir norminės teisinės bazės, kurią sudaro administracinės ir baudziamosios teisės aktai, skirti kovos su sukčiavimu stiprinimui, dalis, tačiau neturi įtakos siems galiojantiems teisės aktams. Ja siekiama papildyti esamus kovos su sukčiavimu teisės aktus, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1073/1999 [8] ir Tarybos reglamentą (EB, Euratomas) Nr. 2185/96 [9].[8] OL L 136, 1999 5 31, p. 1.[9] 1996 m. lapkričio 11 d. Tarybos reglamentas (Euratomas, EB) Nr. 2185/96 dėl Komisijos atliekamų patikrų vietoje ir inspekcijų, siekiant apginti Europos Bendrijų finansinius interesus nuo sukčiavimo ir kitų pazeidimų, OL L 292, 1996 11 15, p. 2.Ankstyvas kompetentingų institucijų keitimasis informacija labai padėtų uzkirsti kelią pazeidimams, ypač pinigų plovimo srities [10]. Todėl siuo siūlomu reglamentu nustatytos tarpusavio pagalbos taisyklės papildo trečiajam ramsčiui Tarybos priimtus baudziamosios teisės aktus.[10] r. Aiskinamąją ataskaitą (OL C 91, 1999 3 31, 8 puslapis), visų pirma Antrojo protokolo 7 straipsnio skirsnį. Be to, zr. 6 isnasą.5. Reglamento projekto planasI antrastinė dalis - Bendrosios nuostatos: 1-4 straipsniai1 straipsnyje aprasomas reglamento, numatančio valstybių narių institucijų, atsakingų uz Bendrijos finansinių interesų apsaugą, tarpusavio administracinės pagalbos tose Bendrijos bendradarbiavimo srityse, kurioms iki siol nebuvo taikomos tokios nuostatos, teikimo taisykles, tikslas ir turinys.2 straipsnyje aprasoma sio reglamento taikymo sritis ir paaiskinamas rysys su galiojančiais Bendrijos teisės aktais, pabrėziant tai, kad siuo pasiūlymu siekiama juos papildyti. Laikomasi subsidiarumo principo, jis taikomas tik ypatingos svarbos Bendrijos lygmens atvejams.3 straipsnyje numatyti sio reglamento taikymui svarbūs specialių sąvokų apibrėzimai. Šio reglamento sąvokos, atitinkančios ,horizontalią" taikymo sritį, taikomos įvairioms EB biudzeto sritims.Šiame reglamente ,pazeidimo" samprata apima atitinkamas veikas, kenkiančias Bendrijos finansiniams interesams, įskaitant neteisėtas veikas, apibrėztas 1995 m. gruodzio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos [11] 1 straipsnio 2 dalyje, tačiau nėra vien tuo apribojama, siekiant, kad samprata apimtų ir pinigų plovimą bei su PVM susijusį sukčiavimą.[11] OL L 312, 1995 12 23, p. 1.Reglamentą taikant ,tik ypatingos svarbos Bendrijos lygmens" atvejams Komisija gali sutelkti dėmesį į tokius atvejus, kai valstybėms narėms gali būti suteikta didelė papildoma nauda. Be to, tai padeda neleisti, kad Komisijos tarnybos būtų perkrautos informacija ir prasymais, susijusiais su mazesnės svarbos atvejais. Svarbūs atvejai turi turėti galimą poveikį kitoms valstybėms narėms arba rysių su jomis. Maziausia PVM riba yra 500 000 eurų numanomos finansinės valstybių narių patirtos zalos. Kitų siame reglamente numatytų sričių maziausia numanomos zalos riba yra 100 000 eurų. Šios ribos galėtų būti padidintos įgyvendinimo taisyklėmis.4 straipsnio 1 dalyje nurodomos ,kompetentingos institucijos". Tai yra valstybių narių kompetentingos institucijos, kurios vadovaujasi kompleksiniu ir daugiadalykiu metodu, bei Komisija, kuri dalyvauja valstybėms narėms teikiant tarpusavio administracinę pagalbą ir keičiantis informacija arba tai koordinuoja.4 straipsnio 2 dalyje aptariamas kompetentingų institucijų vidaus statusas, nustatant taisyklę, kad bendradarbiavimui negali būti kliudoma dėl skirtingo kompetentingų institucijų statuso pagal valstybių narių vidaus teisę.II antrastinė dalis - Bendradarbiavimo pareigos: 5-14 straipsniaiII antrastinėje dalyje pateikiamos kompetentingų institucijų, įskaitant Komisiją, administracinio bendradarbiavimo ir jų keitimosi informacija nuostatos.I skyrius - Tarpusavio pagalba ir keitimasis informacija1 skirsnis - Pagalba pagal prasymą5 straipsnyje nustatoma galimybė prasyti pagalbos ir pareiga vykdyti tokį prasymą. Šiuo straipsniu siekiama palengvinti kompetentingų institucijų bendradarbiavimą. Jame isdėstyta, kaip informacija turi būti renkama ir kaip ja turi būti keičiamasi.6 straipsnyje, kaip ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 515/97 7 straipsnyje, numatomas specialus stebėjimas.7 straipsnyje nustatomos administracinių tyrimų kompetentingų institucijų prasymu ir institucijos pareiskėjos pareigūnų dalyvavimo atliekant tyrimą taisyklės.8 straipsniu yra leidziami kitos valstybės narės kompetentingos institucijos pareigūno veiksmai, kad būtų naudojamasi dokumentais, esančiais institucijoje, į kurią kreipiamasi, remiantis panasiomis Tarybos reglamento (EB) Nr. 515/97 ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1798/2003 nuostatomis.11 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė Komisijai naudotis valstybių narių įrasais apie sandorius VIES (PVM informacijos mainų sistema) [12]. Tai papildys Komisijos koordinavimo galimybes svarbia informacijos priemone.[12] VIES = PVM informacijos mainų sistema, įsteigta Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 218/92 ir pratęsta Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1798/2003.2 skirsnis - Pagalba savo iniciatyva12 straipsnyje numatytas informacijos teikimas Komisijai apie operacijas, kurios sudaro pazeidimą arba laikomos tokiomis esant, t. y. apie atvejus, kai pagrįstai įtariamas pazeidimas. Komisija renka ir nagrinėja informaciją, kad valstybėms narėms padėtų vertingesne operatyvine informacija ir koordinavimu.13 straipsnyje numatytos specialaus stebėjimo be konkretaus prasymo sio reglamento numatytais tikslais bei atitinkamos informacijos pranesimo taisyklės.14 straipsnyje nustatytos valstybių narių teikiamos informacijos pranesimo taisyklės, siekiant sukurti Bendrijos teisės aktus, nesudarančius sukčiavimo galimybių, ir leisti įgyvendinti bendrą Bendrijos masto kovos su sukčiavimu politiką.II skyrius - Informacijos naudojimas15 straipsnyje numatyta panasi į Tarybos reglamento (EB) 515/97 12 straipsnyje numatytąją dokumentų ir medziagos, gautų vadovaujantis siūlomu reglamentu, naudojimo įrodymams administracine ir teismine tvarka nagrinėjant bylas taisyklė, siekiant patobulinti tolesnius po valstybių narių tyrimo vykdomus veiksmus.16 straipsnis padės keistis Komisijos renkama informacija vykdant daugiadalykį bendradarbiavimą.17 straipsniu uztikrinama, kad jei pazeidimai pagal sį reglamentą buvo susiję su tarpusavio pagalba, valstybės narės informuoja Komisiją apie tolesnius veiksmus, kurių dėl jų imamasi.18 straipsnyje numatyta, kad informacija gali būti keičiamasi ir ji gali būti naudojama tik sio siūlomo reglamento numatytais tikslais, kai reikia būti su ja susipazinusiems. Informacija turi būti keičiamasi vadovaujantis konfidencialumo taisyklėmis. Jam taikomas profesinės paslapties laikymosi reikalavimas.19 straipsnyje numatyta pareiga, vadovaujantis siuo siūlomu reglamentu (tam tikromis sąlygomis), keistis is trečiosios salies gauta informacija, kad būtų uztikrinta veiksminga Bendrijos finansinių interesų apsauga.20 straipsnyje numatyta, kad Komisija gali naudotis savo rizikos analizės galimybėmis, kad pateiktų valstybių narių institucijoms ataskaitas ir informaciją apie riziką, siekdama padidinti jų veiksmingumą kovojant su sukčiavimu.21 straipsnyje numatytos įgyvendinimo priemonės siam siūlomam reglamentui vykdyti. Įgyvendinimo taisykles priima Komisija, taikydama reguliavimo procedūrą, kaip nustatyta Komitologijos sprendime 1999/468/EB [13].[13] OL L 187, 1999 7 17, p. 23.22 straipsnyje nurodoma, kad patvirtinti įgyvendinimo priemones Komisijai padeda Reguliavimo komitetas. Komitetas vykdo savo funkcijas kartu su Komitetu, įsteigtu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 515/97, nepazeisdamas kitų komitetų kompetencijos, visų pirma komiteto, įsteigto Reglamentu (EB) Nr. 1798/2003. Komitetas darbą glaudziai derina su kitais komitetais.2004/0172 (COD)Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl tarpusavio administracinės pagalbos siekiant apsaugoti Bendrijos finansinius interesus nuo sukčiavimo ir kitokios neteisėtos veikosEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsizvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 280 straipsnio 4 dalį,atsizvelgdami į Komisijos pasiūlymą [14],[14] OL C [...], [...], p. [...].atsizvelgdami į Audito Rūmų nuomonę [15],[15] OL C [...], [...], p. [...].laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [16],[16] OL C [...], [...], p. [...].kadangi:(1) Bendrija ir valstybės narės teikia daug reiksmės Bendrijos finansinių interesų apsaugai ir kovai su sukčiavimu bei kitomis neteisėtomis veikomis, kenkiančiomis Bendrijos finansiniams interesams.(2) Bendrijos tarpusavio pagalbos struktūra turėtų sudaryti sąlygas valstybių narių tiek kompetentingoms institucijoms, tiek sioms institucijoms ir Komisijai nuolatos glaudziai bendradarbiauti, kad Bendrijos finansiniai interesai būtų apginti visose Bendrijos finansinių isteklių ir islaidų srityse.(3) Šio reglamento nuostatos neturėtų daryti įtakos Europos kovos su sukčiavimu tarnybos tyrimams remiantis tyrimo įgaliojimais ir laikantis apsaugos priemonių, numatytų 1999 m. geguzės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1073/1999 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų [17]. Šis reglamentas turėtų būti taikomas tik tam tikroms pagalbos formoms, keitimuisi informacija ir koordinavimui pries OLAF atliekant tyrimo veiksmus, juos atlikus arba juos papildant.[17] OL L 136, 1999 5 31, p. 1.(4) Naujų Bendrijos priemonių įvedimas neturėtų daryti įtakos nacionalinės baudziamosios teisės ir tarpusavio pagalbos baudziamosios teisės klausimais taisyklių taikymui arba nacionaliniam teisingumo administravimui.(5) Kovai su tarpvalstybiniu sukčiavimu ir kitokiomis neteisėtomis veikomis, kenkiančiomis Bendrijos finansiniams interesams, reikalingas glaudesnis koordinavimas Bendrijoje ir daugiadalykis bendradarbiavimas su valstybių narių institucijomis kovos su sukčiavimu ir kitomis neteisėtomis veikomis, kurios daznai yra susijusios su organizuotu nusikalstamumu ir kenkia Bendrijos finansiniams interesams, srityje. Šis reglamentas turėtų ir toliau leisti bendradarbiauti visoms valstybių narių kompetentingoms institucijoms, taip pat sioms institucijoms ir Komisijai.(6) Šio reglamento nuostatos neturėtų turėti įtakos Bendrijos teisės aktams, kuriais numatytas konkretesnis arba platesnis valstybių narių, taip pat jų ir Komisijos bendradarbiavimas, pavyzdziui, 1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant uztikrinti teisingą muitinės ir zemės ūkio teisės aktų taikymą [18] arba 2003 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1798/2003 dėl administracinio bendradarbiavimo pridėtinės vertės mokesčio srityje, panaikinančiam Reglamentą (EEB) Nr. 218/92 [19].[18] OL L 82, 1997 3 22, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 807/2003 (OL L 122, 2003 5 16, p. 36).[19] OL L 264, 2003 10 15, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 885/2004 (OL L 168, 2004 5 1, p. 1).(7) Keitimasis informacija yra svarbi sudedamoji kovos su sukčiavimu ir kitomis neteisėtomis veikomis, kenkiančiomis Bendrijos finansiniams interesams, dalis. Valstybių narių Komisijai suteiktą informaciją Komisija turėtų naudoti, kad susidarytų issamią nuomonę apie sukčiavimą Europos mastu ir kitas neteisėtas veikas bei perduotų sią nuomonę valstybėms narėms.(8) Sukčiavimu ir bet kokioms kitoms neteisėtoms veikoms, kenkiančioms Bendrijos finansiniams interesams, visų pirma tarpvalstybiniais atvejais, su kuriais neretai yra susijusios organizuotos tarptautinės sukčiavimo schemos dviejose ar daugiau valstybių narių, veiksmingiausiai gali būti uzkirstas kelias ir su jais kovojama, jei operatyvinio, statistinio arba bendrojo pobūdzio informacija analizuojama ir jei jos rizikos analizė atliekama Bendrijos lygmeniu, naudojantis apskritai Komisijos, ir ypač OLAF, darbo su operatyvine informacija ir rizikos analizės galimybėmis.(9) Kovai su sukčiavimu ir kitokiomis neteisėtomis veikomis, kenkiančiomis Bendrijos finansiniams interesams, taip pat reikalingi nuoseklūs tolesni veiksmai. Todėl Komisijos surinkta ar perduota informacija turėtų būti laikoma priimtinais įrodymais administracine ir teismine tvarka nagrinėjant bylas.(10) Kad valstybių narių kompetentingos institucijos ir Komisija sėkmingai bendradarbiautų, informacija turėtų būti keičiamasi vadovaujantis konfidencialumo taisyklėmis, jei informacijai taikomas reikalavimas laikytis profesinės paslapties, uztikrinant, kad apdorojant asmens duomenis vadovaujantis naujomis nuostatomis, būtų uztikrinta tinkama duomenų apsauga.(11) Turėtų būti tinkamai atsizvelgta į Bendrijos institucijoms taikomas duomenų apsaugos taisykles nustatytas Sutarties 286 straipsnyje ir 2000 m. gruodzio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo [20] bei remiantis 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo [21] valstybėms narėms taikomas taisykles.[20] OL L 8, 2001 1 12, p. 1.[21] OL L 281, 1995 11 23, p. 31, direktyva su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).(12) Šiam reglamentui būtinos įgyvendinti priemonės turi būti priimtos vadovaujantis 1999 m. birzelio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [22].[22] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.(13) Kadangi valstybės narės negali deramai pasiekti siūlomo veiksmo, būtent kovos su sukčiavimu ir bet kokiomis kitomis neteisėtomis veikomis, turinčių įtakos Bendrijos finansiniams interesams, tikslų ir kadangi dėl veiksmų masto ir poveikio jie būtų geriau pasiekti Bendrijos lygiu, Bendrija gali imtis veiksmų pagal subsidiarumo principą, kaip nustatyta Sutarties 5 straipsnyje. Vadovaujantis proporcingumo principu, kaip nustatyta minėtame straipsnyje, siuo reglamentu nenumatoma jokių nuostatų, kurios nėra būtinos siekiant sių tikslų.(14) Šiame reglamente yra gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripazintų visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:I antrastinė dalisBendrosios nuostatos1 straipsnisReguliavimo dalykasŠiuo reglamentu nustatomas tarpusavio administracinio bendradarbiavimo ir keitimosi informacija tarp valstybių narių kompetentingų institucijų bei tarp sių institucijų ir Komisijos teisinis pagrindas, siekiant uztikrinti lygiavertę ir veiksmingą Bendrijos finansinių interesų apsaugą nuo sukčiavimo ir kitokios neteisėtos veikos.2 straipsnisTaikymo sritis1. Šis reglamentas taikomas sukčiavimui ir kitoms neteisėtoms veikoms, kenkiantiems Bendrijos finansiniams interesams ir esantiems ypatingos svarbos Bendrijos lygmeniu.Valstybių narių kompetentingos institucijos taip pat gali keistis informacija ir teikti pagalbą vadovaudamosi siuo reglamentu kitais atvejais, jei mano, kad toks keitimasis informacija ir pagalba Bendrijoje yra būtini siekiant uzkirsti kelią sukčiavimui ir bet kokiai kitai neteisėtai veikai, kenkiančiai Bendrijos finansiniams interesams.2. Šio reglamento nuostatos netaikomos, jei Bendrijos teisės aktuose yra numatytas konkretesnis valstybių narių, taip pat jų ir Komisijos bendradarbiavimas arba jei numatyta platesnė Komisijos teisė gauti informaciją.Visų pirma sis reglamentas neturi įtakos Reglamento (EB) Nr. 515/97 taikymui ir valstybių narių bendradarbiavimui vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 1798/2003.3. Šis reglamentas neturi įtakos Reglamento (EB) Nr. 1073/1999 taikymui.4. Šis reglamentas neturi įtakos nacionalinės baudziamosios teisės ar tarpusavio pagalbos baudziamosios teisės klausimais taisyklių taikymui arba nacionaliniam teisingumo administravimui.5. Šiuo reglamentu numatyta pareiga teikti pagalbą neapima informacijos arba dokumentų, gautų kompetentingų administracinių institucijų, veikiančių pagal teisminės institucijos įgaliojimą ar jos prasymu, teikimo.Tačiau jei pagalbos paprasoma, tokia informacija arba dokumentai pateikiami, jei teisminė institucija, su kuria turi būti pasitarta siuo klausimu, nepriestarauja.3 straipsnisSąvokų apibrėzimaiŠiame reglamente vartojami sie sąvokų apibrėzimai:1. ,pazeidimas" - tai ypatingos svarbos Bendrijos lygmens sukčiavimas ir kitokia neteisėta veika, turinti įtakos Bendrijos finansiniams interesams, visų pirma:a) bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pazeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar neveikimu, įskaitant sutarčių pazeidimus pagal Bendrijos teisės aktų nuostatas, dėl kurių Bendrijos bendrajam biudzetui ar jos valdomiems biudzetams padaroma arba būtų padaryta zala sumazinant ar is viso prarandant pajamas, gaunamas is tiesiogiai Bendrijos vardu surinktų nuosavų isteklių arba darant nepagrįstas islaidas;b) pridėtinės vertės mokestį (PVM) reglamentuojančių teisės aktų pazeidimas, kaip nurodyta Tarybos direktyvoje 77/388/EEB [23], kuris turėjo arba būtų turėjęs įtakos Bendrijų nuosavų isteklių, kaip nurodyta Tarybos reglamente (EEB, Euratomas) Nr. 1553/89 [24], sumazėjimui;[23] OL L 145, 1977 6 13, p. 1.[24] OL L 155, 1989 6 7, p. 9.c) pinigų plovimas, kaip apibrėzta Tarybos direktyvos 91/308/EEB [25] 1 straipsnio c punkte, susijęs su lėsomis, gautomis padarius pazeidimą, kaip nurodyta sio punkto a ir b papunkčiuose;[25] L 166, 1991 6 28, p. 77.2. ,ypatingos svarbos Bendrijos lygmens pazeidimai" - tai pazeidimai:a) kurie turi ar galėtų turėti pasekmių kitoms valstybėms narėms arba kurie akivaizdziai siejasi su operacijomis, vykdomomis kitose valstybėse narėse;b) ir kurių atitinkamoms valstybėms narėms padaroma apskaičiuota bendra finansinė zala PVM srityje virsija 500 000 eurų arba kurie kitais siame reglamente numatytais atvejais padaro Bendrijos finansiniams interesams 100 000 eurų ar daugiau zalą; pinigų plovimo atveju riba taikoma pirminiam teisės pazeidimui;3. ,PVM reglamentuojantys teisės aktai" - tai visos Bendrijos nuostatos, reglamentuojančios pridėtinės vertės mokestį, ir valstybių narių siekiant laikytis sių Bendrijos nuostatų priimti įstatymai ir kiti teisės aktai;4. ,institucija pareiskėja" - tai kompetentinga institucija, kuri pateikia pagalbos prasymą;5. ,institucija, į kurią kreipiamasi" - tai kompetentinga institucija, kuriai pateikiamas pagalbos prasymas;6. ,administraciniai tyrimai" - tai visų rūsių kontrolė, patikrinimai ir kiti veiksmai, kurių vykdydamos savo pareigas imasi kompetentingos institucijos, kad nustatytų, ar buvo padaryti pazeidimai, isskyrus veiklą, vykdomą pareikalavus arba tiesiogiai įgaliojus teisminei institucijai;7. ,finansinė informacija" - tai informacija apie įtartinus sandorius, vadovaujantis Direktyva 91/308/EEB gauta kompetentingų nacionalinių kontaktinių institucijų, ir kita informacija, kurią gauti yra tikslinga norint nustatyti finansinius sandorius, susijusius su siuo reglamentu reglamentuojamais pazeidimais;8. ,kompetentingos institucijos" - tai nacionalinės arba Bendrijos institucijos, kaip nurodyta 4 straipsnio 1 dalyje.2 punkto b papunktyje nurodytos ribos gali būti padidintos 22 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.4 straipsnisKompetentingos institucijos1. Šis reglamentas apima sių kompetentingų institucijų, veikiančių pagal atitinkamus savo įgaliojimus, bendradarbiavimą:a) valstybių narių institucijų, kurios:i) yra tiesiogiai atsakingos uz finansinių lėsų, gaunamų is Bendrijos biudzeto, valdymą ir atitinkamomis Bendrijos ir nacionalinės teisės aktų nuostatomis yra paskirtos būti uz tai atsakingos; arbaii) pagal nacionalinės administracinės teisės nuostatas yra atsakingos uz sukčiavimo ir kitokios neteisėtos veikos, turinčios įtakos Bendrijos finansiniams interesams, prevenciją ir kovą su jomis; arbaiii) yra kompetetingos institucijos, isvardytos Reglamente (EB) Nr. 1798/2003, atitinkamos centrinės rysių įstaigos ir rysių skyriai, paskirti vadovaujantis siuo reglamentu, kitos mokesčių tyrimų institucijos, kompetentingos tirti su PVM susijusį sukčiavimą ar kompetentingos institucijos, nurodytos Tarybos direktyvoje 92/12/EEB [26], jei renkama informacija galima įrodyti su PVM susijusį sukčiavimą; arba[26] OL L 76, 1992 3 23, p. 1.iv) vadovaujantis Tarybos sprendimu 2000/642/TVR [27] yra valstybių narių įsteigtos kaip ,finansinės zvalgybos padaliniai" informacijai, gautai vadovaujantis Direktyvos 91/308/EEB nuostatomis, rinkti ir analizuoti.[27] OL L 271, 2000 10 24, p. 4.b) Komisijos, įskaitant Europos kovos su sukčiavimu tarnybą (OLAF).2. Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad uztikrintų keitimąsi informacija tarp jų kompetentingų institucijų, neatsizvelgiant į jų kompetencijos sritis ir vidaus statusą, taip pat tarp jų ir Komisijos.II antrastinė dalisBendradarbiavimo pareigos1 skyriusTarpusavio administracinė pagalba ir keitimasis informacija1 skirsnisPagalba pagal prasymą5 straipsnisPagalba pagal prasymą1. Kompetentingos institucijos pagal prasymą padeda viena kitai uzkirsti kelią pazeidimams ir juos nustatyti. Institucijos pareiskėjos prasymu institucija, į kurią kreipiamasi, jei to reikia prasymui patenkinti ir vadovaudamasi sio reglamento tikslais, perduoda institucijai pareiskėjai susijusią svarbią informaciją, skirtą uzkirsti kelią pazeidimams ir juos nustatyti. Perduodama informacija apima informaciją apie pazeidimą sudarančias operacijas, finansinę informaciją apie pirmines operacijas bei jose dalyvaujančius fizinius ar juridinius asmenis.2. Siekdama gauti norimą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, arba administracinė institucija, į kurią ji kreipiasi pagalbos, imasi priemonių patenkinti prasymą taip, lyg ji tai darytų savo iniciatyva arba paprasius kitai jos valstybės narės institucijai.3. Institucija, į kurią kreipiamasi, suteikia galimybę naudotis bet kuria jos turima ar gauta informacija apie operacijas ar sandorius, nustatytus ar planuojamus, kurie sudaro pazeidimą arba kurie institucijos pareiskėjos nuomone gali sudaryti pazeidimą, arba tam tikrais atvejais vadovaujantis 6 straipsniu atlikto specialaus stebėjimo isvadomid.Ji institucijai pareiskėjai pateikia patvirtinimus, jos turimus ar gautus dokumentus arba patvirtintas tikras dokumentų kopijas. Tačiau dokumentų ir daiktų originalai pateikiami tik tuomet, kai tai nepriestarauja valstybėje narėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojantiems teisės aktams.4. Prie prasymų suteikti pagalbą ir keistis informacija pridedamas trumpas institucijai pareiskėjai zinomų faktų aprasymas.5. Jei institucija pareiskėja su savo prasymu kreipiasi į instituciją, kuri nėra kompetentinga suteikti prasomą pagalbą, si institucija nedelsiant perduoda prasymą kompetentingai institucijai.6 straipsnisSpecialus stebėjimasInstitucijos pareiskėjos prasymu institucija, į kurią kreipiamasi, kiek įmanoma vykdo specialų stebėjimą arba organizuoja, kad jos veiklos srityje būtų vykdomas specialus stebėjimas:a) pazeidimų darymu pagrįstai įtariamų asmenų ir ypač jų judėjimo;b) vietų, kur prekės saugomos taip, kad galima įtarti, kad jos skirtos tiekti operacijoms, kurios sudaro pazeidimą;c) prekių, kurios nurodomos kaip galimų pazeidimų objektas, judėjimo;d) transporto priemonių ir finansinių sandorių, kai galima pagrįstai manyti, kad jais naudojamasi pazeidimams daryti.7 straipsnisAdministraciniai tyrimai pagal prasymą1. Institucijos pareiskėjos prasymu institucija, į kurią kreipiamasi, atlieka administracinius operacijų, kurios sudaro pazeidimą arba kurios institucijos pareiskėjos nuomone gali sudaryti pazeidimą, tyrimus arba pasirūpina, kad tokie tyrimai būtų atlikti.Institucija, į kurią kreipiamasi, arba administracinė institucija, į kurią ji kreipėsi pagalbos, atlieka siuos administracinius tyrimus taip, tarsi tai darytų savo iniciatyva arba kitos savo valstybės narės institucijos prasymu. Tyrimo rezultatus ji pranesa institucijai pareiskėjai.2. Institucijos pareiskėjos ir institucijos, į kurią kreipiamasi, susitarimu institucijos pareiskėjos paskirti pareigūnai gali dalyvauti atliekant 1 dalyje nurodytus administracinius tyrimus. Tyrimus visuomet atlieka institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnai.Institucijos pareiskėjos pareigūnai savo iniciatyva negali naudotis tyrimo įgaliojimais, suteiktais institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnams; tačiau jiems leidziama patekti į tas pačias patalpas ir gauti tuos pačius dokumentus, kaip ir pastariesiems, per valstybės narės, į kurią kreipiamasi pareigūnus, kurie veikia kaip tarpininkai, ir tik atliekamiems administraciniams tyrimams.3. Vykdant tam tikrus veiksmus, kuriuos pagal nacionalinių teisės aktų nuostatas baudziamosiose bylose vykdo tik pareigūnai, konkrečiai paskirti nacionalinės teisės aktais, institucijos pareiskėjos pareigūnai nedalyvauja. Jie jokiomis aplinkybėmis nedalyvauja atliekant patalpų kratas arba formaliose asmenų apklausose pagal baudziamąją teisę.8 straipsnisPareigūnų veikla kitoje valstybėje narėje arba vykstant į komandiruotę valstybėje narėjeInstitucijos pareiskėjos ir institucijos, į kurią kreipiamasi, susitarimu ir vadovaujantis sios nustatyta tvarka institucijos pareiskėjos deramai įgaliotiems pareigūnams gali būti leidziama informaciją apie pazeidimus gauti is biurų, kuriuose valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, administracinės institucijos vykdo savo funkcijas.Tokia informacija turi būti reikalinga institucijai pareiskėjai ir gaunama is dokumentų, kuriais gali naudotis sių biurų pareigūnai.Institucijos pareiskėjos pareigūnams leidziama daryti sių dokumentų kopijas.9 straipsnisRastiskas pareigūnų įgaliojimasVadovaujantis 7 ir 8 straipsniais kitoje valstybėje narėje esantys arba vykstantys į komandiruotę valstybėje narėje institucijos pareiskėjos pareigūnai turi visuomet galėti pateikti rastiską įgaliojimą, kuriame nurodoma jų tapatybė ir oficialios pareigos.10 straipsnisPagalbos ir informacijos suteikimo terminai1. Institucija, į kurią kreipiamasi, 5 ir 7 straipsniuose nurodytą pagalbą ir informaciją suteikia kaip įmanoma greičiau, bet ne vėliau negu per sesias savaites nuo prasymo gavimo. Tačiau jei institucija, į kurią kreipiamasi, jau turi tokią informaciją, terminas jai pateikti yra keturios savaitės.2. Tam tikrais atvejais institucija, į kurią kreipiamasi, ir institucija pareiskėja gali susitarti dėl kitokio termino negu numatyta 1 dalyje.3. Jei institucija, į kurią kreipiamasi, negali atsakyti į prasymą iki nustatyto termino, ji institucijai pareiskėjai nedelsiant pranesa priezastis, dėl kurių negalėjo to padaryti, ir nurodo, kada galės pateikti atsakymą.11 straipsnisSu pridėtinės vertės mokesčiu susiję duomenys1. Kad būtų suteikta operatyvinė ir techninė pagalba ir kai valstybių narių kompetentingoms institucijoms būtina padėti nustatyti ir istirti pazeidimus, kaip apibrėzta sio reglamento 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkto b papunktyje, Komisijai leidziama naudotis valstybių narių įrasais, saugomais nacionalinėse duomenų bazėse, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1798/2003 22 straipsnyje.Issamios tokio naudojimosi taisyklės, įskaitant konfidencialumo ir duomenų apsaugos bei naudojimosi informacija, gauta is valstybių narių įrasų, taisykles, nustatomos 22 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.2. Valstybių narių institucijos pranesa Komisijai informaciją, surinktą remiantis Direktyva 92/12/EEB, jei ja galima įrodyti pazeidimus, kaip apibrėzta 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkto b papunktyje.2 skirsnisPagalba savo iniciatyva12 straipsnisInformacijos apie operacijas ar sandorius teikimas1. Valstybių narių kompetentingos institucijos Komisijai be isankstinio prasymo pateikia visą svarbią informaciją apie operacijas ar sandorius, kurie sudaro pazeidimus arba kurie atrodo tokie esą.2. Naudodamasi tinkamomis technologinėmis priemonėmis, Komisija analizuoja pateiktą informaciją ir pateikia valstybėms narėms atitinkamus analizės rezultatus, kad suteiktų techninę ir operatyvinę pagalbą nustatant ir tiriant pazeidimus. Jei Komisija mano, kad pazeidimai padaryti vienoje ar keliose valstybėse narėse, ji tai pranesa atitinkamoms valstybėms narėms.3. Valstybių narių ir Komisijos pareiga savo iniciatyva keistis finansine informacija taikoma neatsizvelgiant į tai, ar sandoris vykdomas viena operacija, ar keliomis operacijoms, kurios atrodo susijusios.4. Konfidencialumo ir duomenų apsaugos taisyklės tvirtinamos 22 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.13 straipsnisSpecialus stebėjimas be prasymoValstybių narių kompetentingos institucijos, jei mano, kad tai naudinga siekiant apsaugoti Bendrijos finansinius interesus nuo pazeidimų:a) vykdo specialų stebėjimą, kaip numatyta 6 straipsnyje, arba jį organizuoja;b) Komisijai ir tam tikrais atvejais - atitinkamų valstybių narių kompetentingoms institucijoms pranesa turimą informaciją, visų pirma pateikia ataskaitas ir kitus dokumentus arba patvirtintas tikras jų kopijas ar istraukas, apie operacijas, kurios laikomos kenkiančiomis Bendrijos finansiniams interesams veiksmais arba kurios joms atrodo tokios esančios.14 straipsnisBendros informacijos pranesimas1. Valstybių narių kompetentingos institucijos, gavusios bendrą informaciją apie naujus pazeidimų vykdymo būdus, priemones, metodus ir praktiką bei apie pazeidimus, kuriems buvo uzkirstas kelias ir kurie buvo nustatyti, galinčius padėti atitinkamuose teisės aktuose panaikinti galimybes sukčiauti, iskart ją pranesa Komisijai.2. Gavusi informaciją, kuri leistų valstybės narės kompetentingoms institucijoms uzkirsti kelią pazeidimams ir vykdyti atitinkamus teisės aktus, Komisija iskart ją pranesa kiekvienos valstybės narės kompetentingoms institucijoms.2 skyriusInformacijos naudojimas15 straipsnisNaudojimas įrodymamsKompetentingai institucijai teikiant 5, 6, 7 ir 12 straipsniuose numatytą pagalbą pateiktos isvados, pazymėjimai, informacija, dokumentai, patvirtintos tikros kopijos ir bet kokia operatyvinė informacija yra priimtini įrodymai administracine ir teismine tvarka nagrinėjant bylas bet kurioje valstybėje narėje, tuo pačiu būdu, jei jie būtų gauti valstybėje narėje, kurioje sie procesai vyksta.16 straipsnisKeitimasis informacijaKomisija keičiasi vadovaujantis siuo reglamentu bei kitomis Bendrijos nuostatomis gauta informacija su kitomis kompetentingomis institucijomis, vadovaudamasi siuo reglamentu ir juo numatytu tikslu, jei toks keitimasis atitinka Bendrijos nuostatas, kuriomis remiantis informacija buvo gauta.17 straipsnisTolesni veiksmaiValstybių narių kompetentingos institucijos Komisijai pranesa atnaujintą atitinkamą informaciją apie anksčiau pranestą informaciją ir apie vadovaujantis siuo reglamentu atliktus administracinius tyrimus, ypač apie pradėtas administracine ir teismine tvarka nagrinėjamas bylas, jei tai atitinka nacionalinę baudziamąją teisę.18 straipsnisKonfidencialumo taisyklės ir duomenų apsauga1. Bet kokia forma remiantis siuo reglamentu pranestai ar gautai informacijai taikomas reikalavimas laikytis profesinės paslapties ir ji yra saugoma taip pat, kaip panasi informacija saugoma pagal ją gavusios valstybės narės nacionalinius teisės aktus ir atitinkamoms Bendrijos institucijoms ir organams taikomas nuostatas.Tokia informacija negali būti pranesama kitiems asmenims ar institucijoms, isskyrus Bendrijos institucijų ir organų arba valstybių narių asmenis arba institucijas, kurie vykdydami savo funkcijas turi ją zinoti, ir negali būti naudojama kitiems tikslams, isskyrus veiksmingos Bendrijos finansinių interesų apsaugos uztikrinimą.2. Komisija ir valstybės narės uztikrina, kad vadovaujantis siuo reglamentu apdorojant asmens duomenis būtų laikomasi Bendrijos ir nacionalinių teisės aktų nuostatų dėl duomenų apsaugos, visų pirma Direktyvos 95/46/EB ir kur taikoma - Reglamento Nr. (EB) 45/2001 nuostatų.Pries priimant įgyvendinimo taisykles, numatytas 11 straipsnio 1 dalyje, 12 straipsnio 4 dalyje ir 21 straipsnyje, pasitariama su Europos duomenų apsaugos priziūrėtoju.19 straipsnisSantykiai su trečiosiomis salimis1. Valstybės narės arba Komisijos is trečiosios salies gauta informacija, kuri patenka į sio reglamento taikymo sritį, pranesama valstybės narės kompetentingoms institucijoms arba Komisijai, jei ja remdamosi jos galėtų uzkirsti kelią pazeidimams arba jiems pasipriesinti.2. Jei atitinkama trečioji salis teisiskai įsipareigojo teikti pagalbą, reikalingą norint surinkti neteisėtų operacijų, kurios atrodo sudarančios pazeidimą, pobūdzio įrodymus, vykdant bendrus veiksmus remiantis siuo reglamentu gauta informacija gali būti pranesama tai trečiajai saliai, atsizvelgiant į informaciją teikiančių kompetentingų institucijų susitarimą, vadovaujantis jų nacionalinių teisės aktų nuostatomis dėl asmens duomenų apsaugos, Direktyvos 95/46/EB 25 ir 26 straipsniais ir, kai taikoma - Reglamento (EB) Nr. 45/2001 9 straipsniu.20 straipsnisKomisijos atliekama rizikos analizėKomisija gali naudoti valstybių narių remiantis siuo reglamentu pranestą bendro arba operatyvinio pobūdzio informaciją strateginiams ir taktiniams rizikos vertinimams atlikti, taikydama tinkamas informacijos technologijų priemones, kuriomis parengiamos operatyvine informacija grindziamos ataskaitos ir įspėjimai, siekiant geriau informuoti apie nustatytas grėsmes ir taip padidinti kompetentingų nacionalinės valdzios institucijų ir Komisijos, atsizvelgiant į sios kompetencijos ribas, tinkamų operatyvinių atsakomųjų veiksmų veiksmingumą.III antrastinė dalisBaigiamosios nuostatos21 straipsnisĮgyvendinimo taisyklėsIssamios įgyvendinimo taisyklės dėl II antrastinės dalies 1 skyriuje numatytos tarpusavio pagalbos ir keitimosi informacija priimamos laikantis 22 straipsnio 2 dalyje numatytos tvarkos.Be 11 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje ir 12 straipsnio 4 dalyje nurodytų sričių sios taisyklės visų pirma gali apimti:a) pazeidimus, kaip apibrėzta 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkto b papunktyje;b) pazeidimus, kaip apibrėzta 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkto c papunktyje;c) pazeidimus struktūrinių fondų sektoriuje.22 straipsnisKomitetas1. Komisijai padeda Komitetas (toliau - Komitetas), įsteigtas Reglamento (EB) Nr. 515/97 43 straipsniu.2. Darant nuorodą į sią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsizvelgiant į 8 straipsnio nuostatas.Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nurodytas laikotarpis yra trys mėnesiai.3. Komitetas patvirtina savo darbo tvarkos taisykles.23 straipsnisVertinimo ataskaitaKas trejus metus nuo sio reglamento įsigaliojimo Komisija Europos Parlamentui, Audito Rūmams ir Tarybai pateikia sio reglamento taikymo ataskaitą.24 straipsnisĮsigaliojimasŠis reglamentas įsigalioja dvidesimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.Priimta Briuselyje, [...]Europos Parlamento vardu Tarybos varduPirmininkas Pirmininkas[...] [...]LEGISLATIVE FINANCIAL STATEMENTPolicy area(s): Anti-fraudActivities: Mutual administrative cooperation and exchange of informationTitle of action: Proposal for a REGULATION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on mutual administrative assistance for the protection of the financial interests of the Community against fraud and any other illegal activities1. BUDGET LINE(S) + HEADING(S)24.0106 (fight against fraud)2. OVERALL FIGURES:2.1. Total allocation for action (Part B): EUR million for commitment: -2.2. Period of application: From entering into force on.2.3. Overall multi-annual estimate of expenditure(a) Schedule of commitment appropriations/payment appropriations (financial intervention) (see point 6.1.1) - (not applicable see point 5.1.1)EUR million (to three decimal places)>TABELPOSITION>(b) Technical and administrative assistance and support expenditure(see point 6.1.2)>TABELPOSITION>>TABELPOSITION>(c) Overall financial impact of human resources and other administrative expenditure(see points 7.2 and 7.3)>TABELPOSITION>(The first two years include each an amount of EUR 100 000 for the development of information systems for internal use of the Commission, see point 7.3)>TABELPOSITION>2.4. Compatibility with financial programming and financial perspective[X] Proposal is compatible with existing financial programming.2.5. Financial impact on revenue:[X] Proposal has no financial implications (involves technical aspects regarding implementation of a measure)3. BUDGET CHARACTERISTICS>TABELPOSITION>4. LEGAL BASISArticle 280(4) of the EC Treaty.5. DESCRIPTION AND GROUNDS5.1. Need for Community intervention5.1.1. Objectives pursuedThe initiative for a regulation on the basis of article 280 of the EC Treaty concerns a framework dedicated to administrative mutual assistance necessary to strengthen the protection of the financial interests of the Community.For the purpose of the protection of the financial interests of the Community the Member States and the Commission shall assist each other and exchange information in particular in the field of money laundering of the proceeds of EC fraud, of fraud on VAT and any other illegal activities detrimental to the Community's financial interests in particular those in the field of structural funds.BackgroundFraud and any other illegal activities affecting the financial interests of the Community warrant a more comprehensive framework for administrative cooperation between Member States authorities and with the Commission. This is reflected by the Commission's firm commitment to the fight against fraud in order to protect the Community's financial interests which is clearly demonstrated in its Communication, adopted on 28 June 2000, on an overall strategic approach for the protection of the Community's financial interests and the fight against fraud [28]. This approach underlines the importance of an overall anti-fraud legislative policy by following a horizontal and cross-pillar legislative approach. This legislative policy must be given concrete expression with the drawing up of specific rules, in particular for information exchanges, and close and regular cooperation between the Member States and between the latter and the Commission.[28] Communication from the Commission, Protection of the Communities' financial interests, The fight against fraud - For an overall strategic approach, COM(2000) 358 final. See especially paragraph 1 and 1.2.2 of this communication. The Council (ECOFIN) adopted this communication on 17 July 2000 and the European Parliament, which approved the guidelines. The Parliament approved the guidelines presented in its Resolution of 13 December 2000.On the basis of this legislative policy the Commission mentions in its working programme for 2003 the preparation of a proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council establishing a cooperation mechanism between the competent authorities of the member States and the Commission in order to ensure the protection of the Community's financial interests against illegal activities including matters such as VAT fraud, money laundering and other financial transactions in relation to the proceeds of EC fraud as well as any other illegal activities detrimental to the Community's financial interests in particular concerning fraud concerning structural funds.The Commission has reiterated in its Communication containing an Action Plan for 2001-2003 [29], the importance of reinforcing cooperation to prevent money laundering of proceeds from fraud and any other illegal activities detrimental to the Community's financial interests and VAT fraud in order to be able to realise an effective action against organised crime, particularly economic and financial crime (including fraud and money laundering). To combat this type of crime, the European Union should take co-ordinated action and have a strategy of cooperation and mutual information between all public partners in addition to existing programmes as Fiscalis in the sector of VAT.[29] Adopted by the Commission on 23 May 2001, COM(2001) 254 final. See especially paragraph 2.2.1.5.1.2. Measures taken in connection with ex ante evaluation NOT APPLICABLE5.1.3. Measures taken following ex post evaluation NOT APPLICABLE5.2. Action envisaged and budget intervention arrangementsNOT APPLICABLE: see point 5.1.1.5.3. Methods of implementationNOT APPLICABLE: see point 5.1.1.6. FINANCIAL IMPACTNOT APPLICABLE: see point 5.1.1.6.1. Total financial impact on Part B - (over the entire programming period)(The method of calculating the total amounts set out in the table below must be explained by the breakdown in Table 6.2.)6.1.1. Financial interventionCommitments (in EUR million to three decimal places)>TABELPOSITION>6.2. Calculation of costs by measure envisaged in Part B (over the entire programming period)7. IMPACT ON STAFF AND ADMINISTRATIVE EXPENDITURE7.1. Impact on human resources>TABELPOSITION>7.2. Overall financial impact of human resources>TABELPOSITION>The amounts are total expenditure for twelve months.7.3. Other administrative expenditure deriving from the action>TABELPOSITION>The amounts are total expenditure for twelve months.1 Specify the type of committee and the group to which it belongs.I. Annual total (7.2 + 7.3)// EUR 1 851 340 (year 1 and 2)EUR 1 751 340(from year 3)II. Duration of action // does not applyIII. Total cost of action (I x II) // does not applyThe needs for human and administrative resources shall be covered within the allocation granted to the managing DG in the framework of the annual allocation procedure.8. FOLLOW-UP AND EVALUATION8.1. Follow-up arrangementsThe Committee shall adopt an implementing regulation following the comitology procedure in order to determine the relevant implementing modalities of mutual assistance and exchange of information in specific areas covered by the proposed regulation.8.2. Arrangements and schedule for the planned evaluationEvery three years after the date of entry into force of the regulation, the Commission shall report to the European Parliament, the Court of Auditors and the Council on the application of the measures provided for in the regulation.9. ANTI-FRAUD MEASURESNOT APPLICABLE.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 9.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 274/14
 Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 30 юли 2010 г. — Elenca Srl/Ministero dell’Interno
 (Дело C-385/10)
 ()
 2010/C 274/21
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Stato
 Страни в главното производство
 Ищец: Elenca Srl
 Ответник: Ministero dell’Interno
 Преюдициални въпроси
 1)
 Циркулярното писмо, обжалвано в първоинстанционното производство и вътрешните правни норми, на които то се позовава, съвместими ли са или не с общностното право и с посочените норми, по-конкретно, нарушават ли принципите и правилата, установени от Директива 89/106/ЕИО (1) по отношение на строителните продукти, която не изисква по никакъв начин маркировката „ЕО“ и дори предвижда (член 6, параграфи 1 и 2) че „[д]ържавите членки няма да създават пречки пред свободното движение, пускането на пазара или употребата на своя територия на продукти, които отговарят на разпоредбите“ на директивата, гарантират, че „при употребата по предназначение на такива продукти няма да бъдат създавани пречки чрез правила или условия, наложени от публични органи или от частни органи, действащи като публични предприятия или действащи като публичен орган въз основа на монополните си позиции“ и разрешават „необхванатите от член 4, параграф 2 продукти да бъдат пускани на пазара на техните територии, ако те отговарят на националните разпоредби в съответствие с Договора, докато европейските технически спецификации, упоменати в глави II и III, не предвидят друго“;
 2)
 Циркулярното писмо, обжалвано в първоинстанционното производство, и вътрешните правни норми, на които то се позовава, нарушават ли по-специално членове 28—31 от Договора за ЕО, които забраняват ограниченията върху вноса и мерките с равностоен ефект; доколкото фактът, че пускането на пазара на стока с произход от друга държава—членка на Общността, е подчинено на техническо условие както в настоящия случай, а именно полагането маркировката „ЕО“ — което би било възможно и законосъобразно само ако съществуваше съответна норма за хармонизация — на практика води до възпрепятстване на вноса и на разпространението на въпросната стока на италианска територия, в нарушение на принципите, установени от горепосочените разпоредби от Договора и общностното право, които гарантират свободата и конкуренцията, като изискват правила, годни да осигурят равно и недискриминационно третиране, както и прозрачност, пропорционалност и зачитане на правата на предприятието?
 3)
 На следващо място, произтичащата от общностното право правна уредба, предназначена да осигури ефективна конкуренция и в сектора, до който се отнася настоящия спор, не следва ли да наложи на националния законодател и на администрацията да се въздържат от приемане на регулаторните мерки, които се съдържат в циркулярното писмо и в Законодателен декрет No 152/2006, посочени по-горе?
 4)
 На последно място, национална правна уредба като Законодателен декрет No 152/2006 (по-специално с оглед на член 285 и на точки 2.7 и 3.4 от част II от приложение IX) — която предвижда и налага горепосочените ограничения, може ли да осигури защитата на плурализма и на конкуренцията, гарантирани от европейското право?
 (1) ОВ L 40, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 9, стр. 3.


type: other

text:
Resolución de TEAC, 00/1249/2005, 21-12-2006 | Iberley
 Resolución de Tribunal Económico Administrativo Central, 00/1249/2005 de 21 de Diciembre de 2006
 Núm. Resolución: 00/1249/2005
 La representación para la firma de un acta de conformidad incoada por la Inspección de los Tributos debe necesariamente otorgarse mediante documento público, documento privado con firma legitimada notarialmente o mediante comparecencia ante el órgano administrativo competente en los términos del artículo 43.2 de la LGT (Ley 230/1963), de acuerdo con la STS de 10-6-2005, recaída en recurso para unificación de doctrina. En el caso concreto, se anula el acta que dio origen a la liquidación derivada de la misma, debiéndose retrotraer las actuaciones al momento anterior al de la firma del acta
 En la Villa de Madrid, a 21 de diciembre de 2006, visto el recurso de alzada que pende de resolución ante este Tribunal Económico-Administrativo Central, interpuesto por la entidad ..., S.A., con C.I.F.: ..., y en su nombre y representación por Don ..., con domicilio, a efectos de notificaciones, en ..., contra la Resolución dictada en fecha 30 de mayo de 2003, por el Tribunal Económico-Administrativo Regional de ..., en las reclamaciones acumuladas no ... y ..., relativas, respectivamente, al Acuerdo de Liquidación referente al Impuesto sobre Sociedades, ejercicios 1994, 1995, 1996 y 1997, dimanante de Acta de Conformidad, modelo A01, número ..., incoada el 6 de abril de 2000, por importe de 440.144,56 euros (73.233.893 pesetas) y a la sanción que deriva de aquélla, por importe de 286.974,46 euros (47.748.533 pesetas), una vez incrementada en la reducción del 30% por conformidad a la propuesta de liquidación, inicialmente aplicada.
 PRIMERO: ..., S.A. fue objeto de actuaciones inspectoras por parte de la Dependencia Regional de Inspección de la Delegación Especial de la Agencia Estatal de Administración Tributaria de ..., en relación con el Impuesto sobre Sociedades y los ejercicios 1994 a 1997, (en los que había tributado en régimen individual) que dieron lugar a la incoación, el 6 de abril de 2000, ante la presencia del representante de la obligada tributaria durante el procedimiento inspector, de Acta de Conformidad, modelo A01, número ...
 La liquidación confirmatoria de la propuesta de regularización contenida en el Acta, se entiende producida por el transcurso de un mes desde su incoación, de conformidad con el artículo 60.2 del RD 939/1986, de 25 de abril, por el que se aprueba el Reglamento General de la Inspección de los Tributos (RGIT).
 La liquidación correspondiente, determinó una deuda tributaria a ingresar por importe de 73.233.893 pesetas (440.144,56€), que presentaba el siguiente desglose:
 CUOTA 60.012.813 360.684,27
 INTERESES DE DEMORA 13.221.080 79.460,29
 DEUDA A INGRESAR/A DEVOLVER 73.233.893 440.144,56
 En el Acta de referencia, posteriormente confirmanda, se proponía la regularización de la situación tributaria del contribuyente como consecuencia del aumento del importe de las ganancias patrimoniales que el sujeto pasivo había obtenido durante los ejercicios 1994 y 1995, y que había declarado exentas al haberse acogido al régimen de exención por reinversión, en la parte del precio de adquisición declarado de los solares transmitidos, que no fueron justificados ante la Inspección. Por su parte, en el ejercicio 1996, se incrementa la base imponible del sujeto pasivo, al no haber reinvertido, en el plazo previsto en la Ley 61/1978, de 27 de diciembre, del Impuesto sobre Sociedades, la totalidad del valor de enajenación de las referidas ventas, ni haber presentado plan especial de reinversión para ampliar el plazo.
 SEGUNDO: En la misma fecha en que se incoa el Acta de referencia, el 6 de abril de 2000, se comunica a la obligada tributaria la apertura de expediente sancionador por infracción tributaria grave en relación con los hechos regularizados en la misma.
 Asimismo, se le comunicó a la interesada, la propuesta de resolución de los expediente sancionador, y su derecho a presentar alegaciones en virtud del artículo 34 del RD 1930/1998, de 11 de septiembre, por el que se desarrolla el régimen sancionador tributario (RRS).
 En la mencionada propuesta, se consideró, por el actuario encargado de la tramitación del expediente sancionador, que se había producido el hecho de dejar de ingresar toda o parte de la deuda tributaria (artículo 79.a) de la Ley General Tributaria), en los ejercicios 1994, 1995 y 1996 y de acreditar improcedentemente partidas negativas a compensar en la base de declaraciones futuras (artículo 79.d) de la Ley General Tributaria), en el ejercicio 1994, notificándose la propuesta de sanción, el 6 de abril de 2000, cuantificada en 33.192.973 pesetas (199.493,79 €), resultado de incrementar la sanción mínima del 50% de las cantidades dejadas de ingresar (artículo 87.1 de la Ley General Tributaria), en un 25% por aplicación del criterio de graduación de ocultación de datos a la Administración (artículos 82.1 d) de la ley 230/1963 y artículo 20 del RD 1930/1998), y de añadir el 10% de las partidas negativas improcedentemente declaradas (artículo 88.1 primer párrafo de la Ley General Tributaria). Por último, la sanción se redujo en un 30%, como consecuencia de la aplicación de la reducción prevista en el artículo 82.3 de la Ley 230/1963, al haber prestado la entidad su conformidad a la propuesta de regularización contenida en el Acta.
 En fecha 26 de abril de 2000, comparece ante la Inspección el representante autorizado durante el transcurso de las actuaciones llevadas a cabo frente a la obligada tributaria, manifestando que, conociendo el contenido de la propuesta de resolución del expediente sancionador, reconoce su responsabilidad por los hechos o actuaciones objeto del mismo, y presta su conformidad a que se le imponga la sanción contenida en dicha propuesta.
 Seguidamente se le comunica por el actuario encargado de la tramitación del expediente que de acuerdo con el párrafo segundo del apartado octavo del artículo 63 bis del RGIT, se entenderá dictada la resolución por el Inspector Jefe de acuerdo con dicha propuesta, por el transcurso del plazo de un mes desde la fecha en que prestó su conformidad a la misma.
 TERCERO: Disconforme con la liquidación dimanante del Acta de Conformidad, en fecha 25 de mayo de 2000, la interesada interpuso reclamación económico-administrativa, referenciada con el número ..., ante el Tribunal Económico-Administrativo Regional de ..., al amparo del artículo 2.a) del RD 391/1996, de 1 de marzo, por el que se aprueba el Reglamento de Procedimiento en las Reclamaciones Económico-Administrativas (RPREA).
 Presentada la reclamación contra la liquidación relativa al concepto y ejercicios de referencia y derivada del Acta firmada en conformidad, el Inspector Jefe de la Dependencia Regional de Inspección de la Delegación Especial de la Agencia Estatal de Administración Tributaria de ..., dictó acuerdo por el que se practicaba liquidación por la sanción complementaria como consecuencia de la pérdida de la reducción de conformidad de acuerdo con lo dispuesto en los artículos 63.bis del RGIT, y 21, apartado segundo del RD 1930/1998, de 11 de septiembre, por el que se desarrolla el régimen sancionador tributario (RRS). La liquidación complementaria ascendía a 14.225.559 pesetas (85.497,33€), y fue notificada a la obligada tributaria en fecha 4 de abril de 2001.
 En fecha 3 de abril de 2001, se notificó a la entidad, la puesta de manifiesto del expediente administrativo, presentando, con fecha 17 de abril de 2001, el correspondiente escrito de alegaciones en virtud de lo dispuesto en el artículo 90 del RPREA.
 En el mencionado escrito la interesada alegó que el Acta de referencia había sido firmada por persona sin suficiente representación para ello.
 Así, señalaba la entidad en el escrito de alegaciones, Don ..., contaba exclusivamente con "una mera autorización otorgada para comparecer durante el desarrollo de las actuaciones, pero que no era documento válido para la firma de las Actas en conformidad".
 Señala asimismo, que en virtud de lo dispuesto en el artículo 43.2 de la LGT, la mera autorización, en la que no figure validada la firma por fedatario público, carece de validez. Alega con ello, que la autorización otorgada sólo era admisible para la realización de gestiones y trámites ante la Inspección, pero que sin embargo la Sociedad no le había autorizado para la firma de Actas de Conformidad.
 Por todo ello, solicita al Tribunal Regional que "declare la nulidad del acta por los motivos expuestos y por carecer de validez para la firma de las actas en conformidad, la autorización concedida al representante de la sociedad ante la Inspección".
 Posteriormente, con fecha 18 de mayo de 2001, se dirige requerimiento a la entidad, por el que se le concede un plazo de diez días hábiles para subsanar los defectos observados en el escrito de alegaciones presentado, remitiendo original y fotocopia del poder de la persona que firma el escrito de alegaciones, firma del escrito, número de identificación fiscal o DNI, e indicación del domicilio a efectos de notificaciones.
 En fecha 30 de mayo de 2001, se presenta ante el TEAR, original y copia del poder de la persona que firma el escrito de alegaciones, sin efectuar referencia alguna al domicilio a efectos de notificaciones.
 CUARTO: Asimismo, el día 29 de mayo de 2000, la interesada promovió la correspondiente reclamación económico-administrativa, referenciada con el número ..., ante el Tribunal Económico-Administrativo Regional de ..., frente al acuerdo de imposición de sanción.
 En fecha 12 de abril de 2001, se notificó a la entidad, la puesta de manifiesto del expediente administrativo, presentando, con fecha 26 de abril de 2001, el correspondiente escrito de alegaciones en virtud de lo dispuesto en el artículo 90 del RPREA.
 a) Que la conformidad a la sanción había sido firmada por persona sin suficiente representación para ello, reproduciendo los mismos argumentos que los contenidos en el escrito de alegaciones presentado en la reclamación económico administrativa relativa al acuerdo de liquidación.
 b) la falta de motivación del acuerdo de imposición de sanción.
 c) la ausencia de culpabilidad en la conducta de la interesada, a efectos de la imposición de sanción.
 QUINTO: El día 30 de mayo de 2003, el Tribunal Regional de ..., dictó un único fallo, en la que se resolvían acumuladamente las reclamaciones referenciadas anteriormente, acodando desestimar las mismas y confirmar los acuerdos impugnados.
 En fecha 14 de julio de 2003, se efectúa el primer intento de notificación de la resolución del TEAR, en la ..., resultado la misma infructuosa, tal y como consta en el expediente.
 El segundo intento de notificación se efectúa en la misma dirección en fecha 21 de noviembre de 2003, no pudiéndose entregar la resolución, al resultar desconocida la destinataria de la misma.
 Una vez efectuada la publicación correspondiente en el Tablón de Anuncios del Tribunal Regional de ... durante el tiempo establecido por la normativa vigente, se procedió, en fecha ... de 2004, a su publicación en el Boletín Oficial de la Provincia de ... para la notificación de la citada resolución, de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 86.1, en relación al 87, del RPREA.
 SEXTO: Con fecha 29 de octubre de 2004, ..., S.A. presentó escrito ante el Tribunal Económico Administrativo Regional de ..., en el que señala que:
 - Con fecha 22 de octubre de 2004, ha recibido en su domicilio en ..., Providencia de Apremio emitida por la AEAT, así como la carta de pago correspondiente, por importe de 528.173,48 euros.
 - Que presentó frente a dicho Tribunal, Reclamación Económico Administrativa sobre el concepto referido en fecha 22 de mayo de 2000, y que hasta el momento no ha recibido notificación alguna del fallo referente a la misma,
 - Que en el domicilio que figuraba en el escrito no se ha recibido, ni rechazado notificación alguna por ningún empleado de ..., S.A. referente al fallo.
 - Que a la entidad aludida le provoca un grave perjuicio obviar la notificación de la sentencia, ya que supone: económicamente los 88.028,92 euros del apremio emitido por la AEAT, y jurídicamente una clara indefensión por obligada extemporaneidad de los plazos para acceder a la vía contencioso administrativa.
 - Finalmente, solicita al TEAR que dicte el correspondiente fallo, señalando como domicilio a efectos de notificaciones ...
 SÉPTIMO: Posteriormente, el Tribunal Regional de ..., "tras comprobarse que su notificación por Edictos había sido defectuosa", remitió al interesado de nuevo la notificación de la resolución fallada en Sesión de 30 de mayo de 2003, mediante correo certificado que fue recibido el 5 de enero de 2005.
 OCTAVO: En fecha 20 de enero de 2005, la interesada, al amparo del artículo 241 de la Ley 58/2003, de 17 de diciembre, General Tributaria (BOE de 18 de diciembre), interpuso, en plazo, recurso de alzada ante este Tribunal Central frente a la reseñada Resolución del Tribunal Regional, mediante escrito en el que reitera, en síntesis, las alegaciones vertidas en primera instancia, en cuanto a la falta de poder suficiente de la persona que firmó en conformidad tanto el Acta como la propuesta de resolución del expediente sancionador.
 En el recurso de alzada presentado, la interesada solicita nuevamente la anulación de la liquidación y de la sanción derivada del Acta, así como la indemnización de los gastos de los avales depositados, y los respectivos intereses.
 SEGUNDO: Las cuestiones planteadas en el mismo se centran en determinar, si la conformidad al Acta y a la propuesta de sanción fue firmada por persona con poder suficiente de representación.
 TERCERO: La cuestión sobre la representación requerida para la firma de Actas de Conformidad, y si la misma supone una renuncia a derechos para el contribuyente, ha sido objeto de discusión a lo largo del tiempo tanto por la doctrina como por nuestra jurisprudencia. Sin embargo, esta controversia fue zanjada por el Tribunal Supremo, en la Sentencia de 10 de junio de 2005, dictada en unificación de doctrina, en la que el Alto Órgano jurisdiccional declaró que "La firma en conformidad de un acta, por los efectos determinantes que tiene respecto de los hechos, supone un acto de renuncia de derechos o expectativas, por lo que, en defensa de una más eficaz tutela judicial efectiva sin indefensión, parece lógico que se exija un poder de representación explícito para dicho acto, que garantice el conocimiento de la situación por el interesado y las posibilidades de defensa del mismo. Esta naturaleza del acta de conformidad es la más acorde también con lo establecido en el artículo 1.713 del Código Civil, en donde se exige, para transigir, mandato expreso".
 Así, en la Sentencia referida, se puso de relieve que el artículo 145.1.a) de la LGT señala que en las actas de la Inspección que documenten el resultado de las actuaciones se consignarán el nombre y apellidos de la persona con la que se extienda y el carácter o representación con que comparece. Este precepto se complementa con lo dispuesto en el artículo 49.2 c) del Reglamento de la Inspección de los Tributos, aprobado por RD 939/1986, de 25 de abril, en cuanto dispone que en tales actas se consignarán "el nombre y apellidos, número de documento nacional de identidad, la firma de la persona con la que se entienden las actuaciones, y el carácter o representación con que interviene en las mismas..."; estableciendo en su artículo 27.3, que "para suscribir las actas que extiende la Inspección de Tributos y para los demás actos que no sean de mero trámite por afectar directamente a los derechos y obligaciones del obligado tributario, la representación deberá acreditarse válidamente".
 Asimismo, no puede olvidarse la doctrina establecida por el Tribunal Supremo (sentencias de 7 y 21 de mayo de 1994, 18 de octubre de 1995 y la ya citada de 12 de febrero de 1996), conforme a la cual la suscripción de un acta extendida por la Inspección de los Tributos no es un acto de mero trámite y, por tanto, "no es admisible la actuación de un representante que no acredite el apoderamiento". Ahora bien, tal apoderamiento no se acredita únicamente a través de un documento obrante en el expediente administrativo en que conste tal representación, sino que puede ser acreditado por cualquiera de los medios admisibles en Derecho. En este sentido, el artículo 27.3 del Reglamento General de Inspección de los Tributos, si bien señala que "para suscribir las actas que extienda la Inspección de los Tributos... la representación deberá acreditarse válidamente", añade que, en particular, se entenderá acreditada la representación en los siguientes casos "... c) Si consta en documento privado el poder otorgado, respondiendo el apoderado con su firma, al aceptar la representación, de la autenticidad de la de su poderdante".
 Por su parte, el artículo 43 de la Ley General Tributaria (en la redacción aplicable al caso), disponía que el sujeto pasivo con capacidad de obrar puede actuar por medio de representante con el que se entenderán las sucesivas diligencias mientras no se haga manifestación en contrario, destacando su segundo párrafo tres supuestos en los que deberá acreditarse la representación con poder bastante cuales son la interposición de reclamaciones, el desistimiento de la instancia y la renuncia de derechos en nombre del sujeto pasivo, y finalizando así: "para los actos de mero trámite se presumirá concedida la representación".
 Pues bien, lo que resulta de la Sentencia del Tribunal Supremo mencionada es que, para firmar actas de conformidad es necesario, dada la naturaleza de renuncia de derechos que éstas implican, en los términos del artículo 43.2 de la Ley General Tributaria, acreditar la representación con poder expreso bastante al efecto, mediante documento público o privado con firma legitimada notarialmente o comparecencia ante el órgano administrativo competente.
 La especial trascendencia, en cuanto a los hechos consignados en las mismas, de las actas de conformidad viene reconocida en el artículo 145.1 d) de la Ley General Tributaria y en los artículos 55 y 61 del Reglamento General de la Inspección. En este último precepto se precisa que "En ningún caso podrán impugnarse por el obligado tributario los hechos y los elementos determinantes de las bases tributarias respecto de las que dio su conformidad, salvo que pruebe haber incurrido en error de hecho".
 La necesidad de una autorización expresa de la sociedad en favor de quien actuó como representante, que concuerda con la idea mantenida por nuestro Tribunal Supremo, supone que la firma de un acta de conformidad no es un acto de trámite, carente de efectos jurídicos distintos de los propiamente procedimentales y no impugnable por sí mismo, sino que es un acto de renuncia de derechos que, en consecuencia, requiere de poder o autorización especial al efecto, según resulta del artículo 43.2 de la L.G.T., habida cuenta de que, una vez firmada de conformidad el Acta, el sujeto pasivo ya no puede impugnar los hechos a que dio su conformidad, salvo prueba de haber incurrido en error de hecho.
 CUARTO: Examinados los poderes de representación obrantes en el expediente inspector a favor de la persona que finalmente firma tanto el Acta de Conformidad como la propuesta de resolución del expediente sancionador, los mismos constan en documento privado, otorgado por la persona que aparece, de acuerdo con las escrituras públicas aportadas, como administradora solidaria de la sociedad. Sin embargo, su firma no ha sido legitimada notarialmente, ni ha comparecido en ningún momento, de acuerdo con las diligencias que se fueron levantando durante el procedimiento, a los efectos de otorgar poder "apud acta" ante la Inspección.
 Por ello, y siguiendo el criterio manifestado por el Tribunal Supremo, admitiendo que para la firma en conformidad del Acta, se hace necesario el otorgamiento de poder de acuerdo con los requisitos previstos en el artículo 43.2 de la LGT (en la redacción vigente hasta 31 de diciembre de 2001), este Tribunal acuerda estimar las pretensiones de la interesada, anulando tanto la resolución dictada por el Tribunal Económico Administrativo Regional de ..., como la liquidación dimanante del Acta de Conformidad, y el acuerdo de imposición de sanción derivada de la misma, por falta de representación suficiente de la persona que procedió a la firma de las mismas. Asimismo, se ordena la reposición de las actuaciones al momento previo a la formalización del acta de Inspección, a los efectos, y de acuerdo con lo previsto en el artículo 33 ter. Dos del RGIT, correspondiendo a la Inspección, una vez formalizada el acta con persona dotada de la necesaria representación, decidir si inicia o no un nuevo expediente sancionador en relación con los hechos a los que aquélla se refiera.
 QUINTO: Finalmente, en cuanto a la petición de reembolso de los gastos originados por el aval, deberá estarse a lo dispuesto en el artículo 33 de la Ley 58/2003, de 17 de diciembre, General Tributaria, desarrollado por los artículos 72 y siguientes del Real Decreto 520/2005, de 13 de mayo, por el que se aprueba el Reglamento general de desarrollo de la Ley 58/2003, de 17 de diciembre, General Tributaria, en materia de revisión en vía administrativa, no siendo competente este Tribunal para el solicitado reembolso.
 ESTE TRIBUNAL ECONÓMICO ADMINISTRATIVO CENTRAL, resolviendo EN SALA, en el presente recurso de alzada, ACUERDA: ESTIMARLO EN PARTE 1. Anulando tanto el Acuerdo de liquidación como el de imposición de sanción objeto de presente recurso, y en contra de lo dispuesto en la resolución del TEAR, que también se anula. 2. Ordenando la reposición de las actuaciones al momento anterior a la firma del Acta que proceda. Todo ello de acuerdo con lo expuesto en los fundamentos de derecho tercero, cuarto y quinto del presente fallo.
 Orden: Administrativo Fecha: 13/10/2006 Tribunal: Tsj Cataluña Ponente: Aragones Beltran, Emilio Rodrigo Num. Sentencia: 993/2006 Num. Recurso: 171/2003
 Resolución de TEAC, 00/2791/2003, 15-06-2006
 Órgano: Tribunal Económico Administrativo Central Fecha: 15/06/2006 Núm. Resolución: 00/2791/2003


type: wikipedia

text:
Желю Митев Желев е български учен (доктор на философските науки), дисидент и политик, държавен глава на България между 1 август 1990 и 22 януари 1997 г.
 Първи президент на Република България (22 януари 1992 – 22 януари 1997).
 Биография
 Произход и ранни години
 Желю Желев е роден на 3 март 1935 г. в село Веселиново, Шуменско в семейството на Митю Желев Митев (14 ноември 1911 – 18 март 2005) и Йорданка Николова Митова. Има 3-ма братя: Йордан, Христо и Стоян.
 Завършва средно образование във 2-ра мъжка гимназия в Шумен, а след това „Философия“ в Софийския държавен университет през 1958 г. Постъпва на работа като щатен секретар на Общинския комитет на ДКМС в родното си село, където през 1960 г. е приет за член на БКП.
 Научна дейност
 В периода 1961 – 1964 г., след издържан конкурс, е редовен аспирант във философския факултет към катедра „Диалектически и исторически материализъм“ на Софийския държавен университет. Защитава дисертации за научните степени – кандидат на науките (1974) и доктор на науките (1988).
 През 1975 г. започва работа в Института по култура. От 1977 до 1982 г. е завеждащ секцията „Култура и личност“ в същия институт. Като философ работи в областта на онтологията.
 Политическа дейност
 Дисидентство
 В подготвения дисертационен труд от 1965 г. „Определението на материята и съвременното естествознание“ и в някои предадени за печат научни статии критикува марксистко-ленинистката теория, като се обявява за „пълно и окончателно разгромяване на догматизирания марксизъм-ленинизъм и неговите учреждения“. Отпечатва дисертацията си в 200 екземпляра на циклостил и я разпространява в средите на научната и художествена интелигенция по системата „самиздат“.
 За тази дейност през 1965 г. е изключен от БКП като антимарксист и антиматериалист, който няма нищо общо с идеологията на Партията. По-късно е уволнен от университета, а дисертацията не е допусната до защита. Отнето му е софийското жителство и той се установява в селото на съпругата си Грозден, Бургаско до 1972 г., когато семейството се връща в София.
 „Тоталитарната държава“ и „Фашизмът“
 В с. Грозден през 1967 г. д-р Желев написва книгата „Тоталитарната държава“, публикувана 15 години по-късно, в края на март 1982 г., от издателство „Народна младеж“. Книгата излиза със заглавие „Фашизмът“ и тираж 10 000 екземпляра. Престоява на пазара месец и дори е планирана за реклама на Панаира на книгата, но бива свалена от щандовете, тъй като се виждат прилики между фашистката диктатура и социалистическата държавна система. По-късно тя е забранена неофициално, като с писмо на Комитета за култура от август е иззета и от обществените библиотеки и конфискувана. Редакторите и рецензентите са наказани. Но все пак са били продадени вече около 6 хиляди екземпляра. Преведена е на 10 езика.
 „Фашизмът“ анализира тоталитарните режими на Нацистка Германия, Фашистка Италия и Франкистка Испания и описва основните принципи на поведение на фашистките режими, и без пряко да критикува комунистическите правителства, представя очевидните сходни характеристики и използвани методи при двата режима. Книгата превръща Желю Желев в дисидент, а иззетите от органите официално излезли от печат копия на книгата са унищожени. Въпреки това книгата се разпространява широко в страната по неофициални канали и получава широк резонанс.
 Клуб за подкрепа на гласността и преустройството
 Желю Желев инициира създаването на Клуб за подкрепа на гласността и преустройството, учреден на 3 ноември 1988 г. в 65-а аудитория на Софийския университет. До свалянето от власт на Тодор Живков Клубът обединява първоначално само петима-шестима водещи преподаватели от Юридическия Факултет при СУ, които се събират на малки дискусии в столовата на университета по повод статии в руския печат по въпросите на т.нар. „преустройство“. По-късно, след като се разбира, че се замисля създаването на легитимно дружество, Желев проявява неочаквана инициатива за учредяването на този клуб с над 300 души, сред които множество видни интелектуалци и общественици, и е сред основните вътрешни опоненти на режима. За сведение първопроходците не са канени въобще на учредителното събрание, което според думите на проф. Борис Яновски е груба намеса в тяхната дейност. Клубът приема редица декларации, вкл. против провеждания от БКП Възродителен процес и членовете му стават обект на различни форми на преследване. Самият Желев е арестуван на 5 май 1989 г.
 Заедно с други интелектуалци на 19 януари 1989 г. Желев участва в Закуската с Митеран във френското посолство в София.
 След свалянето от власт на Тодор Живков, заедно с другите „неформални организации“ Клубът за подкрепа на гласността и преустройството в България става инициатор и провежда първия опозиционен митинг на пл. „Св. Александър Невски“ на 18 ноември 1989 г. Сред ораторите е и д-р Ж. Желев.
 Съюз на демократичните сили
 Д-р Желев е съосновател и първи председател на създадения на 7 декември 1989 г. Съюз на демократичните сили. СДС е създаден като фондация и така е вписан в регистъра на Софийския градски съд. Желев ръководи делегацията на СДС на Кръглата маса (3 януари 1990 – 14 май 1990), на която се договарят основните параметри на политическия преход и се взима решение за провеждане на многопартийни избори и свикване на VII велико народно събрание, което да изработи новата Конституция на Република България. През февруари 1990 г. е създадена Федерацията на клубовете за демокрация с председател Петко Симеонов и Оперативно бюро в състав: Желю Желев, Ивайло Трифонов, Николай Матов, Георги Друмев, Георги Мишев, Димитър Луджев, Блага Димитрова.
 Депутат, президент (председател)
 Избран е за народен представител в VII велико народно събрание. През август 1990 г., след оставката на Петър Младенов, е избран от VII ВНС за президент (председател) на Републиката. Негов вицепрезидент (заместник-председател) е Атанас Семерджиев.
 Желев заема тази длъжност до избирането му и заемането на длъжността президент на Република България, от януари 1992 г.
 Президентски избори, президент
 На президентските избори, проведени през януари 1992 г., Желев е избран (с 44,66% от гласовете на първия тур и с 52,85 % на балотажа) за президент на Република България. Негов вицепрезидент е Блага Димитрова.
 През лятото на 1992 г. дава пресконференция, запомнена под името „Боянските ливади“ заради нейното място на провеждане (на поляна в президентската резиденция „Бояна“), на която критикува остро правителството на Филип Димитров, след което отношенията му със СДС се обтягат. Вероятно поради това СДС решава да направи предварителни избори за номиниране на кандидат за президент през есента на 1996 г., на които Желю Желев губи от Петър Стоянов.
 По време на августовския пуч в СССР през 1991 г. Желю Желев е единственият държавен глава, който успява да позвъни на Борис Елцин, за да изкаже подкрепата си.
 През януари 1992 г. подкрепя решението на правителството на Филип Димитров да признае обявената независимост на Македония, както и на Босна и Херцеговина, Хърватия и Словения. Решението е обявено на 15 януари, с което България става първата държава, която признава Македония. През август същата година, по време на посещение на руския президент Борис Елцин в България, Желев му въздейства и това, заедно с получената подкрепа от Сюлейман Демирел, изиграва ключова роля за признаването на Македония и от страна на Русия.
 Либерална алтернатива
 Желев не желае да е редови член на СДС след края на президентството си. На парламентарните избори през април 1997 г. се явява със създадената от него партия Либерална алтернатива, с която спечелва 0,32% от гласовете. Оттогава не взима активно участие в българската политика. През януари 1997 г. основава фондация „Д-р Желю Желев“. Тя събира и публикува документалното наследство от най-новата политическа история на България.
 Балкански политически клуб
 Два мандата заема поста Председател на Балкански политически клуб, основан на 26 май 2001 г. по негова идея. В учредителното събрание под мотото „Да европеизираме Балканите“ тогава участват президентите Йон Илиеску, Сюлейман Демирел, Емил Константинеску, Киро Глигоров, както и политически лидери от Босна и Херцеговина, Гърция, Албания, Северна Македония, Турция.
 През 2010 година на въпроса какво е постигнато през 20-годишния преход и какво не, Желев кратко отговаря:
 Смърт
 Желю Желев почива в град София на 30 януари 2015 г., на 79 години, малко повече от година след смъртта на съпругата му Мария Желева през декември 2013 г. Обявен е ден за национален траур. Опят е от патриарх Неофит в катедралния храм „Св. Александър Невски“ в София и е погребан с военни почести. Тялото му е положено до гроба на по-малката му дъщеря Йорданка в Боянските гробища.
 Семейство
 Желю Желев е женен за Мария Желева, с която има 2 дъщери (Станка и Йорданка) и син. Първото им дете – Митко, умира на 80-ия ден от рождението си от тежка вродена сърдечна недостатъчност. През 1993 г. по-малката му дъщеря Йорданка се самоубива.
 Награди и отличия
 Желю Желев е награден с Македонското държавно отличие Орден „8 септември“ заради признанието на независимостта на Северна Македония, моралната подкрепа за интеграцията на страната в НАТО и ЕС.
 Носител на орден „Стара планина“ – I степен на Република България (7 март 2005).
 Почетен доктор на Graceland College, Айова, САЩ (1993), University of Maine, САЩ (1993), Университета на Тел Авив (1993); Анкарския университет (1994), Сеулския университет (1995), Американския университет в България (1996), Славянския университет в Баку, Азърбайджан (2002); Югозападния университет „Неофит Рилски“ в Благоевград (2004) и Великотърновския университет „Св. св. Кирил и Методий“ (обявен на 8 декември 2005 г. за приноса му в развитието на философията и политическите науки и неговите заслуги за демократизирането на обществения живот и висшето образование в България; академично слово на тема: „Политиката и политиците“).
 Носител е и на наградата „Катерина Медичи“, присъдена му от Международната академия „Медичи“ (1991), на международната награда с медал „За заслуги към Европа“ (1993) и на наградата „Преход“, разделена с Ицхак Рабин и връчена в Кран-Монтана (1996).
 Памет
 На 31 май 2016 г. на него е наименуван връх Желю Желев в Антарктика.
 На 7 ноември 2017 г. в родното му село е открита паметна плоча. Церемонията събира пред родната къща на Желев президента Румен Радев и неговите предшественици Петър Стоянов, Георги Първанов и Росен Плевнелиев.
 От 2021 г. площадът в пространството между Партийния дом, улица „Московска“, Националната художествена галерия и площад „Княз Александър I“ в София се казва „Доктор Желю Желев“.
 Библиография
 „Самодейното изкуство в условията на научно-техническата революция“ (1976)
 „Модалните категории“ (1978)
 „Физическата култура и спорта в урбанизираното общество“ (1979)
 „Фашизмът“. София: Народна младеж, 1982
 „Фашизмът“. София: БЗНС, 1990, 365 с.
 „Тоталитарните близнаци“, юбилейно издание по повод на 30-годишнината от първата публикация на „Фашизмът“ (2012)
 „Желю Желев. Биографични бележки“. София: Централен избирателен клуб, 1991, 46 с.
 „Човекът и неговите личности“. София: Цанко Церковски, 1991, 255 с.
 „Релационна теория за личността“. София: Цанко Церковски, 1993, 327 с.
 „Интелигенция и политика. Статии, есета, речи, интервюта“. София: Литературен форум, 1995, 274 с.
 „Новата външна политика на България и НАТО“ (1995)
 „Реалното физическо пространство“ (1996)
 „Обръщения на президента към народа и парламента“ (1996)
 „В голямата политика“. София: Труд, 1998, 336 с.
 „Политически речи. 1962 – 2002 г.“. София: Фондация „Д-р Желю Желев“, 2003, 449 с.
 „Интервюта, януари 1989 г. – септември 2000 г.“ (2004)
 „Въпреки всичко. Моята политическа биография“. София: Колибри, 2005, 640 с.
 „Въпреки всичко. Моята политическа биография“. 2 доп. изд. София: Колибри, 2010, 662 с.
 Вижте също
 Архив на Желю Желев
 Източници
 Президенти на България
 Активисти за демокрация от България
 Участници в Кръглата маса в България
 Български дисиденти
 Български либерали
 Членове на БКП
 Дейци на СДС
 Български философи
 Български мемоаристи
 Репресирани от комунистическия режим в България
 Възпитаници на Софийския университет
 Носители на орден „Стара планина“
 Доктор хонорис кауза на Великотърновския университет
 Доктор хонорис кауза на Югозападния университет
 Родени в област Шумен
 Починали в София
 Хора с архиви в Централния държавен архив
 Преподаватели в Американския университет в България


text:
"LEY 1424"
 LEY 1424
 (29 DE DICIEMBRE DEL 2010)
 Reglamentada por el Decreto 2601 de 2011, publicado en el Diario Oficial No. 48.137 de Julio 21 de 2011.
 Artículo 1°. Objeto de la ley. La presente ley tiene por objeto contribuir al logro de la paz perdurable, la satisfacción de las garantías de verdad, justicia y reparación, dentro del marco de justicia transicional, en relación con la conducta de los desmovilizados de los grupos armados organizados al margen de la ley, que hubieran incurrido únicamente en los delitos de concierto para delinquir simple o agravado, utilización ilegal de uniformes e insignias, utilización ilícita de equipos transmisores o receptores, y porte ilegal de armas de fuego o municiones de uso privativo de las Fuerzas Armados o de defensa personal, como consecuencia de su pertenencia a dichos grupos, así como también, promover la reintegración de los mismos a la sociedad.
 Artículo 2°. Acuerdo de Contribución a la Verdad Histórica y la Reparación. El Gobierno Nacional promoverá un Acuerdo de Contribución a la Verdad Histórica y la Reparación con aquellas personas que, habiéndose desmovilizado de los grupos armados organizados al margen de la ley, hubieren incurrido únicamente en los delitos descritos en el artículo anterior, en los términos allí establecidos.
 Artículo 3°. Requisitos y cumplimiento del Acuerdo. El Acuerdo de Contribución a la Verdad Histórica y la Reparación, será suscrito entre el Presidente de la República o su delegado y los desmovilizados que manifiesten, durante el año siguiente a la expedición de la presente ley por escrito, su compromiso con el proceso de reintegración a la sociedad y con la contribución al esclarecimiento de la conformación de los grupos organizados al margen de la ley a los que se refiere la presente ley, el contexto general de su participación, y todos los hechos o actuaciones de que tengan conocimiento en razón de su pertenencia.
 Artículo 4°. Mecanismo no judicial de contribución a la verdad y la memoria histórica. Créase un mecanismo no judicial de contribución a la verdad y la memoria histórica, con el fin de recolectar, sistematizar, preservar la información que surja de los Acuerdos de contribución a la verdad histórica y la reparación, y producir los informes a que haya lugar.
 La información que surja en el marco de los acuerdos de que trata este artículo no podrá, en ningún caso, ser utilizada como prueba en un proceso judicial en contra del sujeto que suscribe el Acuerdo de Contribución a lo Verdad Histórica y a la Reparación o en contra de terceros.
 Artículo 5°. Normativa aplicable. Sin perjuicio de los beneficios aquí contemplados, los desmovilizados de que trata el artículo 1° de la presente ley, serán investigados y/o juzgados según las normas aplicables en el momento de la comisión de la conducta punible.
 Artículo 6°. Medidas especiales respecto de la Libertad. Una vez el desmovilizado haya manifestado su compromiso con el proceso de reintegración a la sociedad y con la contribución al esclarecimiento de la conformación de los grupos organizados al margen de la ley a los que se refiere la presente ley, el contexto general de su participación y todos los hechos o actuaciones de que tengan conocimiento en razón a su pertenencia, la autoridad judicial competente, decretará a petición del Gobierno Nacional, a través de la Alta Consejería para la Reintegración o quien haga sus veces, dentro de los diez días siguientes a la presentación de la solicitud, la suspensión de las órdenes de captura proferidas en contra de desmovilizados de grupos armados organizados al margen de la ley, incursos en los delitos que se establecen en el artículo 1° de la presente ley, siempre que estas hayan sido proferidas con fundamento únicamente por esas conductas y concurra el cumplimiento de los siguientes requisitos:
 Parágrafo. La autoridad judicial prescindirá de la imposición de la medida de aseguramiento, cuando el desmovilizado beneficiario, únicamente haya incurrido en los delitos señalados en el artículo 1° de la presente ley, siempre y cuando haya cumplido con los requisitos contemplados en los numerales 1, 2 y 3 del presente artículo.
 Artículo 7°. Suspensión condicional de la ejecución de la pena y medidas de reparación. La autoridad judicial competente decidirá, de conformidad con los requisitos establecidos en la presente ley, a petición del Gobierno Nacional, a través de la Alta Consejería para la Reintegración o quien haga sus veces, la suspensión condicional de la ejecución de la pena por un período equivalente a la mitad de la condena establecida en la Sentencia, una vez se verifique el cumplimiento de los siguientes requisitos:
 Parágrafo 1°. La suspensión condicional de la pena principal conllevará también la suspensión de las penas accesorias que correspondan. La custodia y vigilancia de la ejecución de la pena seguirá siendo competencia del funcionario judicial y del Instituto Nacional Penitenciario y Carcelario (Inpec), en los términos del Código Penitenciario y Carcelario.
 Parágrafo 2°. Transcurrido el periodo de la suspensión condicional de la ejecución de la pena, sin que el condenado incumpla las obligaciones de que trata el presente artículo, la pena quedará extinguida previa decisión judicial que así lo determine.
 Artículo 8°. Obligaciones derivadas de lo suspensión condicional de lo ejecución de la pena. El reconocimiento de la suspensión condicional de la ejecución de la pena comporta las siguientes obligaciones para el desmovilizado:
 Artículo 9°. En cualquier momento en que se verifique el incumplimiento de uno cualquiera de los requisitos exigidos en los artículos 6° y 7° de la presente ley, según el caso, la autoridad judicial competente de oficio o a petición del Gobierno Nacional, a través de la Alta Consejería para la Reintegración o quien haga sus veces, o del mecanismo no judicial de contribución a la verdad y la memoria histórica, dispondrá la revocatoria del beneficio otorgado.
 Parágrafo transitorio. Mientras el Gobierno Nacional expide las medidas necesarias a las que se refiere el numeral 1 del presente artículo, la Comisión Nacional de Reparación y Reconciliación (CNRR) asumirá las funciones que se desprenden del mecanismo no judicial de contribución a la verdad, la memoria histórica y la reparación, a que se refiere el artículo 4° de la presente ley.
 Conflicto en Colombia A Colombia