text:
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 11.1.2018
 COM(2018) 7 final
 2018/0002(NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu, attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīgumaīstenošanai
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
 •Priekšlikuma pamatojums un mērķi
 Nolīgums starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu
 1
 stājās spēkā 2014. gada 1. janvārī. Nolīgums uz savstarpīguma pamata nosaka juridiski saistošas tiesības un pienākumus ar nolūku vienkāršot procedūras vīzu izsniegšanai Eiropas Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem. Ar nolīguma 12. pantu izveido Apvienoto komiteju, kuras uzdevums ir uzraudzīt nolīguma īstenošanu. Apvienotā komiteja norādīja, ka ir nepieciešamas kopējas pamatnostādnes, lai nodrošinātu to, ka Azerbaidžāna, kā arī tās dalībvalstis, kuras ir Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, puses, nolīguma noteikumus piemēro pilnīgi saskaņotā veidā, un precizētu saikni starp nolīgumu un citiem līgumslēdzēju pušu tiesību aktu noteikumiem, ko joprojām piemēro tiem vīzu jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums.
 Šīs pamatnostādnes nav nolīguma daļa un nav juridiski saistošas. Tomēr diplomātiskajiem un konsulārajiem darbiniekiem ir ļoti ieteicams tās konsekventi ievērot.
 •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem politikas jomā
 Nolīgums prevalē pār Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulu (EK) Nr. 810/2009, ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu Kodekss)
 2
 , jautājumos, ko regulē tie abi.
 Vīzu kodeksa noteikumus piemēro visiem jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums, piemēram, tās dalībvalsts noteikšana, kas ir viena no tām Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, pusēm, kura ir atbildīga par vīzas pieteikuma apstrādi, vīzu izsniegšanas atteikuma iemesli, tiesības pārsūdzēt negatīvu lēmumu vai vispārīgi noteikumi par individuālas pārrunas ar pieteikuma iesniedzēju.
 Šengenas noteikumus
 3
 un – vajadzības gadījumā – valsts tiesību aktus arī joprojām piemēro jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums, piemēram, ceļošanas dokumentu atzīšana, pierādījumi par pietiekamiem iztikas līdzekļiem, liegums ieceļot dalībvalstu teritorijā un izraidīšanas pasākumi.
 Atbilstīgi nolīguma 2. panta 1. punktam nolīgumā paredzētie vīzu režīma atvieglojumi attiecas uz Azerbaidžānas pilsoņiem tikai tad, ja tie jau nav atbrīvoti no vīzas prasības saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 539/2001
 4
 . Proti, ja Azerbaidžānas Republika tiktu pārcelta uz Regulas (EK) Nr. 539/2001 II pielikumu, kurā ir uzskaitītas valstis, uz kuru valstspiederīgajiem neattiecas vīzas prasība, nolīgums vairs netiktu piemērots. Tomēr, tā kā šāds atbrīvojums tiktu piešķirts vienīgi biometrisko pasu turētājiem (atbrīvojums, kas jāprecizē II pielikuma zemsvītras piezīmē), nolīgumu turpinātu piemērot Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, kuriem nav biometriskās pases.
 2.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
 Pamatnostādnēm, kas Apvienotajai komitejai jāpieņem pēc tam, kad uz šā priekšlikuma pamata tiks pieņemta Eiropas Savienības nostāja, ir nolūks sīki izskaidrot nolīguma noteikumus, lai nodrošinātu tā pareizu un konsekventu īstenošanu.
 Pamatnostādnēs ir ņemts vērā Vīzu kodekss un citi leģislatīvie akti ES un Azerbaidžānas vīzu politikas jomā. Pamatnostādņu mērķis ir nodrošināt to, ka dalībvalstu konsulārie darbinieki, īstenojot nolīgumu, rīkojas saskaņā ar ES vīzu acquis. Tās ir paredzētas arī izmantošanai Azerbaidžānas konsulātos, lai nodrošinātu nolīguma pienācīgu īstenošanu.
 3.APSPRIEŠANĀS UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI
 Komisija ar kompetentajām Azerbaidžānas Republikas iestādēm apsprieda šo pamatnostādņu projektu Apvienotās komitejas sanāksmēs, kas notika 2015. gada 27. maijā un 2016. gada 3. maijā, kā arī izmantojot e-pasta saraksti starp līgumslēdzējām pusēm.
 Pamatnostādņu projekts, kas pievienots šā Padomes lēmuma priekšlikuma pielikumā, tika apspriests ar dalībvalstīm Baku vietējās Šengenas sadarbības ietvaros, kā arī Vīzu jautājumu darba grupā (pēdējā apspriešanās beidzās 2017. gada 16. jūnijā). Apvienotā komiteja vienojās par pamatnostādņu galīgo versiju elektroniskās korespondences ceļā 2017. gada 5. jūnijā.
 4.IETEKME UZ BUDŽETU
 Šis priekšlikums neietekmē ES budžetu.
 2018/0002 (NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu,
 attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīguma
 īstenošanai
 EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta a) apakšpunktu saistībā ar tā 218. panta 9. punktu,
 ņemot vērā Padomes 2014. gada 14. aprīļa Lēmumu 2014/242/ES par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu
 5
 ,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
 tā kā:
 (1)Ar Nolīguma starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu
 6
 (turpmāk – „nolīgums”) 12. pantu ir izveidota Apvienotā komiteja. Minētajā pantā jo īpaši paredzēts, ka Apvienotā komiteja uzrauga nolīguma īstenošanu.
 (2)Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 810/2009
 7
 tika noteiktas procedūras un nosacījumi vīzu izsniegšanai tranzītam vai plānotām uzturēšanās reizēm dalībvalstu teritorijā, kuras nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā.
 (3)Kopējās pamatnostādnes ir vajadzīgas, lai nodrošinātu to, ka dalībvalstu konsulāti nolīgumu īsteno pilnīgi konsekventā veidā, un precizētu saikni starp nolīgumu un līgumslēdzēju pušu noteikumiem, kurus joprojām piemēro tiem vīzu jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums.
 (4)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Apvienotajā komitejā attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīguma īstenošanai.
 (5)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā
 8
 . Tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Apvienotajai Karalistei šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.
 (6)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuros Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes 2002. gada 28. februāra Lēmumu 2002/192/EK par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā
 9
 . Tādēļ Īrija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Īrijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.
 (7)Saskaņā ar 1. un 2. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Tās nostājas pamatā, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar 12. pantu Nolīgumā starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu, attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīguma īstenošanai, ir Apvienotās komitejas lēmuma projekts, kas pievienots šim lēmumam.
 2. pants
 Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
 Briselē,
 Padomes vārdā –
 priekšsēdētājs
 (1)
 OV L 128, 30.4.2014., 49.–60. lpp.
 (2)
 OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.
 (3)
 Konkrēti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), OV L 77, 23.3.2016., 1. lpp.
 (4)
 Padomes Regula (EK) Nr. 539/2001 (2001. gada 15. marts), ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas, OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.
 (5)
 OV L 128, 30.4.2014., 47.–48. lpp.
 (6)
 OV L 128, 30.4.2014., 49.–60. lpp.
 (7)
 Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13.jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.).
 (8)
 Padomes Lēmums 2000/365/EK (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā, OV L 131, 1.6.2000., 43. lpp.
 (9)
 Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā, OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.
 ---documentbreak---
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 11.1.2018
 COM(2018) 7 final
 PIELIKUMS
 dokumentam
 Priekšlikums Padomes Lēmumam
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu, attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīguma īstenošanai
 PROJEKTS
 LĒMUMS Nr. ../201.., KO PIEŅĒMUSI APVIENOTĀ KOMITEJA,
 KURA IZVEIDOTA AR NOLĪGUMU
 STARP EIROPAS SAVIENĪBU UN AZERBAIDŽĀNAS REPUBLIKU
 PAR VĪZU ATVIEGLOTU IZSNIEGŠANU
 (... gada ...)
 attiecībā uz kopēju pamatnostādņu pieņemšanu nolīguma īstenošanai
 KOMITEJA,
 ņemot vērā Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu(
 1
 ) (turpmāk – “nolīgums”) un jo īpaši tā 12. pantu,
 tā kā nolīgums stājās spēkā 2014. gada 1. septembrī,
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1. pants
 Kopējās pamatnostādnes par to, kā īstenot Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu, ir izklāstītas šā lēmuma pielikumā.
 2. pants
 Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
 [vieta],
 Eiropas Savienības vārdā –
 Azerbaidžānas Republikas vārdā –
 PROJEKTS
 PAMATNOSTĀDNES
 PAR TO, KĀ ĪSTENOT
 NOLĪGUMU STARP EIROPAS SAVIENĪBU UN AZERBAIDŽĀNAS REPUBLIKU
 PAR VĪZU ATVIEGLOTU IZSNIEGŠANU
 Nolīgumam starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu, kurš stājās spēkā 2014. gada 1. septembrī (turpmāk – “nolīgums”), mērķis ir uz savstarpīguma pamata atvieglot vīzu izsniegšanas procedūras Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, kuru paredzētā uzturēšanās 180 dienu laikposmā nepārsniedz 90 dienas.
 Nolīgums nosaka juridiski saistošas tiesības un pienākumus nolūkā vienkāršot vīzu izsniegšanas procedūras Azerbaidžānas un ES pilsoņiem.
 Šīs pamatnostādnes ir pieņēmusi Apvienotā Komiteja, kas izveidota ar nolīguma 12. pantu (“Apvienotā komiteja”), un to mērķis ir nodrošināt, ka Azerbaidžānas Republikas un Šengenas zonas dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti nolīguma noteikumus īsteno saskaņoti. Šīs pamatnostādnes nav nolīguma daļa, un tādēļ tās nav juridiski saistošas. Tomēr diplomātiskajiem un konsulārajiem darbiniekiem, īstenojot nolīguma noteikumus, ir ļoti ieteicams tās konsekventi ievērot.
 Pamatnostādnes tiek plānots atjaunināt, ņemot vērā nolīguma īstenošanas pieredzi, un par to ir atbildīga Apvienotā Komiteja.
 Lai nodrošinātu nolīguma nepārtrauktu un saskaņotu īstenošanu un ievērojot Apvienotās komitejas vīzu atvieglotas izsniegšanas jautājumos reglamentu, puses vienojās Apvienotās komitejas oficiālo sanāksmju starplaikos veidot neformālus kontaktus nolūkā risināt steidzamus jautājumus. Detalizēti ziņojumi par šiem jautājumiem un neformāliem kontaktiem tiks iesniegti nākamajā Apvienotās komitejas vīzu atvieglotas izsniegšanas jautājumos sanāksmē.
 I.
 VISPĀRĪGI JAUTĀJUMI
 1.1.
 Piemērošanas joma un mērķis
 Nolīguma 1. pantā noteikts: “Šā nolīguma mērķis ir, pamatojoties uz savstarpīgumu, atvieglot vīzu izsniegšanu Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, kuru paredzētā uzturēšanās 180 dienu laikposmā nepārsniedz 90 dienas.”
 Nolīgumu piemēro visiem Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, kas iesniedz pieteikumus īstermiņa vīzai, neatkarīgi no valsts, kurā viņi uzturas.
 Nolīgumu nepiemēro bezvalstniekiem, kuriem ir uzturēšanās atļauja, ko izsniegusi kāda dalībvalsts vai Azerbaidžāna Republika. Šai personu kategorijai piemēro parastos ES vīzu acquis noteikumus un Azerbaidžānas Republikas valsts tiesību aktus.
 1.2.
 Nolīguma piemērošanas joma
 Nolīguma 2. pantā noteikts:
 “1.
 Šajā nolīgumā paredzētie vīzu režīma atvieglojumi attiecas uz Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, ja tie jau nav atbrīvoti no vīzas prasības ar Azerbaidžānas Republikas, Savienības vai dalībvalstu normatīvajiem aktiem, šo nolīgumu vai citiem starptautiskiem nolīgumiem.
 2.
 Uz jautājumiem, kas šā nolīguma noteikumos nav skarti, piemēram, atteikums izsniegt vīzu, ceļošanas dokumentu atzīšana, pierādījums par pietiekamiem iztikas līdzekļiem, ieceļošanas atteikums un izraidīšanas pasākumi, attiecas Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu, vai Savienības tiesību akti.”
 Neskarot nolīguma 10. pantu (kurā paredzēts atbrīvot no vīzas prasības Eiropas Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņus, kas ir derīgu diplomātisko pasu turētāji), tas neietekmē esošos noteikumus par vīzas prasībām un atbrīvojumiem no vīzas prasības. Piemēram, saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 539/2001
 2
 4. pantu dalībvalstīm ir atļauts atbrīvot no vīzas prasības, citu kategoriju starpā, civilās gaisa un jūras transporta apkalpes.
 Šajā kontekstā būtu jāpiebilst, ka saskaņā ar 21. pantu Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu
 3
 , visām Šengenas zonas valstīm ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas, ko izsniegusi kāda cita līgumslēdzēja puse, ir jāatzīst par derīgām īstermiņa uzturēšanās nolūkā to teritorijā. Visas minētās konvencijas līgumslēdzējas puses ieceļošanas un īstermiņa uzturēšanās nolūkā pieņem asociēto valstu izsniegtas uzturēšanās atļaujas, D vīzas un īstermiņa vīzas, un otrādi.
 Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 810/2009 (Vīzu kodekss)
 4
 piemēro visiem jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums, piemēram, tās Šengenas nolīguma īstenošanas konvencijas līgumslēdzējas puses noteikšanai, kura ir atbildīga par vīzas pieteikuma apstrādi, vīzas izsniegšanas atteikuma iemesliem, tiesībām pārsūdzēt negatīvu lēmumu vai vispārīgiem noteikumiem par individuālām pārrunām ar vīzas pieteikuma iesniedzēju un informācijas sniegšanu saistībā ar vīzas pieteikumu. Turklāt Šengenas noteikumus
 5
 (t. i., liegums ieceļot teritorijā, pierādījumi par pietiekamiem iztikas līdzekļiem utt.) un – vajadzības gadījumā – valsts tiesību aktus arī joprojām piemēro jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums, piemēram, ceļošanas dokumentu atzīšana, pierādījumi par pietiekamiem iztikas līdzekļiem, liegums ieceļot dalībvalstu teritorijā, izraidīšanas pasākumi.
 Pat tad, ja ir izpildīti nolīgumā paredzētie nosacījumi, piemēram, vīzas pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis dokumentāru pierādījumu par ceļojuma mērķi, kas jāiesniedz nolīguma 4. pantā paredzētajām kategorijām, vīzu tik un tā var atteikt, ja nav izpildīti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 562/2006 (Šengenas Robežu kodekss
 6
 ) 6. panta nosacījumi, proti, personai nav derīga ceļošanas dokumenta, ir izdots brīdinājums SIS, tiek uzskatīts, ka persona rada draudus sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai utt.
 Joprojām piemēro citas Vīzu kodeksā atļautās vīzu izsniegšanas iespējas. Piemēram, ja ir izpildīti Vīzu kodeksā (24. pantā) noteiktie nosacījumi, daudzkārtējās ieceļošanas vīzas ar ilgu derīguma termiņu – līdz pieciem gadiem – var izsniegt vēl citām personu kategorijām, ne vien tām, kas minētas nolīguma 5. pantā. Tāpat joprojām piemēros Vīzu kodeksā ietvertos noteikumus, kas atļauj atcelt vai samazināt vīzas nodevu (Vīzu kodeksa 16. panta 5. un 6. punkts).
 Attiecībā uz Azerbaidžānas Republiku Migrācijas kodeksu
 7
 un citus attiecīgos Azerbaidžānas Republikas normatīvos tiesību aktus piemēro visiem jautājumiem, uz kuriem neattiecas nolīgums, piemēram, vīzas izsniegšanas atteikuma iemesli, tiesības pārsūdzēt negatīvu lēmumu vai vispārīgi noteikumi par individuālām pārrunām ar pieteikuma iesniedzēju un informācijas sniegšana saistībā ar vīzas pieteikumu, ceļošanas dokumentu atzīšana, pierādījumi par pietiekamiem iztikas līdzekļiem, liegums ieceļot Azerbaidžānas Republikas teritorijā, izraidīšanas pasākumi.
 Joprojām piemēro citas Azerbaidžānas Republikas tiesību aktos atļautās vīzu izsniegšanas iespējas, ja tās pieteikuma iesniedzējam paredz labvēlīgākus nosacījumus. Piemēram, joprojām piemēros Azerbaidžānas Republikas likumā “Par vīzas nodevām” (17.2. pants) ietvertos noteikumus, kas ļauj atcelt vīzas nodevu, un Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodeksa noteikumus (38. pants), kuri ļauj izsniegt elektroniskās vīzas.
 Pat tad, ja ir izpildīti nolīgumā paredzētie nosacījumi, piemēram, vīzas pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis dokumentāru pierādījumu par ceļojuma mērķi, kas jāiesniedz 4. pantā paredzētajām kategorijām, vīzu tik un tā var atteikt, ja nav izpildīti Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodeksa 36. panta nosacījumi (izņemot 36.1.7. punktu) vai ja pastāv Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodeksa 16. pantā norādītie apstākļi.
 1.3.
 Vīzu veidi, uz kuriem attiecas nolīgums
 Nolīguma 3. panta d) apakšpunktā noteikts, ka “vīza” ir “dalībvalsts vai Azerbaidžānas Republikas izsniegta atļauja, kas vajadzīga tranzītam caur dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas teritoriju vai, lai uzturētos dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā”.
 Nolīgumā paredzētie atvieglojumi attiecas gan uz vienotajām vīzām, kas ir derīgas visā dalībvalstu teritorijā, gan uz vīzām ar ierobežotu teritoriālo derīgumu (LTV)
 8
 .
 Nolīgumā paredzētie atvieglojumi attiecas uz visām vīzām, kas noteiktas Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodeksa 5. nodaļā.
 1.4.
 Ar vīzu atļautā uzturēšanās ilguma aprēķināšana
 Šengenas Robežu kodeksā
 9
 „īslaicīga uzturēšanās” ir definēta šādi: „90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, katru reizi ņemot vērā pēdējās uzturēšanās 180 dienu laikposmu”.
 Saskaņā ar nolīgumu šī definīcija arī attiecas uz Azerbaidžānas Republikas izsniegtajām īstermiņa vīzām.
 Ieceļošanas dienu rēķinās kā pirmo uzturēšanās dienu dalībvalstu teritorijā, bet izceļošanas dienu rēķinās kā pēdējo uzturēšanās dienu dalībvalstu teritorijā. Jēdziens „jebkurš” nozīmē, ka tiek piemērots „kustīgs” 180 dienu atsauces laikposms, skaitot atpakaļ katru uzturēšanās dienu pēdējo 180 dienu laikposmā, lai pārbaudītu, vai joprojām tiek izpildīta prasība par 90 dienām 180 dienu laikposmā. Tas nozīmē, ka pēc nepārtrauktas 90 dienu ilgas prombūtnes no dalībvalstu teritorijas var atkal uzturēties uz laiku līdz 90 dienām.
 Definīcija stājās spēkā 2013. gada 18. oktobrī. Īstermiņa uzturēšanās aprēķināšanas kalkulators, ko var izmantot, lai aprēķinātu atļauto uzturēšanās laikposmu saskaņā ar jaunajiem noteikumiem, ir pieejams šādā tīmekļa vietnē:
 http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/border-crossing/index_en.htm
 .
 Uzturēšanās ilguma aprēķināšanas piemērs, pamatojoties uz jauno definīciju:
 Persona, kurai ir vairākkārtējas ieceļošanas vīza uz vienu gadu (18.4.2014. – 18.4.2015.), pirmo reizi ieceļo 2014. gada 19. aprīlī un uzturas trīs dienas. Pēc tam šī pati persona atkal ieceļo 2014. gada 18. jūnijā un uzturas 86 dienas. Kāda ir situācija konkrētos datumos? Kad šī persona atkal drīkst ieceļot?
 2014. gada 11. septembrī: pēdējo 180 dienu laikā (16.3.2014. – 11.9.2014.) persona ir uzturējusies 3 dienas (19.–21.4.2014.) plus 86 dienas (18.6.2014. – 11.9.2014.) = 89 dienas = atļautais uzturēšanās laiks nav pārsniegts. Persona vēl drīkst palikt 1 dienu.
 2014. gada 16. oktobrī: persona varētu ieceļot, lai uzturētos vēl 3 dienas (2014. gada 16. oktobrī zaudē nozīmi 2014. gada 19. aprīļa uzturēšanās (ārpus 180 dienu laikposma); 2014. gada 17. oktobrī zaudē nozīmi 2014. gada 20. aprīļa uzturēšanās (ārpus 180 dienu laikposma utt.).
 2014. gada 15. decembrī: persona varētu ieceļot uz vēl 86 dienām (2014. gada 15. decembrī zaudē nozīmi 2014. gada 18. jūnija uzturēšanās (ārpus 180 dienu laikposma); 2014. gada 16. decembrī zaudē nozīmi 2014. gada 19. jūnija uzturēšanās utt.).
 1.5.
 Situācija attiecībā uz dalībvalstīm, kuras Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnībā, dalībvalstīm, kuras nepiedalās ES kopējā vīzu politikā, un asociētajām valstīm
 Dalībvalstīm, kuras Savienībai pievienojās 2004. gadā (Čehijas Republika, Igaunija, Kipra, Latvija, Lietuva, Malta, Polija, Slovākija, Slovēnija un Ungārija), 2007. gadā (Bulgārija un Rumānija) un 2013. gadā (Horvātija), nolīgums ir saistošs no tā spēkā stāšanās brīža.
 Bulgārija, Horvātija, Kipra un Rumānija Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnībā. Tās arī turpmāk izsniegs valsts vīzas, kuras būs derīgas vienīgi attiecīgās valsts teritorijā. Kad minētās dalībvalstis Šengenas acquis piemēros pilnībā, tās turpinās piemērot nolīgumu.
 Visiem jautājumiem, kas nolīgumā nav skarti, turpina piemērot valsts tiesību aktus līdz dienai, kad minētās dalībvalstis sāk pilnībā piemērot Šengenas acquis. Sākot no minētās dienas, jautājumiem, ko nolīgums nereglamentē, piemēros Šengenas noteikumus / valsts tiesību aktus.
 Bulgārijai, Horvātijai, Kiprai un Rumānijai ir atļauts atzīt uzturēšanās atļaujas, D vīzas un īstermiņa vīzas, ko izsniegušas visas Šengenas nolīguma īstenošanas konvencijas līgumslēdzējas puses un asociētās valstis attiecībā uz īstermiņa uzturēšanos to teritorijā
 10
 .
 Saskaņā ar 21. pantu Konvencijā, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, visām minētās konvencijas līgumslēdzējām pusēm ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas, ko izdevusi kāda cita līgumslēdzēja puse, ir jāatzīst par derīgām īstermiņa uzturēšanās nolūkā to teritorijā. Tās ieceļošanas un īstermiņa uzturēšanās nolūkā pieņem asociēto valstu izsniegtas uzturēšanās atļaujas, D vīzas un īstermiņa vīzas un otrādi.
 Nolīgums neattiecas uz Dāniju, Īriju un Apvienoto Karalisti, bet tajā ir ietvertas kopīgas deklarācijas par to, ka ir vēlams, lai minētās dalībvalstis noslēgtu divpusējus nolīgumus ar Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu.
 Lai gan Islande, Lihtenšteina, Norvēģija un Šveice ir Šengenas asociētās valstis, nolīgums tām nav saistošs. Tomēr nolīgumā ir ietverta kopīga deklarācija par to, ka ir vēlams, lai minētās Šengenas asociētās valstis nekavējoties noslēgtu divpusējus nolīgumus ar Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu.
 Nolīgums par vīzu atvieglotu izsniegšanu starp Azerbaidžānas Republikas valdību un Norvēģijas Karalistes valdību tika parakstīts 2013. gada 3. decembrī, un tas stājās spēkā 2015. gada 1. jūnijā. Nolīgums par vīzu atvieglotu izsniegšanu starp Azerbaidžānas Republikas valdību un Šveices Federālo padomi tika parakstīts 2016. gada 10. oktobrī, un tas stājās spēkā 2017. gada 1. aprīlī. Turklāt Nolīgums starp Azerbaidžānas Republikas valdību un Lihtenšteinas Firstistes valdību par Nolīgumā starp Eiropas Savienību un Azerbaidžānas Republiku par vīzu atvieglotu izsniegšanu minēto noteikumu savstarpēju atzīšanu stājās spēkā 2017. gada 15. februārī.
 1.6.
 Nolīgums/divpusējie nolīgumi
 Nolīguma 13. pantā noteikts:
 “Šis nolīgums no tā stāšanās spēkā prevalē pār jebkuriem starp atsevišķām dalībvalstīm un Azerbaidžānas Republiku noslēgtu divpusēju vai daudzpusēju nolīgumu vai vienošanos noteikumiem, ciktāl šo nolīgumu vai vienošanos noteikumi attiecas uz jautājumiem, kurus reglamentē šis nolīgums.”
 Sākot no nolīguma spēkā stāšanās dienas, spēkā esošajos divpusējos nolīgumos starp dalībvalstīm un Azerbaidžānas Republiku ietvertie noteikumi par jautājumiem, kurus skar šis nolīgums, vairs netiek piemēroti. Saskaņā ar Savienības tiesību aktiem dalībvalstīm jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai novērstu neatbilstības starp saviem divpusējiem nolīgumiem un nolīgumu.
 Ja kāda dalībvalsts ir noslēgusi divpusēju nolīgumu vai vienošanos ar Azerbaidžānas Republiku par jautājumiem, kurus neskar nolīgums, piemēram, paredzot atbrīvot no vīzas prasības dienesta pasu turētājus, šo atbrīvojumu turpina piemērot pēc tam, kad ir stājies spēkā Eiropas Savienības Nolīgums par vīzu atvieglotu izsniegšanu.
 Divpusēji nolīgumi ar Azerbaidžānas Republiku, kuros paredz atbrīvot no vīzas prasības dienesta pasu turētājus, ir šādām dalībvalstīm: Austriju, Bulgāriju, Horvātiju, Ungāriju, Itāliju, Portugāli, Rumāniju, Slovēniju, Latviju un Slovākiju
 11
 .
 Atbrīvojums no vīzas prasības, ko kāda dalībvalsts piešķīrusi dienesta pases turētājiem, attiecas vienīgi uz ceļošanu šīs dalībvalsts teritorijā, bet nevis uz ceļošanu uz pārējām Šengenas dalībvalstīm.
 II.
 PAMATNOSTĀDNES PAR KONKRĒTIEM NOTEIKUMIEM
 2.1.
 Jauni noteikumi, kas attiecas uz visiem vīzas pieteikumu iesniedzējiem
 Svarīgs atgādinājums. Jāatgādina, ka turpmāk minētie atvieglojumi attiecībā uz vīzas nodevu, vīzas pieteikumu izskatīšanas procedūru ilgumu, izceļošanu dokumentu nozaudēšanas vai zādzības gadījumā un vīzas pagarināšanu ārkārtas apstākļos attiecas uz visiem vīzas pieteikumu iesniedzējiem un vīzu turētājiem no Azerbaidžānas Republikas vai ES dalībvalsts, kuriem nolīgums ir saistošs, tostarp, piemēram, uz tūristiem.
 2.1.1.
 Nodeva (maksa) par vīzas pieteikuma apstrādi
 Nolīguma 6. panta 1. punktā ir noteikts:
 “1.Maksa par vīzu pieteikumu izskatīšanu ir EUR 35.”
 Saskaņā ar 6. panta 1. punktu maksa par vīzas pieteikumu izskatīšanu ir EUR 35. Šo maksu piemēro visiem vīzas pieteikumu iesniedzējiem no ES un Azerbaidžānas Republikas (tostarp tūristiem), un tā attiecas uz īstermiņa vīzām neatkarīgi no ieceļošanu skaita.
 Nolīguma 6. panta 2. punktā ir noteikts:
 “2.
 Neskarot 3. punktu, no maksas par vīzu pieteikuma izskatīšanu ir atbrīvotas šādu kategoriju personas:
 a)
 Eiropas Savienības pilsoņu, kuri likumīgi uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā, Azerbaidžānas Republikas pilsoņu, kuri likumīgi uzturas dalībvalstu teritorijā, Eiropas Savienības pilsoņu, kuri uzturas tās dalībvalsts teritorijā, kuras pilsoņi viņi ir, un Azerbaidžānas Republikas pilsoņu, kuri uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā, tuvi radinieki – laulātie, bērni (tostarp adoptētie bērni), vecāki (tostarp aizbildņi), vecvecāki un mazbērni;
 b)
 oficiālu delegāciju dalībnieki, tostarp oficiālu delegāciju pastāvīgie dalībnieki, kas pēc dalībvalstīm, Eiropas Savienībai vai Azerbaidžānas Republikai adresēta oficiāla ielūguma piedalīsies oficiālās sanāksmēs, apspriedēs, pārrunās vai apmaiņas programmās, kā arī pasākumos, ko starpvaldību organizācijas rīko Azerbaidžānas Republikas vai kādas dalībvalsts teritorijā;
 c)
 skolēni, studenti, personas, kas iegūst pēcdiploma izglītību, un pavadošie pedagogi, kas ceļo ar mērķi mācīties vai izglītoties, tostarp saskaņā ar apmaiņas programmām, kā arī citu ar mācībām saistītu pasākumu dēļ;
 d)
 personas ar invaliditāti un, ja vajadzīgs, tās pavadošās personas;” (N.B. Lai saņemtu atbrīvojumu no maksas, būtu jāuzrāda pierādījums, ka abi vīzas pieteikuma iesniedzēji ietilpst šajā kategorijā. Ja pieteikuma iesniedzēja invaliditāte ir acīmredzama (neredzīgas personas, personas, kurām trūkst vienas kājas), ir pieņemama vizuāla atzīšana, kas tiek veikta konsulārajā iestādē.
 Pamatotos gadījumos pieteikumu var iesniegt invalīda pārstāvis vai aizbildnis.)
 “e)
 starptautisku sporta pasākumu dalībnieki un personas, kas viņas pavada profesionālā statusā;” (N.B. Līdzjutēji netiks uzskatīti par pavadošām personām.)
 “f)
 personas, kas piedalās zinātniskos, kultūras un mākslas pasākumos, tostarp universitāšu un citās apmaiņas programmās;
 g)
 personas, kuras iesniegušas dokumentus, kas pierāda viņu vajadzību ceļot humānu apsvērumu dēļ, tostarp – lai saņemtu neatliekamu ārstniecisko palīdzību, un persona, kas šādu personu pavada; vai lai piedalītos tuva radinieka bērēs, vai lai apmeklētu smagi slimu tuvu radinieku;
 h)
 pilsoniskās sabiedrības organizāciju pārstāvji, kuru ceļojuma mērķis ir izglītošanās, semināri un konferences, tostarp arī saskaņā ar apmaiņas programmām;” (N.B. Lai šī personu kategorija saņemtu atbrīvojumu no maksas, vīzas pieteikuma iesniedzējiem jāuzrāda pierādījums, kas apliecina, ka viņi ir dalībvalstīs vai Azerbaidžānas Republikā reģistrētu pilsoniskās sabiedrības organizāciju vai bezpeļņas organizāciju biedri – saikne ar nolīguma 4. pantu.)
 “i)
 pensionāri;” (N.B. Lai šī personu kategorija saņemtu atbrīvojumu no maksas, vīzas pieteikuma iesniedzējiem jāuzrāda pierādījums par savu pensionāra statusu. Atbrīvojums nav attaisnots tajos gadījumos, kad ceļojuma mērķis ir algots darbs.)
 “j)
 bērni, kuri nav sasnieguši 12 gadu vecumu;
 k)
 žurnālisti un tehniskie darbinieki, kas viņus pavada profesionālā statusā.” (N.B. Lai šī personu kategorija saņemtu atbrīvojumu no maksas, vīzas pieteikuma iesniedzējiem jāuzrāda pierādījums, kas apliecina, ka viņi ir profesionālu žurnālistikas vai plašsaziņas līdzekļu organizāciju biedri – saikne ar nolīguma 4. pantu.)
 Turklāt, ciktāl tas skar ES dalībvalstis, iepriekš minētās personu kategorijas no maksas ir pilnībā atbrīvotas. Turklāt saskaņā ar Vīzu kodeksa 16. panta 4. punktu atbrīvojumu no maksas arī piešķir šādām personu kategorijām:
 -pētniekiem, kuri ceļo Eiropas Savienībā, lai veiktu zinātnisku pētniecību, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 28. septembra Ieteikumā Nr. 2005/761/EK;
 -bezpeļņas organizāciju pārstāvjiem, kas nav vecāki par 25 gadiem un piedalās semināros, konferencēs, sporta, kultūras vai izglītības pasākumos, kurus organizējušas bezpeļņas organizācijas.
 Kā noteikts Vīzu kodeksa 16. panta 6. punktā, „atsevišķos gadījumos iekasējamo vīzas nodevu var atcelt vai samazināt, ja tas palīdz veicināt kultūras vai sporta intereses, kā arī intereses ārpolitikas un attīstības politikas jomā, kā arī citās svarīgu sabiedrības interešu jomās vai humānu iemeslu dēļ”.
 Vīzu kodeksa 16. panta 7. punktā ir noteikts, ka vīzas nodevu iekasē euro, trešās valsts valūtā vai valūtā, ko parasti lieto tajā trešā valstī, kurā iesniedz pieteikumu, un to neatmaksā, izņemot gadījumus, kad pieteikums nav pieņemams vai ja konsulāts nav kompetents.
 Lai nepieļautu neatbilstības, kuru rezultāts varētu būt vīzu izdevīgāka iegāde, dalībvalstīm Azerbaidžānas Republikā būtu jācenšas nodrošināt, ka visi vīzu pieteikumu iesniedzēji Azerbaidžānā maksā vienādu vīzas nodevu, ja tā tiek iekasēta ārvalstu valūtās.
 Tāpat attiecībā uz Azerbaidžānas Republiku no vīzas nodevas saskaņā ar 17. panta 2. punktu Azerbaidžānas Republikas likumā “Par vīzas nodevām” atbrīvo arī šādas ārvalstnieku kategorijas:
 -valstu un oficiālu delegāciju locekļi;
 -starptautisku humāno palīdzības organizāciju pārstāvjus Azerbaidžānas Republikā;
 -personas, kuras, izmantojot valsts programmas, studē vai ir iesaistījušās pedagoģiskajā darbā;
 -personas, kuras ceļo aizstāvības nolūkos.
 Pieteikuma iesniedzējiem no ES un Azerbaidžānas izdos kvīti par samaksāto vīzas nodevu.
 Nolīguma 6. panta 3. punktā ir noteikts:
 “3.
 Ja dalībvalsts vai Azerbaidžānas Republika vīzas izsniegšanas nolūkā sadarbojas ar ārpakalpojumu sniedzēju, ārpakalpojumu sniedzējs var iekasēt maksu par pakalpojumu. Minētā maksa ir samērīga ar izmaksām, kas ārpakalpojuma sniedzējam radušās, pildot tā uzdevumus, un tā nepārsniedz EUR 30. Dalībvalstis un Azerbaidžānas Republika visiem pieteikuma iesniedzējiem saglabā iespēju pieteikumus iesniegt tieši to konsulātos.
 Savienībā ārpakalpojumu sniedzējs veic savu darbību saskaņā ar Vīzu kodeksu un pilnībā ievērojot Azerbaidžānas Republikas tiesību aktus.
 Azerbaidžānas Republikā ārpakalpojumu sniedzējs veic savu darbību saskaņā ar Azerbaidžānas un ES dalībvalstu tiesību aktiem.”
 Attiecībā uz sadarbības kārtību ar ārpakalpojumu sniedzējiem Vīzu kodeksa 43. pantā ir sniegta sīka informācija par viņu uzdevumiem.
 2.2.1.
 Vīzu pieteikumu izskatīšanas termiņš
 Nolīguma 7. pantā noteikts:
 “1.
 Dalībvalstu un Azerbaidžānas Republikas diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti lēmumu par pieprasījumu izsniegt vīzu pieņem 10 kalendārajās dienās no pieteikuma un vīzas izsniegšanai nepieciešamo dokumentu saņemšanas.
 2.
 Atsevišķos gadījumos termiņu, kas vajadzīgs, lai pieņemtu lēmumu par vīzas pieteikumu, var pagarināt līdz 30 kalendārajām dienām, ja nepieciešama pieteikuma padziļināta pārbaude.
 3.
 Steidzamos gadījumos lēmuma par vīzas pieteikumu pieņemšanas termiņu var samazināt līdz 2 darbdienām vai mazāk.”
 Principā lēmums par vīzas izsniegšanu tiks pieņemts 10 kalendāro dienu laikā no dienas, kad ir iesniegts pieteikums, kas atzīts par pieņemamu.
 Atsevišķos gadījumos, jo īpaši ja ir vajadzīga pieteikuma papildu pārbaude, vai pārstāvības gadījumā, ja jāapspriežas ar pārstāvētās dalībvalsts iestādēm, šo termiņu var pagarināt līdz, ilgākais, 30 kalendārajām dienām.
 Visus minētos termiņus sāk skaitīt vienīgi tad, kad pieteikuma datne ir pilnīga, proti, no dienas, kad ir saņemts vīzas pieteikums un apliecinošie dokumenti.
 Ja diplomātiskajās pārstāvniecībās un konsulārajos dienestos pastāv apmeklējumu sistēma, apmeklējuma saņemšanai nepieciešamo laiku principā neieskaita pieteikuma izskatīšanas laikā. Šo jautājumu, kā arī cita veida praktiskos noteikumus par vīzas pieteikuma iesniegšanu reglamentē Vīzu kodekss (9. pants) un Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodekss.
 “Ja pieteikuma iesniedzējiem ir jāvienojas par pieteikuma iesniegšanas laiku, parasti pieteikuma iesniegšanas apmeklējums notiek divu nedēļu laikā pēc dienas, kad apmeklējums lūgts.”
 Ņemot vērā nolīguma 7. panta 3. punkta īstenošanu, nosakot apmeklējuma laiku, būtu jāņem vērā iespējamā steidzamība, ko norādījis vīzas pieteikuma iesniedzējs. Lēmumu par laika saīsināšanu lēmuma pieņemšanai par vīzas pieteikumu pieņem konsulārais darbinieks.
 “Pamatotos steidzamības gadījumos” [piemēram, kad vīzas pieteikumu nevarēja iesniegt agrāk tādu iemeslu dēļ, kurus pieteikuma iesniedzējs nevarēja paredzēt] „konsulāts pieteikuma iesniedzējiem var atļaut iesniegt pieteikumus, vai nu iepriekš nenosakot apmeklējuma laiku, vai pieņemot viņus nekavējoties”.
 2.1.3.
 Izceļošana no valsts nozaudētu personas apliecinošo dokumentu gadījumā
 Nolīguma 8. pantā noteikts:
 “Eiropas Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņi, kuri ir nozaudējuši savus personu apliecinošos dokumentus vai kuriem šie dokumenti ir nozagti, kamēr viņi uzturas Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritorijā, var atstāt Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritoriju bez vīzas vai citas atļaujas, pamatojoties uz dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas diplomātisko pārstāvniecību vai konsulāro dienestu izdotiem derīgiem personu apliecinošiem dokumentiem, kas dod tiesības šķērsot robežu.”
 Personu apliecinošu dokumentu nozaudēšanas vai nozagšanas gadījumā, derīgi personu apliecinošie dokumenti, kas vīzas turētājiem dod tiesības šķērsot robežu un ko izdevušas diplomātiskās pārstāvniecības vai konsulārie dienesti, būs pietiekams pamats, lai izceļotu no Azerbaidžānas Republikas teritorijas vai Šengenas zonas. Uzņēmējas valsts iestādes no vīzas turētāja vai konsulārā dienesta nevar sagaidīt nekādus papildu dokumentus, atļaujas vai formalitātes.
 2.1.4. Vīzas pagarināšana ārkārtas apstākļos
 Nolīguma 9. pantā noteikts:
 “Eiropas Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņiem, kuriem force majeure apstākļu dēļ nav iespējas atstāt Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritoriju līdz viņu vīzā norādītajam termiņam, izsniegtās vīzas derīguma termiņu un/vai uzturēšanās ilgumu pagarina bez maksas saskaņā ar Azerbaidžānas Republikas vai uzņēmējas dalībvalsts piemērotiem tiesību aktiem par laikposmu, kas vajadzīgs, lai viņi atgrieztos savā dzīvesvietas valstī.”
 Attiecībā uz iespēju pagarināt vīzas derīguma termiņu pamatotu personisku iemeslu gadījumos, kad vīzas turētajam nav iespējams atstāt dalībvalsts teritoriju līdz vīzas uzlīmē norādītajam datumam, piemēros Vīzu kodeksa 33. panta noteikumus, ciktāl tie ir saderīgi ar nolīgumu. Tāpēc force majeure apstākļos vai humānu iemeslu dēļ vīzu pagarina bez maksas.
 Attiecībā uz Azerbaidžānas Republiku Migrācijas kodu piemēro jautājumiem saistībā ar pagaidu uzturēšanās laikposma pagarināšanu ārvalstniekiem Azerbaidžānas Republikā.
 Lēmums par pagaidu uzturēšanās laikposma pagarināšanu ārvalstniekiem Azerbaidžānas Republikā ir oficiāls dokuments, kas ļauj ārvalstniekiem uz laiku uzturēties Azerbaidžānas Republikā.
 Ārvalstnieki, kuru pagaidu uzturēšanās laiks Azerbaidžānas Republikā ir pagarināts, valsti var atstāt, valsts robežšķērsošanas punktos uzrādot savas pases vai citus robežšķērsošanas dokumentus un lēmumu par pagaidu uzturēšanās laikposma pagarināšanu.
 2.2. Jauni noteikumi, kas attiecas uz konkrētām vīzas pieteikumu iesniedzēju kategorijām
 2.2.1.
 Dokumentārs pierādījums, kas apliecina brauciena mērķi
 Nolīguma 4. panta 1. punktā uzskaitītajām personu kategorijām būs nepieciešams vienīgi norādītais dokumentārais pierādījums, kas apliecina ceļojuma mērķi. Kā noteikts 4. panta 3. punktā, netiks pieprasīti nekādi citi pamatojumi, ielūgumi vai ceļojuma mērķa apstiprinājumi.
 Tomēr tas nenozīmē, ka tiek atcelta vispārējā prasība ierasties personīgi, lai iesniegtu vīzas pieteikumu un apliecinošos dokumentus, piemēram, par iztikas līdzekļiem, – šī prasība paliek neskarta.
 Ja atsevišķos gadījumos joprojām pastāv šaubas par tā dokumenta autentiskumu, kas apliecina ceļojuma mērķi, tad saskaņā ar Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodeksa 21. panta 8. punktu vīzas pieteikuma iesniedzēju var aicināt uz papildu padziļinātām pārrunām vēstniecībā/konsulātā, kur viņu var iztaujāt par apmeklējuma faktisko mērķi vai pieteikuma iesniedzēja nodomu atgriezties. Šādos atsevišķos gadījumos vīzas pieteikuma iesniedzējs var brīvprātīgi iesniegt papildu dokumentus vai tos izņēmuma kārtā var pieprasīt konsulārais darbinieks. Tomēr šāda prakse nenoris sistemātiski, un to stingri uzrauga Apvienotā komiteja.
 Principā kopā ar vīzas pieteikumu tiks iesniegts nolīguma 4. panta 1. punktā prasītā dokumenta oriģināls. Tomēr konsulāts var sākt apstrādāt vīzas pieteikumu, pamatojoties uz dokumenta faksimilu vai kopijām. Taču konsulāts var pieprasīt dokumenta oriģinālu, ja pieteikums tiek iesniegts pirmo reizi, un pieprasīs to atsevišķos gadījumos, kad pastāv šaubas.
 Tām personu kategorijām, kuras nav minētas nolīguma 4. pantā (piemēram, tūristiem), piemēro vispārējos noteikumus par ceļojuma mērķa apliecinājumu. Tas pats attiecas uz dokumentiem, kas apliecina vecāku piekrišanu tam, ka ceļo viņu bērni, kuri ir jaunāki par 18 gadiem.
 Jautājumos, kurus neskar šā nolīguma noteikumi, piemēram, ceļošanas dokumentu atzīšana un garantijas saistībā ar atgriešanos un pietiekamiem iztikas līdzekļiem, piemēros Šengenas noteikumus vai valsts tiesību aktus.
 “4. pants. Dokumentārs pierādījums, kas apliecina brauciena mērķi
 1.Turpmāk norādīto Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņu kategorijām attiecīgi norādītie dokumenti ir pietiekami, lai pamatotu mērķi ieceļošanai otras Puses teritorijā:
 a)
 tuviem radiniekiem – laulātajiem, bērniem (tostarp adoptētiem bērniem), vecākiem (tostarp aizbildņiem), vecvecākiem un mazbērniem –, kas apmeklē Eiropas Savienības pilsoņus, kuri likumīgi uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā, vai Azerbaidžānas Republikas pilsoņus, kuri likumīgi uzturas dalībvalstīs, vai Eiropas Savienības pilsoņus, kuri uzturas tās dalībvalsts teritorijā, kuras pilsoņi viņi ir, vai Azerbaidžānas Republikas pilsoņus, kuri uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā:
 –
 uzņēmējas personas rakstisks uzaicinājums;”
 Kompetentajai iestādei saskaņā ar dzīvesvietas valsts tiesību aktiem ir jāapliecina uzaicinātāja paraksta autentiskums.
 Kompetentajām iestādēm būtu jāapstiprina ielūguma derīgums.
 Šis noteikums, izņemot nepieciešamību apliecināt likumīgo dzīvesvietu un ģimenes saites, attiecas arī uz diplomātisko pārstāvniecību un konsulātu darbinieku radiniekiem, kuri ceļo uz dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas teritoriju, lai apmeklētu ģimeni uz laiku līdz 90 dienām.
 „b)
 neskarot 10. pantu, oficiālu delegāciju dalībniekiem, tostarp šādu delegāciju pastāvīgiem dalībniekiem, kas pēc dalībvalstīm, Eiropas Savienībai vai Azerbaidžānas Republikai adresēta oficiāla ielūguma piedalīsies oficiālās sanāksmēs, apspriedēs, pārrunās vai apmaiņas programmās, kā arī pasākumos, ko starpvaldību organizācijas rīko Azerbaidžānas Republikas vai kādā dalībvalsts teritorijā:
 –
 dalībvalsts vai Azerbaidžānas Republikas kompetentās iestādes vai Eiropas Savienības iestādes vēstule, kas apliecina, ka pieteikuma iesniedzējs ir attiecīgi tās delegācijas dalībnieks vai tās delegācijas pastāvīgais dalībnieks un ieceļo otras Puses teritorijā, lai piedalītos iepriekšminētajos pasākumos; šai vēstulei pievieno oficiālā ielūguma kopiju;”
 Vēstulē, kuru kompetentā iestāde izsniedz, lai apliecinātu, ka konkrētā persona ir delegācijas loceklis un ieceļo otras puses teritorijā, lai piedalītos oficiālā sanāksmē, jābūt norādītam pieteikuma iesniedzēja vārdam un uzvārdam. Pieteikuma iesniedzēja vārdam un uzvārdam nav obligāti jābūt norādītam oficiālajā ielūgumā piedalīties sanāksmē, taču tas var būt jānorāda, ja oficiālais ielūgums ir adresēts konkrētai personai.
 Šis noteikums attiecas uz oficiālo delegāciju locekļiem neatkarīgi no tā, kāda pase (dienesta pase vai parastā pase) viņiem ir.
 „c)
 darījumu cilvēkiem un uzņēmējdarbības organizāciju pārstāvjiem:
 –
 uzņēmējas juridiskās personas vai uzņēmuma, šādas juridiskās personas vai uzņēmuma organizācijas vai biroja, vai filiāles, Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu valsts vai reģionālās iestādes, vai tirdzniecības un rūpniecības izstāžu, konferenču un simpoziju, kas notiek Azerbaidžānas Republikas vai kādas dalībvalsts teritorijā, rīkošanas komitejas rakstisks uzaicinājums, ko atbilstoši valsts tiesību aktiem apstiprinājušas kompetentās iestādes;”
 Turklāt valsts uzņēmējdarbības reģistrs izsniegs dokumentu, ar kuru apstiprina uzņēmējdarbības organizāciju esamību.
 „d)
 šoferiem, kas veic starptautiskos kravu un pasažieru pārvadājumus starp Azerbaidžānas Republikas un dalībvalstu teritorijām ar transportlīdzekļiem, kas reģistrēti dalībvalstīs vai Azerbaidžānas Republikā:
 –
 Azerbaidžānas Republikas valsts pārvadātāju sabiedrības vai asociācijas (apvienības), kas nodrošina starptautiskos autotransporta pārvadājumus, vai dalībvalstu valsts pārvadātāju apvienību, kas nodrošina starptautiskos autotransporta pārvadājumus, rakstisks pieprasījums, kurā norādīts braucienu mērķis, maršruts, ilgums un biežums;”
 Apvienība, kas ir kompetenta izsniegt rakstisko pieprasījumu, ir transportlīdzekļa vadītāja izcelsmes valsts valsts apvienība. Rakstiskus pieprasījumus var izsniegt arī dalībvalstu valstu apvienību reģionālās vai citas filiāles.
 „e)
 skolēniem, studentiem, personām, kas iegūst pēcdiploma izglītību, un pavadošiem pedagogiem, kas ceļo ar mērķi mācīties vai izglītoties, tostarp saskaņā ar apmaiņas programmām, kā arī citu ar skolu saistītu pasākumu dēļ:
 –
 uzņemošās universitātes, akadēmijas, institūta, koledžas vai skolas rakstisks uzaicinājums vai dokuments, kas apliecina uzņemšanu, vai studenta apliecība vai apliecinošs dokuments par apmeklējamiem kursiem;”
 Studenta apliecība tiek pieņemta kā ceļojuma mērķa apliecinājums tikai tad, ja to izsniegusi uzņēmēja universitāte, koledža vai skola, kurā norisināsies mācības vai izglītošanās.
 „f)
 personām, kas piedalās zinātniskos, akadēmiskos, kultūras vai mākslas pasākumos, tostarp universitāšu un citās apmaiņas programmās:
 –
 uzņēmējorganizācijas rakstisks uzaicinājums piedalīties šajos pasākumos;
 g)
 žurnālistiem un tehniskajiem darbiniekiem, kas viņus pavada profesionālā statusā:
 –
 apliecība vai cits dokuments, ko izsniegusi profesionāla organizācija vai pieteikuma iesniedzēja darba devējs, kas apliecina, ka attiecīgā persona ir kvalificēts žurnālists, un apstiprina, ka brauciena mērķis ir veikt žurnālista darbu, vai kas apliecina, ka attiecīgā persona ir tehniskais darbinieks, kas pavada žurnālistu profesionālā statusā;”
 Šajā kategorijā nav ietverti ārštata žurnālisti un viņu palīgi.
 Ir jāuzrāda apliecība vai dokuments, ko izsniegusi profesionāla žurnālistu organizācija vai pieteikuma iesniedzēja darba devējs, kas apliecina, ka pieteikuma iesniedzējs ir profesionāls žurnālists vai pavadoša persona profesionālā statusā, un kurā norādīts, ka brauciena mērķis ir veikt žurnālista darbu vai palīdzēt veikt šādu darbu.
 „h)
 starptautisku sporta pasākumu dalībniekiem un personām, kas viņus pavada profesionālā statusā:
 –
 rakstisks uzaicinājums no uzņēmējorganizācijas, kompetentajām iestādēm, dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas valsts sporta federācijām vai no Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu valsts olimpiskajām komitejām;”
 Saistībā ar starptautiskiem sporta pasākumiem pavadošo personu sarakstā iekļauj vienīgi tās personas, kas sportistus pavada profesionālā statusā – trenerus, masierus, menedžeri, medicīnas personālu un sporta kluba vadītāju. Tāpēc līdzjutēji netiks uzskatīti par pavadošām personām.
 „i)
 sadraudzības pilsētu organizēto oficiālo apmaiņas programmu dalībniekiem:
 –
 attiecīgo pilsētu administrācijas vadītāja/mēra rakstisks uzaicinājums;”
 Pilsētas vai citas apdzīvotas vietas administrācijas vadītājs/mērs, kas ir kompetents izsniegt rakstisku uzaicinājumu, ir tās uzņemošās pilsētas vai citas apdzīvotās vietas administrācijas vadītājs/mērs, kurā norisināsies sadraudzības pasākums. Šajā kategorijā ietilpst tikai oficiālās sadraudzības dalībnieki.
 “j)
 personām, kas ceļo medicīnisku iemeslu dēļ, un nepieciešamajām pavadošajām personām:
 –
 medicīniskās iestādes oficiāls dokuments, kas apliecina medicīniskās aprūpes nepieciešamību šajā iestādē un pavadoņa nepieciešamību, un pierādījums par pietiekamiem finanšu līdzekļiem medicīniskās aprūpes izdevumu segšanai;”
 Ir jāiesniedz medicīniskās iestādes iesniegts dokuments, kas apliecina trīs elementus (medicīniskās aprūpes nepieciešamība šajā iestādē, pavadoņa nepieciešamība un pierādījums par pietiekamiem finanšu līdzekļiem medicīniskās aprūpes izdevumu segšanai, piemēram, pierādījums par priekšapmaksu).
 “k)
 profesiju pārstāvjiem, kas piedalās starptautiskās izstādēs, konferencēs, simpozijos, semināros vai citos līdzīgos pasākumus, kas norisinās Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritorijā:
 –
 uzņēmējorganizācijas rakstisks uzaicinājums, kas apstiprina, ka konkrētā persona piedalās attiecīgajā pasākumā;
 l)
 pilsoniskās sabiedrības organizāciju pārstāvjiem, kuru ceļojuma mērķis ir izglītošanās, semināri un konferences, tostarp saskaņā ar apmaiņas programmām:
 –
 uzņēmējorganizācijas rakstisks uzaicinājums, apstiprinājums, ka persona pārstāv pilsoniskās sabiedrības organizāciju, un attiecīgā reģistra izziņa par minētās organizācijas nodibināšanu, ko valsts iestāde izsniegusi saskaņā ar valsts tiesību aktiem;”
 Ir jāuzrāda pilsoniskās sabiedrības organizācijas izsniegts dokuments, ar kuru apstiprina, ka pieteikuma iesniedzējs pārstāv šo organizāciju.
 Nolīgums neattiecas uz pilsoniskās sabiedrības organizāciju locekļiem kā tādiem.
 „m)
 radiniekiem, kas apmeklē bēru ceremonijas:
 –
 oficiāls dokuments, kas apliecina nāves faktu, kā arī dokuments, kas pierāda ģimenes vai cita veida saikni starp pieteikuma iesniedzēju un mirušo;
 n)
 militāro un civilo apbedījumu vietu apmeklējumam:
 –
 oficiāls dokuments, kas apliecina kapa esamību un saglabāšanu, kā arī ģimenes vai cita veida saikni starp pieteikuma iesniedzēju un apglabāto personu.”
 Nolīgumā nav sīkāk norādīts, vai minētais oficiālais dokuments būtu jāizsniedz tās valsts iestādēm, kurā atrodas apbedījumu vieta, vai tās valsts iestādēm, kurā dzīvo persona, kas vēlas apmeklēt apbedījumu vietu. Būtu jāpieņem, ka šādu oficiālu dokumentu var izsniegt abu valstu kompetentās iestādes.
 Jāuzrāda minētais oficiālais dokuments, kas apliecina kapa esamību un saglabāšanu, kā arī dokuments, kas pierāda ģimenes vai cita veida saikni starp mirušo un pieprasītāju.
 Svarīgs atgādinājums. Nolīgums nerada jaunus noteikumus par to fizisko vai juridisko personu atbildību, kuras izsniedz rakstveida pieprasījumus. Ja šādi pieprasījumi ir izsniegti fiktīvi, piemēro attiecīgos ES/valsts tiesību aktus.
 2.2.2.
 Daudzkārtējo ieceļošanas vīzu izsniegšana
 Gadījumos, kad vīzas pieteikuma iesniedzējam ir bieži jāceļo uz dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas teritoriju, īstermiņa vīzas var izsniegt vairākiem apmeklējumiem ar noteikumu, ka šo apmeklējumu kopējais ilgums nepārsniedz 90 dienas 180 dienu laikposmā.
 Nolīguma 5. pantā noteikts:
 “1.
 Dalībvalstu un Azerbaidžānas Republikas diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti izsniedz daudzkārtējās ieceļošanas vīzas ar derīguma termiņu uz pieciem gadiem šādu kategoriju pilsoņiem:
 a)
 laulātajiem, bērniem (tostarp adoptētiem bērniem), kas ir jaunāki par 21 gadu vai atrodas apgādībā, vecākiem (tostarp aizbildņiem), kas apmeklē Eiropas Savienības pilsoņus, kuri likumīgi uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā, vai Azerbaidžānas Republikas pilsoņus, kuri likumīgi uzturas dalībvalstu teritorijā, vai Eiropas Savienības pilsoņus, kuri uzturas tās dalībvalsts teritorijā, kuras pilsoņi viņi ir, vai Azerbaidžānas Republikas pilsoņus, kuri uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā;
 b)
 oficiālu delegāciju pastāvīgiem dalībniekiem, kas pēc dalībvalstīm, Eiropas Savienībai vai Azerbaidžānas Republikai adresēta oficiāla ielūguma regulāri piedalīsies sanāksmēs, apspriedēs, pārrunās vai apmaiņas programmās, kā arī pasākumos, ko starpvaldību organizācijas rīko Azerbaidžānas Republikas vai kādas dalībvalsts teritorijā.
 Atkāpjoties no pirmā teikuma, ja nepieciešamība vai nodoms ceļot bieži vai regulāri ir nepārprotami attiecināts uz īsāku laikposmu, daudzkārtējās ieceļošanas vīzas derīguma termiņu nosaka tikai uz attiecīgo laikposmu, jo īpaši tad, ja:
 –
 a) apakšpunktā minēto personu gadījumā to Azerbaidžānas Republikas pilsoņu uzturēšanās atļaujas derīguma termiņš, kuri likumīgi uzturas kādā no dalībvalstīm, vai to Savienības pilsoņu uzturēšanās atļaujas derīguma termiņš, kuri likumīgi uzturas Azerbaidžānas Republikā,
 –
 b) apakšpunktā minēto personu oficiālas delegācijas pastāvīga dalībnieka statusa spēkā esības termiņš
 ir īsāks par pieciem gadiem.”
 Ņemot vērā šo personu kategoriju profesionālos statusu vai viņu ģimenes saites ar Azerbaidžānas Republikas pilsoni, kas likumīgi uzturas dalībvalstu teritorijā, ES pilsoni, kas likumīgi uzturas Azerbaidžānas Republikas teritorijā, vai ar ES pilsoni, kas uzturas dalībvalstī, kuras valstspiederība viņam ir, ir pamatoti piešķirt viņiem daudzkārtēju ieceļošanas vīzu ar piecu gadu derīguma termiņu vai ar derīguma termiņu līdz viņu amata pilnvaru termiņa beigām vai likumīgās uzturēšanās termiņa beigām, ja tie ir īsāki par pieciem gadiem.
 Personām, uz kurām attiecas nolīguma 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts, jāuzrāda pierādījums par uzaicinātājas personas likumīgo dzīvesvietu.
 Par personām, uz kurām attiecas nolīguma 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, būtu jāiesniedz apstiprinājums par viņu profesionālo statusu un pilnvaru termiņu.
 Šo noteikumu nepiemēros personām, uz kurām attiecas nolīguma 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, ja tās ar šo nolīgumu ir atbrīvotas no vīzas prasības, t. i., ja tās ir diplomātisko pasu turētājas.
 Gadījumos, kad nepieciešamība vai nodoms bieži vai regulāri ceļot nepārprotami attiecas uz īsāku laikposmu, vairākkārtējas ieceļošanas vīzas derīguma termiņš tiks ierobežots uz minēto laikposmu.
 “2.
 Dalībvalstu un Azerbaidžānas Republikas diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti izsniedz daudzkārtējās ieceļošanas vīzas ar derīguma termiņu uz vienu gadu šādu kategoriju pilsoņiem ar noteikumu, ka iepriekšējā gadā tie ir saņēmuši vismaz vienu vīzu un to ir izmantojuši atbilstoši apmeklētās valsts tiesību aktiem par ieceļošanu un uzturēšanos:
 a) studentiem un personām, kuras iegūst pēcdiploma izglītību, kas regulāri ceļo ar mērķi mācīties vai
 izglītoties, tostarp saskaņā ar apmaiņas programmām;
 b) žurnālistiem un tehniskajiem darbiniekiem, kas viņus pavada profesionālā statusā;
 c) sadraudzības pilsētu rīkoto oficiālo apmaiņas programmu dalībniekiem;
 d) šoferiem, kas veic starptautiskos kravu un pasažieru pārvadājumus starp Azerbaidžānas Republikas un dalībvalstu teritorijām, ar transportlīdzekļiem, kas reģistrēti dalībvalstīs vai Azerbaidžānas Republikā;
 e) personām, kam medicīnisku iemeslu dēļ nepieciešams regulāri ieceļot, un nepieciešamām pavadošām personām;
 f) profesiju pārstāvjiem, kas piedalās starptautiskās izstādēs, konferencēs, simpozijos, semināros vai citos līdzīgos pasākumos un regulāri dodas uz Azerbaidžānas Republiku vai dalībvalstīm;
 g) pilsoniskās sabiedrības organizāciju pārstāvjiem, kuri regulāri ceļo uz Azerbaidžānas Republiku vai dalībvalstīm ar mērķi izglītoties, apmeklēt seminārus un konferences, tostarp saskaņā ar apmaiņas programmām;
 h) personām, kuras piedalās zinātniskos, kultūras un mākslas pasākumos, tostarp universitāšu un citās apmaiņas programmās, kas regulāri ceļo uz Azerbaidžānas Republiku vai dalībvalstīm;
 i) starptautisku sporta pasākumu dalībniekiem un personām, kas viņas pavada profesionālā statusā;
 j) oficiālu delegāciju dalībniekiem, kas pēc dalībvalstij, Eiropas Savienībai vai Azerbaidžānas Republikai adresēta oficiāla ielūguma regulāri piedalīsies sanāksmēs, apspriedēs, pārrunās vai apmaiņas programmās, kā arī pasākumos, ko starpvaldību organizācijas rīko Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritorijā;
 k) darījumu cilvēkiem un uzņēmējdarbības organizāciju pārstāvjiem, kas regulāri ceļo uz Azerbaidžānas Republiku vai dalībvalstīm.
 Atkāpjoties no pirmā teikuma, ja nepieciešamība vai nodoms ceļot bieži vai regulāri ir nepārprotami attiecināts uz īsāku laikposmu, daudzkārtējās ieceļošanas vīzas derīguma termiņu nosaka tikai uz attiecīgo laikposmu.”
 Principā daudzkārtējās ieceļošanas vīzas, kas derīgas vienu gadu, tiks izsniegtas iepriekš minētajām personu kategorijām, ja iepriekšējā gada laikā (12 mēnešos) vīzas pieteikuma iesniedzējs ir saņēmis vismaz vienu vīzu un ir to izmantojis atbilstīgi apmeklētās(-o) valsts(-u) tiesību aktiem par ieceļošanu un uzturēšanos (piemēram, persona nav pārsniegusi atļauto uzturēšanās ilgumu) un pastāv iemesli daudzkārtējās ieceļošanas vīzas pieprasīšanai.
 Gadījumos, kad nav pamata izsniegt vīzu ar derīguma termiņu uz vienu gadu (piemēram, ja apmaiņas programma ilgst mazāk par vienu gadu vai personai nav nepieciešams ceļot visu gadu), vīzas derīguma termiņš būs īsāks par vienu gadu ar nosacījumu, ka ir izpildītas pārējās prasības attiecībā uz vīzas izsniegšanu.
 “3.
 Šā panta 2. punktā minēto kategoriju personām dalībvalstu un Azerbaidžānas Republikas diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti izsniedz daudzkārtējās ieceļošanas vīzas ar derīguma termiņu, kas nav īsāks par diviem gadiem un nepārsniedz piecus gadus ar noteikumu, ka iepriekšējos divos gados tie ir izmantojuši uz vienu gadu izsniegto daudzkārtējo ieceļošanas vīzu atbilstoši apmeklētās valsts tiesību aktiem par ieceļošanu un uzturēšanos, izņemot gadījumus, kad nepieciešamība vai nodoms ceļot bieži vai regulāri ir nepārprotami attiecināts uz īsāku laikposmu – šādā gadījumā daudzkārtējās ieceļošanas vīzas derīguma termiņu nosaka tikai uz attiecīgo laikposmu.
 4. Personu, kas minētas šā panta 1. līdz 3. punktā, uzturēšanās kopējais ilgums dalībvalstu vai Azerbaidžānas Republikas teritorijā 180 dienu laikposmā nepārsniedz 90 dienas.”
 Daudzkārtējās ieceļošanas vīzas ar derīguma termiņu no 2 līdz 5 gadiem tiks izsniegtas nolīguma 5. panta 2. punktā minētajām personu kategorijām ar nosacījumu, ka iepriekšējo divu gadu laikā (24 mēnešos) šīs personas ir izmantojušas divas uz vienu gadu izsniegtās daudzkārtējās ieceļošanas vīzas atbilstīgi tiesību aktiem par ieceļošanu un uzturēšanos apmeklētās(-o) valsts(-u) teritorijā(-ās) un joprojām pastāv iemesli daudzkārtējās ieceļošanas vīzas pieprasīšanai. Jāpiezīmē, ka vīza, kuras derīguma termiņš ir no 2 līdz 5 gadiem, tiks izsniegta vienīgi tad, ja vīzas pieteikuma iesniedzējam iepriekšējo divu gadu laikā ir izsniegtas divas vīzas, kuru derīguma termiņš ir viens gads – un ne mazāk –, un viņš ir izmantojis šīs vīzas atbilstīgi tiesību aktiem par ieceļošanu un uzturēšanos apmeklētās(-o) valsts(-u) teritorijā(-ās). Pamatojoties uz katra vīzas pieteikuma novērtējumu, diplomātiskās pārstāvniecības un konsulāti lems par šo vīzu derīguma termiņu, t. i., no 2 līdz 5 gadiem.
 Nav pienākuma izsniegt daudzkārtēju ieceļošanas vīzu, ja pieteikuma iesniedzējs nav izmantojis iepriekšējo vīzu.
 2.2.3.
 Diplomātisko pasu turētāji
 Nolīguma 10. pantā noteikts:
 “1.
 Eiropas Savienības un Azerbaidžānas Republikas pilsoņi, kas ir derīgu diplomātisko pasu turētāji, drīkst bez vīzas ieceļot Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritorijā, izceļot no tās vai tranzītā to šķērsot.
 2.
 Personas, kas minētas 1. punktā, drīkst uzturēties Azerbaidžānas Republikas vai dalībvalstu teritorijā ne ilgāk kā 90 dienas 180 dienu laikposmā.”
 Nolīgumā nav reglamentētas procedūras diplomātu norīkošanai darbā uz dalībvalstīm. Piemēro parasto akreditācijas procedūru.
 III.
 SADARBĪBA JAUTĀJUMOS, KAS SAISTĪTI AR CEĻOŠANAS DOKUMENTIEM
 Nolīgumam pievienotajā kopīgajā deklarācijā puses vienojas, ka Apvienotā komiteja, kas izveidota ar nolīguma 12. pantu, uzraugot nolīguma īstenošanu, izvērtē attiecīgo ceļošanas dokumentu drošības līmeņa ietekmi uz nolīguma darbību. Tāpēc puses ir apņēmušās regulāri informēt viena otru par pasākumiem, kas veikti, lai novērstu ceļošanas dokumentu pavairošanu, izstrādātu ceļošanas dokumentu drošības tehniskos aspektus, kā arī par pasākumiem saistībā ar ceļošanas dokumentu personalizācijas procesu.
 IV.
 STATISTIKA
 Lai ar nolīgumu izveidotā Apvienotā komiteja varētu efektīvi uzraudzīt nolīguma īstenošanu, dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem ik pēc 6 mēnešiem, ja iespējams, norādot pa mēnešiem, būtu jāiesniedz Komisijai statistikas dati jo īpaši par:
 -atteikto vīzu skaitu;
 -izsniegto daudzkārtējo ieceļošanas vīzu skaitu;
 -izsniegto daudzkārtējo ieceļošanas vīzu derīguma termiņu;
 -to vīzu skaitu, kuras izsniegtas bez maksas.
 (1)
 OV L 128, 30.4.2014., 49.–60. lpp.
 (2)
 Padomes Regula (EK) Nr. 539/2001 (2001. gada 15. marts), ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas, OV L 81, 21.3.2001., kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 1289/2013, 11.12.2013., OV L 347, 20.12.2013., 74. lpp.
 (3)
 OV L 239, 22.9.2000., 19. lpp.
 (4)
 Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.).
 (5)
 Konkrēti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par
 Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), OV L 77, 23.3.2016., 1. lpp.
 (6)
 OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp., jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 610/2013, OV L 182, 29.6.2013., 1. lpp.
 (7)
 Azerbaidžānas Republikas Migrācijas kodekss tika pieņemts 2013. gada 2. jūlijā ar Azerbaidžānas Republikas Likumu Nr. 713-IVQ, un tas stājās spēkā 2013. gada 1. augustā.
 (8)
 Sal. 2., 24. un 25. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss), OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.
 (9)
 Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 610/2013 (OV L 182, 29.6.2013., 1. lpp.).
 (10)
 2014. gada 15. maija Lēmums Nr. 565/2014/ES, ar ko Bulgārijai, Horvātijai, Kiprai un Rumānijai no 2014. gada 16. jūnija atļauj vienpusēji atzīt tikai tādas vienotas īstermiņa vīzas, kuras ir derīgas divām vai vairāk ieceļošanas reizēm, un ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas, ko izsniedz Šengenas valstis, kā arī valsts vīzas un uzturēšanās atļaujas, ko izsniedz Bulgārija, Horvātija un Rumānija, par līdzvērtīgām savām valsts vīzām ne tikai attiecībā uz tranzītu, bet arī attiecībā uz iecerēto uzturēšanos šo valstu teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā. Tā kā starp Kipru un Azerbaidžānas Republiku diplomātiskās attiecības nepastāv, tad Kipra patlaban 2014. gada 15. maija Lēmuma Nr. 565/2014/ES noteikumus Azerbaidžānas pasu (izņemot diplomātiskās pases) turētājiem nepiemēro.
 (11)
 Atbrīvoti no vīzas prasības saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 539/2001 4. panta 1. punktu.


type: wikipedia

text:
Slyva (Prunus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos slyvinių (Prunoideae) pošeimio slyvų genties slyvų pogenties augalas.
 Kilmės vieta – Sirija.
 Augalų morfologija
 Nedideli medžiai, medžiakrūmiai arba krūmai.
 Lapai paprasti, kiaušiniški, su liaukutėmis. Žiedai pavieniai arba išsidėstę po 2-5 puokštes. Taurėlapių ir vainiklapių - 5.
 Vaisius – vienasėklis kaulavaisis su sultingu apyvaisiu.
 Rūšys
 Gentyje yra apie 55 rūšys, išvesta labai daug įvairių veislių:
 Lietuvos slyvos
 Lietuvoje auga ir auginamos šios rūšys:
 Amerikinė slyva (Prunus americana)
 Vyšninė (kaukazinė) slyva (Prunus cerasifera)
 Naminė slyva (Prunus domestica) – išvesta gana daug veislių
 Juodoji slyva (Prunus nigra)
 Dygioji slyva (Prunus spinosa) – auga savaime
 Usūrinė slyva (Prunus ussuriensis)
 Nuorodos
 Erškėtiniai
 Medžiai ir krūmai
 Vaisiai ir uogos


text:
Se llama pingue a una embarcación latina muy usada en el Mediterráneo, particularmente en las costas de Italia. Era una embarcación de carga, con una bodega ensanchada para que cupieran más géneros.
 Su aparejo es parecido al jabeque del que se diferencia en ser más alterosa, más llena de proa y de mayor calado, en no gastar aletas y tener muy estrecha la popa. Usa de vela y remo y tiene al extremo de popa un palito de mesaría, además de los dos principales en que van las entenas.
 Referencias
 Bibliografía
 Enlaces externos
 Embarcaciones de vela


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 15.6.2013
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 171/19
 A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) által 2013. április 2-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Turbu.com BV kontra Staatssecretaris van Financiën
 (C-163/13. sz. ügy)
 2013/C 171/37
 Az eljárás nyelve: holland
 A kérdést előterjesztő bíróság
 Hoge Raad der Nederlanden
 Az alapeljárás felei
 Felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél: Turbu.com BV
 Ellenérdekű fél: Staatssecretaris van Financiën
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
 Meg kell-e tagadniuk a nemzeti hatóságoknak és bíróságoknak a héamentesség Közösségen belüli értékesítés tekintetében történő alkalmazását az Európai Unió joga alapján, ha objektív körülmények alapján megállapítást nyer, hogy az érintett termékek vonatkozásában héakijátszásra került sor, és az adóalany tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy abban vesz részt, amennyiben a nemzeti jog nem írja elő a mentesség e körülmények közötti megtagadását?


text:
 11.7.2016
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 251/3
 Talan väckt den 18 mars 2016 – Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland
 (Mål C-160/60)
 (2016/C 251/04)
 Rättegångsspråk: grekiska
 Parter
 Sökande: Europeiska kommissionen (ombud: G. Ζavvos och K. Talabér-Ritz)
 Svarande: Republiken Grekland
 Sökandens yrkanden
 Sökanden yrkar att domstolen ska
 —
 förklara att Republiken Grekland, genom att ha underlåtit att ge in en rapport om kostnadsoptimala nivåer, såsom föreskrivs i artikel 5.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/31/EU (1) av den 19 maj 2010 om byggnaders energiprestanda, i dess lydelse enligt kommissionens delegerade förordning (EU) nr 244/2012 (2) av den 16 januari 2012 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/31/EU om byggnaders energiprestanda genom fastställande av en ram för jämförelsemetod för beräkning av kostnadsoptimala nivåer för minimikrav avseende energiprestanda för byggnader och byggnadselement, har underlåtit att iaktta sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser, och
 —
 förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 1.
 Den 18 mars 2016 väckte Europeiska kommissionen talan mot Republiken Grekland med yrkande om att domstolen skulle förklara att Republiken Grekland – genom att ha underlåtit att ge in en rapport om kostnadsoptimala nivåer, såsom föreskrivs i artikel 5.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/31/EU av den 19 maj 2010 om byggnaders energiprestanda, i dess lydelse enligt kommissionens delegerade förordning (EU) nr 244/2012 av den 16 januari 2012 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/31/EU om byggnaders energiprestanda genom fastställande av en ram för jämförelsemetod för beräkning av kostnadsoptimala nivåer för minimikrav avseende energiprestanda för byggnader och byggnadselement – har underlåtit att iaktta sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser.
 2.
 Inom ramen för sin talan har kommissionen gjort gällande att de grekiska myndigheterna, trots kommissionens upprepade förfrågningar, fortfarande inte har gett in den slutliga rapporten om kostnadsoptimala nivåer för minimikrav avseende energiprestanda för byggnader och byggnadselement, med användande av den jämförelsemetod som fastställs i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 244/2012. Enligt kommissionen har Republiken Grekland därför åsidosatt artikel 5.2 i direktiv 2010/31/EU.
 (1) EUT L 153, 18.6.2010, s. 13.
 (2) EUT L 81, 21.3.2012, s. 18.


type: legislation

text:
 14.6.2021
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 L 209/93
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2021/951 DELLA COMMISSIONE
 dell'11 giugno 2021
 che fissa il tasso di adattamento dei pagamenti diretti a norma del regolamento (UE) n. 1306/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio per l’anno civile 2021
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (UE) n. 1306/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, sul finanziamento, sulla gestione e sul monitoraggio della politica agricola comune e che abroga i regolamenti del Consiglio (CEE) n. 352/78, (CE) n. 165/94, (CE) n. 2799/98, (CE) n. 814/2000, (CE) n. 1290/2005 e (CE) n. 485/2008 (1), in particolare l’articolo 26, paragrafo 3,
 previa consultazione del comitato dei fondi agricoli,
 considerando quanto segue:
 (1)
 A norma dell’articolo 25 del regolamento (UE) n. 1306/2013 deve essere istituita una riserva intesa a offrire un sostegno supplementare al settore agricolo in caso di gravi crisi che interessano la produzione o la distribuzione di prodotti agricoli mediante l’applicazione, all’inizio di ogni anno, di una riduzione dei pagamenti diretti con il meccanismo della disciplina finanziaria di cui all’articolo 26 dello stesso regolamento.
 (2)
 L’articolo 26, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013 stabilisce che, al fine di garantire il rispetto dei massimali annuali di cui all’articolo 16 del medesimo regolamento per il finanziamento delle spese di mercato e dei pagamenti diretti, è fissato un tasso di adattamento dei pagamenti diretti nel momento in cui le previsioni di finanziamento delle misure che rientrano in tale sottomassimale di un dato esercizio finanziario indicano che vi sarà un superamento dei massimali annuali applicabili.
 (3)
 L’importo della riserva per le crisi nel settore agricolo, incluso nel progetto di bilancio 2022 della Commissione, ammonta a 497,3 milioni di EUR a prezzi correnti. Per coprire tale importo occorre applicare il meccanismo della disciplina finanziaria ai pagamenti diretti nell’ambito dei regimi di sostegno elencati nell’allegato I del regolamento (UE) n. 1307/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio (2) per l’anno civile 2021.
 (4)
 Le previsioni relative ai pagamenti diretti e alle spese di mercato elaborate nel progetto di bilancio 2022 della Commissione indicano che non è necessaria un’ulteriore disciplina finanziaria.
 (5)
 A norma dell’articolo 26, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013, occorre fissare il tasso di adattamento entro il 30 giugno dell’anno civile al quale si applica tale tasso.
 (6)
 Di norma, gli agricoltori che presentano domanda di pagamenti diretti per un dato anno civile (N) ricevono i pagamenti entro un determinato termine compreso nell’esercizio finanziario (N + 1). Gli Stati membri possono tuttavia erogare pagamenti tardivi agli agricoltori anche oltre detto termine, entro certi limiti. I pagamenti tardivi possono essere erogati in un esercizio finanziario successivo. Quando la disciplina finanziaria è applicata in un dato anno civile, il tasso di adattamento non dovrebbe applicarsi ai pagamenti per i quali le domande di aiuto sono state presentate in anni civili diversi da quello in cui si applica tale disciplina finanziaria. È quindi opportuno, al fine di garantire parità di trattamento tra gli agricoltori, disporre che il tasso di adattamento si applichi solo ai pagamenti per i quali le domande di aiuto sono state presentate nell’anno civile in cui si applica la disciplina finanziaria, a prescindere dal momento in cui il pagamento viene erogato agli agricoltori.
 (7)
 L’articolo 8, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1307/2013 dispone che il tasso di adattamento dei pagamenti diretti determinato a norma dell’articolo 26 del regolamento (UE) n. 1306/2013 si applichi soltanto ai pagamenti diretti superiori a 2 000 EUR da concedere agli agricoltori con riferimento all’anno civile corrispondente. Inoltre, l’articolo 8, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1307/2013 dispone che, a seguito dell’introduzione graduale dei pagamenti diretti, il tasso di adattamento si applichi alla Croazia solo a decorrere dal 1o gennaio 2022. Il tasso di adattamento da fissare mediante il presente regolamento non dovrebbe pertanto applicarsi ai pagamenti a favore degli agricoltori di tale Stato membro,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 1. Ai fini della fissazione del tasso di adattamento a norma degli articoli 25 e 26 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e dell’articolo 8, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1307/2013, gli importi dei pagamenti diretti nell’ambito dei regimi di sostegno elencati nell’allegato I del regolamento (UE) n. 1307/2013 che superino 2 000 EUR, da versare agli agricoltori per le domande di aiuto presentate con riferimento all’anno civile 2021, sono ridotti di un tasso di adattamento pari all’1,658907 %.
 2. La riduzione di cui al paragrafo 1 non si applica in Croazia.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, l'11 giugno 2021
 Per la Commissione
 La presidente
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) GU L 347 del 20.12.2013, pag. 549.
 (2) Regolamento (UE) n. 1307/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, recante norme sui pagamenti diretti agli agricoltori nell’ambito dei regimi di sostegno previsti dalla politica agricola comune e che abroga il regolamento (CE) n. 637/2008 del Consiglio e il regolamento (CE) n. 73/2009 del Consiglio (GU L 347 del 20.12.2013, pag. 608).


text:
Bandy är en bollsport, issport, lagsport och vintersport. Bandy spelas på en isbana mellan två elvamannalag med en boll och klubbor, dock använder målvakterna inte klubba. Det gäller att med klubborna få in bollen i motståndarlagets målbur samt försöka hindra motståndarlaget att göra samma sak i det egna lagets målbur. Det lag som gjort flest mål då matchen är över har vunnit.
 Oavgjorda matcher i utslagstävlingar avgörs med förlängning och, vid behov även straffslag. På organiserad nivå är tiden rullande, det vill säga den stoppas aldrig (ineffektiv tid), och delas upp på två halvlekar om 45 minuter vardera (på samma sätt som i fotboll; till skillnad från i ishockey, där man spelar effektiv tid). Om problem med sträng kyla eller om planen måste skottas ofta på grund av mycket snö brukar man komma överens om före matchstart att spela tre perioder om 30 minuter vardera, i mer extrema förhållanden har även 4x15 minuter tillämpats. I ungdomsmatcher är speltiden kortare, beroende på deltagarnas ålder.
 Bandy räknas till hockeysporterna. Sporten har sin största popularitet i Sverige, Finland, Ryssland och Norge, även om intresset sakta börjat sprida sig över världen. Än så länge har dock endast Kazakstan kunnat utmana de nyss nämnda länderna om bandyns VM-medaljer på herrsidan. På damsidan har bara de fyra kärnländerna blivit medaljörer.
 Kvinnor började i Sverige spela bandy under tidigt 1900-tal, och det finns fotografier på den tiden då kvinnor spelar i i kjol. Den organiserade damabandyn slog igenom under 1970-talet. Damernas första världsmästerskap spelades i Villmanstrand i Finland i februari 2004.
 Historia
 Allmänt
 Föregångare till dagens bandy spelades redan under medeltiden. På Island spelades ett spel som kallades knattleikr. I Ryssland finns uppgifter om en bandyliknade sport från medeltiden.
 Den moderna bandyn har sitt ursprung i de nordöstra delarna av England i Storbritannien i mitten av 1800-talet. Staden Bury on Fen antas vara sportens födelseort. 1875 spelades den första reguljära bandymatchen – "Hockey on ice" – i Crystal Palace i London. 1882 enades bandyklubbarna i Fen-distriktet om vissa gemensamma regler, och en officiell gemensam regelbok tillkom 1891 vid grundandet av National Bandy Association, Englands riksorganisation för bandy, och samma år spelades den första internationella bandymatchen mellan Bury on Fen och Haarlem i Nederländerna. Därefter spred sig sporten snabbt i övriga Europa. Då engelska turister besökte vinterkurorter som Davos och Sankt Moritz, spreds spelet och snart även till städer som Budapest och Wien. Snart kom spelet även till Norden och introducerades i Sverige 1895 av greve Clarence von Rosen. Det var en av sporterna som fanns på programmet för Nordiska spelen.
 Bandy spelades ursprungligen antingen med boll, eller en trätrissa (ungefär en puck), men sedan 1905 används alltid boll. Från början användes sjöis, men snart började man spola is på bollplaner på land.
 I de flesta länderna försvann intresset för bandy till förmån för ishockey, när ishockey 1920 blev en olympisk sport medan bandy inte blev det. I länder med milda vintrar var det också lättare att hantera ishockeyns mindre spelplan när konstfrusen is ännu inte användes. Intresset för bandyn levde kvar i Norden, utom Danmark, och i Sovjetunionen (framförallt Ryssland och Kazakstan).
 När sporten var uppvisningssport vid vinter-OS 1952 i Oslo, deltog endast Norge, Finland och Sverige. Sovjetunionen, som hade en del egna regler, blev intresserat av ett utbyte med de nordiska länderna när de såg dem spela i Oslo. De viktigaste regeländringarna som man kom överens om var att de nordiska kortare klubborna och större målen samt den sovjetiska sargen och offsiden skulle gälla. 1955 bildades så det internationella förbundet och Sovjetunionen och Sverige möttes i Moskva i en match som slutade 3–3. Därefter vann Sovjetunionen alla matcher de möttes i under många år. Det första världsmästerskapet spelades 1957 i Helsingfors med herrlag från Finland, Sovjetunionen och Sverige. Under flera decennier spelades sedan VM bara mellan dessa tre samt Norge, som VM-debuterade vid det andra mästerskapet 1961. Konstfrusna banor började användas under 1950- och 1960-talen.
 Från 1980-talet och framåt har sporten spridit sig till nya länder, mycket tack vare ivrigt missionerande från svenskt och ryskt håll. USA anslöt till VM under decenniet. Under 1980-talet spelades också de första landskamperna på damsidan. Bandy spelades för första gången på inomhusbana. Efter Sovjetunionens upplösning 1991 har flera länder som tidigare var delrepubliker i den unionen satt upp egna landslag. 1991 var också debutåret för Kanadas, Nederländernas och Ungerns landslag. Världsmästerskap för damer har spelats sedan 2004. Flera centraleuropeiska och ett antal östasiatiska länder har så småningom kommit att delta i VM, liksom ett afrikanskt land, Somalia. Kina arrangerade för första gången VM 2018; dam-VM i kinesiska Chengde det året blev det första VM:et någonsin som spelades på naturligt frusen sjöis.
 Under 2020-talet har det internationella utbytet stannat av, först på grund av covid-pandemin som gjorde att inga VM kunde spelas 2020 och 2021, sedan på grund av rysk-ukrainska kriget som ledde till att VM 2022, som skulle ha hållits i Ryssland, ställdes in.
 Bandyns historia i Sverige
 Bandyn introducerades i Sverige på 1890-talet och togs upp på programmet i de första Nordiska spelen 1901. Svenska mästerskap har spelats sedan 1907. Medan sporten från början var koncentrerad till framför allt Stockholm och Uppsala och spelades av officerare och akademiker, har den under 1900-talets gång spridit sig över landet och till alla samhällsgrupper.
 SM-finalen, Svenska bandyfinalen, har utvecklat sig till att bli en av sportårets stora händelser. Under åren 1913–1965 spelades finalen oftast på Stockholms stadion, sedan på Söderstadion i Stockholm 1967–1989. 1991–2012 var Studenternas IP i Uppsala spelplats för SM-finalen. Under åren 2013–2017 spelades SM-finalen inomhus, först på Friends Arena i Solna och därefter på Tele2 Arena i Stockholm, men 2018 återvände den till Studenternas IP. Säsongen 1970/1971 inrättade Sverige ett seriespel för damer som täckte hela landet, med två fyralagsgrupper och finalmatch mellan vinnarna, vilken fick svensk mästerskapsstatus säsongen 1972/1973.
 Det finns numera ett bandymuseum i anslutning till Hälleforsnäs gjuterimuseum i Sverige.
 Bandyns historia i Finland
 Finland var en del av Ryssland fram till 1917 och influerades därifrån i idrottssammanhang. Bandy var den första lagsporten som det spelades finska mästerskap i, från och med 1908 (finska mästerskap i fotboll spelades också för första gången 1908, men först några månader senare med hänsyn till årstiden). När Finland hade blivit självständigt inleddes landskampsutbyten med Sverige och med Estland och på 1950-talet var Finland med och bildade Internationella bandyförbundet (FIB). Finland är det enda landet vid sidan av Sverige och Sovjetunionen/Ryssland som har blivit världsmästare i sporten. Den högsta ligan, Bandyligan, är halvprofessionell.
 Bandyns historia i Norge
 Bandyn har funnits i Norge ungefär lika länge som i Sverige och även om den aldrig har varit lika populär där så har den en obruten tradition sedan sekelskiftet 1900. Norska mästare har korats varje år sedan 1912, förutom några år på 1940-talet på grund av andra världskriget. Fram till slutet av 1920-talet spelade man med sjumannalag och kallade också sporten för ishockey.
 När Norge var värd för olympiska vinterspelen 1952 och olympiska vinterspelen för ungdomar 2016 spelades uppvisningsmatcher i bandy mellan nordiska landslag.
 Norge var med och bildade Internationella bandyförbundet och har deltagit i de flesta VM-turneringarna. Den högsta nationella serien heter Eliteserien.
 Bandyns historia i Ryssland
 Även om bandyn i sin nuvarande form huvudsakligen går tillbaka till den sport som utvecklades i England på 1800-talet, så räknar man i Ryssland sporten som en rysk uppfinning och den kallas där också för rysk hockey. Anledningen är att en snarlik sport spelades i Ryssland sedan minst lika lång tid tillbaka som i England. Under sovjettiden var bandyn obligatorisk idrott under värnpliktsutbildningen, vilket ledde till att de flesta ryska män kom i kontakt med sporten. Sovjetunionen var med och bildade Internationella bandyförbundet och dess plats där togs över av Ryssland när Sovjetunionen upplöstes. Det ryska mästerskapet ses som en fortsättning på det sovjetiska mästerskapet, vars första säsong spelades under 1930-talet.
 Bandyns historia i Kazakstan
 Kazakstan var en del av Sovjetunionen när Dynamo Alma-Ata vann det dåvarande sovjetiska klubbmästerskapet för herrar 1977 (och Europacupen säsongen efter). Dynamo Alma-Ata blev också sovjetiska mästare 1990. Efter Sovjetunionens upplösning 1991 dröjde det inte länge innan Kazakstan bildade ett eget nationellt förbund, som blev medlem i Internationella bandyförbundet 1993. Landet har flera gånger lyckats ta brons i VM.
 Bandyns historia i Centraleuropa
 I början av 1900-talet spelades bandy i Nederländerna, Schweiz, Tyskland och Österrike-Ungern. Ett österrikiskt nationellt mästerskap avgjordes åtminstone en gång, år 1911, och vinnare blev D.E.G. Prag från Prag i nuvarande Tjeckien. På 1920-talet övergick många bandyspelare till ishockey i stället, men i Nederländerna levde bandyn kvar som en sällan spelad sport och i början av 1970-talet anslöt sig landet till FIB. Bandyn har så småningom återintroducerats i blygsam skala i Tjeckien, Tyskland och Ungern. I Ungern finns Városliget i Budapest som numera används för bandy och som invigdes under 1920-talet som världens första konstfrusna isbana.
 Bandyns historia i Nordamerika
 Bandyn introducerades i USA av svenskar i slutet av 1970-talet, och har fått fäste i Minnesota. Även i Kanada har man tagit upp sporten.
 Bandy i världen
 Bandy utvecklades i England och spelades i flera länder i Europa kring sekelskiftet 1900, men några decennier senare överlevde sporten huvudsakligen i Norden och Sovjetunionen. I Sovjetunionen utvecklades en del egna regler och bandyn ses sedan länge som en rysk nationalsport. De nordiska länderna möttes i landskamper.
 Vid vinter-OS i Oslo 1952 bestämde sig norrmännen för att ha bandy som demonstrationssport och Finland, Norge och Sverige spelade mot varandra. Detta uppmärksammades av ryssarna, som föreslog landskampsutbyte med de nordiska länderna. Den 12 februari 1955 bildades det internationella bandyförbundet av de nationella förbunden i Finland, Norge, Sovjetunionen och Sverige och reglerna standardiserades. Förbundet arrangerar världsmästerskap i bandy för herrar, som har spelats sedan 1957. Sedan slutet av 1970-talet spelas bandy även på organiserad nivå i Kanada och USA, och sporten har senare även blivit större i bland annat Ungern och Vitryssland.
 Norge gjorde debut i det andra världsmästerskapet 1961, USA 1985, Kanada, Nederländerna och Ungern 1991, Kazakstan 1995, Vitryssland 2001, Estland 2003, Mongoliet 2006 och Lettland 2007. Kirgizistan deltog 2012 men har därefter uteblivit. Armenien och Litauen anmälde intresse för deltagande 2011 men deltog ej. Japan deltar sedan 2012, Ukraina tillkom 2013 och 2014 gjorde Somalia och Tyskland debut. Intresse har även visats från Australien, Indien och Serbien.
 Seriespel bedrivs i flera länder. I Ryssland var grundserien tidigare indelad i östgrupp och västgrupp, men säsongen 2009–2010 spelades en rak serie. Sveriges högsta division var från premiärsäsongen 1931 indelad i norrgrupp och södergrupp, vissa säsonger även centralgrupp – men sedan säsongen 2007/2008 spelar man för första gången med en rak och landsomfattande elitserie. I Norge är serien rak och landsomfattande. Även Finland har ett omfattande seriespel. Många av de bästa nordiska spelarna värvas numera till ryska lag, där stor, intresserad publik och förekomsten av rika sponsorer har drivit upp de högsta spelarlönerna till miljonbelopp.
 Nationella bandyförbund finns eller har funnits i följande länder:
 Argentina, Armenien, Australien, Colombia, Estland, Finland, Indien, Irland, Italien, Kanada, Kazakstan, Kina, Kirgizistan, Lettland, Litauen, Mongoliet, Nederländerna, Norge, Polen, Ryssland, Schweiz, Serbien, Slovakien, Storbritannien, Sverige, Tjeckien, Tyskland, Ungern, Ukraina, USA och Vitryssland. Det finns också ett bandyförbund för Somalia, men även om det formellt tillhör den somaliska nationella idrottsrörelsen så bedriver det sin verksamhet i Sverige; det somaliska landslaget består av somalier som har utvandrat till Sverige och Kanada.
 Brasilianska issportförbundet frågade i juli 2009 Internationella bandyförbundet vad som krävs för medlemskap. Colombia och Slovakien blev medlemmar 2017.
 Internationella bandyförbundet har länge önskat få med bandy på det olympiska vinterprogrammet, men fortfarande vid vinter-OS 2018 fanns det inte med.
 Regler
 Domaren markerar med kort i olika färger att han meddelar straff för vissa förseelser:
 Gult kort delas ut till laget och ska ses som ett observandum för övriga spelare. Det delas aldrig ut för oschysst spel.
 Rött kort delas ut vid regelvidrigheter som resulterar i utvisning för resten av matchen samt kan innebära förbud att delta i kommande matcher.
 Blått kort delas ut för regelvidrigheter som spelförstörelse eller protester mot domare eller motståndare. Det resulterar i tio minuters utvisning.
 vitt kort delas ut för regelvidrigheter som spelförstörelse eller protester mot domare eller motståndare. Vitt kort resulterar i fem minuters utvisning.
 Under några år kring 2010 användes inte blå och vita kort i Sverige, men de har fortfarande varit en del av de internationella reglerna och använts i andra länder.
 Planen
 Bandy spelas på en plan gjord av is, med en kortsida på 60–65 meter och en långsida på 90–110 meter. Mitt på plan löper en 5–8 cm tjock röd linje från långsida till långsida Mitt på mittlinjen märks planens mitt ut med en punkt på 15 cm i diameter och runt den en cirkel med fem meters radie. I alla fyra hörnen ritas en kvartscirkel ut med en radie på en meter. Några centimeter utanför varje hörn ställs en hörnflagga med en flagga i spetsen i klar färg.
 Längs långsidorna löper en 15 cm hög, och fyra cm tjock sarg som löper ända ner till 1–3 meter från kortlinjen. Varje sargsektion är fyra meter lång. Fyra sargsektioner på fram- och baksida skall vara rödmålade, två stycken skall vara placerade på var sida om mittlinjen framför spelarbänkarna.
 Framför varje mål märks ett straffområde ut med en halvcirkel på 17 meters radie från målets mitt. 12 meter framför målets mitt märks en straffpunkt ut med en punkt på 15 cm diameter. På straffområdeslinjen märks två punkter med 15 cm diameter 17 meter från straffområdes skärningspunkt med kortlinjen.
 Målet är 2,1 meter högt och 3,5 meter brett. Två mål, ett mitt på vardera kortlinje, placeras mitt emot varandra på planen. Målen har ett djup på 1 meter upptill och 2 meter nertill. Ribban och stolparna skall var 5–8 cm tjocka och rödmålade. Stolpens baksida ska vara placerad mot kortlinjens bakre begränsningslinje.
 Spelet
 Bollen
 Bandybollen ska vara tillverkad i godkänt material och ha en lätt synlig färg (mörkröd, orange, rosa eller cerise). Bollen skall ha regelbunden studs och skall vara godkänd av det nationella bandyförbundet, i Sverige alltså av Svenska bandyförbundet. I en och samma match skall bara bollar av samma färg och nyans användas.
 Bollen finns huvudsakligen i två olika diametrar – den mindre på 60 mm och den större varianten på 62,4 mm. Även den så kallade ryska bollen på 63,8 mm är godkänd. Bollen väger 60 gram och består i regel av en korkkula som är täckt av gummi eller gummiliknande plast i cerise färg.
 Klubban
 Klubban ska vara böjd och tillverkad i ett godkänt material. Klubban får inte någonstans överstiga sju cm bredd, med eller utan lindning, och får inte vara längre än 127 cm. Böjen på klubban får inte vara vinklad (hookad) eller i liknande färg som bollen. Klubban är gjord av trä eller komposit och får inte innehålla metalldelar eller ha några vassa delar.
 Bladet på klubban finns tillgängligt i fem olika dimensioner där böj 1 är minst och 5 är störst. Vanligast inom spel på elitnivå är böj 4.
 Skridskon
 Alla spelare och funktionärer på isen ska bära skridskor. Dessa får inte ha några vassa kanter som kan vara farliga för andra spelare. Minskning av skridskoskenans tjocklek genom exempelvis valsning av skridskon är inte tillåten; däremot får den slipas nedtill för att ge en bättre glidyta (om eventuella vassa spetsar som uppstår rundas av).
 Utrustning
 Spelare
 Varje utespelare använder en bandyklubba gjord av trä eller komposit. Bladet på träklubbor har vanligen en glasfiberstrumpa utanpå träet. Klubban är bågformad och utplanad nedtill och har ett 1,2 meter långt skaft.
 Skridskor är nödvändiga för att kunna röra sig över planen. Till skillnad från ishockeyskridskor har bandyskridskor ingen plös bak och man åker oftast på hela skenan. Bandyskridskor skiljer sig från ishockeyskridskor också genom att bladet är något längre, vilket medger högre fart men å andra sidan kan inskränka möjligheten till snabba svängar något. Det passar bättre för bandyplanens storlek.
 Man bör även använda hjälm, munskydd, benskydd, armskydd, halsskydd och suspensoar för att skydda sig. Fram till att det blev hjälmtvång i Sverige säsongen 1965/1966 var kepsen den självklara huvudbonaden för utövarna. Under 1950-talet kom dock ett inslag av toppluvor att konkurrera. Kepsen kunde vara stoppad med bolster för att förhindra allvarligare skallskador.
 Publik
 Det har uppstått en kultur kring bandy, som innebär att åskådarna ofta följer vissa mönster i utrustningen de har med sig. Utöver sedvanliga supportersaker som halsdukar i lagfärger och flaggor med klubbsymboler, har man ofta haft med sig en bandyportfölj med värmande dryck i termos. Med tanke på sportens vinterkaraktär, klär man sig varmt i tjock ytterrock, overall eller dunställ.
 Träning
 Bandy kräver mycket god kondition. Därför är träningen mycket inriktad på konditionsträning och skridskoträning men är också inriktad på uppspelsövningar.
 Ett klassiskt moment inom uppspelsövningarna i bandy är den så kallade överlämningen. Två spelare åker mot varandra, bollförande spelaren lite längre "upp" i banan, och bollen petas sedan till den mötande spelaren. Detta används oftast för att snabbt byta sida på spelet och på det sättet komma förbi motståndarnas defensiva uppställning.
 Väder och vind
 För att kunna bedriva sporten under perfekta förhållanden, utan påverkan från vädrets makter, började man under 2000-talets första decennium bygga allt fler hallar för inomhusspel, precis som man gjorde inom ishockeyn under 1900-talet. Bland annat har spridningen av bandy till varmare breddgrader samt det uppmärksammade hotet om global uppvärmning och dess konsekvenser för vintersporten använts som argument då bandyn började "flytta inomhus". På ungdoms- och motionsnivå förutspås dock bandyn även i framtiden att på kallare breddgrader mestadels utövas utomhus.
 I Sverige byggdes den första bandyhallen i Edsbyn. Senare har även flera andra orter byggt hallar, såsom Sandviken, Västerås, Örebro, Vänersborg, Trollhättan, Lidköping, Rättvik, Ale, Uppsala (träningshall), Vetlanda och Nässjö. Nya multievenemangsarenor i storstadsområdena, såsom nationalarenan Friends Arena och Stockholmsarenan Tele2 Arena, kan med sina öppningsbara tak fungera som både ute- och innearenor för bandy.
 Bildgalleri
 Se även
 Världsmästerskapet i bandy för herrar
 Världsmästerskapet i bandy för damer
 Europamästerskapet i bandy
 Bandy i Tjeckien
 Bandyboll
 Bandyhall
 Bandyklubba
 Bandyhistorik
 Bandyportfölj
 Lista över bandyspelare
 Positioner i lagsporter
 Russian Government Cup
 Ryska ligan i bandy
 Soloåkning
 World Cup i bandy
 Besläktade sporter
 Fotboll
 Ishockey
 Innebandy
 Landbandy
 Landhockey
 Shinty
 Referenser
 Externa länkar
 Kategori på ODP (svenska)
 Kategori på ODP (engelska)
 Sport
 Lagsport
 Bollsport