type: other

text:
ZVG 2015/3 - Heft 3 - 2015 - ZVG - Zeitschrift der Verwaltungsgerichtsbarkeit - e-Journals
 / ZVG 2015/3
 Volltext Cover Download EditorialZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 205–206
 Berger, Wolfgang Hohe Akzeptanz der verwaltungsgerichtlichen Entscheidungen, Wichtigkeit der daraus abgeleiteten Rechtssätze
 ZVG 2015, 205 Zwanzig Entscheidungen von Verfassungsgerichtshof, Verwaltungsgerichtshof,... Zwanzig Entscheidungen von Verfassungsgerichtshof, Verwaltungsgerichtshof, Bundesverwaltungsgericht und Landesverwaltungsgerichten mit insgesamt mehr als dreißig Leitsätzen enthält dieses Heft der ZVG. Seit knapp eineinhalb Jahren informiert nun die ZVG in acht Ausgaben jährlich über die relevante Rechtsprechung zur neuen Verwaltungsgerichtsbarkeit. Alle wesentlichen Entscheidungen zum neuen Verfahrensrecht sowie interessante materienrechtliche Entscheidungen der Verwaltungsgerichte werden so zeitnah wie möglich in der Zeitschrift veröffentlicht.Dass neben der Rechtsprechung des VwGH und VfGH vor allem wichtige Judikate der Verwaltungsgerichte in der ZVG abgedruckt werden, ist angesichts des deutlich verengten Zuganges zum Verwaltungsgerichtshof für die Praxis sehr bedeutsam. Durch die verringerte Anfechtbarkeit gewinnen die auf Entscheidungen der Verwaltungsgerichte beruhenden Leit- und Rechtssätze, die ua in dieser Zeitschrift veröffentlicht werden, neben jenen der Höchstgerichte zunehmend an Bedeutung.Der Norminhalt erschließt sich ja nicht allein aus dem Gesetzestext, sondern insbesondere auch aus den gerichtlichen Rechtssätzen. Diese enthalten die Kernaussagen juristischer Entscheidungen und stellen klar, dass eine bestimmte Sachverhaltskonstellation unter das angewendete Gesetz fällt. Intermediär positioniert zwischen Gesetz und Einzelfall ermöglichen und stabilisieren sie die gleichmäßige Gesetzesanwendung in anderen Fällen, sodass die aufbereiteten Rechtssätze den professionellen Zugang zum Recht erleichtern. Volltext News-RadarZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 209–210
 Aktuelle Ereignisse und Entwicklungen in Gesetzgebung, Rechtsprechung und Praxis ZVG 2015, 209 Im Zeitraum 6.3.2015 bis 29.3.2015 erfolgten 2 Bundesgesetze betreffende Kundmachungen:BGBl I... Im Zeitraum 6.3.2015 bis 29.3.2015 erfolgten 2 Bundesgesetze betreffende Kundmachungen:BGBl I 2015/37Mit dem ÖBIB-Gesetz 2015 wurden das Bundesgesetz über die Neuordnung der Rechtsverhältnisse der Österreichischen Industrieholding Aktiengesellschaft und der Post und Telekombeteiligungsverwaltungsgesellschaft (ÖIAG-Gesetz 2000) und das Bundesgesetz über Maßnahmen zur Sicherung der Stabilität des Finanzmarktes (Finanzmarktstabilitätsgesetz-FinStaG) geändert. Mit diesem Gesetz wird eine Neuausrichtung der Wahrnehmung der Eigentümerinteressen des Bundes angestrebt und erfolgte eine formändernde Umwandlung der Österreichischen Industrieholding AG (ÖIAG) als Aktiengesellschaft in eine GmbH mit der Firma Österreichische Bundes- und Industriebeteiligungen GmbH (ÖBIB) mit dem Erwerb von Anteilen an Beteiligungsgesellschaften und an anderen Unternehmen, Übertragung der Anteilsrechte an der Casinos Austria AG von der Münze Österreich AG auf die ÖBIB, Übertragung von Anteilen des Bundes sowie Auswahl und Nominierungsvorschläge für Aufsichtsratsmitglieder von Beteiligungsgesellschaften der ÖBIB durch ein neu zu errichtendes Nominierungskomitee.BGBl I 2015/38Mit diesem Bundesgesetz wurden das Bundes-Schulaufsichtsgesetz, das Schulorganisationsgesetz, das Land- und forstwirtschaftliche Bundesschulgesetz, das Bundesgesetz über Schulen zur Ausbildung von Leibeserziehern und Sportlehrern, das Schulunterrichtsgesetz, das Bundesgesetz BGBl I Nr 9/2012 sowie das Hochschulgesetz 2005 geändert. Es sollen damit die im Regierungsprogramm für die 25. GP verankerten Vorhaben der Sicherstellung eines Angebots an ganztägigen Schulformen (in verschränkter/nicht verschränkter Form) nach entsprechenden Qualitätskriterien und Aufwertung von Bewegung und Sport umgesetzt werden. Gesetzesziel ist ein qualitativer Ausbau von ganztägigen Schulformen von der 1. bis zur 9. Schulstufe und die Ermöglichung der täglichen Bewegungseinheit. Volltext AufsätzeZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 211–228
 Leeb, David Verfahrensökonomie und VwGVG
 Verfahrensökonomie, Effizienzprinzip, Verwaltungsgerichtsbarkeits-Novelle, Einzelrichterzuständigkeit, Anwaltszwang, Verfahrenskosten, Amtssachverständige, Beschwerdelegitimation, Bescheidbeschwerde, Kognitionsbefugnis (der Verwaltungsgerichte), Sachentscheidungspflicht, Beschwerdegründe, Beschwerdevorentscheidung, aufschiebende Wirkung der Bescheidbeschwerde, mündliche Verkündung, Säumnisbehelfe, Entscheidungsfrist, VwGVG, ZVG 2015, 211, Art 130 B-VG, Art 135 B-VG, Art 136 B-VG Die Verwaltungsgerichtsbarkeits-Novelle 2012 bezweckte nach eigenem Bekunden einen Ausbau des... Die Verwaltungsgerichtsbarkeits-Novelle 2012 bezweckte nach eigenem Bekunden einen Ausbau des Rechtsschutzsystems im Sinne einer Verfahrensbeschleunigung und eines verstärkten Bürgerservice sowie die Entlastung des Verwaltungsgerichtshofes. Die Vermeidung finanzieller Mehrausgaben und der Verlängerung des Verfahrens haben den Gesetzgeber ferner dazu bewogen, den administrativen Instanzenzug grundsätzlich abzuschaffen. Vor diesem Hintergrund liegt es nahe, auch die konkrete Umsetzung des neuen Rechtsschutzsystems aus der Perspektive der Verfahrensökonomie zu bewerten. Volltext AufsätzeZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 229–237
 Neudorfer, Sonja Die Beschwerdevorentscheidung nach dem VwGVG im Lichte der verfassungsrechtlichen Grundlagen
 Bescheidbeschwerdeverfahren, Beschwerdevorentscheidung, Vorlageantrag, ZVG 2015, 229, § 14 VwGVG, § 15 VwGVG, § 27 VwGVG, § 28 VwGVG, Art 130 B-VG Mit der Beschwerdevorentscheidung nach dem VwGVG sind komplexe Fragestellungen verbunden: Auf... Mit der Beschwerdevorentscheidung nach dem VwGVG sind komplexe Fragestellungen verbunden: Auf verfahrensrechtlicher Ebene ist unklar, ob und wie der in den Materialien angesprochene Austausch des Beschwerdegegenstands im Verfahren vor dem Verwaltungsgericht umzusetzen ist und wie in diesem Fall Beschwerde und Vorlageantrag zusammenwirken. Auf verfassungsrechtlicher Ebene stellt sich bereits die Frage, ob ein solcher Austausch des Beschwerdegegenstands überhaupt zulässig ist. Ausgehend von den verfassungsrechtlichen Grundlagen werden im vorliegenden Beitrag zwei Auslegungsvarianten des VwGVG herausgearbeitet und zur Diskussion gestellt, die mit den verfassungsrechtlichen Vorgaben gleichermaßen vereinbar sind. Volltext AufsätzeZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 238–245
 Oberndorfer, Paul ElWOG: Von zulässigen Direktleitungen und unzulässigen Parallelnetzen
 Direktleitung, Verteilernetz, ElWOG, unmittelbare Stromversorgung, Verteilernetzkonzession, RL 2009/72/EG, ZVG 2015, 238, § 7 Abs 1 Z 8 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 15 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 16 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 17 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 42 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 47 ElWOG 2010, § 7 Abs 1 Z 70 ElWOG 2010 In Zeiten hoher Abgabenbelastung hinsichtlich des Bezugs von elektrischer Energie durch... In Zeiten hoher Abgabenbelastung hinsichtlich des Bezugs von elektrischer Energie durch Systemnutzungsentgelte, Ökostromabgaben, Energiesteuern etc spielen Direktleitungen in der Praxis eine größere Rolle denn je. Inwieweit die Errichtung solcher zulässig ist, war bereits mehrfach Gegenstand juristischer Abhandlungen sowie höchstgerichtlicher Entscheidungen. Die Frage, inwieweit es hier jedoch eine Grenze zu den Verteilernetzbetreibern erteilten Konzessionsmonopolen gibt und wo diese verläuft, war bislang kaum Gegenstand juristischer Untersuchungen. Im Folgenden soll – ausgehend von der vorliegenden Judikatur und dem aktuellen Literaturstand – hier eine Abgrenzung versucht werden, wobei auch die von der Judikatur bislang noch nicht aufgegriffenen Graubereiche beleuchtet werden sollen. Volltext AufsätzeZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 246–249
 Stöger-Frank, Angela Aktuelle Entscheidungen des Bundesfinanzgerichtes zu Wiener Landes- und Gemeindeabgaben: Marktgebühr, Wassergebühr und Hundeabgabe
 ZVG 2015, 246 Im Folgenden werden aktuelle Entscheidungen des Bundesfinanzgerichtes zu den Wiener Landes- und... Im Folgenden werden aktuelle Entscheidungen des Bundesfinanzgerichtes zu den Wiener Landes- und Gemeindeabgaben dargestellt. Die Autorin kommentiert Rechtsfragen im Zusammenhang mit der Marktgebühr, der Wassergebühr und der Hundeabgabe. Volltext JudikaturZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 250–250
 ZVG 2015, 250 Der Judikaturbereich gliedert sich in zwei Teile. Entscheidungen verfahrensrechtlicher Natur... Der Judikaturbereich gliedert sich in zwei Teile. Entscheidungen verfahrensrechtlicher Natur (sämtlicher Gerichtshöfe) werden in der Rubrik Verfahrensrecht, materiellrechtliche Entscheidungen in der Rubrik Materienrecht wiedergegeben. Die Darstellung erfolgt dabei nach ausgewählten Lebensbereichen, mit hoher Relevanz für den Praktiker. In Klammern angegeben sind die Seiten in diesem Heft, auf denen zu den jeweiligen Bereichen Entscheidungen zu finden sind.Verfahrensrecht der VerwaltungsgerichteAllgemeines Verfahren (251 ff)
 Verwaltungsstrafverfahren (259 ff)Verfahrensrecht der VerwaltungsbehördenAllgemeines Verfahren (264 ff)
 Verwaltungsstrafverfahren (265 ff)
 Verwaltungsvollstreckung Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 251–252
 Keine Bedenken gegen die Zuständigkeit des BFG zur Entscheidung über Beschwerden in Angelegenheiten der Wiener Gemeindeabgaben
 G 139/2014, ZVG 2015, 251, ZVG-Slg 2015/44, Art 131 Abs 3 B-VG, Art 131 Abs 5 B-VG, § 7 Abs 5 F-VG, § 8 Abs 1 F-VG, § 11 Abs 3 F-VG, § 5 WAOR Die durch das WAOR begründete Zuständigkeit des BFG zur Entscheidung über Beschwerden in... Die durch das WAOR begründete Zuständigkeit des BFG zur Entscheidung über Beschwerden in Angelegenheiten der in Wien erhobenen Gemeindeabgaben findet ihre verfassungsrechtliche Grundlage in Art 131 Abs 5 B-VG. Dass diese Abgaben aufgrund bundesgesetzlicher Ermächtigung iSd § 7 Abs 5 F-VG ausgeschrieben werden, ändert nichts daran, dass die Vollziehung des Gemeindeabgabenrechts dem selbständigen Wirkungsbereich der Länder zuzuordnen ist. Gleiches gilt für die Handhabung des entsprechenden Verwaltungsstrafrechts, das kompetenzrechtlich der materiell-rechtlichen Zuständigkeit folgt. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 253–253
 Keine Beschwerdelegitimation bei Zustellverfügung bloß an den Anwalt ohne Hinweis auf Vertretereigenschaft
 LVwG-750233/2/MZ, LVwG-750234/2/MZ, LVwG-750235/2/MZ, ZVG 2015, 253, ZVG-Slg 2015/45, § 7 Abs 3 VwGVG, § 31 VwGVG Wenn in der Zustellverfügung bloß der Rechtsvertreter – ohne Hinweis auf seine... Wenn in der Zustellverfügung bloß der Rechtsvertreter – ohne Hinweis auf seine Vertretereigenschaft – als Bescheidadressat angeführt wird, mangelt es an der Parteienzustellung und damit an der Beschwerdelegitimation. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 253–256
 Zur Zulässigkeit von Antragsänderungen im Beschwerdeverfahren
 VGW 151/082/28662/2014, ZVG 2015, 253, ZVG-Slg 2015/46, § 17 VwGVG, § 28 Abs 1 VwGVG, § 6 Abs 1 AVG, § 13 Abs 8 AVG, § 66 Abs 4 AVG Nach der Literatur und der (nunmehr zum VwGVG ergangenen klarstellenden) Rechtsprechung des VwGH... Nach der Literatur und der (nunmehr zum VwGVG ergangenen klarstellenden) Rechtsprechung des VwGH sind die Grundsätze und vor allem die engeren Grenzen der Änderung des verfahrenseinleitenden Antrags wie (ehemals) im Berufungsverfahren gemäß § 66 Abs 4 AVG auf Antragsänderungen während eines verwaltungsgerichtlichen Beschwerdeverfahrens übertragbar.Der erst im Beschwerdeverfahren geänderte Antrag des Bf liegt außerhalb der (Rechts)Sache des Beschwerdeverfahrens gemäß § 27 und § 28 Abs 1 VwGVG. Einerseits ist eine andere Norm anzuwenden und andererseits bezieht sich der Antrag nach der materiellen Rechtslage auf eine andere behördliche Erledigungsform. Eine Sachentscheidung über den geänderten Antrag unmittelbar durch das VwG kommt daher als außerhalb der Rechtssache und damit der funktionellen Zuständigkeit des VwG gelegen nicht in Betracht.Die als (konkludente) Zurückziehung zu wertende Änderung des verfahrenseinleitenden Antrags hat zur Folge, dass einerseits der angefochtene Bescheid (mangels eines dahingehenden Antrags) ersatzlos zu beheben und andererseits das VwG zur Entscheidung über den nunmehrigen Antrag (funktionell) unzuständig ist. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 256–257
 Verspätete Einbringung einer Vorstellung per E-Mail
 VGW-122/043/32722/2014/VOR, ZVG 2015, 256, ZVG-Slg 2015/47, § 54 VwGVG, § 13 AVG, Art 133 Abs 4 B-VG Außerhalb der Amtsstunden per E-Mail übermittelte Anbringen gelten auch dann, wenn sie bereits... Außerhalb der Amtsstunden per E-Mail übermittelte Anbringen gelten auch dann, wenn sie bereits in den Verfügungsbereich des VwG Wien gelangt sind, erst mit Wiederbeginn der Amtsstunden als eingebracht (und eingelangt) und werden erst ab diesem Zeitpunkt in Behandlung genommen. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 258–259
 Verzicht auf Rechtsmittel der Vorstellung gegen Erkenntnisse und Beschlüsse des Rechtspflegers ist zulässig
 VGW-241/081/32822/2014/VOR, ZVG 2015, 258, ZVG-Slg 2015/48, § 7 VwGVG, § 54 VwGVG, Art 133 Abs 4 B-VG § 7 Abs 2 VwGVG, wonach die Erhebung einer Beschwerde unzulässig ist, wenn die Partei nach der... § 7 Abs 2 VwGVG, wonach die Erhebung einer Beschwerde unzulässig ist, wenn die Partei nach der Zustellung oder Verkündung des Bescheides ausdrücklich auf die Beschwerde verzichtet hat, ist sinngemäß auf die Vorstellung anzuwenden. Ein nach der Zustellung oder Verkündung des verwaltungsgerichtlichen Erkenntnisses oder Beschlusses ausdrücklich erklärter Verzicht ist folglich rechtswirksam. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 259–261
 Entscheidungsfrist im Verwaltungsstrafverfahren
 Fr 2014/01/0048, ZVG 2015, 259, ZVG-Slg 2015/49, § 34 Abs 1 VwGVG, § 43 Abs 1 VwGVG Die Verjährungsfrist des § 43 Abs 1 VwGVG ist als lex specialis zur Entscheidungsfrist des §... Die Verjährungsfrist des § 43 Abs 1 VwGVG ist als lex specialis zur Entscheidungsfrist des § 34 Abs 1 VwGVG anzusehen. Wird die Beschwerde vom Beschuldigten erhoben, hat das VwG daher innerhalb von 15 Monaten zu entscheiden, wobei diese Frist mit dem Einlangen der Beschwerde bei der Verwaltungsbehörde ausgelöst wird; die sechsmonatige Frist des § 34 VwGVG wird für diesen Fall verdrängt. Bei der Regelung der 15-Monate-Frist handelt es sich in diesem Sinne auch um die Festlegung einer längeren – als der im Regelfall vorgesehenen sechsmonatigen – Frist zur Entscheidung des VwG gemäß § 38 Abs 1 VwGG und § 34 Abs 1 VwGVG.Die sechsmonatige Entscheidungsfrist des § 34 Abs 1 VwGVG gilt daher im verwaltungsgerichtlichen Strafverfahren nur in jenen Fällen, in denen nicht vom Beschuldigten Beschwerde erhoben wird, zB im Falle der Erhebung einer Amtsbeschwerde zu Lasten des Beschuldigten sowie in einem Wiedereinsetzungs- oder Wiederaufnahmeverfahren. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 261–263
 Im fortgesetzten Verfahren kann eine weitere mündliche Verhandlung erforderlich sein
 Ra 2014/09/0013, ZVG 2015, 261, ZVG-Slg 2015/50, § 44 VwGVG Der VwGH hat zwar in seiner bisherigen Rsp bei der Unterlassung einer (weiteren) Verhandlung im... Der VwGH hat zwar in seiner bisherigen Rsp bei der Unterlassung einer (weiteren) Verhandlung im zweiten Rechtsgang eine Rechtswidrigkeit für den Fall verneint, dass bereits im ersten Rechtsgang eine öffentliche mündliche Verhandlung durchgeführt worden war; auch in einem solchen Fall muss jedoch eine der in § 44 VwGVG vorgesehenen Ausnahmen von der Durchführung einer Verhandlung gegeben sein.Bei der Beurteilung, ob von der Durchführung einer mündlichen Verhandlung abgesehen werden kann, kommt es auch nicht darauf an, ob die bisher bereits erstattete Tatsachenbestreitung in der Folge auch zum Erfolg geführt hätte, kann der Beschuldigte doch bei Durchführung einer öffentlichen mündlichen Verhandlung vor dem VwG auch weiteres zweckdienliches Vorbringen erstatten.War auch im zweiten Rechtsgang das auch konkrete Feststellungen auf Sachverhaltsebene erfordernde Verschulden des Revisionswerbers an den ihm angelasteten Verwaltungsübertretungen noch ungeklärt, lag keine der in § 44 VwGVG aufgezählten Ausnahmen vom Grundsatz der Durchführung einer mündlichen Verhandlung vor, sodass das VwG – ungeachtet der bereits in erster Instanz durchgeführten Verhandlung und solange der Revisionswerber nicht etwa nach Einräumung von rechtlichem Gehör auf die Durchführung einer (weiteren) Verhandlung verzichtete – nicht von der Durchführung einer öffentlichen mündlichen Verhandlung hätte absehen dürfen.Zwar wird von § 3 Abs 7 Z 1 VwGbk-ÜG für den (Übergangs-)Fall, dass der Einzelrichter des VwG dem ursprünglich zuständigen Senat des UVS angehörte, angeordnet, dass in diesem Fall das Verfahren vom VwG weitergeführt werden kann. Dies bedeutet jedoch nicht, dass im zweiten Rechtsgang ohne Vorliegen der in § 44 VwGVG vorgesehenen Ausnahmen von der Durchführung einer mündlichen Verhandlung abgesehen werden könnte. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 263–264
 Formgültige Erhebung einer Beschwerde bei Festhaltung des mündlichen Vorbringens in einer Niederschrift
 LVwG-2014/15/3272-2, ZVG 2015, 263, ZVG-Slg 2015/51, § 13 Abs 1 AVG, § 51 VStG idF vor der Novelle BGBl I 2013/33 Auch im Bereich des Verwaltungsstrafrechts können Beschwerden nach der gültigen Rechtslage... Auch im Bereich des Verwaltungsstrafrechts können Beschwerden nach der gültigen Rechtslage grundsätzlich nur noch schriftlich eingebracht werden, zumal § 51 VStG in der Fassung vor der Novelle BGBl I 2013/33, welcher abweichend vom Gebot in § 13 Abs 1 AVG explizit die Zulässigkeit der mündlichen Einbringung von Berufungen gegen Straferkenntnisse vorgesehen hat, mit dem 1.1.2014 außer Kraft getreten ist.Ist ein Anbringen schriftlich einzubringen, ist die Behörde zwar nicht dazu gehalten, ein diesbezügliches mündliches Vorbringen in einer Niederschrift festzuhalten, wenn sie es allerdings dennoch tut, so gilt das Anbringen als formgültig eingebracht. Mit anderen Worten: wenn die Behörde ohne rechtliche Verpflichtung eine Niederschrift über ein lediglich mündlich erhobenes Rechtsmittel anfertigt, so gilt dieses als verschriftlicht und daher unter diesem Aspekt als formgültig. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 264–265
 Keine Bescheidqualität bei nicht ordnungsgemäßer Ausfertigung des Mandatsbescheides – rechtswidrige Anhaltung in Schubhaft
 W159 2010584-1, ZVG 2015, 264, ZVG-Slg 2015/52, § 18 Abs 4 AVG, § 35 VwGVG, Art 133 Abs 4 B-VG Weist die zugestellte Bescheidausfertigung keine ordnungsgemäße Fertigung, nämlich weder eine... Weist die zugestellte Bescheidausfertigung keine ordnungsgemäße Fertigung, nämlich weder eine Unterschrift des genehmigenden Organwalters noch eine Beglaubigung der Kanzlei noch eine Amtssignatur auf, ist dieser Bescheid absolut nichtig. Es handelt sich sohin um einen Nichtakt. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 265–266
 Nicht erfolgte Verfahrenskostenvorschreibung im Straferkenntnis kann nicht nachgeholt werden
 LVwG-1-1061/E8-2013, ZVG 2015, 265, ZVG-Slg 2015/53, § 62 Abs 4 AVG, § 64 Abs 1 VStG, § 64 Abs 3 VStG Die Unterlassung der Vorschreibung von Verfahrenskosten sowie Barauslagen in einem... Die Unterlassung der Vorschreibung von Verfahrenskosten sowie Barauslagen in einem Straferkenntnis ist nicht als eine offenbar auf einem Versehen beruhende Unrichtigkeit zu beurteilen und ermöglicht somit keine Berichtigung nach § 62 Abs 4 AVG. Volltext Judikatur - VerfahrensrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 267–268
 Amtspartei: Wegfall/Fehlen des rechtlichen Interesses an meritorischer Entscheidung
 Ro 2014/02/0115, ZVG 2015, 267, ZVG-Slg 2015/54, § 33 VwGG, § 34 VwGG Ein beim VwGH anhängiges Verfahren ist auch im Falle einer Amtsbeschwerde bei Wegfall des... Ein beim VwGH anhängiges Verfahren ist auch im Falle einer Amtsbeschwerde bei Wegfall des rechtlichen Interesses an einer meritorischen Erledigung in sinngemäßer Anwendung des § 33 Abs 1 VwGG wegen Gegenstandslosigkeit einzustellen.Richtet sich eine Revision gegen die Inanspruchnahme einer einmaligen Veranstaltungsbewilligung und ist der Zeitraum, für den die Bewilligung erteilt wurde, schon abgelaufen, liegt eine der Klaglosstellung vergleichbare Situation bereits bei Einbringung der Revision vor und ist die (Amts)Revision mangels Rechtsschutzbedürfnis zurückzuweisen. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 269–271
 Erforderliches Ausmaß der Gipsassistenztätigkeit, welche zum Führen der Berufsbezeichnung „Gipsassistent/Gipsassistentin“ berechtigt
 LVwG 94.12-4453/2014, LVwG 41.12-5426/2014, ZVG 2015, 269, ZVG-Slg 2015/55, § 36 MABG, Art 133 Abs 4 B-VG Zur Führung der Berufsbezeichnung Gipsassistent/Gipsassistentin sind gemäß § 36 MABG unter... Zur Führung der Berufsbezeichnung Gipsassistent/Gipsassistentin sind gemäß § 36 MABG unter anderem Personen berechtigt, die zur Ausübung eines Gesundheits- und Krankenpflegeberufs nach den Bestimmungen des GuKG berechtigt sind und in den letzten fünf Jahren vor Inkrafttreten dieses Bundesgesetzes mindestens 36 Monate vollbeschäftigt oder entsprechend länger bei Teilzeitbeschäftigung Tätigkeiten der Gipsassistenz ausgeübt haben. Die Worte „vollbeschäftigt“ oder „teilzeitbeschäftigt“ beziehen sich in diesem Zusammenhang zweifelsfrei auf das Ausmaß des Beschäftigungsverhältnisses und dienen nicht dazu, das Ausmaß der Gipsassistenztätigkeiten zu charakterisieren. Maßgeblich ist daher, dass die Gipsassistenztätigkeiten während der geforderten Anstellungszeit nicht nur ausnahmsweise verrichtet wurden, sondern ein regelmäßiger Teil der Dienstverrichtung waren. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 271–273
 PC mit Internetzugang kann ein Wettterminal sein
 LVwG-1-964/E13-2013, ZVG 2015, 271, ZVG-Slg 2015/56, § 1 Abs 4 Vlbg WettenG, § 1 Abs 5 Vlbg WettenG, § 2 Abs 1 Vlbg WettenG, § 3 Abs 3 Vlbg WettenG, § 15 Abs 1 lit a Vlbg WettenG, § 15 Abs 3 Vlbg WettenG Dass es sich bei einem Terminal um ein Wettterminal handelt, das den Zweck hat, anderen Personen... Dass es sich bei einem Terminal um ein Wettterminal handelt, das den Zweck hat, anderen Personen eine Wettteilnahme zu ermöglichen und damit Einnahmen zu erzielen, ergibt sich schon daraus, dass die Internetseite des Buchmachers bereits aufgerufen war, und dass ein Gerät zum automatischen Einlesen der Kundenkarte, die zur Wettteilnahme benötigt wird, vorhanden war. Dass mit dem Gerät auch andere Internetseiten aufgerufen werden konnten, ändert nichts an der Qualifikation als Wettterminal. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 273–274
 Zur Rechtmäßigkeit der Beschlagnahme von Glücksspielgeräten
 LVwG-410365/12/MS/HUE/TK, LVwG-410366/10/MS/HUE/TK, ZVG 2015, 273, ZVG-Slg 2015/57, § 2 GSpG, § 52 GSpG, § 53 GSpG, § 54 GSpG, § 168 StGB Das österreichische Glücksspielmonopol dient unter anderem dem Verbraucherschutz, dem Schutz... Das österreichische Glücksspielmonopol dient unter anderem dem Verbraucherschutz, dem Schutz der Sozialordnung, der Kriminalitätsbekämpfung und der Suchtprävention. Dabei handelt es sich zweifellos um Zielsetzungen, die nach der Rechtsprechung des EuGH Beschränkungen der Glücksspieltätigkeiten rechtfertigen. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 275–279
 UVP-Feststellungsverfahren für Intensivtierhaltung: Wann liegt ein räumlicher Zusammenhang vor?
 W143 2008995-1, UVP-G Anh 1 Z 43 lit a, ZVG 2015, 275, ZVG-Slg 2015/58, § 28 Abs 3 VwGVG, § 3 Abs 2 UVP-G, Art 133 Abs 4 B-VG Ein räumlicher Zusammenhang zwischen Vorhaben ist dann gegeben, wenn die Auswirkungen der... Ein räumlicher Zusammenhang zwischen Vorhaben ist dann gegeben, wenn die Auswirkungen der einzelnen Vorhaben auf ein oder mehrere Schutzgüter kumulieren würden. Ausschlaggebend hierfür sind die Reichweiten der maßgeblichen Umweltbelastungen, also jener Bereich, in dem sich die maßgeblichen und relevanten Umweltauswirkungen der zu kumulierenden Vorhaben erwartungsgemäß überlagern werden. Je nach Belastungspfad und Schutzgut wird der räumliche Zusammenhang unterschiedlich weit zu sehen sein. Im Sinne der Judikatur des VwGH ist eine allgemein gültige Angabe von Metern nicht möglich, dies ist von Gegebenheiten im Einzelfall abhängig und muss individuell – unter Berücksichtigung der meteorologischen und geografischen Verhältnisse – beurteilt werden.Die Feststellung, im Umkreis von 500 m würden sich keine landwirtschaftlichen Betriebe befinden, stellt keine geeignete Ermittlungstätigkeit zur Beurteilung des räumlichen Zusammenhanges dar. Allein durch Einholen eines Sachverständigen-Gutachtens hätte beurteilt werden können, ob Vorbelastungen – insbesondere für das Schutzgut „Luft“ – im betroffenen Gebiet bestehen und wie sich diese Vorbelastungen auf die Reichweite der maßgeblichen Umweltauswirkungen und somit den räumlichen Zusammenhang der zu kumulierenden Vorhaben niederschlägt. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 279–282
 A 26 Linzer-Autobahn – Keine Zuerkennung der aufschiebenden Wirkung
 W143 2017269-2, ZVG 2015, 279, ZVG-Slg 2015/59, § 30 Abs 2 VwGG, § 46 Abs 24 Z 5 UVP-G Im Verfahren über die Zuerkennung der aufschiebenden Wirkung ist die Rechtmäßigkeit des... Im Verfahren über die Zuerkennung der aufschiebenden Wirkung ist die Rechtmäßigkeit des angefochtenen Bescheides nicht zu beurteilen und es haben Mutmaßungen über den voraussichtlichen Ausgang des verwaltungsgerichtlichen Verfahrens bei der Frage der Zuerkennung der aufschiebenden Wirkung außer Betracht zu bleiben. Selbst die mögliche Rechtswidrigkeit des Bescheides ist kein Grund für die Zuerkennung der aufschiebenden Wirkung.Eine Bürgerinitiative oder Umweltorganisation hat in einem Verfahren über einen von ihr gestellten Aufschiebungsantrag solche Beeinträchtigungen der von ihr als subjektiv-öffentliche Rechte geltend zu machenden Umweltgüter konkretisiert darzulegen, die nicht bereits Gegenstand des behördlichen Verfahrens einschließlich der dort vorgesehenen Interessenabwägung und der angefochtenen Entscheidung waren. Sie müssen daher über die dort getroffenen Abwägungen hinausgehende, entsprechend konkretisierte Argumente vorbringen.Bei der Beurteilung, ob ein Eingriff in die von den in § 19 Abs 4 UVP-G genannten Umweltschutzvorschriften geschützten Interessen einen unverhältnismäßigen Nachteil iSd § 30 Abs 2 VwGG darstellt, ist unter anderem maßgeblich, inwieweit die Folgen des Eingriffes im Falle der Aufhebung des angefochtenen Bescheides wieder beseitigt werden können, wobei die Bf eine Konkretisierungspflicht trifft. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 283–284
 Probefahrtschein – keine Pflicht zur Mitteilung von Änderungen wie bei Zulassungsschein
 LVwG-1-093/R5-2015, ZVG 2015, 283, ZVG-Slg 2015/60, § 42 Abs 1 KFG, § 45 Abs 1 KFG, § 45 Abs 4 KFG, § 45 Abs 6a KFG Aus § 42 Abs 1 KFG ergibt sich nicht, dass dem Besitzer einer Bewilligung zur Durchführung von... Aus § 42 Abs 1 KFG ergibt sich nicht, dass dem Besitzer einer Bewilligung zur Durchführung von Probefahrten mit nicht zum Verkehr zugelassenen Fahrzeugen eine Anzeigepflicht von Änderungen der in dieser Bestimmung genannten Umstände (wie hier der Verlegung des Firmensitzes) auferlegt wird. Eine solche Verpflichtung ergibt sich auch nicht aus § 45 KFG. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 284–286
 Karesch, Philipp Zur Rückkehrentscheidung im Folgeverfahren
 G307 1435502-2, ZVG 2015, 284, ZVG-Slg 2015/61, § 52 Abs 2 Z 2 FPG, § 52 Abs 9 FPG, § 55 Abs 1 FPG, § 10 Abs 3 AsylG, § 55 AsylG, § 57 AsylG, § 9 BFA-VG, Art 8 EMRK Wurde ein bereits beim Asylgerichtshof anhängiges Verfahren vom BVwG beendet und lagen beim Bf... Wurde ein bereits beim Asylgerichtshof anhängiges Verfahren vom BVwG beendet und lagen beim Bf nach der Übergangsbestimmung des § 75 Abs 20 AsylG keine Gründe vor, dass in diesem Verfahren die Rückkehrentscheidung auf Dauer unzulässig zu erklären war, ist das Verfahren zur Prüfung der Zulässigkeit einer Rückkehrentscheidung an das Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (kurz: BFA) zurückzuverweisen. In diesem Folgeverfahren gibt es keinen Bindungszwang an das Vorverfahren. Es findet daher ein neues Ermittlungsverfahren statt, sodass nach der inhaltlichen Prüfung der vorliegenden Integrationsschritte des Bf das BFA eine – nach den seit 1.1.2014 in Geltung befindlichen, fremdenrechtlichen Normen – Rückkehrentscheidung fällt. Eine Beschwerde gegen diese Entscheidung richtet sich in weiterer Folge an das BVwG.Wurde der Antrag auf internationalen Schutz sowohl bezüglich der Zuerkennung des Status des Asylberechtigten als auch der Zuerkennung des Status des subsidiär Schutzberechtigten abgewiesen, so ist gemäß §§ 52 Abs 2 Z 2 FPG iVm Abs 9 FPG mit der Rückkehrentscheidung auch gemäß § 46 FPG festzustellen, in welchen Staat der Drittstaatsangehörige abzuschieben ist. Liegt auch kein Sachverhalt vor, der aufgrund der §§ 55 und 57 AsylG zu einem Aufenthaltstitel führt, dann wird die Rückkehrentscheidung im Sinne einer in § 9 BFA-VG geregelten Interessenabwägung getroffen. In dieser Bestimmung sind die zu berücksichtigenden Eingriffe in das Privat- und Familienleben im Sinne des Art 8 EMRK dargelegt. § 10 AsylG enthält nun keine inhaltlichen Bestimmungen mehr, sondern fungiert vielmehr als unverzichtbare Verweisungsnorm zwischen den Bestimmungen. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 287–288
 Zur Einkommensprognose iZm der Erteilung eines Aufenthaltstitels
 LVwG v. 26.8-3686/2014, ZVG 2015, 287, ZVG-Slg 2015/62, § 11 Abs 2 Z 4 NAG, § 11 Abs 5 NAG, § 293 ASVG Gemäß § 11 Abs 2 Z 4 NAG dürfen Aufenthaltstitel nur dann erteilt werden, wenn der... Gemäß § 11 Abs 2 Z 4 NAG dürfen Aufenthaltstitel nur dann erteilt werden, wenn der Aufenthalt des Fremden zu keiner finanziellen Belastung einer Gebietskörperschaft führt. Der Aufenthalt eines Fremden führt iSd § 11 Abs 5 NAG jedenfalls zu keiner finanziellen Belastung, wenn feste und regelmäßige Einkommen vorhanden sind, welche eine Lebensführung ohne Inanspruchnahme von Sozialhilfeleistungen ermöglichen und der Höhe nach den Richtsätzen des § 293 ASVG entsprechen. Entspricht das erwirtschaftete Einkommen nur knapp nicht dem erforderlichen Betrag des § 293 ASVG, rechtfertigt dies alleine noch keine sofortige Abweisung des Antrages. Ist die zu erwartende Einkommensprognose wie im vorliegenden Fall positiv, da eine persönliche Kleinkindbetreuung durch die Ehegattin des Antragstellers nicht mehr erforderlich ist, sodass diese nun auch wieder einer Arbeit nachgehen kann – wozu diese auch gewillt ist – kann davon ausgegangen werden, dass der Aufenthalt zu keiner finanziellen Belastung einer Gebietskörperschaft führt. Volltext Judikatur - MaterienrechtZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 289–291
 Präklusion der Burgenländischen Landesumweltanwaltschaft in einem Naturschutzverfahren
 E B06/08/2014.011/004, ZVG 2015, 289, ZVG-Slg 2015/63, § 3 Abs 1 Bgld L-UAG, § 5 Bgld NG 1990, § 42 AVG In der Regierungsvorlage (RV 2, XVIII GP.) war die Rechtsmittelbefugnis der Umweltanwaltschaft... In der Regierungsvorlage (RV 2, XVIII GP.) war die Rechtsmittelbefugnis der Umweltanwaltschaft (BL) in § 3 Abs 1 Bgld L-UAG objektivrechtlich geprägt und es war auch keine Beschwerdebefugnis an den VfGH vorgesehen. Durch den Rechtsausschuss wurde diese Bestimmung abgeändert. Offensichtlich war es die Intention des Gesetzgebers, der BL auch den Bescheidbeschwerdeweg an den VfGH zu eröffnen, und er hat daher die der BL übertragenen Aufgaben als „subjektive Rechte“ bezeichnet. Wenn daher der Gesetzgeber die „Vorteile“ einer bloß objektivrechtlich geprägten Rechtsmittelbefugnis (keine Präklusionsfolgen einer Amts- oder Organpartei) eindeutig zugunsten des Zuganges der BL an den VfGH aufgibt und subjektive Rechte der BL normiert, muss diesem eindeutigen Willen des Gesetzgebers Rechnung getragen werden. Es treffen den BL daher auch jene Folgen des § 42 AVG, wie jede andere Partei, die subjektive Rechte geltend macht. Volltext PersonenverzeichnisZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 293–293
 ZVG 2015, 293 RA Dr. Wolfgang Berger, RA Dr. Wilhelm Bergthaler, Dr. Johannes Fischer, Dr. Gunther Gruber,... RA Dr. Wolfgang Berger, RA Dr. Wilhelm Bergthaler, Dr. Johannes Fischer, Dr. Gunther Gruber, Mag. Harald Perl Volltext PersonenverzeichnisZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 293–293
 ZVG 2015, 293 MMag. Dr. Sonja Berl MMag. Dr. Sonja Berl Volltext PersonenverzeichnisZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 294–294
 ZVG 2015, 294 Univ.-Prof. Dr. Leeb David, Dr. Sonja Neudorfer, Dr. Paul Oberndorfer, Dr. Angela Stöger-Frank Univ.-Prof. Dr. Leeb David, Dr. Sonja Neudorfer, Dr. Paul Oberndorfer, Dr. Angela Stöger-Frank Volltext PersonenverzeichnisZVG 2015/3, Jahrgang 2015, Heft 3, S. 294–294
 ZVG 2015, 294 Der Beirat setzt sich aus den PräsidentInnen der Landesverwaltungsgerichte, dem Präsident und... Der Beirat setzt sich aus den PräsidentInnen der Landesverwaltungsgerichte, dem Präsident und dem Vizepräsident des Bundesverwaltungsgerichts, der Präsidentin des Bundesfinanzgerichts sowie den Präsidenten des VfGH und des VwGH zusammen: Volltext Fachgebiete


text:
50 v TIKKURILAN RESERVIUPSEERIKERHO DICKURSBY RESERVOFFICERSKLUBB RY. TiRUK 50 v. - PDF
 50 v TIKKURILAN RESERVIUPSEERIKERHO DICKURSBY RESERVOFFICERSKLUBB RY. TiRUK 50 v.
 Download "50 v TIKKURILAN RESERVIUPSEERIKERHO DICKURSBY RESERVOFFICERSKLUBB RY. TiRUK 50 v."
 1 50 v TIKKURILAN RESERVIUPSEERIKERHO DICKURSBY RESERVOFFICERSKLUBB RY TiRUK 50 v.
 3 50 vuotta on täyttynyt Tänä vuonna Tikkurilan Reserviupseerikerho-Dickursby Reservofficersklubb ry on täyttänyt 50 vuotta. Perustamisaikoina anno Domini 1955 Suomen tasavallan presidenttinä oli itse J.K. Paasikivi. Maa oli toisennäköinen kuin nykyisin. Sotien jäljeltä elettiin monessa suhteessa vielä lähes pula-aikaa. Elintaso oli paljon alhaisempi kuin tänään. Autoja oli vähän. Pääkaupunkiin työmatkat Vantaalta oikeammin Helsingin maalaiskunnasta tehtiin junalla. Kerhon tulevat perustajat tapasivat ja tutustuivat toisiinsa junassa. Useimmat uuden yhdistyksen tulevista jäsenistä olivat sodan käyneitä. Noiden aktiivisten reservinupseerien toimesta kerho perustettiin ja rekisteröitiin. Kultahääpäivänä rouva imarteli miestänsä: ilman silmälasejasi näytät ihan samalta kuin naimisiin mennessämme. Kiitos! ilman laseja sinäkään et näytä hassummalta. Nyt mekin voimme esittää arvioita kerhon osalta kuluneista toimintavuosista. Millainen yhdistyksemme on ollut, miten se on toiminut. Jäsenkunnan on tämä arvioitava. On toki muistettava, että yhdistys on yhtä kuin sen jäsenet. Toiminnan laatu ja vilkkaus on jäsenistä itsestään riippuvainen. Mutta arvostella saa ja pitääkin. Näin voidaan rakentaa entistä ehompaa tulevaisuutta. Mahdolliset kiitokset hallitus vastaanottaa oletettavasti mielihyvin. Mutta merkitystä on myös sillä millaiseksi sidosryhmämme, ympärillämme olevat ihmiset, kerhon ovat kokeneet ja kokevat vastaisuudessa. Julkaisija: Tikkurilan Reserviupseerikerho ry Historiikkitoimikunta: Päätoimittaja Topi Luostarinen Vesa Kotilainen Juha Valkama Jaakko Vesanen Kansikuva: Suomen lippu ja Tikkurilan Reserviupseerikerhon lippu Kuva: Kalervo Varsa Omasta mielestämme toiminta on ollut monipuolista ja vilkasta. Siis kerho on osoittanut tarpeellisuutensa. Tikkurilan kerho TiRUK, jota lyhennettä siitä viime vuosina on totuttu käyttämään on pitänyt lippua korkealla. Tikkurilan Reserviupseerikerho Dickursby Reservofficersklubb ry osaltaan on halunnut ja haluaa näyttää, että isänmaallisuus ja maanpuolustustahto Suomessa ovat korkealla. Kerhon hallitus päätti, että 50-vuotistaivalta juhlitaan. Se päätti järjestää isänmaallisen tapahtuman, yleisöjuhlan, jossa myös on tilaisuus palkita aktiivisia kerhon jäseniä. Järjestelytehtäviin hallitus nimesi laajahkon juhlatoimikunnan. Hallitus päätti niinikään 50-vuotishistoriikin kokoamisesta. Historiikkityön toteuttajaksi se nimesi kolmen miehen triumviraatin. Tämän muodostivat Vesa Kotilainen, Jaakko Vesanen sekä allekirjoittanut. Työn tulos on kädessäsi. Juha Valkama Tuotanto: Printway Oy, Vantaa 2005 ISBN TiRUK 50 v.
 4 Puheenjohtajan tervehdys Tikkurilan Reserviupseerikerho täyttää 50 vuotta. Vanhan sanonnan mukaan kerho on saavuttanut miehen iän. Perustamisen aikoina oli tavallista lahjoittaa 50 vuotta täyttävälle miehelle hopeapäinen kävelykeppi. Kerhomme vuosikymmeninä on kirjattu tavaton määrä monipuolisia tapahtumia, joissa jäsenet ovat olleet mukana. Toiminnassa on tapahtunut isoja ja pieniä asioita, kaikki tavallaan tärkeitä. Yhdessä on iloittu onnistumisista ja yhdessä on syvennytty pohtimaan osallistumista maanpuolustustyöhön ja -toimintaan. Tikkurilan Reserviupseerikerho sijoittuu Reserviupseeriliiton seurantojen mukaan Suomen aktiivisimpien kerhojen joukkoon sekä omassa sarjassaan että kaikkien kerhojen joukossa. Tilastojen valossa olemme olleet viime vuosina pysyvästi 10 aktiivisimman kerhon joukossa. Kerhon ehdottomia vahvuuksia on ollut varsinkin ampumakilpailujen järjestäminen ja niihin osallistuminen, mukaan lukien juoksuammunnat. Myös jatkuva ammunnan harjoittelu Tikkurilan urheilutalon radalla on jäsenistön suosiossa.. Suunnistus on ollut vahva laji kerhon koko olemassaolon ajan. Myös golfissa käydään jäsenten kesken mestaruuskilpailu. Mainittava on myös kerhon joukkueiden osallistuminen valtakunnallisiin reserviläisjotoksiin. Kerhon vahvuuksiin ovat kuuluneet kuukausikokousten mielenkiintoiset luennot ja erilaiset vierailukokoukset. Kerhon naisosasto, nykyisin Itä-Vantaan Maanpuolustusnaiset ry, on pitänyt huolen kokousten hyvästä kahvituksesta. Vahvuudeksi on syytä Kerhomme 50-vuotisjuhlan ja historiikin 1. valmistelukokous Järveläisillä. Vasemmalta Matti Passi, Vesa Kotilainen, Juha Valkama, pj. Topi Luostarinen, isäntä Esa Järveläinen, Eero Salminen ja Jaakko Vesanen. Kuvan otti Jukka Luotola. 4 TiRUK 50 v.
 5 lukea myös verraten monipäisen johtokunnan aktiivisuus ja sitoutuminen sovittujen tehtävien hoitamiseen. Vahvasti kerhon maanpuolustus- ja yhteishenkeä vahvistavia tapahtumia ovat vuosittaiset itsenäisyyspäivän juhla ja joulun kunniavartio Pyhän Laurin kirkon sankarihaudalla. Yksi suurimmista haasteista on ollut jäsenmäärän pysyttäminen nykyisellä tasolla. Kerran kerhoon liittyneet ovat olleet hyvin uskollisia yhdistyksen jäseniä. Vain harvat ovat eronneet muusta kuin paikkakunnalta poismuuton syystä. Pitkäikäiset jäsenet, jo aktiivipalveluksensa suorittaneet, ovat tyypillisesti hyvin aktiivisia ja maanpuolustushenkisiä upseereita, joista kerho on erityisen ylpeä. Monet heistä on viime vuosina suruksemme kutsuttu viimeiseen iltahuutoon. Tulevaisuuden ponnisteluja on uusien reservinupseerien värvääminen toimintaan mukaan. Alussa mainitsemani hopeapäisen kävelykepin sijaan on paremmin paikallaan vaihtaa kävelysauvoihin piikit ja pitää sykemittarit vireessä. Viisikymmenvuotiaan Tikkurilan Reserviupseerikerhon vahvuus on jäsenten aktiivisuus ja hyvä henki. Ne muodostavat vahvan alustan tulevien vuosien toiminnalle. Topi Luostarinen puheenjohtaja TiRUK 50 v. 5
 6 Tikkurilan reserviupseerikerhon perustamisesta Soini Airila Koska kerhon perustamisesta tuntuu olevan monenlaisia käsityksiä kerron, mitä itse siitä muistan. Olen kerran aikaisemmin jo kirjoittanut siitä, joten saattaa tulla tässä toistoakin. Kerron kuitenkin. Keimolan koulun johtaja Sulo Noponen kertoi puhelimessa olevansa menossa Tikkurilaan upseerikerhon perustavaan kokoukseen kehottaen minua tulemaan mukaan. Lupasin lähteä, ja niinpä Noponen käveli Tapolan sillan yli Seutulan kouluun. En tiedä, mistä hän oli saanut tiedon sellaisesta kokouksesta. En ollut huomannut Helsingin Ympäristölehdessä siitä ilmoitusta. Luullakseni siitä oli hänelle kertonut Martti Tirkkonen, Vaaralan koulun johtaja. Molemmat olimme vuotta aiemmin ostaneet samanlaiset Skoda-autot, muita merkkejähän ei ollut saatavissakaan. Sirolan linja-auto lähti kirkonkylän kautta Helsinkiin. Lähtöaika oli kello 15. Luulen, ettemme jääneet odottelemaan Tikkurilaan ajava bussia, vaan pistelimme apostolinkyydillä kirkolta Suomen Karjan taloon, jossa kokous oli määrä pitää. Panimme merkille maantien varren avaruuden, varsinkin Tikkurilan Silkin kohdalla tien pohjoispuoli oli hyvin ilmavaa. Yksi pieni mökki aukealla kuitenkin törrötti. Sen me tunsimmekin. Olimme asioineet siellä. Se oli poliisilaitos. Meitä lienee ollut kolmisenkymmentä vakavailmeistä reserviupseeria koossa kokouksen alkaessa. En lainkaan muista mitään muuta kokouksen kulusta kuin jäsenten valinnan kerhon hallitukseen. Ensimmäisten joukossa nosti kätensä Noponen, joka harmikseni ehdotti minua hallitukseen. Sitä ehdotusta myös Soini Airila, helmikuu kannatettiin ja sitä enemmän, kun selvitin, miksi olen sopimaton kerhon hallitukseen. Olisi Noponen mieluummin ehdottanut seminaarikumppaniaan Tirkkosta, joka hänet oli houkutellut Ikaalisista Keimolaan minun saatuani potkut sieltä jo yhden koevuoden jälkeen ja joka oli saanut rakentamansa kasvihuoneen Noposelle muutettuaan jo vuoden kuluttua Vaaralan kouluun. (Noponen kyllä myöhemmin arveli Tirkkosen houkutelleen hänet tilalleen juuri tuon kasvihuoneen takia. Joku muu ei olisi ostanut kasvihuonetta, vaan olisi sanonut: Korjaa itse pois rakentamasi röttelö koulun tontilta. ) Hallituksen ensimmäinen kokous pidettiin muistamani mukaan jo muutamia päiviä perustavan kokouksen jälkeen professori Vallen kotona, kuten siitä lähtien aina vuosikausia. Ja joka kerta jossakin vaiheessa oli rouva Vallen kattama kahvipöytä runsainen kahvileipineen. Oli meistä kuluja ja vaivaa perheelle! Aikaisemmin muistelin kokoushuoneessa Vallella olleen jo joitakin jäseniä. Mutta terästettyäni muistiani totesin, etteihän niin voinut olla. Tiesin sen verran, että Vallet asuivat jossakin niistä taloista, jotka olivat mäessä ruotsinkielisen koulun lähellä. Olin lähtenyt liikkeelle niin ajoissa, että minulla olisi aikaa etsiä oikea asunto ajoissa, niin etten myöhästyisi. Osuinkin heti oikeaan taloon ja taisin vähän ennenaikaisestikin painaa ovikelloa. Muistan sisääntulon ja puheet kuin ne olisivat eilen tapahtuneet. Mutta vastahan siitä onkin puoli vuosisataa. Tervehdittyämme isäntä toi ilmi mielihyvänsä siitä, että valtuuston puheenjohtaja Eino Siren oli saatu mukaan toimintaan ja hallitukseenkin. Ei siis pidä paikkaansa väite, että yhdistys olisi perustettu Eino Sirenin kotona. Herrat olivat tietenkin kokoontuneet yhdistyksen perustamisen mielessä ja merkeissä vieraillen toistensa kodeissa keskustellen asiasta. Yhdistyksen perustamiskokous oli kuitenkin Suomen Karjan talossa. Vaikka Eino Siren oli ollut keskusteluissa mukana ja kokouksia oli pidetty hänenkin kotonaan, ei siis Valle ollut kuitenkaan ollut varma hänen mukaan saamisestaan. Ennen perustamiskokousta pidetyistä valmistelukokouksistahan on valokuvia. Toinen seikka, josta Valle siinä eteisessä mainitsi oli, että hallitukseen oli valittu liian paljon opettajia. En tiedä, oliko hän selvillä minun ammatistani. Valle lähti johdattamaan minua peremmälle, käveli 6 TiRUK 50 v.
 7 korkean peilin ohi ja jäi siihen asentoon odottaen minun ottavan kamman taskustani ja ryhtyvän sukimaan tukkaani. Valle katsahti ihmeissään minua, mutta eihän minun päässäni mitään kammattavaa ollut. Istuin odottelemaan muita ja varsinkin sitä, kuinka paljon tuttuja opettajia tunkee sisään. Muistaakseni ei yhden yhtä. Professoreita tuli useita, lienee Valle laskenut heidätkin opettajien luokkaan kuuluviksi. Jos oikein muistan, kauppias Oksa oli ainoa, jonka vanhastaan jossakin määrin tunsin. Hyvin huomaamattomana koetin pysytellä niin arvokkaassa joukossa. Jos kerhon perustamiskirjassa on vain joitakin hallituksen jäsenten nimiä, se johtunee siitä, että herrat olivat pitäneet puhelinkokouksia tai kokouksia, joihin ei kaikkia jäseniä ollut kutsuttu tai sitten siitä, että sihteeri ei ollut vaivautunut merkitsemään mielestään hallituksen mitättömiä jäseniä. Sihteeri, joka hävittää asiakirjoja, ei ole kovin tunnontarkka muissakaan asioissa. Muistan, miten harmissaan Valle oli vuosia myöhemmin kertoessaan kadonneista alkuajan pöytäkirjoista. Muuten en tiedä enkä muista, oliko valittu pöytäkirjan tarkistajat. Kokouksen alussa kumminkin Valle tarkkaan luki edellisen pöytäkirjan ja näytti ahkerasti käyttävän omaa kynäänsä sitä lukiessaan. Tikkurilan herrat olivat sopineet alustavasti keskenään kerhon nimen. Nimiehdotus tuotiin sitten joko yhdistyksen tai hallituksen ratkaistavaksi. Kai se tuli aluksi hallituksen harkittavaksi. Minun olisi tehnyt mieli sanoa mielipiteenäni, että kun rakennusmestari Manninen taitaa suomenkieltä täysin ja samoin kunnanlääkäri, joka kiertää suomenkielisissä kouluissa osaa suomea täydellisesti, niin eiköhän jätetä nimestä pois kaikki se, mitä ehdotuksessa on sanojen Tikkurilan Reserviupseerikerho jälkeen. Niitten Kerhomme kunniavartiotilaisuus Helsingin pitäjän kirkon sankarihaudoilla itsenäisyyspäivänä Silloisen Helsingin maalaiskunnan seppeleen laskivat kunnanjohtaja Lauri Korpinen, sekä Eino Siren ja Otto Valle. Kunniavartiossa seisoivat Soini Airila ja Lauri Leppänen. loppusanojen tavaaminen on tuottanut toisinaan vaikeuksia sihteereille, jopa puheenjohtaja on ollut pulassa saadakseen sanat oikein äännetyiksi. En tarkoita ruotsinkielisten jäsenten karkottamista, mielihyvin saavat olla joukossamme ja uudetkin ovat tervetulleita. Mutta meidän kerhomme on ainoa, jolla on tuollainen häntä Helsingin seudulla. Helsingissähän on ruotsinkielisillä oma yhdistys. Vantaalla ei taida olla. Kun Valle puhui kerhon rekisteröinnistä ajattelin, että sehän on nyt ihan turhaa. Voimmehan me pitää kokouksia omia aikojamme olematta muista riippuvaisia. Se oli kuitenkin hölmö ajatus, enkä onneksi tuonut sitä julki. Onhan kuulumisesta piiriin ja liittoon ollut meille paljon hyötyä. Vapaaseurakuntana yhdistys olisi tuskin pysynyt elossakaan. Hallituksessa jouduin vuonna 1976 jonkinmoiseksi rahastonhoitaja-kirjanpitäjäksi. Kaksi pankinjohtajaa oli tilintarkastajina. Aina tilinpitovihkoni hyväksyttiin, vaikka tarkastajat sanoivat, ettei kirjanpitoni ihan kirjanpitolain mukaista ollut. Hyvin monta vuotta olin siinä puuhassa. Kerran sitten minut jätettiin pois hallituksesta, mutta muutaman vuoden kuluttua valittiin siihen jälleen. En tainnut muutamaan vuosikymmeneen olla poissa yhdestäkään yleisestä ja hallituksen kokouksesta. Lukemattomia esitelmiä ja esitelmänpitäjiä olen kuullut. Ammunnassa en ole ollut. 50- luvun alussa Seutulan koulussa kerroin koulusairaanhoitajalle, että oikea silmäni on aivan pimeä. Hän yllytti minua menemään silmäleikkaukseen. Onneksi en mennyt. Jos silmä olisi leikattu silloin, minulla olisi nyt sentin paksuinen kaihilasi oikeassa silmässä. Silmä leikattiin 6-7 vuotta sitten, ja käytän normaaleja laseja, kuten muutkin. Villen hiihdossa olin mukana monina vuosina ja aina pääsin perille, vaikka 47-kevään sairauden jäljiltä vain puolet keuhkojen ja sydämen tehosta oli jäljellä. TiRUK 50 v.
 8 Kerhon ensimmäisiltä vuosikymmeniltä Lauri Leppänen Huolimatta siitä, että sodan muistot olivat vielä lähellä, reserviupseeritoiminta Helsingissä lähti suhteellisen nopeasti liikkeelle luvulta lähtien eri aselajikerhot tapasivat kokoontua Katajanokan Kasinolla luvun alussa minäkin liityin Kevytosastoon, joka myös kokoontui Katajanokalla. Kuuluimme automaattisesti Helsingin Reserviupseerikerhoon. Jäsenyyteni onkin kestänyt jo yli 50 vuotta. Vain yhdeksi vuodeksi minut erotettiin Suomen Reserviupseeriliitosta jäsenmaksun vuoksi. Olin maksanut edellisen vuoden jäsenmaksun kahteen kertaan ja ajattelin, että kyllä se korvataan seuraavana vuotena. Näin ei kuitenkaan käynyt, joten jäin vuodeksi jäsenlistoilta pois. Sanoisin, että henki meissä oli vahva ja tunsimme olevamme tarpeellisia Tikkurilan Reserviupseerikerhon jäseniä kertausharjoituksissa Hyrylässä vuonna Vasemmalta Otto Hakulinen, Martti Tirkkonen ja Lauri Leppänen. yhteiskunnassa mahdollisen aktiivisen maanpuolustustehtävän sitä vaatiessa. Helsingin maalaiskunta oli sotien jälkeen voimakasta poliittista aluetta ja äärivasemmistohenkisyys kävi korkeina aaltoina. Melkein oli rikollista puhua maanpuolustuksesta, ja reserviupseerinimityskään ei ollut korkealle noteerattu asia. Mutta olihan meitä myös sellaisia, jotka tunsivat huolta isänmaan tulevaisuudesta ja maan itsenäisyyden säilymisestä. Tikkurilassa asui ryhmä varsin korkeassa yhteiskunnallisessa asemassa olevia virkamiehiä, jotka olivat huolissaan maamme yleisestä poliittisesta tilanteesta ja epävarmuudesta. Kun kaikki nämä henkilöt olivat sodan aikaisia reserviupseereita, oli luonnollista herättää ajatus reserviupseerikerhon perustamisesta paikkakunnalle. Helsingin maalaiskuntahan oli tässä suhteessa valkoista aluetta kartalla. Ajatusta kerhon perustamisesta kypsyteltiin muutamia vuosia. Valmisteluissa kantavia voimia olivat professorit Otto Valle ja Eino Jamalainen, nimismies Sakari Aaltio, kunnanlääkäri Bengt Edelman, konttoripäällikkö Onni Nylander, varatuomari Eino Siren, maat- ja metsät. tohtori Tauno Lonka ja kauppias Hemmo Oksa. Tämän eliittijoukon lisäksi meitä oli useita reserviupseeriopettajia, myös todellisia maanpuolustushenkisiä, kuten Martti Tirkkonen, Eero Tolamo, Soini Airila, Veikko Jussila, Otto Hakulinen ja Sulo Noponen. Reserviupseerikerhon perustamiseen oli kapasiteettia muutenkin, sillä Tikkurilan alueella asui edellä mainittujen lisäksi useita erilaisissa tehtävissä ja viroissa olevia henkilöitä. Tikkurilan Reserviupseerikerhon perustava kokous pidettiin v Suomen Karjan toimitalon alakerran salissa, jonka ikkunoilla komeilivat suomenkarjan valioyksilöiden näköispatsaat. Karjan talo oli valmistunut Hiekkaharjuun v ja sen johtajana toimi tohtori Tauno Lonka. Hänen ansiostaan kerho sai kokoontua noissa tiloissa, ja tämä suosio on Longan jälkeenkin jatkunut. Tästä ainutlaatuisesta suhteesta saamme olla kiitollisia. Luulisin, että oli syksy, kun Tikkurilan kerho perustettiin. Perustavassa kokouksessa meitä oli läsnä koko salin täydeltä ja taisi joku istua käytävälläkin. (Ylimääräisen latojan ominaisuudessa nimimerkki V K pyytää saada tälle kohdalle lisätä seuraavaa: Kerhollamme lienee kaksi perustamiskokousta. Ensimmäinen oli luutnantti Eino Sirenin kodissa Sinne oli kutsuttu kapteenit Otto Valle ja Onni Nylander, lääkintämajuri Bengt Edelman, luutnantit Sakari Aaltio, Veikko Jussila ja Hemmo Oksa sekä vänrikit Tempo ja Ora Kanerva ja Leif Wallin. Tämä joukko päätti perustaa Tikkurilan Reserviupseerikerhon. Syksyllä 1955 pyydettiin yleisellä kutsulla kaikkia silloisen Helsingin maalaiskunnan reserviupseereita Karjataloon, mukana olleiden muistin mukaan Reserviupseerikerhon perustavaan kokoukseen. Valitettavasti tämän kokouksen ja muutkin alkuvuosien pöytäkirjat katosivat vuonna 1959 silloisen sihteerin muutettua Lahteen.) Pelkkien kokousten lisäksi, jotka pidettiin kuukauden viimeisenä torstaina, tarvittiin myös fyysistä toimintaa. Tosin kokousesitelmät olivat aina mielenkiin- TiRUK 50 v.
 9 toisia, ja kokouksissa yleensä istumapaikat olivat täynnä. Ampumatoiminta pääsi alkuun, kun saatiin hankituksi muutamia aseita, pistooleja ja pienoiskiväärejä. Ilman naistoimikunnan lahjoituksia aseiden hankinta olisi siirtynyt myöhempiin aikoihin. Aluksi käytiin ampumassa pistoolilla Huopalahden ja Malmin ulkoradoilla. Mainitut radat eivät olleet enää tehokkaassa käytössä. Malmin ampumarata oli rakennettu kolmekymmentäluvulla pidettyjä maailmanmestaruuskilpailuja varten. Mestaruuskilpailut oli avannut itse presidentti Ukko Pekka Svinhufvud, joka suomalaisella pystykorvalla ampui ensimmäisen taulun laukaukset. Ukko Pekan ampuma taulu oli Malmin radalla nähtävänä. Lieneekö tila ollut jonkinlainen lämpiö, jonka seinällä tämä taulu oli. Ihailimme tauluun ammuttua koreaa tulosta. Otto Vallen toimesta saatiin lupa perustaa sisäampumarata koelaitoksen puimalan vintille. Tämän jälkeen sitten ampumatoiminta lähtikin todella voimakkaasti liikkeelle. Asiantuntijana ja ratamestarina toimi Toivo Kultti, vetäjänä Martti Tirkkonen. Reservin kertausharjoitukset lienevät sodan jälkeen olleen pysähdyksissä. Yhtenä syynä olivat puolustusvoimien niukat varat. Todennäköisesti ensimmäinen kertausharjoitus pidettiin v.1961, jolloin Uudenmaan Sotilaslääni kutsui reservin upseereita pidettäviin kertausharjoituksiin majoituspaikkana Hyrylän kasarmit. Martti Tirkkonen oli tässä asiassa jonkinlainen asiamies, koska hän tiedusteli minulta, olisinko halukas lähtemään kertausharjoituksiin, jos kutsuttaisiin. Tietenkin minua asia kiinnosti, ja kutsu tuli. Olin valmis lähtemään. Meitä Tikkurilan kerhosta osallistui ainakin Martti Tirkkonen, Otto Hakulinen ja minä. Harjoituksia veti majuri Pinomaa, ja harjoitus koski lähinnä pääkaupunkiseutua. Meistä oli jotenkin hienoa vetää yllemme upseerin vetimet. Joukko oli hyvin valikoitua käsittäen koko Uudenmaan läänin. Suurin osa joukon jäsenistä oli jossakin yhteiskunnan avainasemassa lukuun ottamatta meitä opettajia. Meillä oli sen sijaan paikallistuntemusta, sillä kurssien teemana oli kotiseutupalvelus. Uutena aseena Hyrylässä tutustuimme armeijan rynnäkkökivääriin, joita siihen aikaan ei olisi vielä riittänyt jokaiselle sotilaalle. Toivo Kultin suunnittelemissa maastoammunnoissa kävimme Malmin radalla. Kilpailu oli aina mielenkiintoinen, koska etukäteen emme tienneet, minkälaisia maaleja missäkin asemassa oli. Ampumahiihtokaan ei ollut kerhossa vieras laji. Muutamana talvena, kun sää salli, hiihdettiin ja ammuttiin Hakkilan maastossa ja hiekkakuopilla. Lähtö ja tulo olivat aluksi Koelaitoksen puimalassa. Osallistuimme myös jokatalvisiin Helsingin piirin hiihtokilpailuihin, joiden pitopaikat vaihtelivat eri puolilla Helsinkiä ja Vantaata aina Hyrylään saakka. Tavallisesti nähtiin myös kenraali Keinonenkin ladulla. Munkkivuoren kerhon kanssa käytiin mm. vuosina 1960 ja 1961 monta ottelua pistooliammunnassa. Vuorotellen käytiin ampumassa sekä Munkkivuoren ostoskeskuksen sisäampumaradalla että meidän vaatimattomalla puimalaradallamme. Vuonna 1961 kävimme ampumassa poliisien sisäradalla Helsingissä. Ne lienevät olleet Helsingin piirin ammunnat. Kerhosta meitä itseni lisäksi osallistui ainakin Martti Tirkkonen ja Toivo Kultti. Pienoiskiväärissä sijoituin yhdeksänneksi olympia-ampuja Linnosvuon kanssa, mutta kun minulla lienee ollut enemmän kymppejä kuin hänellä, minä voitin hänet. Koelaitoksen radallakin ammuttiin monenlaisissa sarjoissa sekä pienoiskiväärillä että pistoolilla. Oli yhdistettyjä pienoiskivääri-pistooliammuntoja, kolmiasentoisia pienoiskivääriammuntoja, olympia-ammuntaa pistoolilla, pistoolikouluammuntaa, englantilaisotteluita ja eräitä muita. Vuosilta on laatikkooni kerääntynyt 28 ampumapalkintoa, pyöreitä Peruskalliomme maanpuolustus -mitaleja. Niistä ensimmäisiä palkintoja on 3, toisia 6 ja kolmansia 6. Kokousten esitelmät olivat aina mielenkiintoisia. Mieleen ovat jääneet mm. Otto Vallen esitelmä osallistumisestaan talvisodassa Raatteen suunnan taisteluihin. Kahdenkertainen Mannerheim-ristin ritari Ilmari Juutilainen kävi kertomassa, mitä vaadittiin hyvältä hävittäjälentäjältä. Hänen tuli lentäessään nähdä joka suuntaan, myös taakseen. Pään tuli kääntyä kuin pöllöllä. Kenraali Keinonen kävi kerhon kokouksessa kertoen jatkosodan vaiheista. Oli tammikuinen kylmä ilma. Sain tehtäväkseni viedä kenraalin autollani kotiinsa Pakilaan. Matkalla juttelimme, mm. kerroin hänelle, mikä suuri virhe tehtiin, kun sodan aikana koulutuskeskuksiin komennettiin sopimattomia aliupseereita kouluttamaan alokkaita. Muistaakseni hän kertoi myös vaiheista, jotka koskivat hänen erottamistaan puolustusvoimien komentajan tehtävistä. Toukokuun ohjelmaan kuului jokavuotinen kevätretki. Kävimme mm. Lopella Marskin majalla ja syntymäpaikalla Askaisten Louhisaaressa sekä Suomenlinnassa. Hämeenlinnassa tutustuimme linnaan, ja Kotkassa kävimme Langinkoskella ja Kyminlinnassa. Tikkurilan Reserviupseerikerho on saanut vankan kantavuuden siipiensä alle. Sen toiminta on laajentunut ja ampumatoimintaa ei ole unohdettu. Nuoremmat reservin upseerit ovat astuneet remmiin. Kuitenkin vankan perustyön tekivät ne kerhon kantajäsenet, joilla oli takanaan pitkäaikainen kokemus maanpuolustustyöstä. Työviikkokin oli silloin 6-päiväinen, joten vapaa-aikaakin oli nykyistä vähemmän. TiRUK 50 v. 9
 10 Kumppaneitamme myönteisiä yhteistyökokemuksia Vesa Kotilainen meidän ja koko Vantaan vapaaehtoisen maanpuolustustyön hyväksi. Sotainvalidien Veljesliiton Vantaan osasto Naisosastoineen oli jo 1950-luvulla kumppaninamme järjestämässä Tikkurilassa itsenäisyysjuhlia. Vuodesta 1992 alkaen olemme olleet suunnittelemassa ja toteuttamassa syyskeräystä Itä-Vantaalla. Helsingin Ilmatorjuntarykmentti on monena vuonna antanut varusmiehiä keräyksen hoitamiseen. Itsenäisyysjuhlassa 1996 juhlapuhuja ja rouva Iiro Viinanen vieressään Seija Kari-Salminen naisosastostamme. Vasemmalla LVRU:n pj. Heikki Linna ja LVRAU:n pj. Jouko Ikonen. Takana mm. Vantaan Sotaveteraanien pj. Pentti Hautaniemi Eeva rouvineen ja Sotaveteraanien naisosaston pj. Aune Juntunen. Reserviupseeripiiri on luonnollisesti ensimmäinen yhteistyökumppanimme. Aluksi kuuluimme Uudenmaan Reserviupseeripiiriin, jonka toimisto on Hyvinkäällä. Mutta etäisyyden vuoksi kanssakäyminen oli hankalaa. Puheenjohtajamme Otto Vallen ansiota on, että kerhomme ensimmäisenä aluekerhona liittyi Helsingin Reserviupseeripiirin jäseneksi. Siitä pitäen yhteistyö on ollut monipuolista ja molempia hyödyttävää. Kerhomme jäseniä on kuulunut usein piirin hallitukseen, ja jatkuvasti edustajia eri toimikunnissa. HRUP:n lehti, nykyiseltä nimeltään Helsingin Reservin Sanomat, tulee kaikille jäsenillemme. Yhteinen urheilu- ja ampumatoiminta oli pitkään hyvin vilkasta. Kerhomme jäsenet kävivät joukolla piirin järjestämissä kilpailuissa ja me puolestamme olimme usein näiden kilpailujen asiantuntevina järjestäjinä. Viime aikoina yhteinen urheilutoiminta on kuitenkin miltei lopahtanut. Ainakin osittain se johtuu siitä, että piirin palveluksessa ei ole vuoden 1996 jälkeen ollut vastuuhenkilöä. Naisosastomme on perustamisestaan eli vuodesta 1956 alkaen monin tavoin tukenut toimintaamme muun muassa taloudellisesti. Naisosastomme avustuksella olemme voineet mm. hankkia aseita ja se on kustantanut kerhomme lipun vuonna Monena keväänä se kustansi yhteisiä mielenkiintoisia retkiä eri puolille Etelä-Suomea. Kahvitukset kokouksissamme ja juhlissamme ovat aina hoituneet sisaryhdistyksemme voimin. Vuodesta 1998 alkaen naisosastomme muuttui Itä-Vantaan Maanpuolustusnaiset ry:ksi, mutta yhteistoiminta jatkuu entiseen tapaan. Olemme suuresti kiitollisia heidän arvokkaasta työstään Sotainvalidien omien voimien ehtymisen vuoksi puheenjohtaja Sven-Erik Järvinen kääntyi puoleemme toivoen järjestelytukea. Olimme luonnollisesti heti valmiita. Jaoimme Itä-Vantaan viiteen keräysalueeseen: Tikkurila ympäristöineen, Hiekkaharju, Rekola-Koivukylä, Korso lähialueineen sekä Lahdenväylän itäpuolinen alue keskuspaikkanaan Hakunila. Vastuuhenkilöt olivat Vesa Kotilainen, Jaakko Vesanen, Juhani Töyrylä, Eero Salminen ja Veikko Poikonen avustajanaan Markku Salminen. Alueet jaettiin edelleen pienemmiksi yksiköiksi. Hyrylästä tuli keräysiltoina armeijan kuorma-autoilla 60 sotilasta, tavallisesti aliupseerikoulun oppilaita; jokaisella pienalueella ovelta ovelle keräsi kaksi kerääjää. Keräystuotot olivat useimmiten yli markan. Vantaan sotainvalidit ovat kiitollisina puolestaan lahjoittaneet kerhollemme useita kiertopalkintoja ja palkinneet henkilökohtaisesti joitakin kerhomme jäseniä. Vastaavanlaisissa ovelta ovelle keräyksissä kerhomme on avustanut myös Vantaan Sotaveteraanien Iltahuutokeräyksessä 10 TiRUK 50 v.
 11 sekä Rintamaveteraanien Etulinjalla-suurkeräyksessä. Usean vuoden ajan Jaakko Vesanen on toiminut Vantaan Sotaveteraanien kovasti työllistettynä sihteerinä ja Juha Valkama jäsensihteerinä. Kannatusjäseninä veteraaniyhdistykseen kuuluu useita muitakin kerhomme jäseniä, jotka ikänsä puolesta eivät aikoinaan ehtineet sotatoimiin. Yhteistyö Helsingin maalaiskunnan Reservinaliupseerien kanssa alkoi 1960-luvulla. Antero Jumppanen järjesti ja itsekin menestyksellisesti kilpaili mm. pistooliampumahiihdossa Hakkilan laduilla sekä ampumakilpailuissa ja marssiammunnoissa, jotka useimmiten järjestettiin Hakkilan hiekkakuopilla. Aliupseerit osallistuivat meidän kilpailuihimme ja lentopalloiltoihin. Toistemme kuukausikokouksissa vierailimme alkuvuosikymmeninä usein. Yhdistysten sulautuminenkin oli erääseen aikaan lähellä. Kuitenkin aloitteentekijät, reserviläisliitot ja/tai piirit, vetäytyivät näistä suunnitelmistaan. Kerhomme on kiitollinen aliupseeriyhdistyksen aikaisempien puheenjohtajien Oskari Huhtamäen, Pauli Lyhykäisen ja Matti Koliinin aikaisesta yhteistyöstä. Myöhemmin Jorma Viitapohja on ollut innokas ja osaava yhteisten matkojen järjestäjä niin kotimaan kuin itänaapurimme eri kohteisiin. Yhdistys on nykyiseltä nimeltään Vantaan Reserviläiset eli VaRes. Yhteiset kunniavartiot esim. Helsingin pitäjän sankarihaudoilla ovat jatkuneet tänne asti. Vuonna 1972 perustettu Länsi-Vantaan Reserviupseerit ry syntyi Tikkurilan Reserviupseerikerhon myötävaikutuksella. Alusta alkaen yhteistyö Vantaan veljesyhdistysten kesken on ollut läheistä ja monipuolista. Tärkeimpänä saavutuksena voitaneen pitää yhteisen itsenäisyyspäivänjuhlan järjestäminen vuonna Sen järjestelyjä varten perustettiin yhteistyötoimikunta, johon jo alusta alkaen kutsuttiin mukaan muutkin vantaalaiset Sotainvalidien Veljesliiton Vantaan osaston nelikko, Erkki Länsimäki, Sven Erik Järvinen, Erik Granberg ja Arvi Nokelainen onnittelemassa 40-vuotiasta kerhoamme. maanpuolustusjärjestöt. Alkukeskustelut juhlien järjestämisestä käytiin silloisten puheenjohtajien, LVRU:n Antero Eerikäisen ja TiRUK:n Vesa Kotilaisen kesken. Jo 25 vuotta jatkuneet itsenäisyysjuhlamme ovat muodostuneet suureksi menestykseksi runsaine yleisöineen ja pidettyine ohjelmanumeroineen. Samana vuonna 1972 alkunsa sai myös Länsi-Vantaan Reservinaliupseerit. Tosin sen nimi aluksi oli Helsingin Reservinaliupseerit ry:n Etelä-Vantaan osasto. Vilkkainta ja monipuolisinta yhteistyömme heidän kanssaan on ollut LVRAU:n pitkäaikaisen puheenjohtajan Jouko Ikosen aikana koko 1990-luvun ajan. Kun meillä välillä ei ollut omaa sisäampumarataa, kävimme Munkkivuoren Reserviupseerien radalla sekä harjoittelemassa että kilpailemassa. Kanssakäyminen jatkui vielä käyttöömme saadulla Tikkurilan sisäradalla. Viime vuosina tasaväkisiä ampumakilpailuja on järjestetty pioneeriupseerien kanssa. Tikkurilan seurakunnan kanssa yhteistyö on liittynyt kunniavartiotilaisuuksiin Pyhän Laurin kirkon ja Ruskeasannan sankarihaudoilla. Useita vuosikymmeniä sitten sovittiin menettelytavat. Ne jatkuvat niin Kaatuneiden muistopäivän, itsenäisyyspäivän kuin jouluaatonkin kunniavartioiden asettamisessa ja tilaisuuksien ohjelmassa. Tikkurilan kirkon valmistumisen jälkeen kerhomme hallitus kokoontui jonkin aikaa sen tiloissa. Puolustusvoimien kanssa meillä on alusta alkaen ollut hyvin toimivat suhteet. Olemme kokouksiimme saaneet päteviä upseereita ja muutaman aliupseerinkin esitelmöitsijöiksi. Näitä on aikojen kuluessa ollut satoja, joukossa useita kenraaleitakin. Myös juhlatilaisuuksiimme olemme halutessamme saaneet juhlapuhujiksi puolustusvoimien edustajia. Kerhomme jäsenet ovat päässeet lukuisille vierailuille varuskuntiin, museoihin ja muihin puolustusvoimien kohteisiin. Meitä on pyydetty seuraamaan kertausharjoituksia. Jossain määrin olemme onnistuneet saamaan ehdottamillemme kerhomme jäsenille tilaisuuden osallistua kertausharjoituksiin. Helsingin varuskunnan soittokunta, nykyinen Kaartin soittokunta ja varsinkin Helsingissä ennen Lahteen muuttoansa toiminut Sotilasmusiikkikoulun soittokunta, ovat olleet käytettävissämme erilaisissa juhlatilaisuuksissamme, vieläpä veloituksetta. Nyt ajat ovat muuttuneet: sotilassoittajat eivät enää voi tulla ilmaiseksi esiintymään. TiRUK 50 v. 11
 12 Vetres Ainutlaatuista veteraanien ja reserviläisten yhteistyötä Jaakko Vesanen VETRES syntyi Vantaalla vuonna Idea sai alkunsa vantaalaisten veteraanien ja reserviläisten, seurakuntien, kaupungin ja puolustusvoimien yhteistyöstä. Ne suunnittelivat ja toteuttivat veteraanien XVIII valtakunnallisen kirkkopyhän vuonna Mittasuhteiltaan tämän suuren tapahtuman organisointi vaati pitkäjänteistä suunnittelua. Siitä vastasivat päätoimikunta ja sen alaisuuteen perustetut alatoimikunnat, joiden jäsenet nimettiin veteraani- ja reserviläisjärjestöjen, Vantaan kaupungin, seurakuntien sekä partiolaisten, poliisin, tiepalvelumiesten ja puolustusvoimien edustajista. Eri puolilta Suomea saapui 6000 veteraania, joiden linja-autot otettiin vastaan jo kaupungin rajalla ja opastettiin 12 koululle tervetulokahville. Tämän jälkeen veteraanit opastettiin ryhmille ennalta määrättyihin kirkkoihin ehtoollisjumalanpalvelukseen. Vantaan seitsemän kirkon lisäksi oli varattu yksi kirkko Helsingin puolelta. Lisätiloiksi tarvittiin vielä Martinus-sali, Vantaanjoen koulu sekä Fur Center. Nämä tilat sisustettiin kirkkosaleiksi. Myyrmäen kirkon jumalanpalvelus televisioitiin suorana lähetyksenä. Kenttäruokailun järjesti Helsingin Ilmatorjuntarykmentti samoilla kouluilla, johon veteraanit olivat aamulla saapuneet. Kirkkopyhän päiväjuhla oli Myyrmäki-hallissa. Valtakunnallisen tilaisuuden suunnittelu alkoi jo vuotta ennen tapahtumaa. Järjestelyihin kaikkine vaiheineen osallistui noin 200 reserviläistä. Eri puolilta Suomea saatu veteraanien antama palaute kirkkopyhän järjestelyistä ja ohjelmasta oli pelkästään kiittävä. Vantaan veteraani- ja reserviläisjärjestöjen yhteistyö sujui erinomaisesti. Kun kirkkopyhäorganisaatio purettiin lopettamiskokouksessa , niin samalla päätettiin jatkaa yhteistyötä uuden nimen alla. Nimeksi hyväksyttiin Jorma Suvannon ehdottama VETRES. Nimeen liitettiin toimintaa kuvaava ilmaisu Vantaan veteraani- ja reserviläisjärjestöjen yhteistyötoimikunta. Lopullisesti Vetres perustettiin kaupungintalolla pidetyssä kokouksessa. Puheenjohtajaksi valittiin Jorma Suvanto. Hän oli Vetres-idean isä. Helmikuun 16. päivänä pidetyssä kokouksessa hiottiin yhteistyötoimikunnan säännöt. Niiden mukaan Vetres-toimikunnan tarkoituksena on edistää veteraanijärjestöjen ja reserviläisjärjestöjen sekä muiden maanpuolustusjärjestöjen keskinäistä vapaaehtoista maanpuolustustyötä. Toiminta tapahtuu Vantaalla, mutta tarvittaessa koko valtakunnan alueella. Vetres-toimikunta tekee aloitteita yhteistyön kehittämiseksi kaikkien osapuolten kesken järjestämällä erilaisia tilaisuuksia, harjoittamalla koulutustoimintaa sekä järjestämällä tutustumis- ja opintomatkoja. Vetres-toimikunnan tavoitteena on myös veteraaniperinteen tallentaminen ja vaaliminen. Vetres-järjestön hallituksessa on edustus kaikista jäsenjärjestöistä. Toimintasuunnitelman toteuttaminen on jaettu valiokunnille ja projekteille, joita ovat työvaliokunta, järjestelyvaliokunta, opetusvaliokunta, perinnevaliokunta, tiedotusvaliokunta, sotiemme opetukset -projekti, lukioprojekti ja talousprojekti. Nimistä voi jo päätellä vastuualueet. Joistakin tapahtumista on jo muodostunut perinne. Esimerkiksi Vantaan kaupungin kanssa järjestetään kansallisen veteraanipäivän juhla Martinus-salissa. Aamulla Vantaan kaupunki ja Vetres käyvät veteraanipaadella laskemassa kukkalaitteet. Veteraanipaasi on Vetres-järjestöjen toteuttama viime sotien muistomerkki, joka paljastettiin Tikkurilan vanhan aseman puistossa Toinen perinteeksi muodostunut tapahtuma on Tikkurilan seurakunnan kanssa järjestetty kunniakäynti ja seppelten lasku sankarihaudoilla. Perinteisiin kuuluu myös ainakin kerran vuodessa järjestettävä yhden päivän tai joskus pitempikin matka johonkin kiintoisaan kohteeseen. Veteraaniperinteen siirtäminen nuorille. Vuonna 1995 syntyi ajatus, että veteraanit kävisivät kouluilla kertomassa oppilaille sotavuosien kokemuksistaan. Idea kehittyi nopeasti, ja ensimmäinen kouluvierailu tehtiin 1996 Martinlaakson lukioon. Veteraanit kertoivat etulinjan elämästä, kotirintaman elämästä, lottien tehtävistä, ja lopuksi oppilaat saivat tehdä kysymyksiä veteraaneille. Erikoista tässä koulukäynnissä oli se, että Veteraanien kertomusten lomassa soitti veteraaniyhtye Rytmihäiriö. Silloin vielä ei osattu aavistaa, millaisiin mittoihin tämä ensimmäinen kouluvierailu jatkossa johtaisi. Vuoteen 2005 mennessä sotiemme opetukset -projektiryhmän toimesta tilaisuuksia on ollut yli 300 eri puolilla Suomea ja kuulijoita on liki henkeä. Pohjoisimmat käyntikohteet ovat Ranualla, Posiolla ja Taivalkoskella. Ohjelman sisältöä on hieman muuteltu sen mukaan onko kyseessä alavai yläaste vaiko lukio. Vastaanotto koulujen taholta on ollut kerrassaan kiittävä. Kouluvierailuja täydentää kaksi näyttelyä. Toinen on Muistoesineet kertovat sodista. Sen ideana on veteraaneilta lai- 12 TiRUK 50 v.
 13 naksi saatujen sodissa käytettyjen esineiden avulla kertoa talvi-, jatko- ja Lapin sodan tapahtumia. Esitykset on pidetty aina yhdelle luokalle tai pienryhmälle kerrallaan. useimmiten kuulijat ovat olleet lähinnä peruskoululaisia. Toinen näyttely on Kuvat kertovat sodista, Taistelu Suomen itsenäisyydestä Näyttelyn kuvat ovat autenttisia SA-kuvia. Teksteineen ne selkeästi valaisevat sotien kulkua. Haluttuja ovat olleet myös veteraanien vierailut historian oppitunneilla. Lukiolaisille on järjestetty tutustumisvierailuja Kaartin Jääkärirykmenttiin Santahaminaan ja Helsingin Ilmatorjuntarykmenttiin Hyrylään. Kouluille kaikki edellä mainitut tilaisuudet ovat olleet ilmaisia. Tiivistä tietoa sodistamme kertoo 37- sivuinen teos Kuvat kertovat sodista. Taistelu Suomen itsenäisyydestä Se on julkaistu myös ruotsin- ja englanninkielisenä. Opetushallituksen mielestä teos sopii erittäin hyvin lukioiden, peruskoulun ylimpien luokkien ja ammattioppilaitosten oppikirjaksi sotiamme koskevassa opetuksessa. Niinpä Vetres lahjoitti opetushallitukselle syksyllä 2005 suomenkielisestä kolmannesta painoksesta 430 ja ruotsinkielisestä painoksesta 40 julkaisua annettaviksi maamme kaikille lukioille. Julkaisun ovat toimittaneet Seppo Ervasti ja Jaakko Vesanen. Sotiemme opetukset -projektiryhmä on saanut apurahan Suomen Kulttuurirahastolta sekä Sotavahinkosäätiöltä. Myös yritykset ovat tukeneet projektin toimintaa. Vetreksen aloitteesta ja kustantamana Tikkurilan Rintamamiesten soitinyhtye Rytmihäiriö julkaisi sotavuosien suosikkilauluista ensin C-kasetin ja myöhemmin CD-levyn Elämä juoksuhaudoissa. Kadettikunta ry on monin tavoin tiiviissä yhteistyössä kouluprojektin kanssa. Se on järjestänyt veteraaneille esiintymistilaisuuksia useisiin varuskuntiin. Siellä se on järjestynyt myös ryhmälle majoituksen ja ruokailun silloin, kun matkat ovat suuntautuneet kauas Vantaalta. Vetres on toimittanut kadettipiireille eri puolille Suomea neljä kuvanäyttelyä. Koulut, järjestöt ja yritykset voivat niitä tilata omiin tilaisuuksiinsa. Veteraaniperinnettä tallennetaan haastattelemalla veteraaneja. Perinnevaliokunnan aloitteesta on jo usean vuoden ajan haastateltu vantaalaisia veteraaneja. Ensimmäisiä haastatteluja tekivät Ilpo Nurmi ja Juha Valkama, joka on myös purkanut haastattelunauhoja teksteiksi. Muistitietoa on haluttu tallentaa mikäli mahdollista veteraanien koko elämänkaaren ajalta. Tallenteita on jo yhteensä yli 2000 sivua. Suuri määrä valokuviakin on saatu veteraaneilta täydentämään muistitietoa. Vuonna 2003 perustettiin erityinen lukioprojekti, joka opastaa lukioiden suomenkielen lehtorien kanssa opiskelijoita veteraanien haastattelutyöhön. Tässä on mukana kuusi Vantaan lukiota. Haastatteluaineisto työstetään kirjaksi, jonka kansien välissä veteraaniperinne säilyy kauas tulevaisuuteen. Vetres-yhteistyötoimikunnan puheenjohtajat Jorma Suvanto Puheenjohtaja Arne Lindholm, Kapteeni Puheenjohtaja Jaakko Vesanen, Luutnantti Sihteeri Erkki Silvo, Eversti Puheenjohtaja , Kunniapuheenjohtaja Kaarlo Martikainen Varapuheenjohtaja Rahastonhoitajat Oskari Piirainen Maire Viitapohja Rauni Jääskeläinen Tervetuloa nettisivuille TiRUK 50 v. 13
 14 Vetres järjesti kirkko- ja perinnepäivän Viipurissa v Jaakko Vesanen Veteraanit ja reserviläiset muistivat hyvin, kuinka he vuonna 1993 järjestivät Vantaalla veteraanien valtakunnallisen kirkkopyhän, johon osallistui 6000 veteraania eri puolilta Suomea. Tapahtumasta oli kulunut jo sen verran aikaa, että vastaavanlainen tilaisuus voitaisiin järjestää uudelleen. Syntyi ajatus, että se voisi olla vaikkapa Viipurissa. Siis veteraanien kirkkopyhä sikäläisessä kirkossa. Järjestelykokemustahan olisi nyt kosolti. Idea otettiin Vetreksen hallituksen kokouksen esityslistalle syksyllä Silloin päätettiin Viipuriin tehtävästä matkasta. Alustavat tiedustelut ja ohjelman suunnittelu lähtivät käyntiin. Tehtävät jaettiin siten, että Jorma Viitapohja neuvotteli matkatoimiston kanssa ryhmäviisumista ja huonevarauksista, Veikko Kiilunen tiedusteli kirkkoherra Jorma Kalliolta mahdollisuutta järjestää Pietari-Paavalin eli evankelisluterilaisessa kirkossa jumalanpalvelus. Kallio oli Viipurin suomalaisen seurakunnan kirkkoherra. Hän asui Lahdessa ja kävi sieltä käsin hoitamassa seurakuntaansa. Häneltä pyydettiin myös apua neuvotteluyhteyden järjestämisessä Viipurin kaupungin johdon kanssa. Asiat etenivät toivotulla tavalla. Apulaiskaupunginjohtaja Boris Bevtsovilta tulikin Vetrekselle neuvottelukutsu Viipuriin Matkalle lähtivät puheenjohtaja Erkki Silvo, edellinen puheenjohtaja Jorma Suvanto ja sihteeri Jaakko Vesanen. Matka tehtiin Sibeliusjunalla. Tulijoita vastassa Viipurin asemalla oli tulkki Larissa Sogizeva. Boris Bevtsov otti meidät vastaan kaupungintalolla huoneessa 25. Vastaanotto oli ystävällinen ja lämminhenkinen. Puheenjohtaja Erkki Silvo ja kirkkoherra Jorma Kallio toivottivat kirkkoväen tervetulleeksi. Neuvottelua helpotti huomattavasti se, että Jorma Suvanto tunsi Bevtsovin aikaisemmilta veteraanimatkoilta, joita hän oli järjestänyt Karjalaan. Samoin tulkki oli hänelle ennestään tuttu. Neuvottelussa oli mukana myös Viipurin veteraanijärjestön puheenjohtaja eversti Vladimir Ostaptsuk. Tämä kertoi järjestöönsä kuuluvan noin 5000 jäsentä. Kaikki eivät suinkaan olleet sotaveteraaneja, vaan joukkoon kuuluivat myös päivätyönsä valtion palveluksessa virastoissa ja tehtaissa tehneet eläkeläiset. Bevtsov ehdotti, että vantaalaisten ja viipurilaisten yhteinen ohjelmallinen tilaisuus voidaan järjestää Viipurin kulttuuritalossa. Siellä esiintyisi Viipurin kaupungin puhallinorkesteri johtajanaan Anatoli Kirgintsev ja Viipurin veteraanikuoro johtajanaan Aleksandr Maltsev. Ennen tätä matkaa oli mietitty ohjelman teemaa. Tapahtuman nimeksi annettiin Kirkko- ja perinnepäivä Viipurissa. Muistaakseni everstiluutnantti Antti Juutilainen ehdotti tätä. Häneltä pyydettiin Viipuri-aiheista esitelmää tilaisuuteen. Hänen mielestään esitelmän aiheen tulisi olla mahdollisimman kaukaa historiasta, jotta ei kosketeltaisi ehkä arkaluontoisia lähimenneisyyden tapahtumia. Niinpä hän valitsi esitelmänsä aiheeksi Vanha Viipuri suuren pohjansodan aikana Vetreksen ohjelmaosuuteen kuuluivat tietysti Rytmihäiriön esitykset. Viipurissa oltiin erittäin tyytyväisiä ohjelmaan. Yksi mielestämme hankala kysymys meille esitettiin, nimittäin: Oletteko ajatelleet laskea seppeleen jollekin muistomerkille? Tapahtumaan tulisi paikalle televisio, radio ja lehdistöä. Tällaiseen emme olleet varautuneet. Yritimme kuumeisesti miettiä, millaiselle muistomerkille voisimme seppeleemme laskea. Olimme sitä mieltä, että vierailun aikana ei muisteltaisi sotia. Jos kunniakäynti jollekin muistomerkille tehtäisiin, tämän pitäisi liittyä muuhun kuin sotiin. Mieleen tuli vain hirvi-patsas, mutta sille ei tiedetty koskaan seppelettä lasketun. Lupasimme miettiä vielä asiaa ja ilmoittaa päätöksestämme myöhemmin. Pyynnöstämme apulaiskaupunginjohtaja lupasi aikanaan ilmoittaa Vaalimaan tulliin bussiemme rekisterinumerot ja antaa ohjeet, että kyseiset autot pitää päästää jonottamatta passintarkastukseen. Lopuksi sovittiin vielä Viipurin kaupungille maksettavista kulukorvauksista, erikseen orkesterille, kuorolle ja kulttuuritalolle. 14 TiRUK 50 v.
 15 Kävimme vielä tutustumassa Torkkelin puiston vieressä sijaitsevaan kulttuuritaloon. Saatoimme todeta, että juhlasali oli tilava ja joltisenkin hyvässä kunnossa. Kävimme vielä Pietari Paavalin kirkossa. Se oli kunnostettu ja entisöity. Sodan jälkeen kirkko koki kovia. Se oli elokuvateatterina, alttari oli ollut tanssilavana, jopa hevostallinakin oli kirkkosalia pidetty. Siistiin ja kauniiseen kirkkoon mahtuu 200 henkilöä. Meidät otti kirkossa vastaan sen taloudenhoitaja Impi Rautanen. Hän lupasi järjestää vantaalaisille kahvin ja teen ynnä kahvipullan. Ennen paluumatkalle lähtöä kävimme vielä hotelli Drushbassa tarkistamassa huonevaraukset. Ne oli tehty sadalle hengelle. Seurakunta ja Viipurin kaupunki toivottivat vantaalaiset tervetulleiksi. Kirkko- ja perinnepäivä oli määrä järjestää Matka tehtiin kahdella Korsisaaren bussilla. Kuljettajina olivat Olavi Kivimäki ja Petri Juutilainen. Vaalimaan idänpuoleisessa tullissa käytiin tavanomainen paperisota miliisin kanssa. Läpi päästiin, koska kaikki propuskat olivat kunnossa. Majoittumisen ja ruokailun jälkeen siirryttiin kirkkoon. Mukana oli runsaasti tuliaisia seurakunnalle. Tiedettiin, että lastenvaatteet olivat haluttuja. Niitä olivat tuoneet edellisetkin matkalaiset. Mustia pulleita muovisäkkejä oli läjäpäin sivuhuoneissa ja komeroissa. Seuraavana päivänä oli yhteinen ohjelma viipurilaisten kanssa kulttuuritalossa. Sinne oli kutsuttu myös paikallisia veteraaneja. Tervehdyssanat esittivät Erkki Silvo ja Boris Bevtsov. Musiikista vastasi Viipurin kaupungin puhallinorkesteri ja kuorolaulusta Viipurin veteraanikuoro. Sanoja emme ymmärtäneet, mutta mahtipontisista sävelistä saattoi päätellä laulujen kertovan lähihistorian tapahtumista. Mutta Rytmihäiriön esitykset saivat raikuvimmat aplodit. Varsinkin vanhat venäläiset kappaleet koskettivat silmin nähden Bevtsovia. Hän on itsekin musiikin harrastaja. Ohjelman kohokohta oli Antti Juutilaisen esitelmä Vanha Viipuri Suuren pohjansodan aikana. Hän havainnollisti esitystä piirtoheitinkalvoin. Esityksestä eversti Ostaptsuk totesi, että se pitäisi saada myös heidän sotilasakatemiansa kuultavaksi, niin hyvä ja valaiseva se oli. Puheet tulkkasi Larissa Sogitseva. Tilaisuuden jälkeen oli aikaa vielä kiertoajeluun ja kävelymatkoihin kaupungilla. Eräs seurueemme naisveteraaneista sai kokea tyypillisen Viipuri-sieppauksen. Pojanvintiöt nappasivat hänen kukkaronsa olkalaukusta. Kukkaro heitettiin takaisin ruplista ja markoista tyhjennettynä. Ryhmässämme oli joitakin syntyperäisiä viipurilaisia, joista kaikki eivät olleet käyneet kotikunnaillaan evakkoon lähdön jälkeen. Yksi heistä oli Kalervo Varsa. Vaimonsa kanssa hän kävi katsomassa entistä kotitaloaan, jonne tulkkimme kuskasi heidät autollaan. Talon pihalla he tapasivat nykyisen isännän. Kalervo kertoi tälle, että hän tuli katsomaan entistä kotitaloaan. Tästä innostuneena isäntä tarjosikin talon ostettavaksi takaisin. Mutta silloin vielä talokauppa ei olisi ollut mahdollista, mutta ehkäpä joskus tulevaisuudessa. Tikkurilan seurakunta lahjoitti suomenkielisiä virsikirjoja. Nekin olivat tervetulleita seurakuntalaisten käyttöön. Kahvihammassärkyyn oli vielä jokaisella antaa paketti pannujauhatusta. Kirkkosali täyttyi seurakuntalaisista ja vantaalaisista. Kirkkoherra piti jumalanpalveluksen suomeksi ja venäjäksi. Tunnelmallisen ja hartaan kirkkotilaisuuden jälkeen siirryttiin kahvi- ja sajukuppien ääreen. Maksu oli vapaaehtoinen. Se pudotettiin kirkon eteisessä olevaan lippaaseen pois lähdettäessä. Vantaalaisten tuliaisina oli kasseittain vaateapua Karjalan lapsille ja kilomäärin kahvia vanhuksille. TiRUK 50 v. 15
 16 Itä-Vantaan Maanpuolustusnaiset ry Leila Valkama Tikkurilan Reserviupseerikerhon naisjaosto perustettiin Helsingin maalaiskunnan virastotalossa. Joukko tarmokkaita, isänmaallisia naisia suuntasi toimintansa aluksi varojen keräykseen voidakseen avustaa sodasta kärsineitä rajaseudun sotainvalidiperheitä. Myöskin nuorella veljeskerholla oli rahantarve. Laihan kassan täytteeksi järjestettiin vuosien varrella erilaisia tilaisuuksia, kuten konsertteja, myyjäisiä, arpajaisia, teatterikäyntejä. Suomen Rajaseutuyhdistys osoitti naisjaostolle oman kummiperheen, jota avustettiin parinkymmenen vuoden ajan. TiRUK tarvitsi myös oman lipun, eikä muuta kuin toimeksi. Niinpä naiset höllensivät kukkaron nyörejä, tilasivat sekä hankkimillaan varoilla kustansivat lipun. Juhlallinen lipunnaulaus suoritettiin Tikkurilan Reserviupseerikerhon 15-vuotisjuhlan yhteydessä Tikkurilan yhteiskoulussa. Toimintamme jäntevöityi, yhdistykseemme liittyi nuoria jäseniä. Yhteistoiminta veljesjärjestöjen, Länsi-Vantaan sisarjärjestön sekä veteraaniyhdistysten kanssa lisääntyi. Yhdistyksemme edustaja kutsuttiin Vetresin hallituksen jäseneksi veteraanipäivänä Vuonna 1998 yhdistyksemme rekisteröitiin, siitä tuli Itä-Vantaan Maanpuolustusnaiset ry, ja tulimme jäseniksi Suomen Maanpuolustusnaisen Liittoon. Tulimme myös liiton Uudenmaan piirin jäseneksi ja saimme oman edustajan piirihallitukseen. Reserviläisyhdistysten ja maanpuolustusnaisten eli Vantaan maanpuolustusjärjestöjen yhteistyötoimikunnassa jäseniämme on ollut mukana sen koko toiminta-ajan. Toimikunnan rahastonhoitaja on jatkuvasti ollut Itä-Vantaalta, jäsenemme oli sihteerinä vuosina 1997, 2004 ja 2005, yhteistyötoimikunnan puheenjohtajuus oli osanamme Eräänlainen voimanosoitus oli sellainenkin, kun yhdessä TiRUK:n kanssa muutama vuosi sitten järjestimme Maanpuo- Naisjaoston toiminta vuosien kuluessa oli moninaista. Niinpä järjestettiin ensiapukursseja ja otettiin osaa kaupungin järjestämään väestönsuojelukurssiin. Kokouksissa käsiteltiin kotivaran tarvetta ja kuunneltiin asiantuntijoita. Vantaalla järjestettyyn valtakunnalliseen Lohenvaellus -jotokseen naiset ottivat osaa järjestämällä muonituksen Sotungin metsässä. Kaartin Soittokunnan konserteissa Itä-Vantaalla naisjaosto on huolehtinut kahvitarjoilusta. Kun Valtakunnallinen Veteraanien kirkkopyhä oli Vantaalla 1993, naiset olivat auttamassa. Sen yhteydessä järjestetyssä aseveli-illassa lottapukuiset naisjaoston jäsenet myivät yleisölle arpoja. Naisosastomme, nykyiseltä nimeltään Itä-Vantaan Maanpuolustusnaiset, vietti 40-vuotisjuhlaansa Puheenjohtajamme Esa Järveläinen luovutti tilaisuudessa juhlijoille teräslautasen. Vastaanottajat vas. Leila Valkama, Carita Kanerva ja Liisa Penttilä. 16 TiRUK 50 v.
 17 lustuskoulutus ry:n toimintoihin liittyen Kansalaisen turvakurssin. Kurssilla oli 30 osanottajaa, valtaosa nuoria lukiolaisia. Toiminta jatkuu monipuolisena. Jäsenyytemme tuo mahdollisuuden osallistua hyvin monipuolisesti Maanpuolustuskoulutus ry:n erilaisille kursseille, ja varsinkin monet nuoret ovatkin innolla niitä käyneet. Erilaisia retkiä ja tutustumiskäyntejä on järjestetty yhdessä Ti- RUK:n kanssa. Kaikkina näinä vuosina emäntämme ovat huolehtineet Tikkurilan kerhon jäseniltojen kahvituksesta. Veteraanityössä perinnetietojen tallentaminen eli veteraanien haastattelu on ollut ajankohtaista. On ilahduttavaa, että omat veteraani-ikäiset jäsenemmekin ovat kirjoittaneet omia muistelmiaan. Kokouksemme ovat kesäkautta lukuunottamatta joka kuukauden viimeisenä torstaina Karjatalossa. TiRUK:n suosiollisella avulla olemme onnistuneet saamaan kokouspaikaksemme miellyttävän takkahuoneen. Olemme kiitollisia siitä! Toivomme, että innokkaat nuoret naiset ja vähän varttuneemmatkin löytäisivät tiensä joukkoomme ja toimintamme jatkuisi entistä pirteämpänä. Onnittelemme Tikkurilan Reserviupseerikerhoa sydämellisesti sen ensimmäisen 50-vuotistaipaleen tultua mitatuksi. Perhejuhlat, kokoukset, kurssit Juhla-, kokous- ja toimintatilaa 50-60:lle hengelle Länsi-Vantaan Reserviupseerien Toimintakeskuksessa Vantaan Varistossa. Kiinteistössä on sali n. 50 hengelle, keittiö ja 12 hengen kokoushuone. Erillinen n. 12 hengen saunaosasto, joka on huippukuntoinen, uusittu syksyllä Kokoontumistiloja ja saunaosastoa voi vuokrata erikseen. Toimintakeskus sijaitsee rauhallisessa, häiriöttömässä ympäristössä, käyntiosoite Rystypolku 4. Varauspuhelin Lisätietoja toiminnastamme löytyy verkkosivuiltamme osoitteesta Länsi-Vantaan Reserviupseerit ry LVRU onnittelee 50-vuotiasta Tikkurilan Reserviupseerikerhoa TiRUK 50 v. 17
 18 Ampumaurheilu Raimo Suokas Ampumaurheilu on ollut ja on nykyäänkin Tikkurilan reserviupseerien suosituin urheilulaji. Monipuolisena eri lajien osaamisena se kuuluu sotilaiden perustaitoihin ja harrastuksena kehittäviin, sekä yksilöä että ryhmää motivoiviin tekijöihin. Vuosikymmenten varrella ammunta on muuntunut liikuntaa ja toimintaa sisältäneistä tapahtumista enemmän taitoa ja tarkkuutta vaativiin muotoihin. Tämä on itse asiassa vahinko, sillä esimerkiksi marssiammunta kuvaa juoksun ja ammunnan kautta taisteluja vaikkapa viivytystilannetta, maastoammunta taas maalien havaitsemista ja nopeaa toimintaa ammuttaessa. Rataammunnat eri muodoissaan kehittävät perustaitoja ja tarkkuutta, ja siten puolustavat paikkaansa hyvin. Harjoitukset ja kilpailut. Kerhon toiminnan viritessä kesälomien jälkeen elo-syyskuussa, alkavat säännölliset harjoitukset Tikkurilan Urheilutalolla. Harjoitukset ovat tiistaisin klo alkaen. Tällä 25 metrin radalla harjoitellaan 22 kaliiperin aseilla koulu-, kuvio- ja pika-ammuntaa sekä pienoiskiväärin lajeja. Myös ilma-aseammunta on mukana. Maastoammuntakilpailu Vesan Leijona -kiertopalkinto. Toukokuussa on 22 kaliiperin aseilla perinteinen maastoammuntakilpailu, joka nykyään vielä järjestetään Hyrylässä, varuskunnan tilanneampumaradalla. Kilpailussa on yleensä kaksi tuliasemaa, joissa ampumatehtävät vaihtelevat joka vuosi ja sisältävät yllätyksien lisäksi turvallisuuskoulutusta. Toivo Kultin kilpailu kiertopalkinnosta. Vuosittain syys-lokakuussa järjestetään kilpailu vanhoilla sotilaskivääreillä, pystykorvilla, Toivo Kultin kiertopalkinnosta. Kilpailu on makuulta 10 ls. ja pystystä 10 ls. Viime vuosina kilpailu on järjestetty osana kaikille reserviläisille avointa perinneasekilpailua, jolloin se on ammuttu kolmiasentokilpailuna ls. Muut harjoitukset ja kilpailut. Kerhon jäsenet osallistuvat useisiin erilaisiin muiden kerhojen ja piirien järjestämiin tapahtumiin. Näitä ovat piirin pika-ammuntakilpailut sotilas- ja vakiopistoolilla, puoliautomaattiaseilla ammunnat esim. puolustusvoimien malliin, perinneaseammunnat kiväärillä ja pistoolilla, marssiammunnat joissa ammutaan pienoispistoolilla ja juostaan, sniper- ja tilanneammunnat, pienoiskiväärikilpailu, sovelletut reserviläisammunnat pa-kiväärillä, sotilaspistoolilla ja haulikolla jne. Opastusta, harjoitusta ja koulutusta saa TiRUK in ampumaupseereilta ja jäseniltä. Kerhon aseet. Kerholla on useita kilpailu- ja harjoitusaseita, joita kerholaiset voivat valvotusti käyttää. Ampumaharrastus ei siten vaadi satsausta aseisiin. Koulutusta ja opastusta järjestetään tarvittaessa kaikissa harjoittelutilanteissa. Aseluvan omistavat kerholaiset voivat lainata lupaa vastaavia aseita reserviläisten kilpailuihin. Muut kerholaiset voivat osallistua kerhon aseilla harjoituksiin ja kilpailuihin, joissa TiRUK in ampumaupseerit ja/tai jäsenet toimivat heidän opastajinaan ja valvojinaan. Kaksi kerhon jäsentä, tällä hetkellä varapuheenjohtaja ja 1. ampumaupseeri, ovat viranomaisten hyväksymiä asevastaavia. Aseilla on yhteisöluvat, joiden luettelo on asevastaavilla. Lupaluettelo vastaa viranomaisten hallussapitolupaa. Kerholla on mm. tarkkuus- ja harjoittelupistooleita, sotilaspistooleita, kaksi Suomen Leijona- Kuuden eri kuukauden ensimmäinen tiistai on varattu kilpailuille. Näistä TiRUK järjestää kaksi ja muut Vantaan reserviläiskerhot neljä kilpailua. Kilpailut ovat seuraavat: lokakuu pistooli kouluammunta 20 laukausta marraskuu pienoiskivääri 20 ls. makuu helmikuu pistooli pika-ammunta 30 ls. maaliskuu pienoiskivääri kolmiasentokilpailu ls. (kahtena viikkona) huhtikuu pistooli kuvioammunta 30 ls. Jussin malja -kiertopalkinto toukokuu ilma-ase, kivääri 10 ls. ja pistooli 10 ls. 18 TiRUK 50 v.
 19 sääntöjen tuntemusta. Sääntökokeen voi suorittaa nimetylle kerhon jäsenelle, joka ilmoittaa hyväksytyt ampujat varuskuntaan. Radalle mentäessä henkilöllisyys ja lupa käyttää ratoja tarkastetaan. Ne, jotka eivät ole koetta suorittaneet, pääsevät radoille luvan omaavan ampujan mukana. Esimerkiksi ammunnan johtaja voi hakea ampujat varuskunnan portilta. Santahamina. Santahaminassa järjestettävissä kilpailuissa ja harjoituksissa on omat ohjeensa, jotka julkaistaan kilpailukutsuissa. Useimpiin kilpailuihin pääsee kerhon jäsenkortilla välittömästi ennen kilpailuja, jolloin vartija tarkistaa jäsenkortin sekä kilpailun ajan ja paikan. ResUL:n Talvimestaruuskilpailut edenneet ammuntavaiheeseen Hyrylässä pienoiskivääriä, hiihtoammuntakivääri, pystykorva, pa-kivääreitä ja pumppuhaulikko sekä ilmapistooli ja -kivääri. Kerhon järjestämiin kilpailuihin ja harjoituksiin pyritään varaamaan aseita ja patruunoita ampujille. jotka ohjaavat ja valvovat ammunnat. Kilpailuissa on ammunnan johtaja, joka vastaa turvallisuudesta ja ammunnan suorituksesta. Harjoituksiin ei tarvita kursseja ja kortteja. Mutta harrastuksen edetessä kilpailuihin ja itsenäiseen aseen kuljetukseen ja käyttöön on syytä täyttää tietyt muodollisuudet. TiRUK in osuus. Tikkurilan Reserviupseerikerho on onnistunut hyvin kerhojen välisissä ampumatoiminnan vertailuissa ja on saanut kannustuspalkintoja RUL:lta hyvän sijoituksensa johdosta. Yksittäiset kerholaiset ovat saaneet voittoja ja mitaleita piirin tasolla sekä eri kerhojen järjestämissä kilpailuissa. Turvallisuus ja valvonta. Ampumaurheilun turvallisuuteen kiinnitetään paljon huomiota. Koulutusta ja valvontaa on sekä kerhojen tasolla että reserviläispiirien, viranomaisten ja ampumaratojen haltijoiden tasolla. TiRUK issa ampumaupseerit ja jäsenet opastavat ja neuvovat uusia jäseniä ja harrastuksen aloittajia sekä aseiden käsittelyssä että ammunnoissa. Harjoituksissa on nimetyt valvojat, Useissa kilpailuissa vaaditaan ampujalta ns. turvallisen ampujan kortti tai SRA-kortti ja ampujan vakuutus. Piirit ja kerhot järjestävät kursseja korttien saamiseksi. Vakuutuksia on erikseen reserviläisille helposti saatavina. Tuusulan varuskunnan ampumaradat (Hyrylä). Tuusulan varuskunnan ampumaradoilla on voimassa johtosääntö ja ratojen erikoismääräykset. Johtosäännössä on erikseen säännöt ampumaratojen käyttöoikeudesta, mikä edellyttää hyväksytyn kokeen osoittamaa Ammunnan kohteena ei ole suinkaan taustalla oleva purjevene, vaan maalit ovat katveessa ampujan ja rannan välissä. TiRUK 50 v. 19
 20 Sisäampumaratamme Juhani Töyrylä Jo pian kerhomme perustamisen jälkeen 50-luvulla onnistuttiin saamaan oma sisäampumarata. Maatalouden Tutkimuslaitoksen silloisen johtajan ja kerhomme jäsenen professori Vallen myötävaikutuksella ratapaikka saatiin laitoksen puimalan vintille.tarvittava materiaali kerjättiin eri liikkeiltä, ja rata rakennettiin talkoilla. Radalla pystyttiin ampumaan kaikki 22 cal. kiväärilajit sekä pistoolilla koulu- ja kuvioammunnat. Kuvioammunnassa ei kuitenkaan ollut automaattikääntölaitteistoa, vaan käytettiin käsivetoa. Taulutelineeltä tuli sinkkivaijeri ampumapaikalle, ja ammunnan kulloinenkin johtaja veti vaijerista ja katsoi samalla sekuntikellosta ajat: 3 sekuntia näkyvissä, 7 sekuntia käännettyinä. Järjestely toimi varsin hyvin niin harjoituksissa kuin kilpailuissakin. Talvella ammunnat tällä radalla olivat erittäin ankarat kovista pakkasista johtuen koska pakkanen oli sama sisällä kuin ulkonakin. Aseiden öljyäminen oli ensiarvoisen tärkeä toimenpide ennen ammuntoja pakkasessa. Tämän oman radan käyttö kuitenkin loppui 70-luvun lopulla kun Maatalouden Tutkimuslaitos tarvitsi tilat omaan käyttöönsä ja viljalaarit valtasivat rata-alueen. Rata oli mennyt ja uusien mahdollisuuksien selvittely alkoi. Kerhossamme heräsi ajatus saada Vantaalle yhteinen ampumarata muiden ammuntaa harrastavien yhdistysten kanssa. Päätimme, että kerhomme hallitus ottaa yhteyttä eri poliittisiin puolueisiin ja sitä kautta valtuustoon radan saamiseksi Vantaalle. Näin myös tapahtui monien vuosien aikana, mutta valmista ei tullut kun asia aina kaatui äänestyksissä. 80-luvulla sisärata-asiassa tapahtui merkittävä käänne: Työväen Urheiluliitto TUL otti ammunnan ohjelmaansa valtakunnan tasolla. Tämä merkitsi, että nyt Vantaan valtuusto saatiin rata-asian taakse. Tikkurilan Urheilutalon laajennuksen myötä ampumarata saatiin sijoitetuksi kellaritilaan 5-paikkaisena ja kaupungin kustantamana. Rata on varustettu nykyaikaisin laittein 22 cal. aseille ja ilma-aseille. Vuonna 1989 perustettiin Vantaan Ampumaratayhdistys ry, joka hallinnoi rataa ja sen käyttöä. Ampumaratayhdistykseen kuuluu tällä hetkellä kahdeksan yhdistystä, joista neljä on reserviläisyhdistyksiä ja neljä muita ammuntaa harrastavia yhdistyksiä, kaikki Vantaalle rekisteröityjä. Ampumaurheilun tilat ja harjoitusmahdollisuudet ovat olleet hyvät jo yli 15 vuoden ajan. Tästä kiitos Vantaan kaupungille ja päättäjille. Tikkurilan Urheilutalon ampumaradalla menossa pistoolikouluammuntakilpailu Tapiolan Reserviupseerit vastaan Tikkurilan Reserviupseerikerho. 20 TiRUK 50 v.