type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 22001D0117
 Official Journal L 322 , 06/12/2001 P. 0029 - 0031
 ID-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEENru 117/2001tat-28 ta' Settembru 2001li temenda l-Anness VI (Sigurtà Soċjali) mal-Ftehim dwar iż-ŻEEIL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif emendat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, minn issa 'l quddiem imsejjaħ "il-Ftehim", u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,Billi:(1) L-Anness VI mal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 72/2001 tad-19 ta' Ġunju 2001 [1].(2) Ir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 89/2001 tas-17 ta' Jannar 2001 li jemenda r-Regolment tal-Kunsill (KEE) Nru 574/72 li jistabbilixxi l-proċedura sabiex jiġi implimentat ir-Regolament (KEE) Nru 1408/71 dwar l-applikazzjoni ta' l-iskemi tas-sigurtà soċjali għall-persuni impjegati, għall-persuni li jaħdmu għal rashom u għall-membri tal-familja tagħhom li jimxu ġewwa l-Komunità [2] irid jiġi inkorporat fil-Ftehim.(3) Minħabba l-bidliet leġislattivi fl-Islanda huwa meħtieġ li jiġi aġġustat it-test ta' addattament fil-punt 2 ta' l-Anness VI mal-Ftehim sabiex jirrifletti dawn il-bidliet,IDDEĊIEDA DAN LI ĠEJ:Artikolu 1Il-punt 2 (ir-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 574/72) ta' l-Anness VI mal-Ftehim għandu jiġi emendat kif ġej:1. L-inċiż li ġej għandu jiżdied qabel it-test ta' addattament::- "— 32001 R 0089: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 89/2001 tas-17 Jannaru 2001 (ĠU L 14, tat-18.1.2001, p. 16)".2. It-test tat-taqsima"P. ISLANDA"fl-intestatura (b) tat-test ta' adattament għandu jiġi mibdul b'dan li ġej:"1. Il-Mard u l-Maternità(a) Il-mard:It-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík(b) Il-maternità:It-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík2. L-invalidità, ix-xjuħija, u l-mewt (pensjonijiet):(a) Il-pensjonijiet taħt l-Att dwar is-Sigurtà Soċjali:It-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík(b) Il-pensjonijiet konċessi taħt l-Att dwar l-Assigurazzjoni Mandatorja tad-Drittijiet għall-Pensjonijiet u dwar l-Attivitajiet tal-Fondi tal-Pensjonijiet:Il-fond tal-pensjonijiet fejn il-persuna ħallset il-kontribuzzjonijiet.Il-korp tal-kuntatt għall-fondi tal-pensjonijiet huwa t-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík3. L-inċidenti fuq ix-xogħol u l-korrimenti kkawżati mix-xogħol:(a) Il-benefiċċji in natura u l-pensjonijiet taħt l-Att dwar is-Sigurtà Soċjali Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík(b) Il-pensjonijiet taħt l-Att dwar l-Assigurazzjoni Mandatorja tad-Drittijiet għall-Pensjonijiet u dwar l-Attivitajiet tal-Fondi tal-Pensjonijiet:Il-fond tal-pensjonijiet fejn il-persuna ħallset il-kontribuzzjonijiet.Il-korp tal-kuntatt għall-fondi tal-pensjonijiet huwa t-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík4. Il-qagħad:il-Vinnumálastofnun (id-Direttorat tax-Xogħol), Reykjavík5. Il-benefiċċji tal-familja:(a) il-benefiċċji tal-familja għajr il-benefiċċji tat-tfal:It-Tryggingastofnun ríkisins (L-Istitut ta' l-Istat tas-Sigurtà Soċjali), Reykjavík(b) Il-benefiċċji tat-tfal u l-benefiċċji supplimentarji tat-tfal:ir-Ríkisskattstjóri (Id-Direttorat tad-Dħul Intern), Reykjavík".3. It-test tal-Parti 2 (Benefiċċji tal-qagħad) tat-taqsima"P. ISLANDA"fl-intestatura (ċ) tat-test ta' adattament għandu jiġi mibdul b'dan li ġej:"Il-qagħad:il-Vinnumálastofnun (id-Direttorat tax-Xogħol), Reykjavík".4. It-test tal-Parti 2 (Benefiċċji tal-qagħad) tat-taqsima"P. ISLANDA"fl-intestatura (f) tat-test ta' adattament għandu jiġi mibdul b'dan li ġej:"Il-qagħad:il-Vinnumálastofnun (id-Direttorat tax-Xogħol), Reykjavík".5. It-test ta' l-ewwel paragrafu tal-parti 1 tat-taqsima "P. ISLANDA" fl-intestatura (m) tat-test ta' adattament għandu jiġi mibdul b'dan li ġej:"Għall-għanijiet sabiex jiġu applikati l-Artikoli 13(2)(d), 14(1)(a), 14(2)(b), 14a(1)(a), 14a(2), 14a(4), 14b(1), 14b(2), 14b(4), 14c(a) u 14e tar-Regolament u l-Artikoli 11, 11a, 12a(2)(a), 12a(5)(c), 12a(7)(a) u 12b tar-Regolament ta' implimentazzjoni:"6. It-test tat-tieni paragrafu tal-parti 4 tat-taqsima "P. ISLANDA" fl-intestatura (m) tat-test ta' adattament għandu jiġi mibdul b'dan li ġej:"il-Vinnumálastofnun (id-Direttorat tax-Xogħol), Reykjavík".Artikolu 2Għandhom ikunu awtentiċi t-testi tar-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 89/2001 fl-ilsien Islandiż u l-ilsien Norveġiż, li jridu jiġu ppubblikati fis-Suppliment għaż-ŻEE mal-Ġurnal Uffiċjali tal-Komuniajiet Ewropej.Artikolu 3Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fid-29 ta' Settembru 2001, sakemm in-notifiki kollha skond l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ikunu ġew magħmula lill-Kumitat Konġunt għaż-Żona EE [3].Artikolu 4Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima ta-ŻEE tal-Ġurnal Uffiċjali tal-Komunitajiet Ewropej u fis-Suppliment għaż-ŻEE ta' miegħu.Magħmula fi Brussel, fit-28 ta' Settembru 2001.Għall-Kumitat Konġunt għaż-Żona EEIl-PresidentE. Bull[1] ĠU L 238, tas-6.9.2001, p. 21.[2] ĠU L 14, tat-18.1.2001, p. 16.[3] Ebda ħtiġiet kostituzzjonali indikati.--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
Marian (Majer) Auerbach (ur. 1882, zm. 1941 we Lwowie) – polski filolog klasyczny żydowskiego pochodzenia.
 Ukończył studia filologiczne na Uniwersytecie Lwowskim, gdzie w 1911 obronił doktorat i w 1932 habilitował się, a także wykładał. Był członkiem przybranym Towarzystwa Naukowego we Lwowie, współpracownikiem Komisji Filologicznej Polskiej Akademii Umiejętności, autorem wydanego po raz pierwszy w 1935 i wielokrotnie wznawianego podręcznika akademickiego Gramatyka grecka. Zajmował się m.in. działalnością popularnonaukową, dydaktyczną, w szczególności propagowaniem antyku wśród młodzieży. Znany był z artykułów publikowanych na łamach „Filomaty”, dotyczących nauk ścisłych w starożytności.
 Zamordowany przez gestapo w lipcu 1941 we Lwowie.
 Bibliografia
 Skład Uniwersytetu Jana Kazimierza we Lwowie w roku 1935
 Jan Draus: Uniwersytet Jana Kazimierza we Lwowie 1918-1946
 Archiwum Uniwersytetu Lwowskiego
 Linki zewnętrzne
 Publikacje Mariana Auerbacha w bibliotece Polona
 Polacy i obywatele polscy straceni przez Niemcy nazistowskie w Polsce 1939–1945
 Polscy filolodzy klasyczni
 Absolwenci Wydziału Filozoficznego Uniwersytetu Lwowskiego
 Wykładowcy Uniwersytetu Jana Kazimierza we Lwowie
 Członkowie Towarzystwa Naukowego we Lwowie
 Polscy Żydzi
 Zmarli w 1941
 Urodzeni w 1882
 Polscy Żydzi – ofiary Holocaustu


type: caselaw

text:
 15.8.2009
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 193/20
 Wyrok Sądu Pierwszej Instancji z dnia 30 czerwca 2009 r. — CPEM przeciwko Komisji
 (Sprawa T-444/07) (1)
 (FSE - Zniesienie pomocy finansowej - sprawozdanie OLAF)
 2009/C 193/30
 Język postępowania: francuski
 Strony
 Strona skarżąca: Centre de Promotion de l’Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (Marsylia, Francja) (przedstawiciel: adwokat C. Bonnefoi)
 Strona pozwana: Komisja Wspólnot Europejskich (przedstawiciel: L. Flynn et A. Steiblytė, pełnomocnicy)
 Przedmiot sprawy
 Stwierdzenie nieważności decyzji Komisji C(2007) 4645 z dnia 4 października 2007 r. znoszącej pomoc przyznaną z Europejskiego Funduszu Społecznego (EFS) decyzją C (1999) 2645 z dnia 17 sierpnia 1999 r. jak również żądanie wypłaty odszkodowania.
 Sentencja wyroku
 1)
 Skarga zostaje oddalona.
 2)
 Centre de Promotion de l’Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) zostaje obciążone kosztami postępowania, w tym kosztami postępowania w przedmiocie zastosowania środka tymczasowego.
 (1) Dz.U. C 37 z 9.2.2008


text:
 13.2.2017
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 46/28
 Klage, eingereicht am 28. Dezember 2016 — Winkler/Kommission
 (Rechtssache T-916/16)
 (2017/C 046/33)
 Verfahrenssprache: Deutsch
 Parteien
 Kläger: Bernd Winkler (Grange, Irland) (Prozessbevollmächtigte: Rechtsanwältin A. Kässens)
 Beklagte: Europäische Kommission
 Anträge
 Der Kläger beantragt,
 —
 die Beschwerdeentscheidung der Beklagten vom 30. September 2016 aufzuheben und die Beklagte zu verpflichten, eine Entscheidung über die Berechnung des Kapitalwertes zum Zeitpunkt der Registrierung des Antrages des Klägers am 14. September 2011 zu erlassen;
 —
 hilfsweise, die Beklagte zu einer Entschädigung in Höhe von 19 920,39 Euro, zahlbar auf das Pensionskonto des Klägers, zu verurteilen.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Zur Stützung der Klage macht der Kläger drei Klagegründe geltend.
 1.
 Erster Klagegrund: Verstoß gegen die Grundsätze der angemessenen Verfahrensdauer, der Rechtssicherheit und eines fairen Verfahrens und Verletzung von Informations- und Anhörungspflichten
 Der Kläger macht geltend, dass die Beklagte durch die zögerliche Bearbeitung seines Antrages gegen jegliche Grundsätze eines ordnungsgemäß zu führenden Verwaltungsverfahrens verstoßen habe. Der Kläger sei vor Erlass der beschwerenden Maßnahme auch nicht angehört worden.
 2.
 Zweiter Klagegrund: Verletzung des Grundsatzes der Gleichbehandlung, des Diskriminierungsverbots und der Verhältnismäßigkeit
 Im Rahmen des zweiten Klagegrundes trägt der Kläger vor, dass vergleichbare Anträge von anderen Kollegen, die nicht älter als er seien, viel schneller bearbeitet worden seien, wobei kein sachlicher Grund vorliege, der diese Ungleichbehandlung rechtfertige.
 3.
 Dritter Klagegrund: Verletzung des Vertrauensschutzes
 Der Kläger rügt schließlich den Abzug der Zinsen von seinem errechneten Kapitalwert für den Zeitraum zwischen seiner Antragstellung und der endgültigen Übertragung des Kapitalbetrages, worauf der Kläger zuvor nicht hingewiesen worden sei.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. září 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administratīvā rajona tiesa — Lotyšsko) — Laimonis Treimanis v. Valsts ieņēmumu dienests
 (Věc C-487/11) (1)
 (Nařízení (EHS) č. 918/83 - Článek 1 odst. 2 písm. c), článek 2 a čl. 7 odst. 1 - Osvobození osobního majetku od dovozního cla - Pojem „věci určené pro potřeby domácnosti“ - Motorové vozidlo dovezené na území Unie - Vozidlo užívané členem rodiny vlastníka, který jej dovezl)
 (2012/C 331/17)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Administratīvā rajona tiesa
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Laimonis Treimanis
 Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administratīvā rajona tiesa Rīgas tiesu nams — Výklad čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla (Úř. věst. L 105, s. 1) — Osvobození osobního majetku od dovozního cla — Pojem domácnost — Motorové vozidlo užívané pro potřeby domácnosti ve třetím státě — Dovoz uvedeného vozidla jeho vlastníkem, který se zdržuje převážně ve třetím státě, do členského státu Evropské unie za účelem jeho bezplatného užívání členem vlastníkovy rodiny, který přemístil své místo pobytu do uvedeného členského státu a před dovozem vozidla sdílel s vlastníkem tutéž domácnost
 Výrok
 Článek 2 a čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla musí být vykládán v tom smyslu, že od dovozního cla může být osvobozeno osobní motorové vozidlo dovezené na celní území Evropské unie ze třetího státu za podmínky, že dovozce skutečně přenesl místo svého obvyklého pobytu na celní území Evropské unie, ověření čehož přísluší vnitrostátnímu soudu. Motorové vozidlo, které bezplatně užívá člen rodiny tohoto dovozce, tj. člen jeho domácnosti či osoba, která je na něj převážně odkázána, ověření čehož přísluší vnitrostátnímu soudu, se považuje za vozidlo pro potřeby domácnosti dovozce a nárok na uvedené osvobození nezaniká v důsledku tohoto užívání.
 (1) Úř. věst. C 347, 26.11.2011.


text:
Slovo kotel je užíváno ve více významech:
 Nádoba
 Kotel – původní význam pojmu označujícího kovovou nádobu určenou k ohřívání a vaření jídla, vody a jiných kapalin
 vyvařovací kotel – kotel pro vyváření prádla v prádelně
 rmutovací kotel – slouží k přípravě sladiny s požadovanou extraktovou skladbou při výrobě piva
 tavicí kotel – nádoba na rozehřívání asfaltu na stavbách
 Kotel z Gundestrupu – obřadní nádoba z doby laténské
 kotel na bongu – slouží pro umístění kuřiva
 Technické zařízení
 bojler – zařízení pro ohřev vody (hovorově)
 parní kotel – zařízení pro výrobu páry pro parní stroj
 skříňový kotel
 topný kotel – součást zařízení pro vytápění budov
 plynový kotel
 kotel na tuhá paliva
 destilační kotel
 Geografie
 Kotel – název pro ledovcový kar
 Kotel (Krkonoše), též Kokrháč – horský vrchol v Krkonoších (1435 m)
 Kotelní jámy – chráněné území v Krkonoších na svahu hory Kotel
 Kotel – pravostranný přítok Kobylího potoka v Nízkém Jeseníku
 Velký kotel – největší lavinový svah v Hrubém Jeseníku
 Malý kotel – karovitý uzávěr údolí Kotelného potoka v Hrubém Jeseníku
 Krasovský kotel – přírodní rezervace v Nízkém Jeseníku
 Malenovický kotel – přírodní rezervace v Beskydech
 Kotel (Švihovská vrchovina) (575,3 m) – vrch s rozhlednou v Rokycanské pahorkatině, jižně od Rokycan v okrese Rokycany
 Kotel – bradlo na severu Pavlovských vrchů, součást národní přírodní rezervace Děvín – Kotel – Soutěska
 Kotel (Osečná) – část obce Osečná v okrese Liberec
 Kotel (Bulharsko) – město a obština v Bulharsku
 Kotel – vesnice v severní části občiny Sodražica ve Slovinsku
 Kotel ( , ha-Kotel ha-Ma'aravi) je tzv. Zeď nářků v Jeruzalémě
 Různé
 tympány, též zvané kotle – hudební bicí nástroj
 kotel (vojenství) – území, na němž byla obklíčena vysoká koncentrace sil protivníka
 kotel – slangový výraz pro celý sportovní stadion obsazený vášnivými diváky, nebo pro tu část stadionu, na níž se soustřeďují věrní fanoušci některého z obou týmů; obdobně se výraz používá u rockových koncertů pro označení skupiny vášnivých fanoušků pod pódiem
 Do kotle na fotbal, píseň skupiny Tři sestry
 Kotel (pořad) – pořad televize Nova (diváci zde byli úmyslně uměle rozvášnění jako na nějakém sportovním stadionu)
 Černý kotel – fantasy novela z roku 1964 Loyda Alexandera
 Tavicí kotel, (angl. melting pot), výraz používaný pro vyjádření průběhu asimilace imigrantů v USA
 KOTEL je název finské Společnosti pro spolupráci ve vědě a vývoji v elektronice ( Elektroniikan tutkimuksen ja kehityksen yhteistyöelin KOTEL r.y.) se sídlem v Espoo, Finsko
 kotel – slangový výraz pro velké břicho
 mít "propálenej kotel" – trpět následkem nadměrného pití
 Externí odkazy


type: legislation

text:
 11.7.2013
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 190/82
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) č. 660/2013
 z 10. júla 2013,
 ktorým sa ustanovujú paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (1),
 so zreteľom na vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 543/2011 zo 7. júna 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny (2), a najmä na jeho článok 136 ods. 1,
 keďže:
 (1)
 Vykonávacím nariadením (EÚ) č. 543/2011 sa v súlade s výsledkami Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní ustanovujú kritériá, na základe ktorých Komisia stanovuje paušálne hodnoty na dovoz z tretích krajín, pokiaľ ide o výrobky a obdobia uvedené v časti A prílohy XVI k uvedenému nariadeniu.
 (2)
 Paušálne dovozné hodnoty sa vypočítajú každý pracovný deň v súlade s článkom 136 ods. 1 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011, pričom sa zohľadnia premenlivé každodenné údaje. Toto nariadenie by preto malo nadobudnúť účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Paušálne dovozné hodnoty uvedené v článku 136 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011 sú stanovené v prílohe k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 10. júla 2013
 Za Komisiu v mene predsedu
 Jerzy PLEWA
 generálny riaditeľ pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka
 (1) Ú. v. EÚ L 299, 16.11.2007, s. 1.
 (2) Ú. v. EÚ L 157, 15.6.2011, s. 1.
 PRÍLOHA
 Paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 (EUR/100 kg)
 Číselný znak KN
 Kód tretej krajiny (1)
 Paušálna dovozná hodnota
 0707 00 05
 MK
 33,9
 TR
 105,8
 ZZ
 69,9
 0709 93 10
 TR
 128,7
 ZZ
 128,7
 0805 50 10
 AR
 82,0
 TR
 70,0
 UY
 80,2
 ZA
 99,2
 ZZ
 82,9
 0808 10 80
 AR
 162,5
 BR
 93,2
 CL
 129,6
 CN
 109,5
 NZ
 141,2
 US
 156,4
 ZA
 114,5
 ZZ
 129,6
 0808 30 90
 AR
 104,7
 CL
 140,3
 CN
 66,6
 ZA
 120,5
 ZZ
 108,0
 0809 10 00
 IL
 275,4
 TR
 201,1
 ZZ
 238,3
 0809 29 00
 TR
 349,5
 US
 793,8
 ZZ
 571,7
 0809 30
 TR
 200,5
 ZZ
 200,5
 0809 40 05
 IL
 99,1
 MA
 99,1
 ZA
 125,3
 ZZ
 107,8
 (1) Nomenklatúra krajín stanovená nariadením Komisie (ES) č. 1833/2006 (Ú. v. EÚ L 354, 14.12.2006, s. 19). Kód „ZZ“ znamená „iného pôvodu“.


text:
 Tarluithe
 1 Samhain - Bunaíodh Cumann Lúthchleas Gael in Óstán Uí hAodha, Dúrlas, Contae Thiobraid Árann.
 Fuair Antoni Gaudí an tionscnamh chun eaglais an Sagrada Família a dhreachtú i mBarcelona.
 Breitheanna
 1 Eanáir — George Nicolls, Polaiteoir Éireannach
 15 Eanáir — William "Honey" Mellody, dornálaí Meiriceánach
 28 Eanáir — Auguste Antoine Piccard, fisiceoir Eilvéiseach
 6 Márta — Robert Williams Parry, file Breatnach
 20 Márta — Tomás Mac Curtain, poblachtánach Éireannach
 21 Márta — Nora Barnacle, céile James Joyce
 4 Aibreán — Isoroku Yamamoto, Aimiréil Marshal na Seapáine
 6 Aibreán — Walter Huston, aisteoir agus amhránaí Ceanadach
 8 Bealtaine — Harry S Truman, 33ú Uachtarán na Stát Aontaithe (b. 1972)
 8 Bealtaine — Harry S. Truman, 33ú huachtarán na Stát Aontaithe, ó 1945 go 1953
 24 Bealtaine — Clark Leonard Hull, síceolaí Meiriceánach (b. 1952)
 14 Meitheamh — John McCormack, teanór (b. 1945)
 17 Meitheamh — Bryan Cooper, polaiteoir Éireannach
 17 Meitheamh — Patrick Little, polaiteoir agus iriseoir Éireannach
 7 Iúil — Lion Feuchtwanger, scríbhneoir Gearmánach
 23 Iúil — Emil Jannings, aisteoir Gearmánach
 28 Iúil — Aida de Acosta, eitleoir Meiriceánach
 6 Lúnasa — Nicholas Wall, polaiteoir Éireannach
 7 Lúnasa — Billie Burke, ban-aisteoir Meiriceánach
 30 Lúnasa — Theodor Svedberg, ceimiceoir Sualannach (b. 1971)
 14 Meán Fómhair — Michael Kilroy, polaiteoir Éireannach
 1 Deireadh Fómhair — Alfred O'Rahilly, scoláire agus polaiteoir Éireannach
 11 Deireadh Fómhair — Eleanor Roosevelt, Céad-Bhean na Stát Aontaithe (b. 1962)
 11 Deireadh Fómhair — Friedrich Bergius, ceimiceoir Gearmánach
 22 Deireadh Fómhair — Eibhlín Nic Niocaill, gníomhaí ar son na Gaeilge
 2 Samhain — Philip Cosgrave, polaiteoir Éireannach
 8 Samhain — Hermann Rorschach, síciatraí is néareolaí Eilvéiseach
 3 Nollaig — Rajendra Prasad, ceannaí polaitíochta Indiach
 30 Nollaig — Hideki Tojo, polaiteoir agus saighdiúir Seapánach
 Básanna
 6 Eanáir — Gregor Mendel, eolaí Ostarach (r. 1822)
 8 Bealtaine — José Eusebio Otalora, polaiteoir Colómach
 12 Bealtaine — Bedřich Smetana, cumadóir Seiceach
 13 Bealtaine — Cyrus Hall McCormick, ceapadóir agus fear gnó Meiriceánach
 25 Samhain — Hermann Kolbe, ceimiceoir Gearmánach
 Blianta


text:
 15.1.2011
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 13/28
 Προσφυγή της 15ης Οκτωβρίου 2010 — SNCF κατά ΓΕΕΑ — Infotrafic (infotrafic)
 (Υπόθεση T-491/10)
 ()
 2011/C 13/54
 Γλώσσα του δικογράφου της προσφυγής: η γαλλική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Παρίσι, Γαλλία) (Εκπρόσωπος: H. Reynaud, δικηγόρος)
 Καθού: Γραφείο Εναρμονίσεως στο πλαίσιο της Εσωτερικής Αγοράς (εμπορικά σήματα, σχέδια και υποδείγματα)
 Αντίδικος ενώπιον του τμήματος προσφυγών: Infotrafic SA (Ermont, Γαλλία)
 Αιτήματα της προσφεύγουσας
 Η προσφεύγουσα ζητεί από το Γενικό Δικαστήριο:
 —
 Να μεταρρυθμίσει την απόφαση του τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ της 6ης Αυγούστου 2010 στην υπόθεση R 1268/2009-2 όσον αφορά τα σημεία της 16 έως 23·
 —
 να καταδικάσει το ΓΕΕΑ στα δικαστικά έξοδα.
 Λόγοι ακυρώσεως και κύρια επιχειρήματα
 Καταχωρισμένο κοινοτικό σήμα του οποίου ζητείται η ακύρωση: Εικονιστικό σήμα «infotrafic» για προϊόντα και υπηρεσίες των κλάσεων 9, 16, 38, 39 και 42 — κοινοτικό σήμα αριθ. 1 926 815
 Δικαιούχος του κοινοτικού σήματος: Infotrafic SA
 Αιτούσα την ακύρωση του κοινοτικού σήματος: Η προσφεύγουσα
 Απόφαση του τμήματος ακυρώσεως: Απόρριψη της αίτησης κήρυξης της ακυρότητας
 Απόφαση του τμήματος προσφυγών: Απόρριψη της προσφυγής
 Λόγοι ακυρώσεως: Παράβαση των άρθρων 52 και 7, παράγραφος 1, στοιχείο β', του κανονισμού 207/2009, στον βαθμό που η εξέταση ενός περίπλοκου κοινοτικού σήματος, ένα από τα στοιχεία του οποίου στερείται διακριτικού χαρακτήρα ή έχει ασαφή διακριτικό χαρακτήρα, πρέπει να επικεντρωθεί σε κάθε στοιχείο χωριστά· μη τήρηση της υποχρεώσεως αιτιολογήσεως.


type: other

text:
ECLI:SI:USRS:2018:U.I.12.18
 Zahteva za oceno ustavnosti druge in tretje alineje prvega odstavka 49. člena Zakona o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 16/17 – uradno prečiščeno besedilo) se zavrže.
 Predlagatelj v zahtevi ne utemelji, zakaj izpodbijanih zakonskih določb v zvezi z drugimi upoštevnimi zakonskimi določbami za potrebe konkretnega sodnega postopka ne more razlagati na ustavnoskladen način, kakor tudi ne, zakaj v konkretnem postopku ne more sprejeti ustavnoskladne odločitve brez odločitve Ustavnega sodišča o protiustavnosti izpodbijanih zakonskih določb.
 u-i-12-18.pdf
 u-i-12-18-odklonilno-lm-dr-accetto.pdf
 U-I-12/18-5
 Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Upravnega sodišča, na seji 15. marca 2018
 1. Upravno sodišče je s sklepom št. I U 1285/2016-11 z dne 20. 12. 2017 prekinilo postopek odločanja o tožbi v upravnem sporu zoper odločitev Ministrstva za notranje zadeve (v nadaljevanju MNZ) v postopku za priznanje mednarodne zaščite. Vložilo je zahtevo, naj Ustavno sodišče oceni ustavnost druge in tretje alineje prvega odstavka 49. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ-1). Po mnenju predlagatelja je druga alineja prvega odstavka 49. člena ZMZ-1 pri uveljavljanju statusa begunca kot pravice iz drugega odstavka 20. člena ZMZ-1, 18. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016) in A. točke 1. člena Konvencije o statusu beguncev ter Protokola o statusu beguncev (Uradni list FLRJ, MP, št. 7/60, Uradni list SFRJ, MP, št. 15/67, Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92) v neskladju s pravicami iz 22. člena, prvega odstavka 23. člena in 25. člena Ustave. Tretja alineja prvega odstavka 49. člena ZMZ-1 naj bi bila pri uveljavljanju statusa subsidiarne zaščite kot pravice iz tretjega odstavka 20. člena ZMZ-1 in pri uveljavljanju zakonskih pravic, ki izvirajo iz tega statusa, v neskladju z načeloma pravne varnosti in sorazmernosti (2. člen Ustave).
 2. Predlagatelj navaja, da je odločitev Ustavnega sodišča nujna, ker ima tožnik v upravnem sporu, ki ga je predlagatelj prekinil, pravni interes za tožbo zoper odločbo MNZ, s katero mu je bila priznana mednarodna zaščita v obliki statusa subsidiarne zaščite, ne pa v obliki statusa begunca. Opozarja na sodno prakso Vrhovnega sodišča, iz katere naj bi izhajalo, da prosilec za mednarodno zaščito nima pravnega interesa za tožbo zoper odločbo pristojnega organa, s katero je prosilcu priznana mednarodna zaščita v obliki statusa subsidiarne zaščite, če se pravice, ki izvirajo iz statusa subsidiarne zaščite, ne razlikujejo od pravic, ki bi mu bile priznane, če bi imel status begunca. Poudarja, da je Vrhovno sodišče na Sodišče Evropske unije naslovilo predlog za predhodno odločanje glede razlage drugega pododstavka 46. člena Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (prenovitev), UL L 180, 29. 6. 2013, str. 60–95 – v nadaljevanju Postopkovna direktiva II), ki ureja pravni interes za izpodbijanje odločitve o neutemeljenosti prošnje v zvezi s statusom begunca. Meni, da status begunca omogoča več pravic in koristi kot status subsidiarne zaščite, zato naj bi tožnik v prekinjenem postopku imel pravni interes za tožbo. Odločitev Ustavnega sodišča v tej zadevi naj bi bila nujna tudi zato, ker tožnik v konkretni zadevi nima očitno neutemeljenega zahtevka glede pravice do statusa begunca. To naj bi pomenilo, da ima možnosti, da bo Upravno sodišče tožbi ugodilo, odpravilo odločbo MNZ in zadevo vrnilo v novo odločanje. Ker je v odločbi MNZ odločitev o statusu begunca vsebovana zgolj v obrazložitvi, ne pa v izreku odločbe, naj bi odprava odločbe MNZ pomenila, da tožnik izgubi pridobljen status subsidiarne zaščite in s tem statusom povezane pravice. To naj bi pomenilo, da tožnik nima učinkovitega sodnega varstva in učinkovitega pravnega sredstva zoper odločitev o zavrnitvi priznanja statusa begunca. Ugotovljena protiustavnost ZMZ-1 glede subsidiarne zaščite bi tako po mnenju predlagatelja vplivala na položaj tožnika. Po mnenju predlagatelja izpodbijane določbe niso skladne s pravom Evropske unije (z drugim odstavkom 46. člena Postopkovne direktive II). Vrhovno sodišče je razveljavilo sodbo Upravnega sodišča, v kateri naj bi predlagatelj izpodbijane zakonske določbe že razlagal skladno s pravom Evropske unije. S tem naj bi po mnenju predlagatelja nastali pogoji ali za vložitev zahteve za oceno ustavnosti ali za vložitev vprašanja za predhodno odločanje. Predlagatelj pojasnjuje, da ni postavil vprašanja za predhodno odločanje, ker meni, da gre za tako jasne določbe, da ne potrebujejo razlage (acte clair). Ustavno sodišče bi moralo odločiti o zahtevi, ker gre za pomembno pravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve.
 3. Če sodišče pri odločanju meni, da je zakon ali del zakona, ki bi ga moralo uporabiti, protiustaven, mora na podlagi 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) prekiniti postopek in z zahtevo začeti postopek za oceno njegove ustavnosti. To ustavno pooblastilo sodiščem je treba razlagati skupaj s 125. členom Ustave, po katerem so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije vezani ne samo na zakon, temveč tudi na Ustavo. Upoštevaje ustavni položaj rednih sodišč, kot izhaja iz 125. člena Ustave, ima Ustavno sodišče po 156. členu Ustave subsidiarno vlogo. Ustavno sodišče je po tej določbi Ustave upravičeno intervenirati le takrat, kadar je ustavnosodna presoja zakona potrebna za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku.[1] Predlagatelj mora pojasniti, zakaj mora uporabiti zakonsko ureditev na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev.
 4. Predlagatelj izpodbija drugo in tretjo alinejo prvega odstavka 49. člena ZMZ-1, ki urejata odločitve pristojnega organa v postopku za priznanje mednarodne zaščite. Pristojni organ z odločbo prošnji ugodi v rednem postopku, če ugotovi, da prosilec izpolnjuje pogoje za pridobitev statusa subsidiarne zaščite po tem zakonu (druga alineja prvega odstavka 49. člena ZMZ-1), ali prošnjo zavrne v rednem postopku, če ob upoštevanju dejstev in okoliščin iz 23. člena tega zakona ugotovi, da prosilec ne izpolnjuje pogojev za priznanje mednarodne zaščite (tretja alineja prvega odstavka 49. člena ZMZ-1). Predlagatelj izpodbijanima določbama očita neskladje z 2. in 22. členom, prvim odstavkom 23. člena in 25. členom Ustave. Navaja, da je v drugih identičnih primerih že sprejel stališča, ki jih je tedaj štel za očitno ustavnoskladno razlago druge in tretje alineje prvega odstavka 49. člena ZMZ-1, in sicer, (1) da imajo prosilci za mednarodno zaščito na podlagi zakonske ureditve vedno pravni interes za vložitev tožbe zoper odločbo, s katero je prosilcu priznana mednarodna zaščita v obliki statusa subsidiarne zaščite, ne pa v obliki statusa begunca, in (2) da je treba v izreku odločbe o priznanju mednarodne zaščite izrecno zavrniti prošnjo za priznanje statusa begunca, ker zgolj tak izrek omogoča odpravo upravne odločbe le v tem delu, prosilcem pa ohranitev pravic, ki so jih pridobili na podlagi podeljenega statusa subsidiarne zaščite. Vrhovno sodišče je v drugih podobnih primerih odločitve predlagatelja razveljavilo s stališčema, (1) da je treba pri ugotavljanju pravnega interesa za tožbo zoper odločbo, v kateri je prosilcu priznana mednarodna zaščita v obliki statusa subsidiarne zaščite, ne pa v obliki statusa begunca, glede na tožnikov individualni položaj presojati, ali bi mu s priznanjem statusa begunca šlo več pravic, ter (2) da je pravica do mednarodne zaščite ena pravica, ki se podeli v dveh oblikah, da lahko Upravno sodišče v takih primerih odloči v sporu polne jurisdikcije (odpravi odločbo MNZ in samo podeli pravico do mednarodne zaščite v obliki statusa begunca) in da država ni dolžna odločati o mednarodni zaščiti na način, da mora posamezniku ohraniti status subsidiarne zaščite do ponovne odločitve o njegovem statusu.
 5. Iz navedenega izhaja predlagateljevo mnenje, da mu uveljavitev ustavnoskladne razlage zakonske ureditve preprečujejo stališča hierarhično višjega sodišča.[2] Predlagatelj je v zahtevi navedel, da je tožnik v konkretnem primeru izkazal pravni interes za vsebinsko odločanje o tožbi zoper odločbo MNZ o priznanju mednarodne zaščite v obliki statusa subsidiarne zaščite. Take razlage izpodbijanih določb stališče Vrhovnega sodišča, da je treba v vsakem konkretnem primeru presoditi, ali je podan pravni interes, ne preprečuje. Predlagatelj ni izkazal, da o tožbi v prekinjenem postopku na podlagi izpodbijanih določb ne bi mogel vsebinsko odločiti. Predlagatelj tudi ne pojasni, zakaj v konkretnem primeru ne more razložiti izpodbijanih določb ZMZ-1 in postopkovnih določb Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, 62/10 in 109/12 – v nadaljevanju ZUS-1) tako, kot predlaga Vrhovno sodišče. Vrhovno sodišče je sprejelo stališče, da lahko Upravno sodišče v primerih, ko je tožba zoper odločbo MNZ o priznanju mednarodne zaščite v obliki statusa subsidiarne zaščite utemeljena, ker bi bilo treba prosilcu priznati mednarodno zaščito v obliki statusa begunca, odloči v sporu polne jurisdikcije. Ni videti, zakaj ne bi mogel predlagatelj v skladu s pogoji, določenimi v ZUS-1, v prekinjenem postopku odpraviti odločbe MNZ in sam podeliti pravice do mednarodne zaščite v obliki statusa begunca, če presodi, da je tožba utemeljena. Še posebno, ker MNZ o pogojih za priznanje mednarodne zaščite odloča v enotnem postopku, v katerem mora ugotavljati tudi dejstva, potrebna za odločitev, ali so izpolnjeni pogoji za priznanje statusa begunca. Iz izpodbijanih določb pa samo po sebi ne izhaja, da predlagatelj ne bi smel o tožbi zoper odločbo MNZ o priznanju mednarodne zaščite v obliki statusa subsidiarne zaščite vsebinsko odločiti in da ne bi smel tožbi ugoditi ter odločiti v sporu polne jurisdikcije in pritožniku priznati mednarodno zaščito v obliki statusa begunca.
 6. Predlagatelj torej ni izkazal, da bi bila odločitev Ustavnega sodišča neizogibno potrebna za njegovo odločanje v postopku, ki ga je prekinil. To pa pomeni, da predlagatelj ni zadostil trditvenemu bremenu, ki ga v zvezi z vsebino zahteve za oceno ustavnosti nalaga četrta alineja prvega odstavka 24.b člena ZUstS. Ker ni izpolnjena procesna predpostavka za oceno ustavnosti izpodbijanih zakonskih določb, je bilo treba zahtevo zavreči.
 7. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS in druge alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11 in 70/17) v sestavi: predsednica dr. Jadranka Sovdat ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Dunja Jadek Pensa, DDr. Klemen Jaklič, dr. Rajko Knez, dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Špelca Mežnar, dr. Marijan Pavčnik in Marko Šorli. Sklep je sprejelo z osmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Accetto, ki je dal odklonilno ločeno mnenje.
 [1] Primerjaj s sklepoma Ustavnega sodišča št. U-I-238/12 z dne 23. 1. 2014 (Uradni list RS, št. 10/14) in št. U-I-63/15 z dne 16. 12. 2015.
 [2] Primerjaj z odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-47/15 z dne 24. 9. 2015 (Uradni list RS, št. 76/15), 5. točka obrazložitve.
 U-I-12/18-6
 1. Zahteve rednih sodišč za oceno ustavnosti zakonov po eni strani pomenijo, da ta sodišča tvorno igrajo svojo z Ustavo in zakonom predvideno vlogo pri uveljavljanju in krepitvi ustavnega reda, po drugi pa lahko dosežejo tudi relativno hitro zaznavo in razveljavitev protiustavnih zakonskih določb, preden te korenito posežejo v pravna razmerja in položaje prizadetih posameznikov. Po obeh plateh se mi tako zdi dobrodošlo, da je v zadnjem času tovrstnih zahtev rednih sodišč več, pa čeprav Ustavno sodišče njihovi oceni o protiustavnosti zakonske ureditve ne pritrdi vedno.
 2. Razlog, zaradi katerega v pričujoči zadevi, kakor tudi v sorodnih zadevi št. U-I-13/18[1] in že predhodno odločeni zadevi št. U-I-38/17,[2] nisem mogel podpreti sklepa o zavrženju zahteve, je odraz splošnejšega pomisleka, povezanega z okoliščinami teh zadev: ali lahko sodišče z zahtevo opozori na sistemsko pomanjkljivost in morebitno protiustavnost določene zakonske ureditve, tudi če se lahko tej protiustavnosti v konkretnem postopku sicer izogne oziroma jo lahko s svojo odločitvijo – a le za potrebe tega konkretnega postopka – sámo ozdravi? Ustaljeno, neizprosno, a notranje docela konsistentno stališče Ustavnega sodišča podajajo 3. ter 5. in 6. točka obrazložitve sklepa: Ustavno sodišče ima (zgolj) subsidiarno vlogo in lahko intervenira le takrat, ko brez njegove intervencije ni mogoče zagotoviti ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku. Če redno sodišče lahko najde pot, da kljub očitani ustavni spornosti v konkretnem postopku sprejme ustavnoskladno odločitev, potem njegova zahteva – glede na ustaljeno razlago prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (ZUstS) – ne zadosti trditvenemu bremenu iz četrte alineje prvega odstavka 24.b člena ZUstS in jo je treba zavreči.
 3. Po moji presoji je tako stališče preostro, kolikor oziroma kadar onemogoča vsebinsko presojo tudi v tistih zadevah, v katerih je konkretni sodni postopek rednega sodišča le eden od več istovrstnih primerov, ki odražajo širšo sistemsko pomanjkljivost, na katero opozarja redno sodišče. V takih primerih bi po mojem mnenju Ustavno sodišče smelo – ali morda celo moralo – zavzeti milejši pristop k presoji zveznosti med izpodbijano zakonsko ureditvijo in konkretnim postopkom, podobno kot to lahko stori nemško zvezno ustavno sodišče,[3] in s svojo vsebinsko presojo pretehtati utemeljenost zatrjevane sistemske protiustavnosti.
 4. Za ponazoritev mojega pomisleka bo morda koristna primerjava s še eno zahtevo sodišča, pri kateri sem tudi sam brez posebnih pomislekov soglašal z odločitvijo. V zadevi št. U-I-92/15 (»Objava podatkov mladoletnika«) je Vrhovno sodišče vložilo zahtevo za oceno ustavnosti drugega odstavka 287. člena Kazenskega zakonika (KZ-1), ki določa: »Kdor objavi osebne podatke mladoletne osebe, ki je udeleženec v sodnem, upravnem ali v kakršnemkoli drugem postopku, ali objavi druge informacije, na podlagi katerih bi bilo mogoče prepoznati njegovo identiteto, se kaznuje z denarno kaznijo ali z zaporom do 3 let.« Zahtevo je Vrhovno sodišče vložilo v okviru postopka odločanja o zahtevi za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodbo, pri čemer sta nižji sodišči zavzeli stališče, da to kaznivo dejanje zagreši vsakdo, tudi če zgolj ponovno objavi javnosti že razkrite podatke ter tudi če jih objavi z dovoljenjem sodišča ali mladoletnika oziroma njegovega zakonitega zastopnika. Predlagatelj je sicer navedel, da poleg stroge jezikovne razlage obstaja še milejša sistematična razlaga, po kateri bi se določba morala brati, kot da inkriminira le »neupravičene« objave. Vendar pa naj bi bil zakon, ki ga je mogoče razlagati na tako različna načina, arbitrarno nedoločen ter v neskladju z načelom določnosti pravnih pravil (2. člen Ustave) in načelom zakonitosti materialnega kazenskega prava (prvi odstavek 28. člena Ustave). Ustavno sodišče je v sklepu o zavrženju zahteve[4] poudarilo, da v takih okoliščinah sicer ni mogoče vedno zanikati izpolnjenosti pogojev iz 156. člena Ustave za meritorno odločanje, a da v konkretni zadevi predlagatelj želi le vnaprejšnjo potrditev ustavne skladnosti tiste razlage, h kateri se nagiba sam in ki je drugačna od stališč nižjih sodišč.
 5. Tudi v zadevi št. U-I-92/15 sem lahko razumel pomisleke predlagatelja. Ne le, da je šlo za ureditev, ki je dopuščala dve zelo različni razlagi, ampak je bila bolj očitna (jezikovna) razlaga tudi tista, ki je bila po presoji predlagatelja neustrezna. Tovrstno stanje že na splošno ni zaželeno, še manj pa pri inkriminacijah posameznih kaznivih dejanj. Vendar pa sem tam lahko podprl sklep, da je šlo za pomanjkljivost pravne ureditve, ki jo je lahko odpravilo Vrhovno sodišče sámo s svojo (ustreznejšo) razlago zakonske ureditve in ki mu je zato – v skladu s subsidiarno vlogo Ustavnega sodišča – tudi pripadala vloga, da to stori. V tem me je še utrdilo strinjanje s stališčem (lepo povzetim tudi v sodbi ESČP v zadevi C. R. proti Združenemu kraljestvu, navedeni v op. 15 sklepa št. U-I-92/15), da skoraj vsaka, na videz še tako jasna določba zahteva ustrezno pravno (oziroma sodno) razlago.
 6. V pričujoči in obeh že omenjenih sorodnih zadevah je Upravno sodišče izpodbijalo ureditev v drugi in tretji alineji prvega odstavka 49. člena Zakona o mednarodni zaščiti (ZMZ-1), po kateri upravni organ na prvi stopnji odločanja o prošnjah prosilcev za mednarodno zaščito odloči v enotnem postopku, kjer med drugim izrek odločbe, kadar se prosilcem prizna status subsidiarne zaščite, ne vsebuje posebne točke izreka o zavrnitvi prošnje za status begunca. V takšnih okoliščinah lahko namreč prosilec vloži tožbo le zoper implicitno zavrnitev statusa begunca in mora v primeru uspeha ter posledično odprave odločbe sprejeti tudi izgubo že podeljenega statusa subsidiarne zaščite ter vrnitev na status prosilca. Predlagatelj je zatrjeval, da je takšna ureditev v nasprotju z več določbami Ustave in Ženevsko konvencijo o statusu begunca, med drugim zaradi pomembnih razlik med pravnimi položaji oseb s statusom begunca, statusom subsidiarne zaščite in statusom prosilca za mednarodno zaščito, pa tudi v luči pojmovanja v pravu EU, da gre pri priznanju statusa begunca in statusa subsidiarne zaščite za dve različni pravici, ki zahtevata učinkovito pravno sredstvo.
 7. Ustavno sodišče je vse tri zahteve zavrglo, ker predlagatelj ni izkazal, da bi bila odločitev Ustavnega sodišča za njegovo odločanje neizogibno potrebna, saj bi v vsaki posamični zadevi lahko odločil v sporu polne jurisdikcije in ob utemeljenosti pritožbe pritožnikom priznal status begunca. To za vsak posamični sodni postopek vsaj načeloma drži. Še več: taka pot bi bila za pritožnike v konkretnem postopku tudi časovno učinkovitejša, kot če bi se zadeva vrnila v ponovno odločanje upravnemu organu. Vendar pa tak pristop v imenu stroge presoje zveznosti in subsidiarne vloge Ustavnega sodišča ob izkazovanju pozornosti konkretnemu postopku skoraj docela zanemari sistemski vidik; ker se Ustavno sodišče ne opredeli do postopanja upravnega organa, lahko to v prihodnje ostane enako tudi v primeru, da ima Upravno sodišče s svojimi argumenti prav. Za konkretni postopek (ki je torej že pred Upravnim sodiščem) je odločanje v sporu polne jurisdikcije ustavnoskladna in časovno učinkovita rešitev, vendar pa je potencialna cena takega zadržanega pristopa Ustavnega sodišča vrsta podobnih odločitev upravnega organa in (če bo do njih prišlo) tožb v upravnem sporu, v katerih bo moralo Upravno sodišče odločati v sporu polne jurisdikcije.
 8. Morda tako stališče večine vsaj implicitno utrjuje predpostavka, da bodo odločitve Upravnega sodišča, če bo v ponavljajočih se postopkih ugotavljalo, da so tožbe utemeljene, posledično privedle tudi do prilagoditve postopanja Ministrstva za notranje zadeve (MNZ). A vendarle ne morem prezreti enega od bistvenih poudarkov v zahtevah Upravnega sodišča, da z dosedanjo prakso sámo ni uspelo vzpostaviti take razlage izpodbijanih določb, kakršno po njegovi presoji narekuje Ustava. Prav tako nemara ni naključje, da je na Ustavno sodišče naslovilo zahteve v treh različnih postopkih, ki odpirajo ista vprašanja. S tem, ko se sploh ne spusti v vsebinsko presojo zatrjevanih očitkov, odločitev večine tudi za vnaprej tiho privoli v ureditev, po kateri bo odločanje MNZ na prvi stopnji morda še naprej sistemsko pomanjkljivo in protiustavno, a naknadno – in zgolj v tistih primerih, v katerih bo vložena tožba v upravnem sporu – sanirano z odločitvijo Upravnega sodišča v sporu polne jurisdikcije.
 9. Končno pa se tudi ne morem povsem strinjati z ugotovitvijo iz 5. točke obrazložitve sklepa, da je možnost ustrezne vsebinske odločitve Upravnega sodišča še posebno razvidna zato, »ker MNZ o pogojih za priznanje mednarodne zaščite odloča v enotnem postopku, v katerem mora ugotavljati tudi dejstva, potrebna za odločitev, ali so izpolnjeni pogoji za priznanje statusa begunca«. Odločanje v enotnem postopku, v katerem se priznanje enega ali drugega statusa šteje za ugoditev prošnji, ima namreč lahko tudi negativne posledice glede ugotavljanja vseh upoštevnih dejstev za priznanje statusa begunca. V zadevi št. U-I-13/18 je denimo upravni organ v obrazložitvi sklepa zapisal, da prosilcev ni posebej seznanjal z uporabljenimi informacijami o izvorni državi (kar sicer določa 22. člen ZMZ-1), »[k]er je pristojni organ odločil v korist prosilcev in jima priznal status subsidiarne zaščite«. Kot izhaja iz zahteve v tej zadevi, sta prosilca temu v tožbi celo izrecno oporekala, saj da je upravni organ odločil v njuno korist le deloma, ne pa v celoti. Podobno prva alineja prvega odstavka 38. člena ZMZ-1 določa, da se osebni razgovor s prosilcem lahko opusti, »če lahko pristojni organ na podlagi dokazov, s katerimi razpolaga, prošnji ugodi«. V primeru spornega razumevanja enotnega postopka se torej osebni razgovor lahko opusti, če lahko organ na podlagi razpoložljivih dokazov prizna status subsidiarne zaščite, s tem pa prosilec sploh nima možnosti, da bi na osebnem razgovoru dokazoval izpolnjevanje pogojev za priznanje statusa begunca.
 10. S temi pomisleki ne želim prejudicirati svoje odločitve o ustavni (ne)skladnosti izpodbijanih zakonskih določb, če bi prišlo do njihove vsebinske presoje. Želel pa sem podati razloge, zaradi katerih bi po moji oceni v luči konkretnih okoliščin in navedb predlagatelja Ustavno sodišče to vsebinsko presojo moralo opraviti. To bi zahtevalo odstop od stroge presoje pogoja zveznosti, ki pa bi bil po mojem mnenju v primeru tovrstnih zatrjevanih sistemskih pomanjkljivosti utemeljen. Zato zavrženja zahtev v tej in obeh sorodnih zahtevah nisem mogel podpreti.
 [1] Moji ločeni mnenji v navedeni in pričujoči zadevi sta praktično identični.
 [2] Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-38/17 z dne 1. 2. 2018.
 [3] Glej odločitvi Zveznega ustavnega sodišča Nemčije v zadevah BVerfGE 47, 146, in BVerfGE 11, 330.
 [4] Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-92/15 z dne 14. 9. 2017, 14.–17. točka obrazložitve.


text:
Az akítu a mezopotámiai újév akkád neve, a mai asszírok ma is ezen a néven ünneplik. Az ünnep sumer eredetű.
 Sumer újév
 A sumereknél a tavaszi napéjegyenlőség volt az új év kezdete, ekkor tartották az árpavetés ünnepét [á-ki-ti-še-gur-ku], ekkor kezdődött Niszannu hónap.
 Babiloni újév
 Az ünnepség 11 napig tartott. Az első öt nap előkészületekkel – imákkal, varázslatokkal, állatáldozatokkal, és két kis faszobor kifaragásával – telt. A negyedik napon Marduk szobra előtt felolvasták a babiloni Teremtés-eposzt. Az ötödik napon Marduk temploma megtisztulási szertartáson esett át. Megérkezett a szobra által megszemélyesített Nabú isten Borszippából, a király pedig belépett az Észagilába, Marduk templomába. Ott levették róla kardját, jogarát, minden királyi jelvényét, az urigallu-pap pedig pofon ütötte, meghúzta a füleit és megparancsolta neki, hogy boruljon le Marduk előtt, és esküdjön meg, hogy nem feledkezett meg Marduk tiszteletéről, Babilon jólétéről és mindig igazságosan kormányzott. A pap ezután megvigasztalta a királyt, majd még egyszer megütötte, s ezután visszaadta a királyi jelvényeit. Ha a király könnyekre fakadt, az jó ómennek számított Babilon számára. A hatodik napon a két kifaragott faszobrot lefejezték Nabú isten előtt, és elégették. A többi város istenei ezután érkeztek meg. A kilencedik napon a király belépett Marduk szentélyébe és „megfogta a kezét”. Talán ekkor zajlott le a szent nász a király és egy papnő között. Az istenek ezután kocsira szálltak, és kimentek a felvonulási úton a várostól északra lévő akítu-templomhoz. Itt az istenek a tizedik napon ajándékokat kaptak a királytól – Nabú-naid 150 kg aranyat és 5 tonna ezüstöt adott felirata szerint. A tizenegyedik napon az istenek visszatértek az Észagilába, ahol egy lakomán vettek részt. Ezután hazatértek városaikba.
 Már a középbabiloni korban, a kassziták idején egyfajta álkirályság kapcsolódott az ünnepekhez. Kiválasztottak egy rabszolgát, aki az uralkodó helyett „uralkodott” 11 napon át, majd ennek leteltével kivégezték. Ez a szakrális király rituális, szerencsehozó meggyilkolását, feláldozását helyettesítette. Ebből a szokásból alakult ki a „pünkösdi király” szokása, Rómában a saturnalia és a különböző helycserés bolondoknapja.
 Asszír újév
 A babiloni újévi ünnepségeket az Asszír Birodalom idején az asszír királyok részvételével is megtartották – a helyi szokásoknak megfelelően egész Mezopotámiában, így. pl. Ninivében is megünnepelték –, az Óperzsa Birodalom idején azonban abbamaradtak, Assur és Babilon elnéptelenedett. Az asszírok túlélő utódai, kultúrájuk feltámasztása jegyében a 20. században felújították az ünnepségeket először az Amerikai Egyesült Államokban, de ma már Törökország területén is megtartják.
 További információk
 Források
 Fordítás
 Akkád mitológia
 Asszír mitológia


text:
 Události
 Bari obsazeno Saracény
 Narození
 Alfréd Veliký
 Úmrtí
 7. ledna – papež Sergius II.
 Hlavy státu
 Velkomoravská říše – Rostislav (846–870)
 Papež – Sergius II. – Lev IV.
 Anglie – Wessex a Kent – Ethelwulf
 Skotské království – Kenneth I.
 Východofranská říše – Ludvík II. Němec
 Západofranská říše – Karel II. Holý
 První bulharská říše – Presjan
 Byzanc – Michael III.
 Svatá říše římská – Lothar I. Franský
 Externí odkazy
 9. století


text:
 11/Sv. 112
 HR
 Službeni list Europske unije
 266
 22012D0147
 L 309/32
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 147/2012
 od 13. srpnja 2012.
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, (dalje u tekstu „Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Direktivu Vijeća 2011/84/EU od 20. rujna 2011. o izmjeni Direktive 76/768/EEZ o kozmetičkim proizvodima radi prilagodbe tehničkom napretku njezinog Priloga III. treba unijeti u Sporazum o EGP-u (1).
 (2)
 Prilog II. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 U točku 1. (Direktiva Vijeća 76/768/EEZ) poglavlja XVI. Priloga II. Sporazumu dodaje se sljedeća alineja:
 „—
 32011 L 0084: Direktiva Vijeća 2011/84/EU od 20. rujna 2011. (SL L 283, 29.10.2011., str. 36.).”
 Članak 2.
 Tekst Direktive 2011/84/EU na islandskom i norveškom jeziku koji se objavljuje u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojan je.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 14. srpnja 2012., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (2).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 13. srpnja 2012.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Atle LEIKVOLL
 (1) SL L 283, 29.10.2011., str. 36.
 (2) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


text:
 10.9.2011
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 269/21
 Petición de decisión prejudicial planteada por el Arbeitsgericht Passau (Alemania) el 16 de mayo de 2011 — Konstantin Toltschin/Kaiser GmbH
 (Asunto C-230/11)
 2011/C 269/39
 Lengua de procedimiento: alemán
 Órgano jurisdiccional remitente
 Arbeitsgericht Passau
 Partes en el procedimiento principal
 Demandante: Konstantin Toltschin
 Demandada: Kaiser GmbH
 Cuestiones prejudiciales
 1)
 ¿Deben interpretarse el artículo 31, apartado 2, de la Carta de los Derechos Fundamentales de la Unión Europea, de 12 de diciembre de 2007, y el artículo 7, apartado 1, de la Directiva 2003/88/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 4 de noviembre de 2003, relativa a determinados aspectos de la ordenación del tiempo de trabajo en el sentido de que se oponen a las legislaciones o prácticas nacionales conforme a las cuales, en caso de disminuir el número de días laborables por semana al haberse dispuesto legalmente la situación de desempleo parcial, el derecho a vacaciones retribuidas del trabajador en situación de desempleo parcial se adapta pro rata temporis a la relación entre el número de días trabajados por semana durante el desempleo parcial y el número de días trabajados por semana del trabajador a tiempo completo y, en consecuencia, durante el desempleo parcial el trabajador en situación de desempleo parcial sólo adquiere un derecho a vacaciones proporcionalmente inferior?
 2)
 En caso de respuesta afirmativa a la primera cuestión prejudicial:
 ¿Deben interpretarse el artículo 31, apartado 2, de la Carta de los Derechos Fundamentales de la Unión Europea, de 12 de diciembre de 2007, y el artículo 7, apartado 1, de la Directiva 2003/88/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 4 de noviembre de 2003, (1) relativa a determinados aspectos de la ordenación del tiempo de trabajo en el sentido de que se oponen a las legislaciones o prácticas nacionales conforme a las cuales, en caso de reducirse a cero el número de días trabajados por semana al ordenarse válidamente una «reducción a cero del tiempo de trabajo», el derecho a vacaciones retribuidas del trabajador en situación de desempleo parcial se adapta pro rata temporis a cero y, por consiguiente, durante el período de «reducción a cero del tiempo de trabajo» el trabajador en dicha situación no adquiere ningún derecho a vacaciones?
 (1) DO L 299, p. 9.


text:
No Brasil, a capacidade de carga turística significa, para o Planejamento do turismo, a tentativa de estudar o perfil do destino turístico na tentativa de identificar qual o número de visitantes que a localidade comporta sem depreciar o seu patrimônio. Em outras palavras, “é a população máxima de determinadas espécies que uma área pode suportar sem reduzir sua capacidade de suportar essas espécies no futuro”.
 Segundo Elizabeth Boo: "Capacidade de Carga Turística é o número máximo de visitas num determinado período de tempo (dia ou mês ou ano) que uma área pode suportar, antes que ocorram alterações no meio físico e social”.
 A capacidade de carga é um instrumento de manejo aplicado em estratégias de controle de fluxos turísticos em áreas naturais e, segundo Cifuentes (1992), é resultado de uma apropriação do conceito utilizado na gestão de pastagens, para determinar o número de animais que podem ser mantidos em determinada área de pasto. No turismo, sua adoção consiste no cálculo de um número máximo de visitas/dia que uma determinada área natural pode suportar
 As principais críticas a esse instrumento referem-se ao fato de que estabelecer número de visitantes para áreas naturais tem sido muito mais um conceito intuitivo do que científico e que a magnitude do impacto não é necessariamente condicionada pelo número de pessoas. Na verdade, a prática de limitar o número de visitantes é, muitas vezes, uma solução imprópria e simplista.
 Tipos de capacidade de carga turística
 Ambiental: o número máximo de visitantes que podem ser recebidos antes que tenham início os danos ao meio ambiente;
 Econômica: o número máximo de visitantes que podem ser recebidos antes que a localidade comece a sofrer problemas econômicos;
 Física: o número de visitantes que um lugar pode comportar fisicamente;
 Operacional: o número máximo de visitantes que podem ser atendidos pela infraestrutura local;
 Perceptiva: o número de visitantes que um lugar pode receber antes que sua reputação comece a ser afetada de maneira negativa;
 Social: o número máximo de visitantes a serem recebidos, de modo a não causar perturbação social ou prejuízo cultural.
 Ver também
 Turismólogo
 Turismologia
 Área de relevante interesse ecológico
 Trilha
 Turismo
 Planejamento
 Ecologia


text:
Le boulevard Davis est un boulevard résidentiel de l'arrondissement Saint-Hubert de la ville de Longueuil situé sur le rive-sud de Montréal.
 Description
 Le boulevard Davis est un axe routier ouest-nord-ouest/est-sud-est d'une longueur de 2.6 km venant diviser sur la largeur une partie du district électoral du Parc-de-la-Cité de la ville de Longueuil. Il s'étend de la rue Gareau jusqu'au centre du Parc de la Cité.
 Histoire
 En juin 2009 sont prévus des travaux de prolongement du boulevard à partir du boulevard Gaetan-Boucher pour rejoindre le cœur du Parc de la Cité. Le projet comprend l’installation de conduites d’égouts et d’aqueduc, d’éclairage de rue, l’aménagement de 190 cases de stationnement ainsi que l’aménagement paysager.
 Le prolongement du boulevard Davis du boulevard Gaétan-Boucher vers le cœur du Parc de la Cité mène à des tensions entre citoyens et le Conseil de la ville de Longueuil au sujet de la coupe du boisé situé entre la rue Germaine-Guèvremont et le futur prolongement. Le 17 août 2009 Marlène Bois du Regroupement des Citoyens Sauvons le parc de la Cité dépose une pétition de 96 signatures s'opposant à la coupe du boisé et au projet de prolongement.
 À la suite de la fermeture de l'école primaire anglophone Royal Oak, la Commission des infrastructures et de la circulation adopte en 2011 à l'unanimité les recommandations suivantes :
 de conserver un seul poste de brigadier scolaire et de le relocaliser dans la rue Paré;
 de retirer les panneaux d'arrêt sur le boulevard Davis aux intersections des rues Rocheleau et Coderre;
 de retirer les panneaux d'arrêt interdit excepté autobus scolaire sur le boulevard Davis face à l'école Royal-Oak;
 de retirer les panneaux de zone scolaire dans la rue Latour; 5° d'installer des panneaux de traverse de piéton et marquage de traverse de piétons à l'intersection de la rue Rocheleau.
 Une bande cyclable permet aux vélos de se déplacer en sécurité.
 Le trajet de ligne d'autobus numéro 19 du Réseau de Transport de Longueuil couvre l'entièreté du boulevard Davis. Cette ligne permet de rejoindre Montréal en très peu de temps. Par exemple, à l'arrêt numéro 31724 (Montée Saint-Hubert/boul. Davis), il faut compter une vingtaine de minutes pour atteindre la station de métro Longueuil-Université-de-Sherbrooke.
 En 2017, le conseil de la ville vote l'octroi d'un contrat d'installation de bornes de recharge pour véhicules électriques dont 2 bornes régulières doubles dans le stationnement du Parc de la Cité.
 Le boulevard est nommé en l'honneur de Georges A. Davis, président de la commission scolaire protestante de Saint-Hubert et pionnier du secteur Laflèche à Saint-Hubert.
 Attraits
 Centre de la Petite Enfance Les Joyeux Calinours
 Auto St-Hubert
 Au Toit Rouge Fruits et Légumes
 Dépanneur Davis
 Dépanneur Mon Ami
 Passerelle Davis/Loiselle
 Parc Robert Dubois
 Parc Immaculée-Conception
 Parc Sirois
 Parc de la cité (Méga-projet)
 Notes et références


text:
10.2.2001 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 45/3
 2) L’impugnazione è respinta per il resto. 4) La Sarrió SA è condannata alle proprie spese nonché ai due
 terzi di quelle sostenute dalla Commissione delle Comunità
 3) La causa è rinviata al Tribunale di primo grado. europee relativamente al presente grado di giudizio.
 4) La decisione sulle spese è riservata. 5) La Commissione delle Comunità europee sopporterà un terzo
 delle proprie spese relative al presente grado di giudizio.
 (1) GU C 299 del 26.9.1998.
 (1) GU C 299 del 26.9.1998.
 SENTENZA DELLA CORTE
 SENTENZA DELLA CORTE (Quinta Sezione)
 (Quinta Sezione) 16 novembre 2000
 16 novembre 2000 nella causa C-94/98 P: Metsä-Serla Oyj e altri contro
 Commissione delle Comunità europee (1)
 nella causa C-291/98 P: Sarrió SA contro Commissione («Ricorso contro una pronuncia del Tribunale di primo grado
 delle Comunità europee (1) — Art. 15, n. 2, del regolamento n. 17 — Responsabilità
 solidale per il pagamento dell’ammenda»)
 («Ricorso contro una pronuncia del Tribunale di primo grado
 — Concorrenza — Art. 85, n. 1, del Trattato CE (divenuto (2001/C 45/06)
 art. 81, n. 1, CE) — Nozione d’infrazione unica — Scambio
 d’informazioni — Ingiunzione — Ammenda — Determina-
 zione dell’importo — Metodo di calcolo — Motivazione — (Lingua processuale: il tedesco)
 Circostanze attenuanti»)
 (Traduzione provvisoria; la traduzione definitiva sarà pubblicata nella
 (2001/C 45/05) «Raccolta della giurisprudenza della Corte»)
 Nel procedimento C-294/98 P, Metsä-Serla Oyj, già Metsä-
 (Lingua processuale: l’italiano) Serla Oy, con sede in Espoo (Finlandia), UPM-Kymmene Oyj,
 già United Paper Mills Ltd, con sede in Helsinki (Finlandia),
 Nella causa C-291/98 P, Sarrió SA, società con sede in Tamrock Oy, già Tampella Corporation, con sede in Tampere
 Barcellona (Spagna), rappresentata dagli avv.ti A. Mazzoni, del (Finlandia), Kyro Oyj Abp, già Oy Kyro Ab, con sede in
 foro di Milano, M. Siragusa, del foro di Roma, e F.M. Moretti, Tampere, rappresentate dagli avv.ti H. Hellmann, del foro di
 del foro di Venezia, con domicilio eletto in Lussemburgo Colonia, e H.-J. Hellmann, del foro di Mannheim, con domicilio
 presso lo studio legale Elvinger, Hoss & Prussen, 2, place eletto in Lussemburgo presso lo studio degli avv.ti Loesch e
 Winston Churchill, avente ad oggetto il ricorso diretto all’an- Wolter, 11, rue Goethe, avente ad oggetto il ricorso diretto
 nullamento della sentenza pronunciata dal Tribunale di primo all’annullamento della sentenza pronunciata dal Tribunale di
 grado delle Comunità europee (Terza Sezione ampliata) il primo grado delle Comunità europee (Terza Sezione ampliata)
 14 maggio 1998 nella causa T-334/94, Sarrió/Commissione il 14 maggio 1998, nelle cause riunite da T-339/94 a
 (Racc. pag. II-1439), procedimento in cui l’altra parte è: T-342/94, Metsä-Serla e a./Commissione (Racc. pag. II-1727),
 Commissione delle Comunità europee (agente: signor R. Lyal, procedimento in cui l’altra parte è: Commissione delle Comu-
 assistito dall’avv. A. Dal Ferro), la Corte (Quinta Sezione) nità europee (agente: signor R. Lyal, assistito dall’avv.
 composta dai signori A. La Pergola, presidente di sezione, D. Schroeder), la Corte (Quinta Sezione), composta dai signori
 M. Wathelet (relatore), D.A.O. Edward, P. Jann e L. Sevon, A. La Pergola, presidente di sezione, M. Wathelet (relatore),
 giudici; avvocato generale: J. Mischo; cancelliere: R. Grass, ha D.A.O. Edward, P. Jann e L. Sevón, giudici; avvocato generale:
 pronunciato, il 16 novembre 2000, una sentenza il cui J. Mischo, cancelliere: R. Grass, ha pronunciato il 16 novembre
 dispositivo è del seguente tenore: 2000 una sentenza il cui dispositivo è del seguente tenore:
 1) Il ricorso è respinto.
 1) Il punto 2 del dispositivo della sentenza del Tribunale di primo
 grado 14 maggio 1998, causa T-334/94, Sarrió/Commissio- 2) La Metsä-Serla Oyj, la UPM-Kymmene Oyj, la Tamrock Oy e
 ne, è annullato. la Kyro Oyj Abp sono condannate alle spese.
 2) L’importo dell’ammenda irrogata alla Sarrió SA è fissato in
 euro 13 750 000. (1) GU C 299 del 26.9.1998.
 3) Il ricorso è respinto per il resto.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/18
 Žaloba podaná dne 30. července 2007 – Caisse Nationale des Caisses d'Épargne et de Prévoyance v. Komise
 (Věc T-289/07)
 (2007/C 235/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Caisse Nationale des Caisses d'Épargne et de Prévoyance (CNCEP) (Paříž, Francie) (zástupci: F. Sureau, D. Théophile, É. Renaudeau, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007 podle čl. 86 odst. 3 ES týkající se zvláštních práv udělených Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předloženou žalobou žalobkyně požaduje, aby bylo zrušeno rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007, které prohlašuje ustanovení francouzského měnového a finančního zákoníku (Code Monétaire et Financier), která vyhrazují třem úvěrovým institucím, Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel, zvláštní práva na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“, za neslučitelná s čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s články 43 ES a 49 ES.
 Na podporu své žaloby uplatňuje šest žalobních důvodů.
 První žalobní důvod se týká porušení podstatných procesních náležitostí, jelikož Komise nedodržela práva obhajoby žalobkyně a jelikož rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno.
 K věci samé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když se domnívala, že zvláštní práva na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“ představují per se omezení svobody usazování. Podle žalobkyně se Komise dopustila nesprávného posouzení, jelikož se domnívala, že tato zvláštní práva v praxi způsobí, že výkon svobod Společenství ve Francii bude méně přitažlivý.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí vykazuje právní vady a vady posouzení v rozsahu, v němž Komise usoudila, že zvláštní práva nemohou být odůvodněna podle čl. 86 odst. 2 ES, a je stiženo nesprávným posouzením v rozsahu, v němž se Komise domnívala, že nemohou být odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu.
 Konečně žalobkyně uplatňuje, že se Komise dopustila pochybení, když posuzovala dotčené vnitrostátní opatření z hlediska svobody volného pohybu služeb.


text:
 7.7.2007
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 155/16
 Skarga wniesiona w dniu 8 maja 2007 r. — Komisja Wspólnot Europejskich przeciwko Królestwu Niderlandów
 (Sprawa C-230/07)
 (2007/C 155/30)
 Język postępowania: niderlandzki
 Strony
 Strona skarżąca: Komisja Wspólnot Europejskich (przedstawiciele: W. Wils i M. Shotter, pełnomocnicy)
 Strona pozwana: Królestwo Niderlandów
 Żądania strony skarżącej
 —
 stwierdzenie, że Królestwo Niderlandów uchybiło zobowiązaniom, które na nim ciążą na mocy art. 26 ust. 3 dyrektywy 2002/22/WE (1) nie zapewniając, by w stopniu technicznie możliwym, informacje o miejscu przebywania osoby wywołującej, były dostępne w odniesieniu do wywołań europejskiego numeru alarmowego 112,
 —
 obciążenie Królestwa Niderlandów kosztami postępowania postępowania.
 Zarzuty i główne argumenty
 Termin na dokonanie transpozycji dyrektywy 2002/22/WE do prawa krajowego upłynął w dniu 24 lipca 2003 r.
 (1) Dyrektywa 2002/22/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 7 marca 2002 r. w sprawie usługi powszechnej i związanych z sieciami i usługami łączności elektronicznej praw użytkowników (dyrektywa o usłudze powszechnej) (Dz.U. L 108, 24.4.2002, str. 51).


jurisdiction: US

text: b' STATEMENT OF GREGORY H. FRIEDMAN\n\n INSPECTOR GENERAL\n\n DEPARTMENT OF ENERGY\n\n\n\n BEFORE THE\n\n SUBCOMMITTEE ON NATIONAL SECURITY,\nVETERANS AFFAIRS, AND INTERNATIONAL RELATIONS\n OF THE\n COMMITTEE ON GOVERNMENT REFORM\n\n\n\n U.S. HOUSE OF REPRESENTATIVES\n\n\n\n\n FOR RELEASE ON DELIVERY\n EXPECTED AT\n 9:00 AM\n\n Thursday, March 15, 2001\n\x0cGood morning Mr. Chairman and members of the Subcommittee. I am pleased to be here\n\nto respond to your request to testify on the major performance and management\n\nchallenges confronting the Department of Energy (Department).\n\n\n\nRecently, the Office of Inspector General (OIG) issued a special report on Management\n\nChallenges at the Department of Energy (DOE/IG-0491, November 2000). In that\n\nreport, we categorized the most serious challenges facing the Department as follows:\n\n\n\n \xe2\x80\xa2 Startup of the National Nuclear \xe2\x80\xa2 Information Technology\n Security Administration (NNSA)\n \xe2\x80\xa2 Contract Administration \xe2\x80\xa2 Infrastructure\n\n \xe2\x80\xa2 Energy Supply/Demand \xe2\x80\xa2 Property Controls and Asset\n Technology Inventories\n \xe2\x80\xa2 Environmental Remediation \xe2\x80\xa2 Safety and Health\n\n \xe2\x80\xa2 Human Capital \xe2\x80\xa2 Security\n\n\n\nOur analysis focused on those challenges that, in our view, warranted increased emphasis\n\nor appeared to have reached a heightened level of urgency. Many of our observations\n\nconcerned issues related to the Department\xe2\x80\x99s national security and nuclear missions and\n\nmay, therefore, be of particular interest to the Subcommittee.\n\n\n\nProgress in resolving these issues will, in part, be impacted by the Department\xe2\x80\x99s effective\n\nimplementation of the Government Performance and Results Act (Results Act). The\n\nResults Act requires an agency to develop goals, measures, and metrics to clearly\n\nestablish what its intended outcomes are, what means it will use to achieve them, and\n\n\n\n 1\n\x0chow it will know if it has been successful. The need to improve the Department\xe2\x80\x99s\n\nperformance through better implementation of the Results Act has been a consistent\n\ntheme of the work of my office. For example, in each of our last three annual reports on\n\nthe Department\xe2\x80\x99s consolidated financial statements we have been critical of performance\n\nmeasures that were not meaningful or relevant, not quantifiable, and not clearly stated.\n\n\n\nWith regard to the overall management challenges, I am pleased to report that Secretary\n\nAbraham has asked that my office provide him with a full briefing on the challenge areas\n\nonce his senior staff is in place. I will now briefly summarize our observations regarding\n\nthe challenge areas.\n\n\n\n Startup of the NNSA\n\n\n\nNNSA was established in March 2000 pursuant to Title 32 of the National Defense\n\nAuthorization Act for Fiscal Year 2000 (Public Law 106-65). NNSA is to provide clear\n\nand direct lines of accountability and has responsibility for the management and\n\noperation of the nation\'s nuclear:\n\n\n\n \xe2\x80\xa2 Weapons;\n\n \xe2\x80\xa2 Naval propulsion program; and\n\n \xe2\x80\xa2 Nonproliferation activities.\n\n\n\n\n 2\n\x0cThe NNSA faces a number of significant challenges. Logistical and organizational issues\n\nmust be resolved; expectations, responsibilities, and authorities must be established; and,\n\nhuman capital issues must be addressed. In addition, many of the Department\xe2\x80\x99s\n\nlongstanding challenge areas \xe2\x80\x93 notably contract administration, security, infrastructure,\n\nand information technology \xe2\x80\x93 now must be addressed by the NNSA as well.\n\n\n\nAlso, a number of major policy issues confront NNSA. One example is reducing the\n\nthreat of nuclear proliferation and nuclear terrorism by helping to upgrade physical\n\nprotection and material control and accounting systems at nuclear facilities in the states\n\nof the Former Soviet Union. Our audit on this subject, Nuclear Material Protection,\n\nControl, and Accounting Program (DOE/IG-0452, September 1999), disclosed that\n\nenhancements were needed to ensure that funds and equipment sent to these states were\n\nused for their intended purposes. We identified instances where low priority upgrades\n\nwere funded and found that U.S. project teams lacked access to certain key facilities\n\nwhere upgrades were located.\n\n\n\nOver the past several months, the OIG has worked to design a strategy for maximizing\n\nthe effectiveness of our services relative to NNSA operations. General Gordon and I\n\nhave met monthly since his appointment as Administrator of NNSA to discuss the unique\n\nchallenges NNSA faces and ongoing OIG reviews of NNSA programs.\n\n\n\n\n 3\n\x0c Contract Administration\n\n\n\nIn its Fiscal Year 2000 Accountability Report, the Department reported that most\n\nprocurement challenges as defined by its Contract Reform effort have been resolved.\n\nBased on our observations and reviews, we have concluded that many of the\n\nDepartment\'s contract reform goals have yet to be achieved. For example, while\n\nincentives have been included in most Department contracts, OIG reviews have disclosed\n\nsystemic weaknesses in the way these incentives have been administered. Further, while\n\nfees have, in fact, risen dramatically, OIG reviews have disclosed that there has not been\n\na commensurate increase in financial risk or accountability of the Department\'s major\n\ncontractors. In addition, performance measures have not been fully established to clarify\n\nexpectations and monitor contractor performance.\n\n\n\nIn our judgment, improvement in contracting practices represents one of the greatest\n\nopportunities for enhancing the economy and efficiency of Departmental, including\n\nNNSA, operations. Of the Department\'s total budget of about $18 billion, over $13\n\nbillion is spent by its major contractors.\n\n\n\nFor the Department, an integral part of contract administration is project management.\n\nMy office has issued many reports that have been critical of the Department\'s planning,\n\njustification, and management of its major projects. Cost overruns, schedule delays, and\n\nother management problems have plagued Department projects, including the $47 billion\n\nTank Waste project at Hanford and the National Ignition Facility at Lawrence Livermore\n\n\n\n\n 4\n\x0cNational Laboratory, now projected to cost about $3.5 billion when completed. The\n\nOffice of Management and Budget has included "improving the Department\'s program\n\nand contract management" as one of its 12 agency-specific priority management\n\nobjectives for Fiscal Year 2001.\n\n\n\n Energy Supply/Demand Technology\n\n\n\nAnother critical challenge facing the Department and the nation is assuring the adequate\n\nsupply of affordable energy resources. In a 1997 report, the Energy Research and\n\nDevelopment Panel of the President\'s Committee of Advisors on Science and Technology\n\nnoted that the nation\'s economic well-being depends on reliable, affordable supplies of\n\nenergy. The Panel further commented that "\xe2\x80\xa6 our national security requires secure\n\nsupplies of oil or alternatives to it\xe2\x80\xa6 " and that, as a consequence, the United States must\n\nmaintain its leadership in the science and technology of energy supply and use.\n\n\n\nLast year\'s dramatic spike in oil prices led to a renewed national focus on the significance\n\nof oil imports and the technology that can mitigate energy dependency. Currently, the\n\nUnited States relies on petroleum for about 40 percent of its energy supply, and 51\n\npercent of this petroleum is imported. Increasing energy demands for transportation, as\n\nwell as for other sectors of our economy, are likely to exacerbate this situation. For\n\nexample, the Department projects that U.S. oil imports will increase from 51 percent in\n\n1999 to 64 percent in 2020.\n\n\n\n\n 5\n\x0cIn light of the implications for our economic and national security, the Department\n\nshould, in our judgment, intensify its efforts in the following areas:\n\n\n\n \xe2\x80\xa2 Availability of competitively-priced oil and natural gas supplies;\n\n \xe2\x80\xa2 Efficiency and productivity of energy-intensive industries; and,\n\n \xe2\x80\xa2 Development and use of advanced transportation vehicles and alternative fuels.\n\n\n\n Environmental Remediation\n\n\n\nThe Department\'s effort to address the environmental consequences of its nuclear\n\nweapons mission has been recognized as the largest remediation program of its kind ever\n\nundertaken. The Department is responsible for cleaning up 113 geographic sites located\n\nin 30 states and one territory. Sites range in size from as small as a football field to larger\n\nthan the state of Rhode Island. Cleaning up the nuclear weapons legacy will take several\n\ndecades and, according to the Department\'s most recent estimate, cost about $234 billion.\n\nThis is the third largest liability on the nation\xe2\x80\x99s balance sheet.\n\n\n\nThe Department has made some progress in defining the cleanup effort, estimating its\n\nscope, and prioritizing individual projects. However, OIG reviews have illustrated the\n\nneed for increased management attention to achieving intended environmental cleanup\n\noutcomes. For example, our audit of The Management of Tank Waste Remediation at the\n\nHanford Site (DOE/IG-0456, January 2000) showed that this $47 billion project did not\n\nhave a completed baseline, critical path, or comprehensive project management plan\n\n\n\n\n 6\n\x0cdespite similar OIG findings dating to 1993. During another audit, Decontamination and\n\nDecommissioning Contract at the East Tennessee Technology Park (DOE/IG-0481,\n\nSeptember 2000), we found that the decontamination of three buildings at that site was\n\ntwo years behind schedule and $94 million over budget.\n\n\n\nThe magnitude of the cleanup effort, along with its technical complexities and\n\nuncertainties, ensures that it will remain a Departmental challenge for the foreseeable\n\nfuture.\n\n\n\n Human Capital\n\n\n\nThe Department has reported that since 1995, it has reduced Federal staff by over 25\n\npercent through reductions in force, buyouts, and attrition during a hiring moratorium to\n\nmeet lowered budget estimates. The staff eligible for retirement has increased from 6\n\npercent to 11 percent in the last 5 years. By 2005, 34 percent of today\xe2\x80\x99s Federal staff will\n\nbe eligible to retire.\n\n\n\nThe Department\'s major contractors have experienced similar losses. For example, at\n\nLawrence Livermore National Laboratory, three times as many scientists left the\n\nlaboratory in the first eight months of 2000 as in all of 1999. A senior Department\n\nofficial recently testified before Congress that in 10 years, most of our weapons designers\n\nwith nuclear testing experience will have retired. Many of those retiring or resigning take\n\nwith them technical and scientific knowledge that is not easily replaced. As just one\n\n\n\n\n 7\n\x0cexample, when the Department\'s newest warhead, the W88, reaches the end of its original\n\ndesign life in 2014, we may no longer have anyone with test-based job experience to help\n\nevaluate modifications that may be required.\n\n\n\nThe OIG has been monitoring this issue through our role in the Federal Managers\xe2\x80\x99\n\nFinancial Integrity Act process and other audit work. For example, in our report on The\n\nU.S. Department of Energy\'s Efforts to Preserve the Knowledge Base Needed to Operate\n\na Downsized Nuclear Weapons Complex (DOE/IG-0428, October 1998), we\n\nrecommended that the Department develop and implement a performance plan to\n\npreserve the nuclear weapons program knowledge base, including capturing information\n\nthat could be provided only by retiring weapons experts. Although that recommendation\n\nremained open as of December 31, 2000, the Department reported to us that it has taken\n\nsteps to "reinvigorate" its knowledge and records management and has developed a\n\ncomprehensive approach to preserving the nuclear weapons program knowledge base.\n\nWhile it is evident that management recognizes the seriousness of its human capital\n\nproblem, the Department needs to take aggressive action to ensure that it maintains the\n\ntechnical, scientific, and management resources it needs to meet its critical mission\n\nrequirements.\n\n\n\n Information Technology\n\n\n\nThe Clinger-Cohen Act required the Department to appoint a Chief Information Officer\n\n(CIO). The CIO is responsible for developing and implementing (1) an effective agency-\n\n\n\n\n 8\n\x0cwide information technology capital investment strategy, (2) specific performance goals\n\nand measures, (3) monitoring of and reporting on information technology programs, and\n\n(4) integrated information technology architecture.\n\n\n\nSince 1996, the OIG has issued ten audit reports identifying problems associated with the\n\nDepartment\'s implementation of the Clinger-Cohen Act and its management of an\n\nestimated $1.6 billion in annual information technology expenditures. Two of our most\n\nrecent reports illustrate an ineffective investment strategy for information technology. In\n\nour audit of Corporate and Stand-Alone Information Systems Development (DOE/IG-\n\n0485, September 2000), we found that the Department had spent at least $38 million\n\ndeveloping duplicative information systems. Duplicative systems existed or were under\n\ndevelopment at virtually all organizational levels within the Department. Similarly,\n\nduring our audit of Commercial Off-the-Shelf Software Acquisition Framework (DOE/IG-\n\n0463, March, 2000), we found that the Department failed to take advantage of enterprise-\n\nwide software contracts that could have saved nearly $40 million on just one desktop\n\nsoftware suite.\n\n\n\nIn addition to these information technology management issues, the OIG has also\n\nconducted extensive reviews regarding aspects of "cyber security." In recent years, the\n\nOIG has developed significant capability and expertise in identifying security weaknesses\n\nrelating to information technology. Our Technology Audit Group and Technology\n\nCrimes Section are working together to coordinate these reviews. I will include these\n\nefforts in my discussion of security issues.\n\n\n\n\n 9\n\x0c Infrastructure\n\n\n\nFor several years, the OIG has reported that the condition of the Department\'s\n\ninfrastructure is inadequate and, in fact, is deteriorating at an alarming pace. This is\n\nparticularly true of the nuclear weapons production infrastructure. We have concluded\n\nthat the problem has become severe, requiring prompt management attention.\n\n\n\nIn its recently revised Strategic Plan, the Department identified key objectives for\n\nNational Security, including the ability to (1) maintain and refurbish nuclear weapons;\n\n(2) achieve "robust and vital" scientific, engineering, and manufacturing capabilities; and,\n\n(3) ensure the "vitality and readiness" of the national nuclear security enterprise.\n\n\n\nBased on our audit of the Management of the Nuclear Weapons Production\n\nInfrastructure, (DOE/IG-0484, September 2000), we found that some Stockpile\n\nStewardship Plan milestones and goals have slipped, restoration costs have increased, and\n\nfuture nuclear weapons production work, as required by a Presidential Decision\n\nDirective, is at risk. Knowledgeable Department officials estimate that between $5\n\nbillion and $8 billion over current budgeted amounts will need to be invested to address\n\nthe deteriorating infrastructure of the weapons production plants. The Department and\n\nNNSA must swiftly act to counter the effects of deferred maintenance on the production\n\ninfrastructure and critical manufacturing capabilities.\n\n\n\n\n 10\n\x0cOur audit of Implementation of Presidential Decision Directive 63, Critical\n\nInfrastructure Protection (DOE/IG-0483, September 2000) also demonstrated that the\n\nDepartment had not implemented its Critical Infrastructure Protection Plan. As a result,\n\nthe Department faced increased risk of malicious damage to cyber-related critical\n\ninfrastructure that could adversely impact its ability to protect critical assets and deliver\n\nessential services. We noted that the Department had not developed specific\n\nperformance measures or goals to guide implementation of the Presidential Decision\n\nDirective.\n\n\n\n Property Controls and Asset Inventories\n\n\n\nFor several years the OIG has been reporting that the Department has extensive\n\ninventories of nuclear and non-nuclear materials that may no longer be necessary due to\n\nmission changes. We have been concerned that funds spent to store and handle materials\n\nthat are not needed could be put to better use and that potential safety and health concerns\n\nexist. The OIG also has reported significant deficiencies in controls over Government\n\nproperty.\n\n\n\nIn January 2000, as part of a larger cost-savings initiative, the Inspector General\n\nsuggested that the Secretary initiate a Department-wide review to specifically identify\n\nexcess or unneeded assets and schedule their safe disposal at the earliest possible time.\n\nBased in part on the OIG recommendation, the then Secretary announced, in March 2000,\n\n\n\n\n 11\n\x0ca Departmental initiative to "clean out the attic" of unneeded, unused property. Since\n\nMarch, Department managers have been working to deploy a number of new processes,\n\nincluding on-line auctions, to deal with this issue. As of late 2000, the initiative was still\n\nongoing.\n\n\n\nWhile the Department deserves credit for its attention to this long-standing problem,\n\nrecent OIG reviews raised new concerns about the adequacy of controls over property for\n\nwhich the Department has a continuing need or a stewardship responsibility. Our audit of\n\nNon-Nuclear Weapons Parts at the Rocky Flats Environmental Technology Site\n\n(DOE/IG-0475, June 2000) disclosed problems with the way Rocky Flats controlled,\n\naccounted for, and reported the value of its non-nuclear parts inventory. In our\n\nInspection of Surplus Computer Equipment Management at the Savannah River Site\n\n(DOE/IG-0472, June 2000) we determined that a contractor did not comply with property\n\nmanagement requirements for disposal of surplus computer equipment. Stored\n\ninformation, including Unclassified Controlled Nuclear Information, was not cleared\n\nfrom all surplus computers.\n\n\n\n Safety and Health\n\n\n\nEnsuring the safety and health of its workforce and the public is one of the Department\'s\n\nmost difficult, long-term challenges. Safety and health issues encompass all activities\n\nrelating to the identification, testing, handling, labeling, cleanup, storage, and/or disposal\n\n\n\n\n 12\n\x0cof radioactive and hazardous waste. Other activities relate to nuclear safety and\n\noccupational and worker safety and health (e.g., nuclear safety standards).\n\n\n\nAs with the Environmental Remediation challenge, the OIG does not expect that the\n\nDepartment will resolve these complex issues in the near term. Rather, Department\n\nmanagers should take aggressive action to ensure that safety and health activities are\n\ncarried out as efficiently and effectively as possible. Several recent OIG reviews showed\n\nthat this was not always the case.\n\n\n\nDuring our audit of the Federal Energy Regulatory Commission\'s Dam Safety Program\n\n(DOE/IG-0486, October 2000), for example, we concluded that, overall, the Commission\n\nconducted a thorough and comprehensive dam safety program. However, management\n\ninefficiencies led to a backlog of safety reports needing review. As a result, the\n\nCommission did not have complete, timely, and important information about the safety\n\ncondition of some dams under its jurisdiction.\n\n\n\nThe OIG also received allegations of criminal misconduct regarding safety and health\n\nissues. For example, we received information that one of the Department\'s\n\nsubcontractors was mixing hazardous materials with non-hazardous/non-regulated paint\n\nwaste material. After an OIG investigation, the subcontractor was sentenced to three\n\nyears probation and fined for the treatment of hazardous waste without a permit and for\n\ntransportation of hazardous waste without a manifest.\n\n\n\n\n 13\n\x0cA separate OIG investigation disclosed evidence that the president of a Department\n\nsubcontractor authorized the submission of false bioassay data. The false test results may\n\nhave inaccurately identified a person\xe2\x80\x99s actual exposure to nuclear materials, thus placing\n\nthe person at risk. The Department took steps to retest employees affected by the false\n\ntest results. Following a guilty plea for submitting false claims and false statements, the\n\npresident of the company was sentenced to 3 months in a Bureau of Prisons halfway\n\nhouse, ordered to pay restitution and fines, and debarred from government contracting for\n\n10 years.\n\n\n\n Security\n\n\n\nOne of the Department\'s national security objectives is ensuring that the Department\'s\n\n"\xe2\x80\xa6 nuclear weapons, materials, facilities, and information assets are secure through\n\neffective safeguards and security policy, implementation, and oversight." The\n\nDepartment spends over $1 billion per year for physical and personnel security. This\n\nincludes NNSA and other Departmental sites. Previous reviews by the OIG, Congress,\n\nand others have identified weaknesses in the Department\'s protection of nuclear weapons-\n\nrelated information. Lapses in security were frequently cited during the debate leading to\n\nNNSA\'s creation.\n\n\n\nOur Inspection report on Allegations Relating to the Albuquerque Operations Office\n\nSecurity Survey Process and the Security Operations\' Self-Assessment at Los Alamos\n\nNational Laboratory (DOE/IG-0471, May 2000), showed that certain security survey\n\n\n\n\n 14\n\x0cratings were changed without a documented rationale. This inspection also disclosed that\n\nabout 30 percent of the Los Alamos security operations division personnel interviewed\n\nbelieved they had been pressured to change or mitigate security self-assessments.\n\nAnother inspection addressed Allegations Concerning the Department of Energy\'s Site\n\nSafeguards and Security Planning Process (DOE/IG-0482, September 2000), where we\n\nidentified significant problems in the manner in which site safeguards and security plans\n\nwere reviewed and quality assurance issues were closed.\n\n\n\nAn Inspection of the Sale of a Paragon Supercomputer by Sandia National Laboratories\n\n(DOE/IG-0455, December 1999) determined that Sandia failed to exercise prudent\n\nmanagement judgment in its decision to excess and sell a supercomputer to a Chinese\n\nnational. The supercomputer was one of the world\'s 100 fastest computers and had been\n\nused by Sandia to support the Department\'s nuclear weapons testing program. As noted\n\npreviously, our inspection dealing with computer equipment at the Savannah River Site\n\nin South Carolina (DOE/IG-0472) disclosed that management at that site did not assure\n\nthat surplus computers were sanitized prior to disposal.\n\n\n\nIn our audit of Unclassified Network Security at Selected Field Sites, (DOE/OIG-0459,\n\nFebruary 2000), the OIG identified significant weaknesses that increased the risk that\n\nunclassified computer networks could be damaged by malicious attack. Even though the\n\nDepartment became aware of a number of network security problems in recent years, it\n\ndid not, until recently, issue specific network security requirements. Ongoing OIG work\n\nregarding the Department\'s Cyber Security Incident Response and Virus Reporting will\n\n\n\n\n 15\n\x0cassess how well the Department is protecting its computer systems from damage by\n\nmalicious software and intrusions.\n\n\n\nRecent passage of the Government Information Security Reform Act, with its\n\nrequirement for an annual independent evaluation of the Department\'s information\n\nsecurity activities by the OIG, represents a significant additional challenge and a major\n\ndemand on our staffing resources. We are developing a comprehensive strategy for\n\nmeeting this new requirement in a manner that fully leverages our in-house capabilities,\n\ncontractor resources, and the expertise of other information technology groups within the\n\nDepartment.\n\n\n\nAreas of Progress\n\n\n\nThe Department has taken steps to address a number of previously reported problems.\n\nSpecifically, Department managers have implemented OIG recommendations or\n\notherwise improved processes related to:\n\n\n\n \xe2\x80\xa2 Integrating research and development activities;\n\n \xe2\x80\xa2 Commencing operations at the Waste Isolation Pilot Plant (WIPP);\n\n \xe2\x80\xa2 Improving financial reporting on environmental liabilities; and,\n\n \xe2\x80\xa2 Correcting the Year 2000 computer problem.\n\n\n\n\n 16\n\x0cAs this list illustrates, progress has been made in areas representing significant\n\ncomplexity. The improvements came about as a result of strategic planning and goal-\n\nsetting, management commitment, and the concerted efforts of many Department and\n\ncontractor personnel.\n\n\n\nConclusion\n\n\n\nThe Office of Inspector General looks forward to working with the Department\xe2\x80\x99s senior\n\nstaff and with the Congress in a continuing effort to improve Department programs and\n\noperations.\n\n\n\nMr. Chairman, this concludes my statement and I would be pleased to answer any\n\nquestions you may have.\n\n\n\n\n 17\n\x0c'