type: wikipedia

text:
A Detroit Lions amerikaifutball-csapat az Amerikai Egyesült Államokban, a michigani Detroitban, amely az NFL NFC konferenciájának északi csoportjában játszik.
 Története
 A Detroit Lions jogelődjét 1929-ben alapította egy vállalkozói csoport az ohiói Portsmouth-ban, Portsmouth Spartans néven. Először csak barátságos mérkőzéseket játszottak, majd 1930-ban csatlakoztak az NFL mezőnyéhez. Első szezonjukban szerény, de biztató 5–6–3-as mutatóval mutatkoztak be, a következő évben viszont már 11–3 volt az állás az idény végén. 1932-ben 6–2–4-es eredménnyel harmadik helyről már bejutottak az első esetben kiírt rájátszásos szakaszba, de ott a Chicago Bears 9–0-ra megverte őket. Ez az év azonban nem erről vált emlékezetessé, hanem arról, hogy a bajnok Green Bay Packers ellen George „Potsy” Clark edző csak tizenegy játékost tudott nevezni. A gárda csere nélkül játszva 19–0-ra győzött, és ezt a mérkőzést a szurkolók azóta „Iron Man Game” néven emlegetik. A menedzser (Tomas Jane Andrew) egy sajtótájékoztatón kijelentette, hogy szeretne nyitni az e-sport világa felé, ezért a Detroit Lions mintájára magalapította a „North” e-sport klubot. Elképzelése szerint a csapatot több játékban is szeretné sikeressé tenni, de ehhez nem talált Detroitban és annak közelében élő profi szinten játszó játékosokat, ezért a Dán játékosok közül, akiket még nem fedeztek fel. A játékosoknak egy igen kedvező összeggel (fizetéssel) ellátott szerződést kínált, amit 5-en el is fogadtak (Ivan Ran, Tom Johns, Rayen Sikod, Nelson Brian, Gorge Sown), viszont ez nem került nyilvánosságra, mert hónapokon belül lecserélésre kerültek egy feloszlott Dán csapat tagjai csatlakoztak a club-hoz. Ez a mai North club csapata.
 A nagy gazdasági világválság okozta anyagi gondok közepette, 1934-ben egy Georg A. Richards nevű detroiti üzletember nyolcezer dollárért megvásárolta a franchise-ot, egyúttal a csapat nevét Detroit Lionsra változtatta, a Chicago Bears elleni mérkőzésről pedig – a hálaadás napján – élő országos rádióközvetítést szervezett. A pénzügyi eredményességet sportsiker is követte: 1935-ben – a már három éve működő csoportrendszerben – a csapat megnyerte nyugati csoportját, majd Earl „Dutch” Clark vezetésével az NFL bajnoka is lett a New York Giants 26–7 arányú legyőzésével. Earl „Dutch” Clark pozícióját nehéz meghatározni a csapatban: irányítóként, futóként és rúgóként is kiválóan teljesített, ráadásul 1937–1938-ban még az edzői feladatokat is ellátta.
 A következő másfél évtized már sokkal szerényebb eredményeket hozott, a mélypont az 1942-es idény volt, amikor a Lions egyetlen győzelmet sem tudott szerezni (0–11). Közben, 1940-ben tulajdonosváltás volt: Fred Mandel vette meg a klubot, de az eredménytelenség miatt 1948-ban ő is továbbadta egy Edwin J. Anderson vezette vállalkozói csoportnak. 1950-ben vezették be a főcsoport rendszert az NFL-ben, és a Lions a „Nemzeti” konferenciába került. Ebben az évben lett a vezetőedző Raymond „Buddy” Parker, érkezett a kiváló irányító Bobby Layne, és kialakult az 1950-es évek „aranycsapata”, amely 1952 és 1957 között négyszer jutott be az NFL-döntőbe, háromszor meg is nyerte. Először 1952-ben 9–3-as mutatóval megnyerték az NFL National csoportot, majd a konferenciadöntőben a St. Louis Rams csapatát verték 31–21-re, a döntőben pedig a Cleveland Browns következett, és 17–7-re győztek. 1953-ban (ekkor a Lions már a nyugati konferenciában játszott, és azt nyerte meg) a döntőben ismét a Cleveland volt az ellenfél, és ezúttal 17–16-ra verték őket. 1954-ben hasonló felállásban játszották az NFL döntőjét, de ekkor a Cleveland Browns lett a bajnok, miután nagy fölénnyel, 56–10 arányban legyőzte a Lionst. Az 1955-ös szezonban bekövetkező átmeneti visszaesést követően 1966-ban már 9–3 volt a mutatójuk, 1967-ben pedig a csoportgyőzelem után a playoffban a San Francisco 49ers 31–27 arányú legyőzése után ismét bejutottak a döntőbe. Visszavágtak a Brownsnak, és 59–14-re legyőzték őket. Ez volt a Lions harmadik NFL-bajnoki címe.
 A klub irányítói azonban nem becsülték meg kellően a sikert elérő vezéregyéniségeket: Parker vezetőedzőnek megalázó szerződést kínáltak, amit ő nem fogadott el, és távozott a Pittsburgh Steelershez. Nem sokkal később, az 1958-as szezon végén Bobby Layne is távozni kényszerült. Az elkeseredett quarterback ekkor mondta: „A Detroit ötven évig semmit sem fog nyerni”. Valóban, az azóta eltelt évtizedekben a Lions néhányszor jutott be a rájátszásban, de azokon sorra elbukott, csak az 1991-es rájátszásban jutott be a második fordulóba. A 2000-es évekbeli sorozatos negatív mutatók után (2001-től három éven keresztül idegenben nem is tudtak győzelmet szerezni) 2011-ben is így jártak, 10–6-tal ugyan megnyerték a csoportjukat, de a rájátszásban a New Orleans Saintstől kikaptak 45–28-ra.
 Források
 Faragó Richard–Gallai László: NFL. Sztár Sport, Budapest, 2010.
 NFL-csapatok
 Detroit


text:
El distrito de Nuevo Imperial es uno de los dieciséis que conforman la provincia de Cañete, ubicada en el Departamento de Lima, en el Perú, bajo la administración del Gobierno Regional de Lima-Provincias. Su lema es "Eterno manantial de vida", el cual fue colocado por uno de sus ex Alcaldes, Edilberto Escobar Pérez en su gobierno del año 1976.
 Sus límites son:
 Norte: distrito de Quilmaná
 Sur: distrito de Lunahuaná
 Este: distrito de Lunahuaná
 Oeste: distrito de Imperial y distrito de San Vicente
 Dentro de la división eclesiástica de la Iglesia Católica del Perú, pertenece a la Prelatura de Yauyos
 Historia
 Este distrito fue creado el 22 de junio de 1962 por la Ley n.o 14154, durante el segundo periodo gubernamental de Manuel Prado Ugarteche. Integrando este nuevo distrito los anexos siguientes: Parcelación Rinconada, Hacienda San Fernando, Hacienda Roma, Caserío Conta, Hacienda Los Alminares y Parcelación Túnel Grande. El lugar donde actualmente está ubicada el área urbana del distrito, inicialmente se denominó “Campamento n.o 1” o “Campamento Uno”, debido a que allí, en 1921, se instalaron obreros, ingenieros y las maquinarias que iniciaron los trabajos del Canal de Irrigación de las Pampas El Imperial.
 Los trabajadores de dichas obras, en su mayoría arequipeños, fueron retribuidos con pequeñas parcelas agrícolas y afincadas ya, van construyendo el poblado progresivamente.
 Geografía
 Nuevo Imperial está situado a 6 km al este de la ciudad de San Vicente de Cañete y cuenta con una población de 15.031 habitantes. En este distrito se encuentra el bosque de protección aledaño a la bocatoma del canal Nuevo Imperial.
 Su capital, Nuevo Imperial, se ubica a 205 m de altitud sobre el nivel del mar, entre las coordenadas de 76° 19’ 15’’ de longitud oeste y 13° 04’ 57’’ de latitud sur. Su población es de 13136 habitantes por la abundancia y pureza de sus aguas del canal “el Túnel Grande”, Nuevo Imperial se llama también “el manantial de la vida”
 División administrativa
 Centros poblados
 Urbanos
 Nuevo Imperial, con 4 823 hab.
 Augusto Bernardino Leguía (El Desierto), con 1 272 hab.
 Carmen Alto, con 3 038 hab.
 Cerro Libre, con 557 hab.
 La Florida, con 1 377 hab.
 Santa María Alta, con 1 357 hab.
 Centro poblado Pueblo Nuevo De Conta, con 3500 hab.
 Rurales
 Almenares, con hab.
 Bellavista de Conta, con 368 hab.
 Caltopilla, con 196 hab.
 Cantera, con 613 hab.
 El Conde, con 322 hab.
 La Encañada del Porvenir, con 225 hab.
 La Rinconada de Conta, con 371 hab.
 San Fernando, con 427 hab.
 Santa Adela, con 203 hab.
 Túnel Grande, con 266 hab.
 La Joya de Conta, con 250 hab.
 Pocoto, con 30 hab.
 carrizales, con 40 hab.
 Autoridades
 Municipales
 2019 - 2022
 Alcalde: Alexander Salas Rivera, de Fuerza Popular.
 Regidores:
 Rudy Ulises Camposano Matos (Fuerza Popular)
 Víctor De la Cruz Campos (Fuerza Popular)
 Mauricio Inocencio Quispe De la Cruz (Fuerza Popular)
 July Melissa Huamán Taype (Fuerza Popular)
 Lorena Smith Vicente Aburto (Fuerza Regional)
 Alcaldes anteriores
 2015 - 2018: Molinares Roland Quispe de la Cruz, Partido Alianza para el Progreso (APP).
 2011 - 2014: Zulma Marggina Matumay Santos, Movimiento Concertación para el Desarrollo Regional (CDR).
 2007 - 2010: Jorge Alberto García Quispe, Alianza electoral Unidad Nacional.
 2003 - 2006: Luis Alberto Sánchez Arias, Movimiento independiente El Sol Radiante.
 1999 - 2002: Andrés Aquilino Asin Meléndez, Partido Unión por el Perú.
 1996 - 1998: Rufina Lévano Quispe, Lista independiente N.° 3 Alianza Unidos por Cañete 95.
 1993 - 1995: Rufina Lévano Quispe, Partido Acción Popular.
 1990 - 1992: Rufina Lévano Quispe, PREDEMO.
 1987 - 1989: Joaquín Domingo Napán Yactayo, Partido Aprista Peruano.
 1984 - 1986: Reynaldo Sánchez Candela, Partido Acción Popular.
 1981 - 1983: Augusto Rivera Hurtado, Partido Acción Popular.
 Policiales
 Comisaría de Nuevo Imperial
 Comisario: Mayor PNP Juan Pablo Tardío Alarcón.
 Educación
 Instituciones educativas
 I.E.P. "AUGUSTO B. LEGUIA"
 I.E.P. N.° 20165 "NUESTRA SEÑORA DE LOURDES"
 Atractivos turísticos
 El distrito de Nuevo Imperial es un bello distrito que contiene una variada gastronomía, elegantes lugares turísticos y una diversidad particular en la fauna y la flora; está situado a 9km de San Vicente.
 El Tirimpul es un Canal de Regadío de Nuevo Imperial, lugar turístico de verano donde jóvenes y adultos asisten a tener un poco de distracción y sano esparcimiento, ubicado entre el límite del Cercado del distrito y el Anexo Cantera.
 En conclusión Nuevo Imperial es lugar ideal para distraerse ya que también tiene las “RUINAS de POCOTO”; el Bosque de Protección aledaño a la bocatoma del canal Nuevo Imperial.
 Festividades
 En noviembre de cada año se celebra el Festival de la Papa.
 El 22 de junio de cada año se celebra el aniversario del Distrito de Nuevo Imperial
 Véase también
 Organización territorial del Perú
 Bosque de Protección aledaño a la bocatoma del canal Nuevo Imperial
 Distrito de Imperial
 San Vicente de Cañete
 Referencias
 Enlaces externos
 Nuevo Imperial "Eterno Manantial de Vida"
 INEI Perú
 Facebook
 Nuevo Imperial


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Tärkeä oikeudellinen huomautus
 |
 52006PC0867
 Ehdotus neuvoston asetus kalastustoimintaan sovellettavista valvontatoimenpiteistä Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevan yleissopimuksen alueella ja asetusten (ETY) N:o 3943/90, (EY) N:o 66/98 ja (EY) N:o 1721/1999 kumoamisesta 22 päivänä maaliskuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta /* KOM/2006/0867 lopull. - CNS 2007/0001 */
 [pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 9.1.2007KOM(2006) 867 lopullinen2007/0001 (CNS)EhdotusNEUVOSTON ASETUSkalastustoimintaan sovellettavista valvontatoimenpiteistä Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevan yleissopimuksen alueella ja asetusten (ETY) N:o 3943/90, (EY) N:o 66/98 ja (EY) N:o 1721/1999 kumoamisesta 22 päivänä maaliskuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta(komission esittämä)PERUSTELUTYhteisö on ollut Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevan yleissopimuksen sopimuspuoli vuodesta 1981. Yleissopimuksen mukaiset säilyttämistoimenpiteet ovat sopimuspuolia sitovia. Tästä syystä on tarpeen saattaa osaksi yhteisön lainsäädäntöä yleissopimuksessa tarkoitetut kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet.Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä käsittelevän toimikunnan (CCAMLR) hyväksymiin säilyttämis- ja hoitotoimenpiteisiin sisältyy kalastuksen seurantaa koskevat säännöt. Kalastustoiminnan valvontajärjestelyt yleissopimuksessa tarkoitetulla alueella on saatettu osaksi yhteisön lainsäädäntöä 22 päivänä maaliskuuta 2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 601/2004.Säädöstä olisi ajantasaistettava, jotta siinä otettaisiin huomioon CCAMLR:n vuosikokouksissa 2004 ja 2005 hyväksytyt sääntömuutokset ja yhteisön saaliiden ja pyyntiponnistusten ilmoitusjärjestelmä. Jotkut uusista toimenpiteistä on jo sisällytetty väliaikaisesti vuoden 2006 TAC- ja kiintiöasetukseen. Näille toimenpiteille on nyt luotava pysyvämpi perusta yhteisön lainsäädännössä.Useimmilla vuodesta 2004 käyttöönotetuista säännöistä pyritään parantamaan sellaisten alusten seurantaa, joilla on lupa harjoittaa kalastustoimintaa CCAMLR:n vesillä, sekä torjumaan laitonta, ilmoittamatonta ja sääntelemätöntä kalastusta sääntelyalueella. CCAMLR hyväksyi monet näistä toimenpiteistä yhteisön yhteistyössä useiden muiden CCAMLR-sopimuspuolten kanssa laatimien ehdotusten perusteella. Esittäessään nämä ehdotukset yhteisö jatkoi perinteisesti aktiivista rooliaan Etelämeren alueen herkkää meriympäristöä vakavasti uhkaavan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjumisessa.Muihin vuosina 2004 ja 2005 hyväksyttyihin toimenpiteisiin kuuluu erilaisten jätteiden päästökielto ympäristön suojelemiseksi ja merilintujen tahattoman pyydystämisen estämiseksi. CCALMR päätti myös ottaa käyttöön merkintäohjelman, jonka tarkoituksena on saada parempaa tietoa tilanteesta ja niistä yhteyksistä, joita esiintyy kaupallisen kalastustoiminnan pääkohteena olevien jääahvenkantojen välillä Australian eteläpuolella sijaitsevissa valtameren osissa.Komissio ehdottaa siksi, että neuvosto hyväksyisi tämän ehdotuksen.2007/0001 (CNS)EhdotusNEUVOSTON ASETUSkalastustoimintaan sovellettavista valvontatoimenpiteistä Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevan yleissopimuksen alueella ja asetusten (ETY) N:o 3943/90, (EY) N:o 66/98 ja (EY) N:o 1721/1999 kumoamisesta 22 päivänä maaliskuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 601/2004 muuttamisestaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen[1],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2],sekä katsoo seuraavaa:(1) Kalastustoimintaan sovellettavista valvontatoimenpiteistä Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevan yleissopimuksen alueella ja asetusten (ETY) N:o 3943/90, (EY) N:o 66/98 ja (EY) N:o 1721/1999 kumoamisesta 22 päivänä maaliskuuta 2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 601/2004 pannaan täytäntöön eräitä Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä käsittelevän toimikunnan, jäljempänä ’CCAMLR’, hyväksymiä säilyttämistoimenpiteitä.(2) CCAMLR hyväksyi 23. vuosikokouksessaan marraskuussa 2004 ja 24. vuosikokouksessaan marraskuussa 2005 säilyttämistoimenpiteiden mukautuksia, joiden tarkoituksena on muun muassa parantaa lisenssivaatimuksia, suojella ympäristöä, lisätä Dissostichus spp . -lajien tieteellistä tutkimusta ja torjua laitonta kalastusta.(3) Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 601/2004 olisi muutettava,ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:1 artiklaMuutetaan asetus (EY) N:o 601/2004 seuraavasti:1. Korvataan 3 artiklan 2 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle sähköisesti kolmen vuorokauden kuluessa 1 kohdassa mainitun luvan myöntämispäivästä seuraavat luvassa tarkoitettua alusta koskevat tiedot:a) kyseisen aluksen nimi;b) alustyyppi;c) pituus;d) aluksen IMO-tunnistenumero (jos on);e) rakennuspaikka ja -aika;f) mahdollinen aiempi lippuvaltio;g) kansainvälinen radiokutsutunnus;h) aluksen omistajan/omistajien nimi ja osoite sekä edunsaajaomistajan/-omistajien nimi ja osoite, jos ne ovat tiedossa;i) seuraavanlaiset värivalokuvat aluksesta:i) vähintään kokoa 12 x 7 cm oleva värivalokuva, jossa näkyy aluksen kulkusuuntaan nähden oikea puoli koko pituudeltaan ja kaikkine rakennepiirteineen;ii) vähintään kokoa 12 x 7 cm oleva värivalokuva, jossa näkyy aluksen kulkusuuntaan nähden vasen puoli koko pituudeltaan ja kaikkine rakennepiirteineen;iii) vähintään kokoa 12 x 7 cm oleva värivalokuva, jossa näkyy aluksen perä ja joka on otettu suoraan takaa;j) ajanjakso, jona kalastus on sallittua yleissopimuksen alueella ja maininta toiminnan aloitus- ja lopetuspäivästä;k) kalastusalue- tai alueet;l) kohdelajit;m) käytetyt pyydykset;n) alukselle asennetun satelliittiseurantalaitteiston väärinkäytöltä suojatun toiminnan varmistamiseksi toteutetut toimenpiteet.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle mahdollisuuksien mukaan myös seuraavat CCAMLR-alueella kalastamaan oikeutettuja aluksia koskevat tiedot:a) aluksen käyttäjän nimi ja osoite, jos tämä on eri kuin omistaja;b) aluksen päällikön ja tarvittaessa kalastuksesta vastaavan päällikön nimi ja kansallisuus;c) kalastusmenetelmän tai -menetelmien tyyppi;d) leveys (metriä);e) bruttovetoisuus;f) aluksen viestintätyypit ja -numerot (Inmarsat-A-, -B- ja -C-numerot);g) miehistön tavanomainen vahvuus;h) pääkoneen tai pääkoneiden teho (kW);i) kantavuus (tonnia), kalaruumien lukumäärä ja vetoisuus (m3);j) muut aiheellisiksi katsottavat tiedot (esim. jääluokka).Komissio toimittaa nämä tiedot viipymättä CCAMLR:n sihteeristölle.”2. Korvataan 4 artiklan 3 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 2 kohdassa tarkoitetut tiedot ovat yhdenmukaiset aluksella olevien VMS-järjestelmien toimittamien tietojen kanssa. Niiden on toimitettava tiedot sähköisesti CCAMLR:n sihteeristölle kahden päivän kuluessa niiden vastaanottamisesta.”3. Lisätään uusi 7 a artikla. Se kuuluu seuraavasti:”7 a artikla Erityisvaatimukset koekalastuksessaKoekalastukseen osallistuviin kalastusaluksiin on sovellettava seuraavia lisävaatimuksia:a) aluksia kielletään päästämästä mereen:i) öljyä tai polttoainetta tai öljypitoisia jäämiä MARPOL 73/78 -yleissopimuksen (kansainvälinen yleissopimus aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä) liitteessä I sallittuja lukuun ottamatta;ii) jätteitä;iii) elintarvikejätettä, joka ei läpäise verkkoa, jonka aukot ovat enintään 25 millimetrin suuruiset;iv) siipikarjanlihaa tai muita siipikarjan osia (munankuoret mukaan luettuina);v) jätevettä 12 meripeninkulman sisällä rannikosta tai kelluvasta jäätiköstä, tai jätevettä, kun alus kulkee alle neljän solmun vauhtia; taivi) jätteenpolttotuhkaa;b) suuralueille 88.1 ja 88.2 ei saa tuoda elävää siipikarjaa tai muita eläviä lintuja, ja kuluttamatta jäänyt kynitty siipikarja on vietävä pois suuralueilta 88.1 ja 88.2;(c) Dissostichus spp . -lajien kalastus suuralueilla 88.1 ja 88.2 kielletään 10 meripeninkulman sisällä Ballenysaarten rannikosta.”4. Lisätään uusi 7 b artikla. Se kuuluu seuraavasti:”7 b artikla MerkintäohjelmaKunkin koekalastukseen osallistuvan aluksen on pantava täytäntöön merkintäohjelma seuraavasti:a) Dissostichus spp . -lajeihin kuuluvista kaloista on kauden aikana merkittävä ja päästettävä takaisin mereen yksi yksilö jokaista elopainotonnia kohden CCAMLR:n merkintäpöytäkirjan mukaisesti. Alukset saavat lopettaa merkitsemisen vasta kun 500 yksilöä on merkitty tai kun ne poistuvat kalastusalueelta merkittyään yhden yksilön jokaista pyydettyä elopainotonnia kohden;b) ohjelma on kohdistettava kaiken kokoisiin yksilöihin, jotta saavutetaan merkintävaatimus, joka on yksi yksilö kutakin pyydettyä elopainotonnia kohden. Kaikille takaisin mereen päästetyille yksilöille on tehtävä kaksinkertainen merkintä, ja mereen päästämiset on toteutettava mahdollisimman laajalla maantieteellisellä alueella;c) kaikkiin merkkeihin on painettava selkeästi yksilöllinen sarjanumero ja palautusosoite siten, että merkkien alkuperä voidaan selvittää, jos merkittyjä yksilöitä joutuu uudelleen saaliiksi;d) uudelleenpyydettyjä merkittyjä yksilöitä (eli pyydettyjä kaloja, joissa on aiemmin kiinnitetty merkki) ei saa päästää takaisin, vaikka ne olisivat olleet vapaudessa vain vähän aikaa;e) kaikista uudelleenpyydetyistä merkityistä yksilöistä on otettava biologiset näytteet (pituus, paino, sukupuoli, sukurauhasten kehitysaste) ja jos mahdollista digitaalinen valokuva sekä otettava talteen otoliitit ja irrotettu merkki;f) kaikki merkkejä koskevat tiedot sekä tiedot takaisin saaduista merkeistä on toimitettava CCAMLR:lle sähköisesti CCAMLR-muodossa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun alus lopetti tämän kalastuksen;g) kaikki merkkejä koskevat tiedot sekä tiedot takaisin saaduista merkeistä ja uudelleenpyydetyistä lajeista on myös toimitettava sähköisesti CCAMLR-muodossa asianomaiselle alueelliselle merkintätietokeskukselle CCAMLR:n merkintäpöytäkirjan mukaisesti.”5. Korvataan 9 artiklan 4 ja 5 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on lähetettävä CCAMLR:lle sähköinen viesti, josta toimitetaan jäljennös komissiolle, jokaisen lippunsa alla purjehtivan ja yhteisössä rekisteröidyn kalastusaluksen tekemästä saalis- ja pyyntiponnistusilmoituksesta viimeistään kolmen päivän kuluessa kunkin ilmoitusjakson päättymispäivästä. Jokaisessa saalis- ja pyyntiponnistusilmoituksessa on eriteltävä kyseinen ilmoitusjakso.”6. Korvataan 13 artiklan 4 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on toimitettava 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut tiedot CCAMLR:lle, ja jäljennös viestistä komissiolle, kunkin kalenterikuukauden lopussa.”7. Korvataan 14 artiklan 4 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on toimitettava saamansa ilmoitukset kunkin kuukauden päättyessä CCAMLR:lle.”8. Korvataan 16 artiklan 1 kohta seuraavasti:”Rajoittamatta asetuksen (ETY) N:o 2847/93 15 artiklan soveltamista, jäsenvaltioiden on ilmoitettava CCAMLR:lle, ja toimitettava jäljennös viestistä komissiolle, kunkin vuoden heinäkuun 31 päivään mennessä aluskohtaisesti eriteltyinä edellisen vuoden kokonaissaaliit, jotka niiden lipun alla purjehtivat yhteisön kalastusalukset ovat pyytäneet.”9. Korvataan 17 artiklan 2 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on yhdistettävä yksityiskohtaiset saalis- ja pyyntiponnistustiedot siten, että ne koskevat 10 × 10 meripeninkulman suuruisia suorakulmaisia ruutuja ja 10 päivän jaksoja, ja toimitettava ne CCAMLR:lle, ja jäljennös viestistä komissiolle, kunkin vuoden maaliskuun 1 päivään mennessä.”10. Korvataan 18 artiklan 1 kohta seuraavasti:”Yhteisön kalastusalusten, jotka pyytävät taskurapua FAO:n tilastollisella suuralueella 48.3, on ilmoitettava CCAMLR:lle, ja toimitettava jäljennös viestistä komissiolle, viimeistään kunkin vuoden syyskuun 25 päivänä kalastustoimintaa koskevat tiedot sekä ennen saman vuoden elokuun 31 päivää saadut taskurapusaaliit.”11. Korvataan 18 artiklan 2 kohta seuraavasti:”Kunkin vuoden elokuun 31 päivän jälkeen saatuja saaliita koskevat tiedot on ilmoitettava CCAMLR:lle, ja jäljennös viestistä komissiolle, kahden kuukauden kuluessa kalastuksen lopettamispäivästä.”12. Korvataan 19 artiklan 1 kohta seuraavasti:”Yhteisön kalastusalusten, jotka pyytävät kalmaria ( Martialia hyadesi ) FAO:n tilastollisella suuralueella 48.3, on ilmoitettava CCAMLR:lle, ja toimitettava jäljennös viestistä komissiolle, kunkin vuoden syyskuun 25 päivään mennessä tätä kalastusta koskevat yksityiskohtaiset saalis- ja pyyntiponnistustiedot.”13. Korvataan 28 artiklan 1 kohta seuraavasti:”Tätä jaksoa sovellettaessa sopimuspuolen aluksen voidaan olettaa harjoittaneen laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastustoimintaa, joka on heikentänyt CCAMLR:n säilyttämistoimenpiteiden tehokkuutta, jos se on:a) harjoittanut kalastustoimintaa yleissopimuksen alueella ilman 3 artiklassa tarkoitettua erityiskalastuslupaa tai, jos kyseessä ei ole yhteisön kalastusalus, ilman CCAMLR:n asianomaisten säilyttämistoimenpiteiden mukaisesti myönnettyä lisenssiä, tai tällaisen luvan tai lisenssin ehtojen vastaisesti;b) jättänyt kirjaamatta tai ilmoittamatta yleissopimuksen alueella pyytämänsä saaliit harjoittamaansa kalastukseen sovellettavan ilmoitusjärjestelmän mukaisesti tai antanut vääriä ilmoituksia;c) kalastanut pyyntikieltoaikana tai kalastuskieltoalueilla CCAMLR:n säilyttämistoimenpiteiden vastaisesti;d) käyttänyt kiellettyä pyydystä CCAMLR:n säilyttämistoimenpiteiden vastaisesti;e) jälleenlaivannut tai osallistunut yhteisiin kalastustoimiin sellaisen aluksen kanssa, joka on CCAMLR:n laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa, tukenut tällaisia toimia tai antanut muonatäydennystä tällaisille aluksille;f) jättänyt esittämättä Dissostichus spp . -lajeilta asetuksen (EY) N:o 1035/2001 säännösten mukaisesti vaadittavan voimassa olevan saalistodistuksen;g) harjoittanut muita CCAMLR:n säilyttämistoimenpiteiden vastaisia kalastustoimia tavalla, joka vaarantaa yleissopimuksen XXII artiklassa vahvistettujen yleissopimuksen tavoitteiden saavuttamisen; taih) harjoittanut kalastustoimintaa CCAMLR:n säilyttämistoimenpiteiden tavoitteiden saavuttamisen vaarantavalla tavalla yleissopimuksen alueella sellaisten saarien lähivesillä, joita koskevan valtiosuvereniteetin kaikki sopimuspuolet tunnustavat.”14. Korvataan 30 artiklan 1 kohta seuraavasti:”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet kansallisen ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti, jottaa) tämän asetuksen 3 artiklassa tarkoitettua erityiskalastuslupaa ei myönnetä laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainituille yhteisön kalastusaluksille yleissopimuksen alueella kalastamista varten;b) lisenssiä tai erityiskalastuslupaa ei myönnetä laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainituille kalastusaluksille jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä kalastamista varten;c) laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainitut alukset eivät saa purjehtia niiden lipun alla;d) laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainitut alukset, jotka omasta aloitteestaan saapuvat jäsenvaltioiden satamiin, tarkastetaan satamassa 27 artiklan mukaisesti;e) tuojia, rahdinkuljettajia ja muita asiaan liittyviä toimijoita kehotetaan olemaan käymättä kauppaa laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa olevien alusten pyytämistä kalansaaliista ja jälleenlaivaamatta niitä.15. Korvataan 30 artiklan 2 kohta seuraavasti:”Kielletään seuraavat toimet:a) poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2847/93 11 artiklassa säädetään, yhteisön kalastusalusten, tukialusten, emäalusten ja lastialusten osallistuminen jälleenlaivauksiin tai yhteisiin kalastustoimiin laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainittujen alusten kanssa, tällaisten toimien tukeminen tai tällaisten alusten muonatäydennys;b) laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainittujen alusten, jotka omasta aloitteestaan saapuvat satamiin, saaliin purkaminen tai jälleenlaivaaminen siellä;c) laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainittujen alusten rahtaaminen;d) Dissostichus spp . -lajien tuonti, vienti tai jälleenvienti laitonta, sääntelemätöntä ja ilmoittamatta jätettyä kalastusta harjoittavien alusten luettelossa mainituilta aluksilta.”2 artiklaTämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä .Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] EUVL C..., s. ...[2] EUVL C..., s. ...


type: caselaw

text:
8.3.2003 ES Diario Oficial de la Unión Europea C 55/19
 Archivo del asunto C-489/99 (1) Archivo del asunto C-492/99 (1)
 (2003/C 55/40) (2003/C 55/43)
 Mediante auto de 19 de noviembre de 2002, el Presidente del Mediante auto de 19 de noviembre de 2002, el Presidente del
 Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido
 archivar el asunto C-489/99 (petición de decisión prejudicial archivar el asunto C-492/99 (petición de decisión prejudicial
 del Tribunale di Brescia): Inmobiliare Flavia Srl, en liquidación del Tribunale di Brescia): Colleoni Giacomo e Figli Srl contra
 contra Ministero delle Finanze. Ministero delle Finanze.
 ( 1) DO C 79 de 18.3.2000. (1 ) DO C 79 de 18.3.2000.
 Archivo del asunto C-490/99 (1) Archivo del asunto C-134/00 (1)
 (2003/C 55/41) (2003/C 55/44)
 Mediante auto de 19 de noviembre de 2002, el Presidente del Mediante auto de 11 de diciembre de 2002, el Presidente del
 Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido
 archivar el asunto C-490/99 (petición de decisión prejudicial archivar el asunto C-134/00 (petición de decisión prejudicial
 del Tribunale di Brescia): Azzini SpA contra Ministero delle del Tribunale di Brescia): Ministero delle Finanze contra Merkur
 Finanze. Chemical srl.
 ( 1) DO C 79 de 18.3.2000. (1 ) DO C 176 de 24.6.2000.
 Archivo del asunto C-491/99 (1) Archivo del asunto C-88/01 (1)
 (2003/C 55/42) (2003/C 55/45)
 Mediante auto de 19 de noviembre de 2002, el Presidente del Mediante auto de 15 de noviembre de 2002, el Presidente del
 Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas ha decidido
 archivar el asunto C-491/99 (petición de decisión prejudicial archivar el asunto C-88/01 (petición de decisión prejudicial del
 del Tribunale di Brescia): Falegnameria Carminati e Domenico Tribunale di Brescia): Agricola Torriani Sas contra Ministero
 Carminati Snc contra Ministero delle Finanze. delle Finanze.
 ( 1) DO C 79 de 18.3.2000. (1 ) DO C 118 de 21.4.2001.


text:
Rusija (), oficialiai Rusijos Federacija () – federacinė transkontinentinė valstybė šiaurinėje Eurazijos dalyje. Tai didžiausia pagal plotą pasaulyje valstybė, besidriekianti nuo Baltijos jūros (Atlanto vandenyno) iki Ramiojo vandenyno. Šiaurės vakaruose ribojasi su Norvegija ir Suomija, vakaruose – su Estija, Latvija ir Baltarusija, pietvakariuose – su Ukraina, pietuose – su Gruzija, Azerbaidžanu ir Kazachstanu, pietryčiuose – su Kinija, Mongolija ir Šiaurės Korėja. Rusijos pusiau eksklavas Kaliningrado sritis šiaurėje ir rytuose ribojasi su Lietuva, pietuose – su Lenkija.
 Vakarinė šalies dalis, esanti Europos žemyne, yra daug tankiau apgyvendinta nei rytinė – maždaug 77 % populiacijos gyvena vakarų Rusijoje. Šalis apima apie aštuntadalį apgyvendintos žemės ploto ir turėdama 144 mln. gyventojų užima 9 vietą pagal gyventojų skaičių pasaulyje, ir yra viena iš rečiausiai apgyvendintų pasaulio šalių. Rusijos sostinė Maskva yra vienas didžiausių pasaulio miestų. Taip pat labai svarbus šalies miestas yra Sankt Peterburgas, kuris nuo 1712 m. iki 1918 m. buvo šalies sostinė. Kiti svarbūs šalies centrai ir milijoniniai miestai yra Novosibirskas Sibire, Jekaterinburgas Urale, Žemutinis Naugardas prie Volgos.
 Šiandieninė Rusija išaugo iš Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės, dalinės rytų slavų Kijevo Rusios kunigaikštystės, vėliau Rusijos Carystės ir Rusijos Imperijos. Augdama šalis apėmė ir daugelio kitų tautų gyvenamas teritorijas ir dabar yra daugiatautė valstybė, nors etniniai rusai sudaro apie 80 % šalies gyventojų. Administraciškai Rusija suskirstyta į 9 federalinių apygardų ir 85 federacinių subjektų.
 Istorija
 Ankstyvoji istorija ir Kijevo Rusia
 Rusia pirmą kartą paminėta frankų Bertino metraštyje aprašant rusų dalyvavime Bizantijos pasiuntinybėje pas frankų karalių Liudviką I 839 m. Rytų slavų genčių politiniam vienijimuisi buvo svarbus kelias iš variagų (vikingų) pas graikus – prekybos kelias, jungiantis Šiaurės Europą su Bizantija ir per ją – su Rytų šalimis. 862 m. Slavai pakvietė vikingus brolius Riuriką (Riurikaičių dinastijos pradininkas), Sineusą ir Truvorą valdyti savo žemėse. Rytų slavų valstybės susikūrusios IX a. pabaigoje sostinė buvo Naugardas. 882 m. Riuriko giminaitis Olegas užėmė Kijevą ir perkėlė sostinę į šį miestą. Rusia išsiplėtė apimdama visas rytų slavų ir didelę dalį baltų žemių (Galinda driekėsi nuo Smolensko iki Maskvos). 988 m. kunigaikštis Vladimiras Sviatoslavičius sudarė santuoką su Bizantijos imperatoriaus Bazilijaus II seserimi Ona ir priėmė krikščionybę, kurią padarė valstybine religija. Jo sūnaus, Jaroslavo Išmintingojo, valdymo metais buvo sudarytas pirmasis rusų teisynas, pastatyti vienuolynai, bažnyčios Kijeve, Naugarde, Polocke ir kituose miestuose, pirmoji šalyje mokykla Naugarde. Kunigaikštis palaikė gerus ryšius su Švedijos, Bizantijos ir Šventosios Romos imperijos valdovais. Po kunigaiksčio Mstislavo Didžiojo mirties 1132 m. valstybė sukilo į 13 kunigaikštysčių.
 Rusios kunigaikštystės
 Kunigaikštysčių skaičius nuolat augo, tačiau XI a. vid. atsiradęs pirminis padalinimas į žemes išliko. Nepaisant susiskaldymo žemių viduje, taip vadinamosios „dalinės kunigaikštystės“ išlaikė bendrą tapatumą ir neretai kartu stodavo prieš bendrą priešą iš kitos žemės. 1237 m. mongolų chano Batijaus vadovaujama kariuomenė įsiveržė į rusų kunigaikštystes. Mongolai nusiaubė Riazanės, Vladimiro-Suzdalės, Černigovo kunigaikštystes. Naugardas ir Pskovas, o vėliau ir kiti miestai, buvo priversti mokėti duoklę. XIII a. Naugardo večės pašauktas kunigaikštis Aleksandras Neviškis įveikė švedus Nevos mūšyje ir Livonijos ordino riterius Ledo mūšyje.
 XIII a. pabaigoje išaugo Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės reikšmė. 1299 m. stačiatikių metropolitas Maksimas persikėlė iš mongolų nusiaubto Kijevo į Vladimiras, o jau 1325 m. sekantis metropolitas persikėlė į Maskvą. 1380 m. Maskvos ir Vladimiro kunigaikštysčių kariuomenė sutriuškino chano Mamajaus kariuomenę Kulikovo mūšyje, nors mongolų jungas tęsėsi iki 1480 m. 1387 m. rusai savo žemę pirmą kartą pavadino nebe „Rusia“, o graikišku pavadinimu Рωсїѧ (Rosija).
 Rusijos carystė
 Maskvos kunigaikštis Ivanas IV Rūstusis (1533–1584) tapo pirmuoju Rusijos caru, o šalis prisijungė Kazanės ir Astrachanės chanatus bei retai gyvenamą Sibirą. Jo valdymo metais buvo įtvirtinta luominė monarchija ir priimtas naujas teisynas, tačiau caro vykdytos represijos, Krymo totorių puolimai, maras ir nesėkmingas Livonijos karas susilpnino šalį. 1598–1613 laikotarpis Rusijos istoriogragijoje žinomas kaip Didžioji suirutė. Visuomenės krizė, kuriai būdinga neramumai, sukilimai, badas, apsišaukėlių valdymas ir karas su Švedijos ir ATR interventais. Šalis neteko apie trečdalį gyventojų. 1613 m. Zemskis susirinkimas (Rusijos luominė atsovaujamoji institucija) išsirinko caru Michailą Romanovą. Romanovų dinastija valdė Rusiją iki 1917 m. Valdant Aleksejui Michailovičiui buvo priimtas naujas teisynas, kurio daug straipsnių perimta iš III Lietuvos Statuto. Caras Petras I, valdęs nuo 1689 m., sugebėjo dar primityvioje šalyje pritaikyti Vakarų šalių idėjas ir kultūrą, žymiai modernizuodamas šalį.
 Rusijos imperija
 Rusijos imperijos pagrindus padėjo Rusijos caras Petras I, kuris savo reformomis 1695–1725 m. perorganizavo luominę-atstovaujamąją monarchiją į absoliutinę monarchiją Vakarų valstybių pavyzdžiu (Prūsija, Nyderlandai, Švedija). Caras įsteigė senatą, Rusijos mokslų akademiją, pirmąją šalyje gimnaziją, įvedė rekrutų privolę ir modernizavo kariuomenę. Jis taip pat perkėlė sostinę iš Maskvos į 1703 m. įkurtą Sankt Peterburgą. 1755 m. valdant Petro I dukrai Jelizavetai mokslininko M. Lomonosovo dėka buvo įsteigtas Maskvos universitetas.
 Vokiečių kilmės imperatorienė Jekaterina II, valdžiusi 1767–1796 m., sugebėjo Rusijos imperiją paversti lygia jėga didžiausioms Europos valstybėms. Tuo metu prie Rusijos prijungta ir didžioji dalis Lietuvos bei kitų padalintų Abiejų Tautų Respublikos teritorijų. 1812 m. Santykiams su Prancūzija pablogėjus Napoleono kariuomenė įsiveržė į Rusiją. Prancūzams pavyko trumpam okupuoti Maskvą, tačiau Napoleono kariuomenė dėl mūšių ir ligų neteko daug karių ir atsitraukė iš Rusijos. 1813–1814 m. Rusija kartu su Prūsija, Austrija ir Didžioji Britanija kariavo prieš Napoleoną Europoje. 1814 m. sąjungininkų kariuomenės užėmė Paryžių. Aleksandras II, valdęs 1855–1881 m., įvykdė svarbias reformas: panaikino baudžiavą, įsteigė europinio tipo institucijas – advokatūrą ir prisiekusiųjų teismą. Jo valdymo metais pereita nuo rekrutų ėmimo prie visuotinės karo prievolės, atidaryti daugiau kaip 10 000 mokyklų, išaugė pramonės raida. Rusija buvo viena didžiausių imperijų pasaulio istorijoje (trečia pagal dydį po Mongolų imperijos ir Britų imperijos) ir tęsėsi nuo Arkties vandenyno šiaurėje ir Juodosios jūros pietuose iki Baltijos jūros vakaruose ir Ramiojo vandenyno rytuose. Imperijos vadovas iki 1905 m. turėjo absoliučią, niekieno neribojamą valdžią.
 XX a. pradžioje Rusijos imperijoje vyko keli perversmai – 1905 m. revoliucija buvo nuslopinta, tačiau prasidėjo šalies liberalizacija ir buvo įsteigtas parlamentas – Valstybės Dūma. 1917 m. vasario revoliucija nuvertė Pirmojo pasaulinio karo susilpnintą caro valdžią, o tų pačių metų Spalio revoliucija į valdžią atvedė bolševikus. Iki 1918 m. pradžios bolševikai taikiai įsitvirtino didžiojoje dabartinės Rusijos teritorijoje, tačiau Rusijos visuomenės dalis nepripažino naujos valdžios. Rusijos pilietinis karas tęsėsi iki 1922 m. Jame žuvo milijonai žmonių ir 1–2 milijonai turėjo palikti savo šalį.
 Sovietų Sąjunga
 Tarybų Sąjungos pradžia – 1922 m. gruodžio 30 d., kai Rusijos Tarybų Federacinė Socialistinė Respublika su Užkaukazės TFSR, Baltarusijos TSR ir Ukrainos TSR pasirašė sąjungos aktą ir sukūrė naują valstybę – Sovietų Socialistinių Respublikų Sąjungą. Gyventojams buvo prievarta brukama komunistinė ideologija ir ateizmas. Rusijos trispalvis ir dvigalvis erelis prarado šalies simbolių statusą.
 1929 m. prasidėjo masinė kolektyvizacija. 1934 m. rugsėjo 18 d. Tarybų Sąjunga buvo priimta į Tautų Sąjungą. Kai, nepaskelbusi karo, Tarybų Sąjunga 1939 m. lapkričio 30 d. užpuolė Suomiją, 1939 m. gruodžio 14 d. Tautų Sąjungos taryba pašalino TSRS iš organizacijos ir paragino savo nares remti Suomiją.
 Prieš Antrąjį pasaulinį karą TSRS pasirašė nepuolimo sutartį su Vokietija, kuria taip pat pasidalino įtakos sferomis Rytų Europoje. 1941 m. Trečiajam Reichui sulaužius nepuolimo sutartį, Tarybų Sąjunga įsitraukė į Antrąjį pasaulinį karą, kurį kartu su Vakarų sąjungininkais laimėjo 1945 m. Karo metu žuvo daugiau nei 26 milijonų SSRS gyventojų, iš kurių civiliai sudarė daugumą.
 Po karo prasidėjusiame Šaltajame kare Tarybų Sąjunga buvo viena pagrindinių konfliktuojančių šalių.
 1985 m. į valdžią atėjus Michailui Gorbačiovui, prasidėjo reformos (glasnost, perestroika), užbaigusios Šaltąjį karą bei privedusios prie taikaus valstybės suirimo.
 Valstybė galutinai iširo 1991 m. gruodį – gruodžio 8 d. pasirašytas Belovežo susitarimas, gruodžio 21 d. pasirašyti Alma Atos protokolai ir įkurta NVS, gruodžio 25 d. atsistatydino TSRS prezidentas Michailas Gorbačiovas, gruodžio 26 d. valstybė galutinai nustojo egzistuoti, o jos tęsėja tapo Rusijos Federacija. TSRS suskilo į 15 nepriklausomų valstybių.
 Rusijos Federacija
 Nuo 1991 m. gruodžio 12 d. gyvuoja nepriklausoma Rusijos Federacija. 1993 m. gruodžio 12 d. Rusijos piliečių visatautiniame balsavime priimta šiuo metu galiojanti Rusijos Federacijos Konstitucija.
 1999 m. Rusija įvedė kariuomenę ir nemažai karinės technikos, į prorusiškus separatistinius Gruzijos ir Moldovos regionus. Į Gruzijos regioną Abchaziją įvedė 300 rusų karių, o į Moldovos Padniestrę 1 500 kareivių. 2006 m. kilo energetiniai konfliktai tarp jos ir kaimynių: Ukrainos ir Baltarusijos.
 2008 m. rugpjūčio 8 d. Rusija gindama Pietų Osetiją atakavo Gruziją, prasidėjo Rusijos ir Gruzijos karas. Rusija išstūmė gruzinus iš Pietų Osetijos. Okupavo iki tol jos kontroliuotą Gruzijos separatistinį regioną Abchaziją ir su separastinio judėjimo lyderiu pradėjo Gruzijos pajėgų puolimą iš Abchazijos pusės. Karą su Gruziją laimėjo per 5 dienas.
 2014 kovo 6 d. Rusijos kontroliuojamas Krymo parlamentas balsavo už tai, kad pusiasalis būtų prijungtas prie Rusijos kaip federacinis subjektas ir kad būtų surengtas referendumas šiuo klausimu. 2014 kovo 18 d. Rusija ir Krymas pasirašė sutartį, kuria oficialiai buvo patvirtintas prisijungimas. Šiuos veiksmus pasmerkė Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja. Šie veiksmai nesulaukė tarptautinio pripažinimo, Krymas laikomas Rusijos aneksuota teritorija.
 2014 m. Rusija sukurstė neramumus rytų Ukrainoje. Donecko ir Luhansko regionuose prorusiški ginkluoti asmenys užėmė administracinius pastatus. Ten jie paskelbė Donecko ir Luhansko liaudies respublikas, kurios nori prisijungti prie Rusijos Federacijos.
 2022 m. vasario 24 d. Rusija įsiveržė į Ukrainą, o Rusijos vadinamos „specialiosios operacijos“ tikslais nurodė Ukrainos „denacifikaciją“ ir „demilitarizaciją“. Rusijos Federacija Ukrainą taip pat apkaltino neapykantos kurstymu prieš šalyje gyvenančius rusakalbius gyventojus ir sistemingu jų žudymu rytų Ukrainoje. Vakarai pasmerkė Rusijos poziciją dėl pradėtų karo veiksmų ir įvertino pastarosios elgesį kaip „visiškai neišprovokuotą ir nepateisinamą karinę agresiją“ prieš taikią suverenią valstybę.
 Politinė sistema
 Rusijos Federacija yra prezidentinė federacinė respublika. Valstybės vadovas – prezidentas, kuris kartu yra Karinių pajėgų vyriausiasis vadas, renkamas 6 metams. Vykdomąją valdžią be prezidento vykdo ministrų kabinetas, vadovaujamas premjero, kurį skiria prezidentas su Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos pritarimu.
 Įstatymų leidžiamoji valdžia yra dviejų rūmų parlamentas – Federalinis Susirinkimas, kuris susideda iš Dūmos ir Federacijos Tarybos. Dūmą sudaro 450 deputatų renkamų visuotiniu tiesioginiu balsavimu 5 metams. Visi nariai renkami proporcine sistema pagal partijų sąrašus. Federacijos Tarybą sudaro 178 nariai – po 2 atstovus iš 89 federacijos subjektų.
 Rusija yra viena iš Nepriklausomų Valstybių Sandraugos įkūrėjų (1991 m. gruodžio 8 d.), Eurazijos Sąjungos, Kolektyvinio saugumo sutarties organizacijos, APEC, BRICS, Europos Tarybos, Rytų Azijos viršūnių susirinkimo, G20, Šanchajaus bendradarbiavimo organizacijos, Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos, Pasaulio Prekybos Organizacijos bei daugelio kitų tarptautinių organizacijų narė.
 Politinės partijos
 Dūmos frakcijos (pagal 2021 m. rugsėjo 19 d. rinkimų rezultatus):
 Administracinis suskirstymas
 1993 m., priėmus Rusijos konstituciją buvo 89 federacijos subjektai, kurių skaičius vėliau sumažėjo sujungiant juos tarpusavyje. Po 2014 m. Krymo aneksijos buvo prijungti dar du subjektai – Sevastopolio federacijos reikšmės miestas ir Krymo respublika.
 Šiuo metu Rusijos federacija sudaryta iš 85 federacijos subjektų (įskaitant aneksuotą Krymą ir Sevastopolį):
 22 respublikų
 9 kraštų
 46 sričių
 3 federacinės reikšmės miestų (Maskva, Sankt Peterburgas, Sevastopolis (aneksuotas Ukrainos miestas))
 1 autonominės srities (Žydų autonominė sritis)
 4 autonominių apygardų
 Geografija
 Rusijos Federacija nutįsusi per šiaurinę Eurazijos superkontinento dalį. Dėl valstybės dydžio, klimatas įvairiose valstybės dalyse labai skiriasi. Rytų Europos lygumoje nuo šiaurės į pietus atitinkamai plyti tundra, taiga, mišrieji ir plačialapių miškai, stepės bei pusdykumės. Pagal plotą Rusija yra pati didžiausia šalis pasaulyje. Jis siekia 17 075 mln. kvadratinių kilometrų. Šalis užima 11 % pasaulio ploto, tai būtų visa Europa ir Australija kartu sudėjus. Rusijos platybėse yra visos klimato juostos, išskyrus atogrąžines. Rusijos plotis iš vakarų į rytus yra apie 9000 km – nuo 19° rytuose iki 169° vakaruose. Šalis driekiasi per du žemynus – Aziją ir Europą. 23 % šalies teritorijos yra Europos žemyne, o 77 % - Azijos. Iš šiaurės į pietus Rusija nusitęsusi apie 4000 km – nuo 41° iki 81° šiaurėje.
 Rusijos teritorijoje daug ežerų ir kalnų, tarp kurių ir Baikalas, didžiausias gėlavandenis ir giliausias ežeras pasaulyje. 23 objektai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
 Geografinė padėtis ir sienos
 Rusija yra viena iš pasaulio šalių, kurios turi daugiausiai sienų su kitomis valstybėmis. Šalis ribojasi su 14 kitų valstybių. Bendras šalies sienų ilgis yra 20 017 km. Rusija turi priėjimą prie penkių jūrų, o pakrančių ilgis yra 37 653 km.
 Pagrindinė Rusijos dalis (be Kaliningrado srities) ribojasi su Norvegija (196 km) ir Suomija (1340 km), piečiau yra palyginus nedidelė Baltijos jūros pakrantė. Dar piečiau eina siena su Baltijos šalimis Estija (334 km) ir Latvija (217 km). Pietuose ribojasi su Baltarusija (959 km) ir Ukraina (1576 km, be Krymo). Juodoji jūra skiria Rusijos europinę ir azijinę dalį. Kaukaze ribojasi su Gruzija (723 km) ir Azerbaidžanu (284 km). Ryčiau yra Kaspijos jūros pakrantė ir siena su Kazachstanu (6846 km). Rytų Azijoje Rusija ribojasi pirma su Kinija (apie 40 km) tada su Mongolija (3485 km) ir tada vėl su Kinija (3605 km). Dar toliau į rytus yra paskutinė žemyninė siena su Šiaurės Korėja. Po to driekiasi jūrinė siena su Japonija. Ji prasideda nuo Ochotsko jūros, eina per Ramųjį vandenyną ir baigiasi Beringo jūroje. Beringo sąsiauryje yra Diomido salos. Viena iš jų - Ratmanovo sala - yra labiausiai į rytus nutolusi Rusijos sala. Ji yra tik keturis kilometrus: nutolusi nuo Kruzenšterno salos, kuri priklauso JAV. Visa Rusijos šiaurinė dalis yra nusidriekusi palei Arkties vandenyną, kuriame yra daugybė Rusijai priklausančių salų. Pati šiauriausia iš jų yra Prano Juozapo Žemė.
 Rusijai taip pat priklauso vienas eksklavas. Tai buvo šiaurinė Rytų Prūsijos provincijos dalis, šiandieninė Kaliningrado sritis. Ši šalies dalis Rusijai (prieš tai TSRS) priklauso nuo 1945 m. Kaliningrado sritis ribojasi su Lietuva (227 km) ir Lenkija (206 km). Pagrindinė Rusijos dalis iš Kaliningrado srities tiesiausiu keliu pasiekiama per Lietuvą. Pasienyje su Lenkija esantis Suvalkų koridorius – vienas iš alternatyvių sausumos ruožų tarp Rusijos eksklavo ir sąjungininkės Baltarusijos.
 Pagrindiniai regionai
 Geografiškai Rusiją galima suskirstyti į šiuos geografinius regionus:
 Rytų Europos lyguma – į vakarus nuo Uralo kalnų
 Vakarų Sibiro žemuma – į rytus nuo Uralo kalnų
 Šiaurės Sibiro žemuma – piečiau Arkties vandenyno
 Vidurio Sibiro kalnynai – tarp Jenisiejaus ir Lenos
 Pietų Sibiro kalnai – Kalnai Rusijos ir Sibiro pietuose
 Vidurio Jakutijos žemuma – palei Lenos upę
 Rytų Sibiro kalnai – kalnai į rytus nuo Lenos
 Rytų Sibiro žemuma – į pietus nuo Rytų Sibiro jūros
 Ekonomika
 Pagrindinės eksporto prekės: nafta, gamtinės dujos, geležies ir kitų metalų rūda, mediena, akmens anglis, plienas, mašinos. Pagrindinės eksporto šalys: Vokietija, Baltarusija, Kinija, Ukraina, Italija, JAV, Prancūzija. 2004 m. eksporto apimtis (183,2 mlrd. USD) buvo dukart didesnė už importo apimtį (94,8 mlrd. USD). Nafta, dujos, metalų rūdos ir mediena sudaro 80 proc. eksporto, dėl to Rusija yra labai priklausoma nuo pasaulinių žaliavų kainų svyravimo (The World Factbook 2005).
 Dėl aukštų žaliavų kainų 2004 m. labai išaugo Rusijos biudžeto pajamos. Biudžeto perviršis pervedamas į Stabilizacijos fondą, buvo išmokėtos visos skolos Tarptautiniam Valiutos Fondui, taip pat pradėtos išmokėti skolos Paryžiaus klubo šalims.
 1991–1994 m. Rusijoje vykdant žemėvaldos pokyčius jame kūrėsi valstiečių ūkiai bei naujos kolektyvinės formuotės. 1994 m. privačios žemės jau sudarė apie 12 %. 2006 m. Rusijoje buvo 27,8 tūkst. žemės ūkio įmonių, 253,2 tūkst. valstiečių ūkių ir 15,8 mln. asmeninių pagalbinių ūkių. Žemės ūkio kooperatyvai sudarė 46 % visų žemės ūkio įmonių, valstybiniai ūkiai – 12 %, kolūkiai – 5 %. Bendros žemės ūkio produkcijos 2005 m. lyginant su 1990 m. pagaminta 73,3 %. Mėsos produktų Rusijoje 2005 m. pagaminta 3 871 tūkst. t, o 1990 m. gaminta 8 912 tūkst. t., sviesto gaminta apie 3 kartus mažiau, šviežio pieno – perpus mažiau. Tai sąlygojo nevykusi žemės ūkio reforma ir bendras gamybos nuosmukis.
 Neskiriant lėšų transporto infrastruktūros atnaujinimui, oro uostų skaičius Rusijos teritorijoje 1990–2010 m. sumažėjo nuo 1401 iki 328. Pagal valstybinę programą už 85,8 mlrd. rb. pavyko suremontuoti 36 oro uostų 38 kilimo-tūpimo takus ir pakeisti šviesos signalines sistemas 30 oro uostų, nors ją iš viso turi tik 65% oro uostų. Skubaus remonto reikia 46% oro uostų su dirbtine danga ir 18% – su grunto danga. iki 2015 m. planuojama skirti 306,6 mlrd. rb. ir suremontuoti 127 oro uostus.
 Žemės ūkis
 Rusijos Federacijoje žemės ūkiu daugiausia verčiamasi derlingose lygumose, kurios driekiasi nuo vakarinės sienos iki Centrinės Azijos. Ten žemdirbiai augina kviečius ir kitus javus, mėsinius galvijus, pagaminama nemažai pieno produktų, medvilnės, vilnos. Rusijos Federacija yra viena didžiausių pasaulio grūdų augintojų, tačiau neretai ji nepasigamina net tiek maisto, kad išmaitintų savo gyventojus, tad grūdus tenka importuoti.Bet pastaraisiais metais šis rodiklis mažėja ir javų yra prikuliama vis daugiau.
 Gyventojai
 Nors Rusija tarp valstybių užima aštuntąją vietą pasaulyje pagal gyventojų skaičių, dėl milžiniško šalies ploto gyventojų tankumas yra labai mažas – tik 8 žm./km2. Europinėje šalies dalyje tankumas daug didesnis nei azijinėje. Mažiausias tankis yra šiaurės rytų Rusijoje. Be maždaug 116 milijonų Rusijoje gyvenančių etninių rusų, dar apie 20 milijonų gyvena kitose buvusios Sovietų Sąjungos valstybėse, daugiausiai Ukrainoje ir Kazachstane.
 2008 m. į Rusiją imigravo 281 615 žmonės ir iš jos emigravo 39 508 žmonės. 95 % imigrantų buvo iš NVS valstybių ir daugelis buvo etniniai rusai arba mokėjo rusų kalbą. Taip pat apskaičiuota, kad šalyje yra apie 10 milijonų nelegalių imigrantų iš kitų buvusios Sovietų Sąjungos valstybių. Nepaisant imigracijos, pasak 2009 m. duomenų, gyventojų skaičius Rusijoje mažėja. Taip yra daugiausiai dėl didelio mirtingumo. 2009 m. apskaičiavimais, 1000 gyventojų Rusijoje per metus tenka net 16 mirčių. Palyginimui, Europos sąjungoje 1000 gyventojų per metus tenka 10,3 mirčių. Pagal šį rodiklį Rusija užima 16 vietą pasaulyje. Didžiausia populiacija Rusijoje buvo 1991 m., kai ten gyveno 148,7 mln. žmonių, bet vėliau gyventojų skaičius pradėjo mažėti. 2009 m. apskaičiavimais, Rusijoje gyvena 140 mln. žmonių. Valstybių sąraše pagal savižudybių dažnumą Rusija yra aštuntoje vietoje (2011 m.).
 Tautinė sudėtis
 Dauguma Rusijos gyventojų yra rusų kilmės. Tačiau joje esama nemažiau kaip šimtas skirtingų etninių mažumų, tarp jų: totorių, ukrainiečių, baškirų ir čiuvašų. Kai kurie Rusijos gyventojai, kaip jakutai yra tiurkų kilmės; kitos gyventojų mažumos yra kilusios iš Azijos. Visoje didžiulėje šalies teritorijoje gyventojai nėra pasiskirstę tolygiai. Apie 75% gyventojų gyvena į vakarus nuo Uralo kalnų; mažiau kaip 25% – Sibire ir tolimesniuose rytiniuose šalies rajonuose.
 Etninė sudėtis (2002 m. surašymo duomenys):
 79,8 % gyventojų – rusai. Didžiausios tautinės mažumos:
 3,83 % – totoriai (5 554 601)
 2,03 % – ukrainiečiai (2 942 961)
 1,15 % – baškirai (1 673 389)
 1,13 % – čiuvašai (1 637 094)
 0,94 % – čečėnai (1 360 253)
 0,78 % – armėnai (1 130 491).
 Tos pačios apklausos duomenimis, lietuvių Rusijoje yra 45 569.
 Kalbos
 Rusų kalba yra oficiali visoje šalyje, tam tikri regionai turi dar ir antrą oficialią kalbą. Iš viso tokių yra 27. Pasak 2002 m. apklausos, rusiškai moka 142,6 milijonai gyventojų, angliškai – 6,95 mln., totoriškai – 5,3 mln., vokiškai – 2,9 mln., ukrainietiškai – 1,8 mln., lietuviškai – 49 020 gyventojų.
 Rusų kalba yra antra pagal paplitimą kalba internete po anglų kalbos, ji taip pat yra viena iš dviejų oficialių kalbų, naudojamų Tarptautinėje Kosminėje Stotyje, ir viena iš šešių oficialių kalbų, naudojamų Jungtinių Tautų Organizacijoje.
 Religijos
 Pasak 2007 m. apklausos, 63 % gyventojų save laiko stačiatikiais, 6 % – musulmonais, 1 % – budistais, katalikais, protestantais arba judėjais, 16 % – netikinčiais ir 12 % teigė tikintys Dievą, bet nepraktikuojantys jokios religijos. Iš tikrųjų praktikuojančių religijas žmonių procentas yra dar mažesnis. Anot CŽV pasaulio faktų knygoje pateiktų apskaičiavimų, 15–20 % gyventojų praktikuoja stačiatikybę, 2 % – kitų pakraipų krikščionybę, 10–15 % – islamą. Manoma, kad toks didelis nepraktikuojančių jokios religijos gyventojų procentas yra dėl Sovietų Sąjungos įtakos. Pasak Zuckermano tyrimo, 24–48 % Rusijos gyventojų yra ateistai, agnostikai arba netikintys ir pagal šiuos duomenis Rusija yra viena iš mažiausiai tikinčių pasaulio valstybių.
 Nors pasak apskaičiavimų Rusijoje yra 15-20 milijonų musulmonų, apklausos rodo, kad jų yra tik 7–9 milijonai. Musulmonai yra dauguma tiurkiškai kalbančių Rusijos gyventojų. Daugelis slavų yra stačiatikiai. Budizmas yra tradicinė religija trijuose Rusijos regionuose: Buriatijoje, Tuvoje ir Kalmukijoje. Kai kurie rytinės Rusijos dalies gyventojai kartu su didžiosiomis religijomis praktikuoja šamanizmą, panteizmą ar atlieka pagoniškus ritualus.
 Didžiausi miestai
 Kultūra
 Rusijos kultūra susidarė iš senosios Europos ir rusų liaudies kultūrų. Tam tikru laikotarpiu Rusija save net laikė „kita radikaliąja Vakarų kultūra“. Šią, palyginus su Vakarų kultūra, veikė ir kiti veiksniai - šalies geografinė padėtis, valstybės ištakos, o taip pat ir 1054 m. įvykęs Krikščioniškosios Bažnyčios skilimas. Po Schizmos stačiatikiškoji Rusia nutolo nuo katalikiškosios Vakarų Europos.
 Krikščioniškoji Rusijos kultūros istorija prasideda, kai Kijevo didysis, bei Naugardo kunigaikštis Vladimiras I 988–989 m. pakrikštijo šalį. Tada Bizantijos kultūra buvo perimta į slavišką formą, kuri beveik septynis šimtus metų dominavo Rusijoje. Po krikšto įsivyravo savas raštas, menas ir architektūra.
 Ypač stačiatikybė lėmė šalies tradicijas ir kultūrinį suvokimą. Religinė pasaulėžiūra ir bažnytinė įtaka lėtino Maskvos Kunigaikštystės vystymąsi. Nuo XV a. rusiška-stačiatiška kultūra patyrė stagnaciją, tai įvyko dėl Konstantinopolio žlugimo, po kurio ji neteko svarbaus partnerio. XVII a. Petras I vykdė šalies sekuliarizaciją ir stengėsi skleisti Europietišką kultūrą. Jis savo reformomis privertė didikus nusikirpti barzdas, dėvėti vakarietiškus rūbus ir apskritai priimti vakarietišką kultūrą. Rusijos europietinimas pasiekė tik dalį aukštuomenės ir tik XVIII a. Šalis plačiai įsiliejo į vakarietišką kultūrą ir apie 1900 m. įsiliejo į europietišką avangardą.
 Vienintelė kultūros forma, kuri buvo pripažinta TSRS, buvo socrealizmas. Šito pasekmė buvo europietiškos ir folklorinės kultūros nykimas šalyje. Rusijos Federacijoje XX a. pabaigoje kultūra išgyveno didelę krizę. Tuo metu šalies menininkai turėjo persiorentuoti, nes jiems nebereikėjo laikytis valstybinių nuostatų, o konkuruoti su populiariąją kultūra.
 Literatūra
 Anksčiausi Rusijos rašytiniai šaltiniai datuojami XI a. Vienas iš ryškiausių viduramžių rusų kūrinių yra Sakmė apie Igorio žygį. Rusų kultūroje XIX amžius vadinamas rusų literatūros aukso amžiumi. XIX a. pr. romantizmui atstovavo poetai Aleksandras Puškinas ir Michailas Lermontovas. XIX a. viduryje suklestėjo realizmas, atstovai − Fiodoras Dostojevskis, Levas Tolstojus ir Ivanas Turgenevas. XX a. pradžioje kūrė prozininkai Antonas Čechovas ir Michailas Bulgakovas. 5 rusų rašytojai (Ivanas Buninas, Michailas Šolochovas, Borisas Pasternakas, Aleksandras Solženicynas ir Josifas Brodskis) buvo apdovanoti Nobelio premija.
 Sportas
 2008 m. šalyje buvo 2687 stadionai, kurie turėjo daugiau nei 1500 vietų, 3762 baseinai ir 123 200 sporto aikštynų. 22,6 mln. žmonių priklauso įvairiems susivienijimams, iš jų 8,1 mln. moterys. Populiariausia komandinė sporto šaka Rusijoje yra futbolas. Antras populiariausias komandinis sportas yra ledo ritulys, trečioje vietoje – krepšinis. Taip pat populiarios sporto šakos yra šachmatai ir tenisas.
 Šalyje vyko šie garsūs sporto renginiai:
 1980 m. vasaros olimpiada vyko Maskvoje.
 2014 m. XXII žiemos olimpinės žaidynės vykо Sočije.
 2018 m. Rusijoje vyko Pasaulio futbolo čempionatas.
 Tarptautiniai santykiai
 Rusija yra daugelio tarptautinių organizacijų narė, užmezgusi diplomatinius santykius su visomis JTO narėmis, išskyrus Butaną, Sakartvelą, Mikronezijos Federacinėmis Valstijomis, Saliamono Salomis ir Ukraina.
 Su Lietuva diplomatiniai santykiai užmegzti 1991 m. Vilniuje veikia Rusijos ambasada, Klaipėdoje iki 2022 m. veikė konsulatas. Taip pat 2022 m. balandį Lietuvos URM iniciatyva pažemintas diplomatinio atstovavimo lygis tiek Maskvoje, tiek Vilniuje — atšaukti abiejų šalių ambasadoriai, o vietoje jų misijoms vadovauja reikalų patikėtiniai.
 Kita informacija
 Rusijos ryšiai
 Rusijos transportas
 Rusijos šventės
 Rusijos karinės pajėgos
 Sąrašas:Rusijos ekstremumai
 Imigracija į Rusiją
 Pastabos
 Šaltiniai
 Nuorodos
 Rusijos Federacijos valdžios tinklalapiai:
 Rusijos valdžios tinklalapiai rusų k.
 Rusijos Federacijos prezidentas rusų k.
 Rusijos dūma rusų k/
 Kita informacija apie Rusiją:
 Lietuvos Respublikos pasiuntinybė Rusijos Federacijoje
 russia-travel.com
 Kelionei po Rusiją
 Forumas apie Rusiją
 Rusijos media:
 Rusijos valstybinė televizija tiesiogiai rusų k.
 Rusijos valstybinis radijas rusų k.
 Rusijos valstybinė naujienų agentūra ITAR – TASS rusų k.
 Rusijos valstybinė naujienų agentūra Ria Novosti rusų k.
 Komsomolskaja Pravda – kairiosios srovės populiarus Rusijoje laikraštis rusų k.
 Rosijskaja Gazeta – Rusijos valdžios kontroliuojamas laikraštis rusų k.
 Valstybės


text:
 Avis juridique important
 |
 31986L0355
 Directive 86/355/CEE du Conseil du 21 juillet 1986 modifiant la directive 79/117/CEE concernant l'interdiction de mise sur le marché et l'utilisation des produits phytopharmaceutiques contenant certaines substances actives
 Journal officiel n° L 212 du 02/08/1986 p. 0033 - 0034 édition spéciale finnoise: chapitre 3 tome 21 p. 0217 édition spéciale suédoise: chapitre 3 tome 21 p. 0217
 *****DIRECTIVE DU CONSEIL du 21 juillet 1986 modifiant la directive 79/117/CEE concernant l'interdiction de mise sur le marché et l'utilisation des produits phytopharmaceutiques contenant certaines substances actives (86/355/CEE) LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté économique européenne, vu la directive 79/117/CEE du Conseil, du 21 décembre 1978, concernant l'interdiction de mise sur sur le marché et l'utilisation des produits phytopharmaceutiques contenant certaines substances actives (1), modifiée en dernier lieu par la directive 86/214/CEE (2), et notamment son article 6, considérant que la directive précitée prévoit que le contenu de son annexe doit être constamment adapté à l'évolution des connaissances scientifiques et techniques; considérant qu'il est désormais établi que l'utilisation de l'oxyde d'éthylène comme produit phytopharmaceutique, notamment pour la fumigation de végétaux et de produits végétaux emmagasinés, provoque dans les denrées alimentaires la formation de résidus qui risquent de présenter des effets muisibles pour la santé humaine ou animale; considérant que des traitements de remplacement existent pour la protection phytosanitaire, sauf dans le cas de certains produits mineurs; considérant que la mise sur le marché et l'utilisation de l'oxyde d'éthylène comme produit phytopharmaceutique devraient interdites; considérant que dérogations à cette interdiction peuvent être accordées provisoirement à l'échelon national, pour certains produits mineurs pour lesquels existe un besoin spécifique, jusqu'au moment où d'autres moyens de traitement seront disponibles, A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE: Article premier À l'annexe de la directive 79/117/CEE, la rubrique suivante est ajoutée: 1.2 // // // « C. Oxyde d'éthylène // a) réduction des germes pathogènes sur les légumes deshydratés suivants, destinés à être incorporés dans des préparations alimentaires non soumises à cuisson complète avant d'être consommées: // // - asperges - oignons - poireaux - champignons // // b) réduction des germes pathogènes sur les fines herbes et épices séchées (1) // // c) réduction des germes pathogènes sur les herbes séchées destinées exclusivement à être commercialisées en l'état en tant que produits médicinaux // // d) réduction des germes pathogènes sur la poudre et les agglomérés de cacao // // e) fumigation de feuilles de tabac // // Ces dérogations expirent au plus tard le 31 décembre 1989 // // (1) Les plantes et les produits végétaux, riches en huiles essentielles et principes aromatiques et qui, en raison de leur saveur caractéristique, sont principalement utilisés comme condiments. » Article 2 Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, règlementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 1er juillet 1987. Ils en informent immédiatement la Commission. Article 3 Les États membres sont destinataires de la présente directive. Fait à Bruxelles, le 21 juillet 1986. Par le Conseil Le président G. HOWE (1) JO no L 33 du 8. 2. 1979, p. 36. (2) JO no L 152 du 26. 5. 1986, p. 45.


type: other

text:
AJÁNLÁST. A Pénzügy Békéltető Testület a Kérelmező ezt meghaladó igényét elutasítja. - PDF
 Download "AJÁNLÁST. A Pénzügy Békéltető Testület a Kérelmező ezt meghaladó igényét elutasítja."
 1 A-PBT-A-535/2012. Ajánlás A Pénzügyi Békéltető Testület dr. K.A. ügyvéd által képviselt F.V.-né (a továbbiakban: Kérelmező) OTP Bank Nyrt. (székhelye: 1051 Budapest, Nádor utca 16., a továbbiakban: pénzügyi szolgáltató) ellen benyújtott kérelmére indult pénzügyi fogyasztói jogvita rendezésére irányuló eljárásban a április 16-ra, illetve május 14-re kitűzött folytatólagos meghallgatáson az alábbi hozta: AJÁNLÁST A Pénzügyi Békéltető Testület ajánlja, hogy a pénzügyi szolgáltató a Kérelmezővel kötött kölcsönszerződés megkötését megelőző eredeti állapotot állítsa vissza. A Pénzügy Békéltető Testület a Kérelmező ezt meghaladó igényét elutasítja. Az ajánlás ellen fellebbezésnek helye nincs, azonban annak kézhezvételétől számított 15 napon belül hatályon kívül helyezése kérhető a Fővárosi Törvényszéktől, ha a tanács összetétele vagy eljárása nem felelt meg a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló évi CLVIII. törvény (a továbbiakban: Psztv.) rendelkezéseinek, a Pénzügyi Békéltető Testületnek nem volt hatásköre az eljárásra vagy a kérelem meghallgatás nélküli elutasításának lett volna helye. A pénzügyi szolgáltató az ajánlás hatályon kívül helyezését a fentieken túl az ajánlás részére történt kézbesítésétől számított tizenöt napon belül akkor is kérheti a Fővárosi Törvényszéktől, ha az ajánlás tartalma nem felel meg a jogszabályoknak. Ha a pénzügyi szolgáltató az ajánlásnak nem tesz eleget, a Pénzügyi Békéltető Testület a Kérelmező nevének megjelölése nélkül jogosult a jogvita tartalmának rövid leírását és az eljárás eredményét legkorábban az ajánlásnak a pénzügyi szolgáltató részére történt kézbesítésétől számított hatvan nap elteltével nyilvánosságra hozni. A Pénzügyi Békéltető Testület döntését a Psztv ának b) pontja, 97. -a, valamint ának (1) bekezdése alapján hozta meg. A Pénzügyi Békéltető Testület felhívja a Kérelmezőt és a pénzügyi szolgáltatót, hogy jelen ajánlás végrehajtásáról a kézhezvételt követő 60 napon belül írásban tájékoztassák a Pénzügyi Békéltető Testületet. INDOKOLÁS A Kérelmező február 22-én érkezett kérelmével fordult a Pénzügyi Békéltető Testülethez pénzügyi fogyasztói jogvita rendezése érdekében. Kérelmében a pénzügyi szolgáltatónál vezetett xxx számú hitelszámlájának költségmentes lezárását és ennek kapcsán a vele szemben támasztott követelések törlését kérte. A Kérelmező indítványozta továbbá, hogy a Pénzügyi Békéltető Testület a pénzügyi szolgáltatót a jelen eljárásban felmerült költségekben is marasztalja.
 2 A Kérelmező előadta, hogy július 30-án a BCD Kft-vel (a továbbiakban: eladó),,szerződés áruvásárlási györskölcsönigényléssel megnevezésű adásvételi szerződést kötött. A szerződéskötéssel egyidejűleg átadott az eladónak Ft-ot, a pénzátadásról azonban állítása szerint irat nem készült. A Kérelmező az áru Ft-os vételárának fennmaradó részét a pénzügyi szolgáltató által folyósítandó kölcsönből, részletekben kívánta megfizetni. A Kérelmező által becsatolt adásvételi szerződés szerződéskötéskor fizetett összeg jogcímén , azaz tízezer forint saját erőt tartalmazott. A szerződés hátoldalán olvasható általános eladási feltételek egyúttal arról is rendelkeztek, hogy elállás esetén az eladó a megrendelést követő első munkanap után , azaz tízezer forint hitelbírálati díjat számít fel. A Kérelmező előadása szerint az áru átvételekor, augusztus 19-én adósként írta alá a vételár fennmaradó összegének finanszírozására szolgáló, a pénzügyi szolgáltatóval később létrejött (2009. augusztus 19-én még további aláírásokat nem tartalmazó) kölcsönszerződési nyomtatványt, majd az adásvételi szerződésből eredő szavatossági igényeinek érvényesítését követően augusztus 24-én az eladónak címzett és előadása szerint augusztus 25- én ajánlott küldeményként postára adott nyilatkozatával az adásvételi szerződéstől elállt. A Kérelmező előadta, hogy augusztus 28-án postai úton kapta kézhez az időközben a pénzügyi szolgáltató által is aláírt kölcsönszerződést, ezért szeptember 8-án kelt és tértivevénnyel ismét az eladónak küldött levelében augusztus 24-én kelt elállását visszaigazoló nyilatkozat kiadását kérte. A Kérelmező az eladótól egyik levelére sem kapott választ, és hozzá előadása szerint a küldemények sem érkeztek vissza. Tekintettel arra, hogy a kölcsönszerződés alapján fizetendő első törlesztőrészlet szeptember 28-án esedékessé vált, a Kérelmező a pénzügyi szolgáltatótól ezt követően folyamatosan fizetési felszólító leveleket kapott. A Kérelmező a pénzügyi szolgáltató által október 22-én átvett levelében elállt a kölcsönszerződéstől, egyidejűleg az áru eladójától a kölcsönügylet lezárásához szükséges nyilatkozat megküldését kérte. A Kérelmező előadása szerint az eladónak címzett küldemény november 9-én nem kereste jelzéssel érkezett vissza hozzá. A Kérelmező ezt követően a pénzügyi szolgáltató november 13-án kelt útmutatása alapján melynek értelmében az eladó és a pénzügyi szolgáltató között a szükséges egyeztetés megtörtént telefonon kísérelte meg felvenni a kapcsolatot az eladóval, azonban ő a hitelszámla lezárásához szükséges jognyilatkozatot többszöri kérés ellenére a mai napig nem adta ki. A kapcsolatfelvétel így mind az eladó, mind a pénzügyi szolgáltató vonatkozásában eredménytelen maradt, a hitelszámlán az eladónak időközben folyósított összeg a Kérelmező terhére a kölcsönszerződés alapján továbbra is esedékes hátralékos tartozásként mutatkozott. A Kérelmező indítványára az illetékes megyei kereskedelmi és iparkamara mellett működő békéltető testület február 22-én a Kérelmező és az eladó között felmerült jogvita rendezése érdekében indult aaaa számú ügyben ajánlotta, hogy az eladó a Kérelmezőnek a pénzügyi szolgáltatónál vezetett hitelszámlája lezárásához szükséges nyilatkozatot adja ki. Figyelemmel arra, hogy az eladó az ajánlásban foglaltaknak nem tett eleget, a Kérelmező a megküldött iratok alapján május 14-én, majd keresetlevelének június 23-án kelt
 3 idézés kibocsátása nélkül történő elutasítását követően október 11-én polgári peres eljárást indított az eladóval szemben. Kiterjesztett keresetében elállása folytán a kölcsönszerződés augusztus 24-én történt megszűnésének megállapítását és az eladótól a számú hitelszámlára , azaz kétszázharmincezer-ötszázhatvanhét forint megfizetését kérte, ennek augusztus 18-tól járó szerződéses mértékű késedelmi kamataival, valamint perköltségeivel együtt. A BCD Bíróság a Pp ának (2) bekezdése alapján október 6-án zzz számon bírósági meghagyást bocsátott ki, amely november 16-án emelkedett jogerőre. A Kérelmező a határozatot tartalmazó jegyzőkönyvet a pénzügyi szolgáltatónak annak január 5-én, február 4-én és március 16-án kelt leveleiben foglalt kérésére december 7-én megküldte, és ismételten kérte az xxx számú hitelszámla további hátralékos tartozás nélküli, költségmentes lezárását. A Kérelmező indítványát a pénzügyi szolgáltató december 30-án kelt levelében azzal az indokkal utasította el, hogy az ítélet hatályú jogerős bírósági határozat alapjául szolgáló eljárásban nem vett részt, ezért a Kérelmezővel szembeni jogviszonyára annak rendelkezései nem hatnak ki. A Kérelmező február 22-én érkezett kérelmében fordult a Pénzügyi Békéltető Testülethez pénzügyi fogyasztói jogvita rendezése érdekében. Álláspontja szerint ő az adásvételi szerződéstől még a kölcsönszerződés postai úton történő kézhezvételét megelőzően, jogszerűen állt el. Mindezek alapján a pénzügyi szolgáltatónál vezetett xxx számú hitelszámla költségmentes lezárását és ennek kapcsán a pénzügyi szolgáltató vele szemben támasztott követeléseinek törlését, illetve a pénzügyi szolgáltatónak a jelen eljárásban felmerült költségekben történő marasztalását indítványozta. A Kérelmező álláspontja szerint az általa becsatolt jogerős bírósági határozat értelmében az adásvételi szerződéstől történt jogszerű elállását követően az eladónak vissza kellett volna fizetnie az időközben folyósított kölcsönösszeget a pénzügyi szolgáltatónál vezetett hitelszámlára. Tekintettel arra, hogy az eladónak a rendelkezésre álló okiratok alapján erre időközben lehetősége nyílt, álláspontja szerint a pénzügyi szolgáltató követelését vele szemben nem, kizárólag az eladó felé érvényesítheti. A Kérelmező előadta, hogy megítélése szerint a kölcsönszerződés teljes létszakában mindent megtett annak érdekében, hogy a pénzügyi szolgáltató a hitelszámlát jogszerűen lezárja. A Pénzügyi Békéltető Testület kérdésére a Kérelmező előadta, hogy a BCD Bíróság zzz számú jogerős határozatának végrehajtását a mai napig nem kérte, figyelemmel arra, hogy az alperesi eladó ellen az illetékes cégbíróság a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló évi V. törvény 90. -ának (1) bekezdése alapján december 2-án kelt végzésével mint ismeretlen székhelyű cég ellen megszüntetési eljárást indított. A Pénzügyi Békéltető Testület eljáró tanácsa a rendelkezésére álló iratokból megállapította, hogy a kölcsönszerződés megkötése során az eladó a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló évi CXII. tv. (a továbbiakban: Hpt.) akkor hatályos 2. számú melléklete I. fejezetének 12. pontja b) alpontja szerint a pénzügyi szolgáltató bejelentett ügynöke volt. Az eljáró tanács a Psztv ának (1) bekezdésére figyelemmel a Psztv. 89.
 4 -a alapján értesítette a pénzügyi szolgáltatót a vitás ügyben indult pénzügyi fogyasztói jogvita rendezésére irányuló eljárásban a kitűzött meghallgatás időpontjáról, és felszólította a kérelem valamennyi elemére kiterjedő válaszirat megküldésére. A pénzügyi szolgáltató válasziratában előadta, hogy a Kérelmező a kölcsönszerződést az áru eladója jelenlétében augusztus 15-én XY-on írta alá. A pénzügyi szolgáltató még ugyanezen a napon előzetes hitelbírálatot végzett, majd az eladóval létrejött együttműködési megállapodásuknak megfelelően értesítő levélben tájékoztatta őt, hogy a Kérelmező részéről a sikereses kölcsönigényléshez milyen további dokumentumok szükségesek. Ezek beérkezését követően a pénzügyi szolgáltató állítása szerint a kölcsönszerződést augusztus 24-én írta alá, és azt másnap postai úton ajánlott küldeményként küldte meg a Kérelmezőnek. A pénzügyi szolgáltató álláspontja szerint a Kölcsönszerződés augusztus 24-én lépett hatályba, mert még a kölcsönszerződés általa történt aláírásának napján, augusztus 24- én átutalta a Kérelmező által igényelt kölcsön összegét az eladó részére. A pénzügyi szolgáltató az adásvételi szerződésben nevesített hitelbírálati díj vonatkozásában előadta, hogy a hitelbírálatot a kölcsönszerződés elválaszthatatlan részét képező Üzletszabályzatának (a továbbiakban: Üzletszabályzat) C.3. és C.4. pontja alapján végezte, és a kölcsönt ennek megfelelően folyósította. A hitelbírálatért jelen esetben díjat nem számított fel; az adásvételi szerződés egyedi részében foglalt feltételnek megfelelően az eladónak küldött értesítő levélben a Ft, azaz tízezer forint összeget saját erőként jelölte meg. A pénzügyi szolgáltató válasziratában elismerte, hogy az adásvételi szerződés általános feltételként a megrendelést követő első munkanap után történő elállás esetére az eladó javára Ft, azaz tízezer forint hitelbírálati díj felszámítását tartalmazza, azonban a válaszirat készítésének időpontjában nem tudott nyilatkozni arról, hogy az eladó miért ezen a jogcímen tüntette fel az összeget, hiszen tény az, hogy hitelbírálatot nem végezhetett. Álláspontjának alátámasztására a pénzügyi szolgáltató válasziratában a hozzá az eladó közreműködésével benyújtott kölcsönigénylő lapra hivatkozott, amely a Kérelmező és a pénzügyi között létrejött ügylet vonatkozásában hitelbírálati díjra semminemű hivatkozást nem tartalmaz. A pénzügyi szolgáltató előadta, hogy Üzletszabályzatának C.5.7 és C.5.8. pontjai rendelkeznek az ügyfelek elállási jogának gyakorlásáról és a hitelszámla megszüntetésének lehetőségéről, ezek a rendelkezések azonban véleménye szerint jelen ügyben nem alkalmazhatók, mert a kölcsönügylet alapjául szolgáló áruvásárlás a pénzügyi szolgáltató álláspontja szerint nem hiúsult meg és nem lehetetlenült. A fentieken túlmenően az Üzletszabályzat C.10. pontja rendelkezik a kölcsönjogviszony megszüntetéséről. Eszerint az adós a kölcsönszerződést azonnali hatállyal felmondhatja, amennyiben tartozását a felmondással egyidejűleg maradéktalanul kiegyenlíti. A pénzügyi szolgáltató előadta, hogy a Kérelmezőnek az adásvételi szerződéstől történt elállását követően az eladó sem sztornó kérelmet nem küldött a pénzügyi szolgáltatóhoz, sem a számára folyósított hitel összegét nem utalta vissza a ma napig, annak ellenére, hogy őt erre a BCD Bíróság zzz számú jogerős végzése kötelezte. A pénzügyi szolgáltató a folyósított hitel megfizetésének hiányában a hitelszámlát nem tudja lezárni.
 5 A fentiekre tekintettel a pénzügyi szolgáltató válasziratában egyezségi ajánlatot tett, melynek értelmében a Kérelmező hitelszámlájának költségmentes szüneteltetését a végrehajtási eljárás befejezéséig továbbra is fenntartja, amennyiben a Kérelmező a BCD Bíróság zzz számú jogerős határozata alapján a végrehajtási eljárást legkésőbb május 2-ig megindítja, és az eljárás megindítását a pénzügyi szolgáltató részére hitelt érdemlően igazolja. A Pénzügyi Békéltető Testület az első meghallgatási időközben a pénzügyi szolgáltató válasziratát és egyezségi ajánlatát a Kérelmezőnek szabályosan megküldte, ő azonban az egyezségi ajánlat elfogadásáról a meghallgatás napjáig nem nyilatkozott, és a április 16- ára kitűzött meghallgatásról magát előzetesen kimentette. A vitás ügyben indult pénzügyi fogyasztói jogvita rendezésére irányuló eljárásban április 16-án tartott meghallgatáson a Pénzügyi Békéltető Testület eljáró tanácsa tájékoztatta a pénzügyi szolgáltató képviselőjét, hogy a Psztv a (1) bekezdésének megfelelően jelen ügyben kizárólag a Kérelmező és a pénzügyi szolgáltató között létrejött kölcsönszerződés megkötésével és teljesítésével kapcsolatos vitás ügyet vizsgálja. Ez ellen a pénzügyi szolgáltató sem válasziratában, sem a folytatólagos meghallgatáson kifogást nem emelt. Az eljáró tanács elnökének kérdésére a pénzügyi szolgáltató előadta, hogy a kölcsönszerződést a felek nem egymás jelenlétében írták alá. A pénzügyi szolgáltató állítása szerint a kölcsönszerződésen feltüntetett két tanú aláírásával kizárólag azt igazolta, hogy a Kérelmező a nyomtatványt az ott megjelölt napon (2009. augusztus 15-én) saját kezű aláírásával látta el. A Kérelmező és a pénzügyi szolgáltató állítása szerint két tanú aláírásával ellátott okiratot, illetve a pénzügyi szolgáltató által a kölcsönkérelemre válaszul még aznap kiállított és 5 napig hatályos értesítő levélben foglalt, a hitelbírálathoz kért további dokumentumokat az eladó, mint a pénzügyi szolgáltató bejelentette ügynöke a kölcsönigénylés elbírálása végett továbbította a pénzügyi szolgáltatónak. A pénzügyi szolgáltató valamennyi, a hitelbírálathoz szükséges okirat áttekintését követően határozott a kölcsönszerződés aláírásáról, azaz a Kérelmező ajánlatának elfogadásáról, és erről a kölcsönszerződés általa is aláírt példányának megküldésével a kölcsönösszeg eladónak történő folyósításával egyidejűleg augusztus 24-én kelt és augusztus 25-én ajánlott küldeményként postára adott levelében értesítette a Kérelmezőt. A meghallgatáson a pénzügyi szolgáltató képviselője egyébiránt fenntartotta a válasziratában foglaltakat, azaz álláspontja szerint a vitás ügy időpontjában hatályos Üzletszabályzata alapján a Kérelmezőnek sem az adásvételtől történt elállása, sem az általa október 22-én kézhez vett elállási nyilatkozat a felek között létrejött kölcsönszerződést nem bontotta fel. Figyelemmel arra, hogy a Psztv a (1) bekezdése alapján a pénzügyi fogyasztói jogvita rendezésére irányuló eljárás elsődleges célja a vitás ügyben a felek között egyezség létrehozása, illetve az eljáró tanács mind a kölcsönszerződés létrejöttére és alakjára vonatkozóan, mind a pénzügyi szolgáltató és bejelentett ügynöke kapcsolatát szabályozó együttműködési megállapodás tekintetében további bizonyítékok beszerzését tartotta
 6 szükségesnek, az eljáró tanács a pénzügyi szolgáltató egyetértésével a törvényes határidőn belül újabb, folytatólagos meghallgatást tűzött. A Pénzügyi Békéltető Testület a halasztott meghallgatás időpontjáról a Kérelmezőnek küldött értesítéséhez mellékelte a április 16-i meghallgatás jegyzőkönyvét, egyúttal felhívta a Kérelmező képviselőjét, hogy a pénzügyi szolgáltató egyezségi ajánlatáról legkésőbb az újabb meghallgatás napjáig nyilatkozzon. A Kérelmező képviselője az újabb meghallgatási időközben küldött válaszában a pénzügyi szolgáltató egyezségi ajánlatát nem fogadta el, tekintettel arra, hogy a végrehajtás a költségeknek a Kérelmező általi megelőlegezése mellett az alperesi eladó ellen időközben indított megszüntetési eljárásra figyelemmel vélhetően eredménytelenül zárulna. A Kérelmező válaszában vitatta továbbá azt a körülményt, hogy a kölcsönszerződést augusztus 15-én írta volna alá; a Pénzügyi Békéltető Testülethez küldött beadványában úgy nyilatkozott, hogy a kölcsönszerződésnek sem a pénzügyi szolgáltató, sem a tanúk aláírását nem tartalmazó nyomtatványát az áru átvételével egyidejűleg (tehát augusztus 19-én) írta alá, majd ezt követően, 1-2 héten belül postai úton kapta kézhez az általa később a Pénzügyi Békéltető Testület eljárásához is becsatolt kölcsönszerződést. A Kérelmező képviselője vitatta a pénzügyi szolgáltató azon állítását is, mely szerint az eladó az elállást követően sikeresen vette fel vele a kapcsolatot. A hitelszámla lezárásnak ügyében ahogyan azt a Pénzügyi Békéltető Testülethez írt beadványában is állította az eladóhoz mind szóban, mind írásban intézett megkeresései legtöbbször válasz nélkül maradtak, illetve az eladó a kölcsönszerződés lezárásához szükséges sztornó kérelmet a mai napig nem adta ki. A Kérelmező képviselője egyúttal kérte, hogy az eljáró tanács az újabb meghallgatáson esetleges távolléte esetén is a becsatolt okiratok és előadott tények alapján hozzon döntést. A Pénzügyi Békéltető Testület az újabb bizonyítékok beszerzését követően május 14-én újabb meghallgatást tartott. A pénzügyi szolgáltató a Kérelmező képviselőjének levelében foglalt állításokat nem fogadta el, válasziratában foglaltakat továbbra is fenntartotta. A meghallgatást követően az eljáró tanács elnökének kérésére a Pénzügyi Békéltető Testület elnöke a pénzügyi fogyasztói jogvita lezárására nyitva álló határidőt a Psztv ának (5) bekezdése alapján meghosszabbította. A Pénzügyi Békéltető Testület a rendelkezésére álló iratok és a folytatólagos meghallgatáson elhangzottak alapján megállapította, hogy a vitás ügyben a Ptk a alapján a távollévő felek között a kölcsönszerződés a Kérelmező ajánlatának a pénzügyi szolgáltató által történt elfogadásával jött létre azon a napon, amikor a Kérelmező az ajánlat elfogadásáról tudomást szerzett: azaz, amikor a pénzügyi szolgáltató által aláírt kölcsönszerződést postai úton átvette. A Ptk ra figyelemmel az eljáró tanács nem fogadta el a pénzügyi szolgáltató azon érvelését, mely szerint a kölcsönösszegnek az eladó számlájára történt folyósítása szükségképpen a távollévő felek között a kölcsönszerződés létrejöttének napja. A távértékesítés keretében kötött pénzügyi ágazati szolgáltatási szerződésekről szóló évi XXV. törvény (a továbbiakban: Tkptv.) 8. -ának (1) bekezdése értelmében az elállásra
 7 (felmondásra) nyitva álló határidő lejárta előtt a szerződés teljesítése csak a fogyasztó kifejezett hozzájárulását követően kezdhető meg. A Tkptv. 3. -a értelmében a szolgáltató a fogyasztót elállási jogáról és arról, hogy az erre nyitva álló határidőn belül a teljesítés csak a fogyasztó kifejezett hozzájárulását követően kezdhető meg, a fogyasztót a szerződéskötésre irányuló jognyilatkozatát megelőzően, kellő időben, egyértelműen, közérthetően és pontosan köteles tájékoztatni. A Tkptv. 6. -ának (1) bekezdése értelmében a fogyasztó a szerződéstől ( ) a szerződéskötés napjától számított tizennégy napon belül indokolás nélkül elállhat. A 6. (8) bekezdésének értelmében ez a határidő az elállási jogról szóló, a törvénynek megfelelő tájékoztatás kézhezvételétől kezdődik. A Tkptv ának (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy a fogyasztó tájékoztatására vonatkozó szolgáltatói kötelezettség teljesítése, és a szerződés megkötésére, illetve adott esetben a teljesítésére vonatkozó fogyasztói hozzájárulás vagy kérés megtörténte tekintetében a bizonyítás a szolgáltatót terheli. A Pénzügyi Békéltető Testület megtekintette a kölcsönszerződést, valamint az annak elválaszthatatlan részét képező Üzletszabályzatot és Hirdetményt, amelyek átvételét az Kérelmező a kölcsönszerződés aláírásával elismerte. Ezek az okiratok az elállásra vonatkozó speciális törvényi szabályozásról szóló tájékoztatást nem tartalmazzák. A kölcsönösszeg eladó számlájára történő utalásáról az Üzletszabályzat C.1.2. pontja rendelkezik, és a fogyasztó részéről nem ad erre az elállási határidőben nyitva álló külön kifejezett felhatalmazást. A kölcsönszerződés alakisága vonatkozásában a Pénzügyi Békéltető Testület felhívja a figyelmet, hogy a rendelkezésre bocsátott iratok és a felek ellenétes előadásai alapján nem állapítható meg kétséget kizáróan, hogy azt a felek, illetve a két tanú pontosan hol és mikor írták alá; az okirat Kérelmező általi aláírásának napjaként szereplő augusztus 15-i dátumot a Kérelmező beadványában vitatta, a többi aláírás keletkezésének ideje pedig szintén nem kétséget kizáróan bizonyított (a tanúk esetében az aláírás helye sem). A pénzügyi szolgáltató előadása szerint ő a kölcsönszerződést augusztus 24-én írta alá, azonban az okirat a pénzügyi szolgáltató aláírására szolgáló sor fölött külön keltezést nem tartalmaz, holott ennek feltüntetésére a formanyomtatvány kifejezetten lehetőséget kínál. Ezen túlmenően a kölcsönszerződés mindkét fél által becsatolt példányán, a kereten kívül augusztus 25-i dátumbélyegző látszik, amely a pénzügyi szolgáltató előadását e tekintetben elfogadva vélhetően a postára adás időpontját jelöli. Az üzleten kívül fogyasztóval kötött szerződésekről szóló 213/2008. (VIII. 29.) Korm. rendelet 4. -ának (1)-(2) bekezdése szerint a fogyasztó a termék kézhezvételének napjától számított nyolc munkanap elteltéig indokolás nélkül elállhat a szerződéstől, míg a (3) bekezdés értelmében írásban történő elállás esetén azt határidőben érvényesítettnek kell tekinteni, ha a fogyasztó a nyilatkozatát a határidő lejárta előtt elküldi. A Kérelmező a felek által nem vitatottan a terméket augusztus 19-én vette át, és a kölcsönügylet alapjául szolgáló adásvételi szerződéstől augusztus 24-én kelt levelében állt el.
 8 A Kérelmező augusztus 24-én kelt elállási nyilatkozata hatályának vizsgálatakor a Pénzügyi Békéltető Testület a Kérelmező által becsatolt okiratokat vizsgálta: az eladó május 24-én cégszerű aláírással ellátott nyilatkozatát, valamint a BCD Bíróság zzz számú jogerős határozatába, mint közokiratba foglalt egyező időpontot. A Pénzügyi Békéltető Testület ezt követően megállapította, hogy a Kérelmező az adásvételi szerződéstől augusztus 24-én elállt, és az eladó, mint a pénzügyi szolgáltató bejelentett ügynöke a kölcsönösszeg részére történt folyósításának napján értesült a Kérelmezőnek az adásvételi szerződés vonatkozásában tett elállási nyilatkozatáról. A Pénzügyi Békéltető Testület az eladó és a pénzügyi szolgáltató között a vitás ügy idején hatályos együttműködési megállapodásnak kizárólag a pénzügyi fogyasztói jogvitában érintett felek viszonyára kiható rendelkezéseit vizsgálta. A Ptk ának (5) bekezdése szerint a felek a szerződés teljesítését érintő minden lényeges körülményről egymást tájékoztatni kötelesek. Az eljáró tanács álláspontja szerint az együttműködési megállapodás a kölcsönügylet lebonyolításakor a megbízásra jellemző gondosságot ír elő az eladó, mint a pénzügyi szolgáltató bejelentett ügynöke számára. Az eljáró tanács ezért ezeket a vitás ügyben is releváns szerződési feltételeket melyeket azok bizalmas, kétoldalú jellegére tekintettel jelen határozatban szó szerint nem kíván idézni az akkor hatályos Hpt. ügynöki szabályozása, a Tkptv., illetve a Ptk. szerződésekre vonatkozó általános rendelkezései mellett a megbízásra vonatkozó speciális szabályok fényében vizsgálta. A Ptk ának (2) bekezdése értelmében a megbízást a megbízó utasításai szerint és érdekének megfelelően kell teljesíteni. A Ptk ának (1) bekezdése alapján a megbízott köteles a megbízót tevékenységéről és az ügy állásáról kívánságára, szükség esetén enélkül is tájékoztatni, különösen ( ) ha a felmerült új körülmények az utasítások módosítását teszik indokolttá. Az együttműködési megállapodás, valamint a Hpt., a Ptk. és a Tkptv. idézett rendelkezései alapján az eladót a pénzügyi szolgáltató bejelentett ügynökeként kiemelt gondossági és tájékoztatási kötelezettség terhelte a kölcsönszerződés megkötése alkalmával mind a vevő, mind a pénzügyi szolgáltató felé. A Kérelmezőnek az adásvételi szerződéstől mint a kölcsönszerződés alapügyletétől augusztus 24-én történt elállása a kölcsönszerződés létrejöttét érintő olyan új körülmény, amelyről az eladó a pénzügyi szolgáltatót tájékoztatni köteles. A Pénzügyi Békéltető Testület a fentiek alapján megállapította, hogy az eladó az adásvétel finanszírozására létrejött kölcsönszerződés vonatkozásában a pénzügyi szolgáltató bejelentett ügynökeként a Kérelmező adásvételtől történt elállásáról elmulasztotta tájékoztatni a pénzügyi szolgáltatót. A Hpt.-nek a vitás ügy idején hatályos 2. számú melléklete I. fejezetének 12. pont b) alpontja a pénzügyi szolgáltatás közvetítése b) ügynöki tevékenység fogalmát az alábbiakban határozta meg: Pénzügyi intézmény pénzügyi szolgáltatási, illetőleg kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenységének elősegítése érdekében végzett tevékenység, amelynek során az ügyfél
 9 pénzét, illetve eszközét nem kezelik, és a pénzügyi intézmény kockázatára önállóan kötelezettséget nem vállalnak. Fentiek értelmében a b) ügynök az őt igénybe vevő pénzügyi intézmény pénzügyi szolgáltatási, illetve kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenységét segíti elő, annak megbízásából jár el. A Hpt. 3. -ának (9) bekezdése értelmében a fenti tevékenység a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továbbiakban: Felügyelet) engedélye nélkül volt végezhető, azonban a b) ügynököt igénybevevő hitelintézet köteles volt az ügynök személyét a Felügyelet által meghatározott módon és gyakorisággal a Felügyeletnek bejelenti. A Ptk a értelmében, aki kötelezettsége teljesítéséhez vagy joga gyakorlásához mást vesz igénybe, ennek magatartásáért felelős. A Pénzügyi Békéltető Testület a vitás ügyben a fent idézett rendelkezések alapján a bejelentett ügynök vonatkozásában megállapította a pénzügyi szolgáltató felelősségét. A Tkptv. idézett rendelkezései értelmében a pénzügyi szolgáltató a hitelszámlán mutatkozó követelést tekintettel arra, hogy az a törvény 6. -ának (1) bekezdésében a fogyasztó számára elállásra biztosított határidőn belül keletkezett a Tkptv. 8. -ának (1) bekezdésére figyelemmel a Kérelmezőtől nem követelheti. A fentiekre tekintettel a pénzügyi szolgáltató feladata a felek között létrejött kölcsönszerződést megelőző eredeti állapotot helyreállítani, és a Kérelmező xxx számú hitelszámláját követelésmentesen lezárni. A Pénzügyi Békéltető Testület eljáró tanácsa a pénzügyi szolgáltató alávetésének hiányában a kérelemben foglaltakat megvizsgálta, és a Psztv ának b) pontja alapján ajánlást adott ki. Az eljáró tanács az eljárási költségek összegének és viselésének megállapításáról szóló rendelkezést a Psztv a (3) bekezdése értelmében mellőzte. Budapest, május 29. Prihoda Anikó s.k., az eljáró tanács tagja dr. Bukta Krisztina s.k., az eljáró tanács elnöke dr. Erdős Viktor s.k., az eljáró tanács tagja