type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 12.1.2013
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 9/23
 2012 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo nutartis byloje (Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Pelckmans Turnhout NV prieš Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 (Byla C-559/11) (1)
 (Procedūros reglamento 92 straipsnio 1 dalis, 103 straipsnio 1 dalis ir 104 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa - Direktyva 2005/29/EB - Nesąžininga komercinė veikla - Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias įstaigai draudžiama dirbti septynias dienas iš septynių)
 2013/C 9/38
 Proceso kalba: olandų
 Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
 Rechtbank van koophandel te Antwerpen
 Šalys
 Ieškovė: Pelckmans Turnhout NV
 Atsakovai: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 Dalykas
 Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Rechtbank van koophandel te Antwerpen — SESV 34, 35, 49 ir 56 straipsnių ir 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 149, p. 22) aiškinimas — Įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu sąvoka — Įstaigos darbas septynias dienas iš septynių ir tokio darbo laiko reklama
 Rezoliucinė dalis
 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“), turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma nacionalinės teisės nuostatoms, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kuriomis nesiekiama vartotojų apsaugos tikslo.
 (1) OL C 32, 2012 2 4.


type: other

text:
Sodba in sklep II Ips 493/2003
 ECLI:SI:VSRS:2004:II.IPS.493.2003
 VS07956
 VSM Cp 1651/2002
 dovoljenost revizije - zamudne obresti - denarna odškodnina - ravnanje oškodovanca - zavrženje revizije - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - nesreča pri delu - zapadlost terjatve - začetek teka zamudnih obresti - sprememba sodne prakse - možnost obravnavanja pred sodiščem - odgovornost delodajalca - oprostitev odgovornosti - načelno pravno mnenje - zamudna sodba v odškodninskem sporu - pravni interes za revizijo - povrnitev negmotne škode - stranske terjatve - uveljavitev OZ in ZPOMZO-A - delna zamudna sodba - opredelitev sodišča do pritožbenih navedb
 CZ 2004
 ZPP ne daje podlage za stališče, da o zahtevkih za nepremoženjsko škodo ne bi bilo mogoče odločiti z zamudno sodbo. Prav tako ne izljučuje možnosti izdaje delne zamudne sodbe. Če so izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe le glede enega od več zahtevkov (ali le glede dela tožbenega zahtevka), bo sodišče pač izdalo zamudno sodbo le glede tega (dela) zahtevka.
 Revizija prve tožene stranke se zavrže.
 Tožnikovi reviziji se delno ugodi in se:
 1. sodbi sodišča druge stopnje in sodišča prve stopnje razveljavita v delih, ki se nanašata na zavrnilni del odločbe o tožbenem zahtevku zoper drugo toženo stranko, in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje;
 2. sodba sodišča druge stopnje razveljavi v delu, s katerim je pritožbeno sodišče zavrnilo tisti del tožnikove pritožbe, s katerim je izpodbijal sodbo sodišča prve stopnje o zavrnitvi dela tožbenega zahtevka zoper prvo toženo stranko do višine 2.744.563,70 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 144.563,70 SIT za čas od 17.1.2000, od zneska 2.600.000 SIT pa z zamudnimi obrestmi v višini predpisane obrestne mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero za čas od 1.1.2002 do 5.2.2002, od tedaj dalje pa v višini predpisane obrestne mere zamudnih obresti, in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.
 Revizija se v preostalem delu zavrne (t.j. zoper del sodbe, s katerim je bila zavrnjena tožnikova pritožba zoper tisti del sodbe sodišča prve stopnje, s katerim je tožbeni zahtevek zoper prvo toženo stranko zavrnjen nad zneskom 2.744.563,70 SIT ter višji obrestni zahtevek).
 Sodišče prve stopnje je toženi stranki zavezalo, da morata tožniku solidarno plačati 1.823.800 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 3.800 SIT od 29.11.1999, od zneska 1.820.000 SIT pa od izdaje sodbe. Drugo toženo stranko je zavezalo, da mora tožniku plačati tudi 103.854,60 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 17.1.2000, obe pa, da morata tožniku povrniti pravdne stroške v znesku 90.800 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 7.6.2001 dalje in v višini 24.567,60 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo.
 Pritožbeno sodišče je tožnikovi pritožbi delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v zavrnilnem delu in v odločbi o stroških delno spremenilo tako, da je tožniku priznalo zamudne obresti glede odškodnine za nepremoženjsko škodo (1.820.000 SIT) od 1.1.2002 do 5.2.2002 v višini predpisane obrestne mere zamudnih obresti, zmanjšane za temeljno obrestno mero, od 5.2.2002 dalje pa obresti po predpisani obrestni meri zamudnih obresti. Namesto 24.567,60 SIT je tožniku priznalo 245.567,60 SIT pravdnih stroškov. Sicer je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Odločilo je še, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka. V razlogih je navedlo, da soglaša s stališčem sodišča prve stopnje, da niso bili izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe zoper drugo toženo stranko, prav tako tudi s stališčem, da je tožnik prispeval k nastanku škodnega dogodka (ker se je za delo na višini odločil sam, ker ni preveril, ali je deska pritrjena, ker ni uporabljal varovalnih in zaščitnih pripomočkov in ker je imel možnost uporabiti v bližini stoječi montažni oder) in da je treba zato odškodnino zmanjšati za 30 %. Pritožbeno sodišče se strinja s sodiščem prve stopnje, da bi bil tožnik (brez zmanjšanja odškodnine zaradi prispevka k nastanku škodnega dogodka) upravičen do zadoščenja v znesku 2.600.000 SIT (900.000 SIT za telesne bolečine, 300.000 SIT za strah in 1.400.000 SIT za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti). Odločbo o zamudnih obrestih je utemeljilo z načelnim pravnim mnenjem Vrhovnega sodišča RS z dne 26.6.2002.
 Zoper sodbo pritožbenega sodišča je prva tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava. Tožnik ji v odgovoru nasprotuje ter meni, da ni dovoljena.
 Revizijo je vložil tudi tožnik, in sicer zoper tisti del sodbe, s katerim so zavrnjeni njegovi zahtevki za plačilo nadaljnje odškodnine v višini 2.520.710 SIT ter obrestni zahtevek. Uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter zmotno uporabo materialnega prava. Njegove revizijske navedbe je mogoče strniti v naslednje točke:
 1. Sodišče prve stopnje ni izdalo zamudne sodbe, to svojo odločitev pa je obrazložilo s pavšalno navedbo, da ni bil izpolnjen pogoj iz 3. točke prvega odstavka 318. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPP). Vendar če je tožba nesklepčna, mora sodišče tožnika pozvati, naj jo ustrezno popravi. Če tega ne stori, mora izdati zavrnilno sodbo. Nesprejemljivo je tudi stališče, da o zahtevku za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ni mogoče izdati zamudne sodbe. Tega namreč ZPP ne določa. Sodišči prve in druge stopnje tožniku tudi nista pojasnili, katera dejstva v tožbi manjkajo, pritožbeno sodišče pa sploh ni zavzelo stališča o pritožbenih navedbah glede sklepčnosti tožbe. Tožniku tudi ni pojasnilo, kaj meni o njegovih pritožbenih navedbah, da bi bilo treba izdati zamudno sodbo vsaj glede temelja zahtevka.
 Nesprejemljivo je stališče pritožbenega sodišča, da zamudne sodbe ni mogoče izdati, ker tožnik vtožuje nerazdelno plačilo in ker je v zahtevku zajeta tako premoženjska kot nepremoženjska škoda.
 Pritožbeno sodišče očitno ne loči med solidarno obveznostjo in kumulacijo zahtevkov. Zahtevek, da toženi stranki solidarno plačata odškodnino, ni ovira za izdajo zamudne sodbe zoper eno od njiju (solidarna dolžnika namreč nista enotna sospornika). Še bolj nesprejemljivo je stališče, da izdaja zamudne sodbe ni mogoča, ker tožnik v seštevku uveljavlja premoženjsko in nepremoženjsko škodo. V tožbi je namreč jasno navedel, iz katerih postavk zahteva odškodnino oziroma zadoščenje. Nesmiselna je tudi obrazložitev, da izdaja zamudne sodbe glede zahtevka za premoženjsko škodo ni možna zato, ker tožnik postavlja obrestne zahtevke (kakršne pač že postavlja). Konec koncev je sodišče prve stopnje ugodilo tožnikovemu obrestnemu zahtevku glede premoženjske škode, tako da ostaja povsem nejasno, zakaj zahtevku ni bilo mogoče ugoditi že z izdajo zamudne sodbe.
 2. Pritožbeno sodišče tožniku ni odgovorilo na nobeno od njegovih pritožbenih navedb, s katerimi je izpodbijal odločitev o zmanjšanju odškodnine zaradi prispevka k nastanku škode. S tem ga je prikrajšalo za ustavno pravico do pritožbe. To velja predvsem za pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja, ko je tožnik izpodbijal dokazno oceno izpovedb prič in listin (prijavo poškodbe pri delu). Pritožbeno sodišče tudi ni odgovorilo na tožnikovo (pritožbeno)
 stališče, da preverjanje, ali so vse deske (ne le prvi dve) pribite, presega standard zahtevane skrbnosti. Delavec, ki stopi na pripravljen gradbeni oder, utemeljeno pričakuje, da je varen ter da se ne bo podrl. Nobena od toženih strank ni dokazala, da bi tožnika kdo opozoril, da z gradbenim odrom nekaj ni v redu ter da sta pribiti le prvi dve deski. Tožniku bi bilo treba zato odgovoriti na vprašanje, kdo je odgovoren, da so deske na gradbenem odru pribite, kdo je postavil ta oder in zakaj ga ni postavil pravilno ter (če za brezhibnost odra ni bil odgovoren tožnik), v čem je njegova "sokrivda".
 3. Sodišči prve in druge stopnje sta tožniku priznali tudi prenizko odškodnino za nepremoženjsko škodo, in sicer za telesne bolečine in duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti.
 Ugotovljene telesne bolečine, zlasti njihovo trajanje in intenzivnost ter hude neugodnosti, ki jih je prestajal med zdravljenjem (posebej neugodna je bila imobilizacija z mavcem) ter dejstvo, da bodo telesne bolečine trajale tudi v bodoče (tožnik je zaradi preživljanja družine prisiljen trdo delati ter se ob naporih izpostavljati tudi telesnim bolečinam) tožnika upravičujejo do celotnega zahtevanega zadoščenja. Enako velja za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti. Sodišči prve in druge stopnje sta premalo upoštevali, da je tožniku ostala cela vrsta trajnih posledic (deformacija desne roke in funkcionalne motnje), tako da ima praktično za eno polovico omejene vse gibe z desnico. Težave ima pri dvigovanju in prenašanju bremen ter pri vseh delih, pri katerih so potrebni zasuki zapestja. Ne more več držati vrtalnih strojev in udarnega kompresorja, zelo težko uporablja tudi kladivo. Vendar mora delo na gradbišču kljub temu opravljati, saj je to edini vir dohodkov njegove družine. Tudi domačih del ne zmore več (vožnje samokolnice, kopanja s krampom in lopato, sekanja drv), prav tako ne priložnostnih del med vikendi. Za 37-letnega prej zelo aktivnega oškodovanca, ki je v celoti odvisen od fizičnega dela, predstavljajo te omejitve zelo hudo prikrajšanje.
 4. Sodba pritožbenega sodišča je sicer v skladu z načelnim pravnim mnenjem Vrhovnega sodišča RS, vendar je to mnenje nepopolno, saj ne ureja pravice oškodovancev do plačila za uporabo njihovega kapitala pred 1.1.2002. Toženi stranki sta od 16.3.2000 do 31.12.2001 uporabljali tožnikov denar, ne da bi dobil tožnik za to uporabnino ustrezno plačilo. Svojega denarja namreč toženima strankama ni posodil. V tej pravdi je zahteval le tisto, do česar je upravičen.
 Prva tožena stranka je odgovorila na tožnikovo revizijo, pri čemer oporeka revidentovim pravnim naziranjem tako glede pogojev za izdajo zamudne sodbe, kot glede tožnikovega prispevka k nastanku škode, višine zadoščenja in zamudnih obresti.
 Reviziji sta bili vročeni tudi Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, tožnikova revizija pa še drugi toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.
 Revizija prve tožene stranke ni dovoljena, tožnikova revizija pa je delno utemeljena.
 K reviziji prve tožene stranke:
 Ker je pritožbeno sodišče ugodilo tožnikovi pritožbi le v delu, ki se nanaša na zamudne obresti in pravdne stroške, sicer pa je njegovo pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje, prva tožena stranka, ki se zoper sodbo sodišča prve stopnje ni pritožila, nima pravnega interesa za revizijo zoper odločbo o glavnem zahtevku. Ker pa revizija zoper odločbo o obrestih in pravdnih stroških ni dovoljena (prvi odstavek 39. člena ZPP), prva tožena stranka nima pravice do revizije niti zoper tisti del sodbe pritožbenega sodišča, s katerim je delno ugodilo tožnikovi pritožbi in odločilo, da tečejo zamudne obresti glede zadoščenja za nepremoženjsko škodo (1.820.000 SIT) od 1.1.2002 do 5.2.2002 v višini predpisane obrestne mere zamudnih obresti, zmanjšane za temeljno obrestno mero, od tedaj dalje do plačila pa obresti po predpisani obrestni meri zamudnih obresti, ter da se v odločbi o pravdnih stroških znesek 24.567,60 SIT nadomesti z zneskom 245.567,60 SIT. Revizijsko sodišče je zato revizijo prve tožene stranke zavrglo (377. člen ZPP).
 K tožnikovi reviziji:
 1. Zamudno sodbo sodišče lahko izda le, če so za to izpolnjeni pogoji, ki jih določa 318. člen ZPP. Na podlagi teh določb izda sodišče sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku (zamudna sodba), če tožena stranka na pravilno vročeno tožbo v določenem roku ne odgovori, in če so izpolnjeni naslednji pogoji: da je toženi stranki pravilno vročena tožba v odgovor; da ne gre za zahtevek, s katerim stranke ne morejo razpolagati (tretji odstavek 3. člena ZPP); da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi; ter da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik, ali z dejstvi, ki so splošno znana.
 Pasivnost toženca je torej eden od pogojev za izdajo zamudne sodbe. Po sistemu afirmativne litiskontestacije, ki je uveljavljen po mnenju večjega dela teorije in prakse, se pasivnost toženca ocenjuje kot priznanje tožnikovih dejanskih navedb (prim. Triva, Belajec, Dika, Gradjansko parnično procesno pravo, Zagreb, 1986, str. 498, Ude, Civilno procesno pravo, Ljubljana, 2002, str. 309, Galič, Sankcije za neaktivnost strank v pravdnem postopku, Zbornik znanstvenih razprav, Pravna fakulteta, Ljubljana, 2003, str. 165). V postopku za izdajo zamudne sodbe zato sodišču dejanskega stanja ni treba ugotavljati, ampak kot podlago zamudne sodbe vzame dejansko stanje, ki je navedeno v tožbi.
 Drugače je pri uporabi prava. Tu ravna sodišče v bistvu enako takrat, ko izda zamudno sodbo, kot takrat, ko je sodba rezultat kontradiktorne obravnave. To pomeni, da mora sodišče ob upoštevanju procesnih pravil tudi materialno pravo uporabiti na enak način, kot takrat, kadar gre za kontradiktorno sodbo. Pogoj za izdajo zamudne sodbe je namreč tudi sklepčnost tožbe, kar pomeni, da sodišče lahko izda zamudno sodbo le, če utemeljenost tožbenega zahtevka izhaja iz navedb v tožbi (Galič, ibidem). V situaciji, ko toženec ni (pravočasno) odgovoril na tožbo, mora sodišče presoditi, ali so izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe, med drugim tudi, ali je tožba sklepčna. Ko presoja sklepčnost, opredeli življenjski primer, na katerega tožnik navezuje pravno posledico, iz njega izlušči pravno relevantna dejstva (dejansko stanje oz. konkreten dejanski stan) ter opravi subsumpcijo teh dejstev pod pravno normo. Ta pravna norma predstavlja jasen kriterij ocene, ali so v tožbi navedena vsa pravno relevantna dejstva. Če niso, je moralo po prvotnem (nenoveliranem) ZPP (Uradni list RS, št. 26/99), ki ga je treba po 17. členu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 96/2002 - ZPP-A) uporabiti tudi v tem primeru (tožba je bila namreč vložena pred 29.11.2002), sodišče tožnika s sklepom pozvati, naj v določenem roku tožbo ustrezno "popravi" (naredi sklepčno). V primeru, da je tožba kljub temu ostala nesklepčna, je sodišče izdalo sodbo, s katero je tožbeni zahtevek zavrnilo (tretji odstavek 318. člena ZPP - sedaj sodišče tožbeni zahtevek zavrne, ne da bi tožnika pozvalo, naj tožbo napravi sklepčno).
 Če je bilo torej sodišče prve stopnje mnenja, da tožba ni sklepčna, bi moralo ravnati v skladu z omenjenim tretjim odstavkom 318. člena ZPP. Ker pa se je postavilo na stališče, da se v tem primeru zamudna sodba brez nadaljnjega ne izda, oziroma, da ima sklepčnost kot (procesni) pogoj za izdajo zamudne sodbe enak procesni pomen kot ostali pogoji (1., 2. in 4. točka prvega odstavka 318. člena ZPP), bi moralo v razlogih sodbe (s katero je o tožbenem zahtevku odločilo na kontradiktoren način) pojasniti, zakaj utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi. Gre namreč za pomembno odločitev, ki usodno vpliva na procesne pravice in položaj strank v tej pravdi, predvsem pa na sam rezultat sojenja (zamudna sodba predstavlja namreč obliko posrednega razpolaganja). Zato terja ustrezno in popolno obrazložitev.
 Manjkajoče razloge (sodišče prve stopnje je v tej zvezi navedlo le, da "je ugotovilo, da ni bil izpolnjen pogoj iz 3. točke prvega odstavka 318. čl., ki določa, da mora utemeljenost tožbenega zahtevka izhajati iz dejstev, navedenih v tožbi") je sicer dopolnilo pritožbeno sodišče, ko je navedlo, da je v znesku 3.648.363,70 SIT (seštevek zahtevkov za povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode, ki jih je tožnik v tožbi ločeno in pregledno opredelil -
 pripomba VS RS) "zajeta tako nepremoženjska in premoženjska škoda tožnika, pri čemer iz dejstev, navedenih v tožbi, prvostopno sodišče ni imelo zadostne podlage za razsojo o obstoju in višini vtoževane nepremoženjske škode". Vendar je ravnalo napačno. Najprej zato, ker pritožbeno sodišče nima pooblastila dopolnjevati manjkajočih razlogov sodišča prve stopnje (tako pooblastilo bi bilo tudi v nasprotju s pravico do pritožbe; stranka jo namreč lahko učinkovito izkoristi le, če ve, katera so tista pravno relevantna dejstva, ki jih je sodišče vzelo v podlago svoje odločitve, ter na katero pravno normo /ali norme/ je oprlo svojo odločitev), in drugič zato, ker v ZPP ni podlage za stališče, da o zahtevkih za nepremoženjsko škodo ne bi bilo mogoče odločiti z zamudno sodbo (prim. Trampuž, Sodba zaradi izostanka in denarni odškodninski zahtevki za nepremoženjsko škodo, Pravnik, 1983, št. 10-12, str. 361 in nasl.; enako stališče je zavzelo tudi to sodišče v zadevi II Ips 45/2002 z dne 5.2.2003).
 Nepravilno je tudi stališče pritožbenega sodišča, da "ker pa je bila odškodnina vtoževana v enem znesku, prvostopno sodišče tudi ni imelo podlage za odločitev o vtoževani nepremoženjski škodi", in da "take podlage ... prvostopno sodišče tudi ni imelo na podlagi nadaljnjega obrestnega zahtevka, ko tožeča stranka vtožuje začetek teka zamudnih obresti od posameznih zneskov, kot je razvidno iz tožbenega zahtevka". Tožnik je namreč v tožbi jasno in pregledno navedel, kolikšno zadoščenje zahteva za vsako posamezno obliko nepremoženjske škode in kolikšno odškodnino za premoženjsko škodo. Zmotno je tudi (posredno izraženo) stališče pritožbenega sodišča, da zamudne sodbe ni mogoče kombinirati z delno sodbo (vsaj tako revizijsko sodišče razume zadnji citat iz izpodbijane sodbe). ZPP namreč nikjer ne izključuje možnosti izdaje delne zamudne sodbe. Če so izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe le glede enega od več zahtevkov (ali le glede dela tožbenega zahtevka), bo sodišče pač izdalo zamudno sodbo le glede tega (dela) zahtevka. O preostalem (oz. preostanku) bo (ob pogoju iz tretjega odstavka 318. člena ZPP) odločilo s t.i.
 nepravo (zavrnilno) zamudno sodbo, ali pa (če ne bodo izpolnjeni pogoji iz 2. ali 4. točke, ali če je toženec glede teh zahtevkov pravočasno vložil odgovor na tožbo) bo o zahtevku (oz. zahtevkih) odločilo s kontradiktorno sodbo (gl. Betetto, Zamudna sodba, Pravosodni bilten, 2002, št. 3, str. 35, gl. tudi Trampuž, ibidem, str. 374 in že omenjeno sodbo tega sodišča).
 Ker je tako sodišče prve stopnje zmotno uporabilo 318. člen ZPP, pritožbeno sodišče pa te kršitve ni saniralo z razveljavitvijo zavrnilnega dela sodbe o tožbenem zahtevku zoper drugo toženo stranko, je tudi samo zagrešilo isto postopkovno kršitev (ki je vsekakor vsaj mogla vplivati na zakonitost in pravilnost tega dela sodbe sodišča prve stopnje - prim. prvi odstavek 339. člena ZPP). Zato je revizijsko sodišče tožnikovi reviziji v tem delu ugodilo in storilo to, kar bi moralo storiti že pritožbeno sodišče: Sodbi sodišč druge in prve stopnje je razveljavilo v delu, ki se nanaša na zavrnilni del odločbe o tožbenem zahtevku zoper drugo toženo stranko ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 379. člena ZPP).
 2. Tožnikov prispevek ("soodgovornost") k nastanku škode je sodišče prve stopnje (in za njim tudi pritožbeno sodišče) videlo v naslednjem: 1.) "da se je kot strokovno usposobljen delavec ...
 odločil za delo na višini, pri čemer je ravnal z veliko nepazljivostjo, saj bi se glede na svoje lastnosti in okoliščine moral in mogel zavedati možnosti nastanka škodnih posledic" (tretji odstavek na 7. strani sodbe sodišča prve stopnje), oziroma, "da se je tožnik za delo na višini (odžaganje dela trama, ki je motil delovni proces) odločil sam" (prvi odstavek na 4. strani sodbe pritožbenega sodišča), 2.) da je opustil "opravljanje preizkusa trdnosti vseh petih fosnov in ne le prvih dveh, kot to izhaja iz izpovedbe tožnika, ki je izrecno povedal, da je pač na podlagi ugotovitve o trdnosti prvih dveh fosnov pač sklepal, da so tudi ostali trije pritrjeni" (drugi odstavek na 7. strani sodbe sodišča prve stopnje), oziroma, da "ni preveril, ali je fosen na gradbenem odru pritrjen" (prvi odstavek 4. strani sodbe pritožbenega sodišča - besede "fosen" ni ne v Slovenskem pravopisu niti v Slovarju slovenskega knjižnega jezika, iz pomenskih in besednih zvez, v katerih sta jo sodišči prve in druge stopnje uporabili, pa izhaja, da gre za desko - revizijsko sodišče bo zato namesto besede "fosen" v nadaljevanju uporabljalo besedo deska) in 3.) "da je tožnik v neposredni bližini imel pomožni oder, ki bi ga moral premakniti za približno pol metra v levo ter bi s pomočjo le-tega zadano opravilo varneje opravil" (četrti odstavek na 7.
 strani sodbe sodišča prve stopnje), oziroma, da "je imel tožnik možnost delo opraviti tako, da bi 'do štrlečega trama' potisnil v bližini stoječi montažni oder, ki bi zagotavljal varno delo" (prvi odstavek na 4. strani sodbe pritožbenega sodišča).
 Prvi očitek (da se je tožnik odločil za delo na višini) je neutemeljen, saj je bilo to delo vsekakor treba opraviti. Sodišče prve stopnje je namreč ugotovilo: "Odstranitev motečega tramu je bila neizbežna, saj bi delavci v nasprotnem primeru sploh ne mogli opraviti zadanega dela". Tudi to, da tožnik ni uporabljal varovalnih in zaščitnih sredstev, ne more predstavljati njegovega prispevka k nastanku škodnega dogodka (tretji odstavek 177. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - Uradni list SFRJ, št. 29/78 - 57/89 - ZOR). Sodišče prve stopnje (ki tega tudi ni pripisalo tožniku v škodo) je namreč v razlogih sodbe zapisalo naslednje dejanske ugotovitve:
 "Tožnik je izpovedal, da je kritičnega dne pri sebi sicer imel čelado in varnostni pas, s katerim pa se ni mogel zavarovati, saj ga ni imel kje pripeti. Dodal je tudi, da ga pri delu ni mogel varovati niti drug delavec, s tem, da bi ga pripel na svoj pas, saj so 1,5 - 2 m dolgi varnostni pasovi delavcev za takšen podvig prekratki. Slednjemu je sodišče verjelo, saj sta smiselno enako izpovedali tudi priči S.B. in S.S. Slednji je prav tako dodal, da daljše vrvi za varnostni pas nimajo in da ga tudi podaljšati ne morejo, ker nimajo vmesne vrvi. Priča H.R. je izpovedal, da varnostnih pasov zaradi njihove nefunkcionalnosti praktično sploh ne uporabljajo."
 Tako ostajata le še očitka, da tožnik ni preveril, ali je deska na gradbenem odru pritrjena ter, ali je imel možnost uporabiti v bližini stoječ montažni oder. Kar se tiče prvega, je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je tožnik preverjal (le) pritrjenost prvih dveh desk, ne pa tudi ostalih (treh), ker je pač lahkomiselno sklepal, da če sta pritrjeni prvi dve, velja to tudi za ostale. Tožnik je v pritožbi tak pravni zaključek sodišča prve stopnje grajal ter svoje pravno stališče (da z opustitvijo preverjanja, ali so pritrjene tudi ostale deske, ni prispeval k škodnemu dogodku) utemeljeval s sklicevanjem na to, da so gradbeni oder in deske na njem postavili delavci druge tožene stranke in da je utemeljeno pričakoval, da je oder pravilno postavljen ter da so vse deske na njem pribite, zlasti še, ker je preveril pribitost prvih dveh desk; njegovo delo, da je bilo odžagati del trama, ne pa preverjati, ali so deske na gradbenem odru pribite. O teh pritožbenih argumentih se pritožbeno sodišče ni izreklo. Vse, kar je v zvezi s tem navedlo v izpodbijani sodbi, je, da tožnik "kot montažni delavec ni preveril ali je fosen na gradbenem odru pritrjen", in da "je zaradi nepritrjenosti fosna, na katerega je stopil, da bi odžagal štrleči del trama, padel v globino 5,5 m" (prvi odstavek na 4. strani sodbe pritožbenega sodišča). Taka obrazložitev, ki ne daje jasnega in popolnega odgovora na tožnikova pritožbena naziranja, krši njegovo pravico do kontradiktornega postopka (ki vključuje tudi dolžnost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, oceni njihovo dopustnost in relevantnost ter da se do tistih, ki so dopustne in za odločitev bistvenega pomena, v obrazložitvi sodbe tudi opredeli - prim. odločbo Ustavnega sodišča RS, Up 39/95 z dne 16.1.1997 in sklep istega sodišča, Up 321/96 z dne 15.1.1997).
 Revident tudi utemeljeno opozarja, da se pritožbeno sodišče ni opredelilo do njegove kritike dokazne ocene sodišča prve stopnje, da se je "premični oder na kraju nezgode dejansko nahajal in ga je tožnik tudi imel možnost uporabiti, a tega kljub temu ni storil"
 (četrti odstavek na 8. strani sodbe sodišča prve stopnje). Vse, kar je pritožbeno sodišče v zvezi z izčrpnimi pritožbenimi pogledi na oceno izpovedb zaslišanih prič in prijave poškodbe pri delu navedlo v obrazložitvi izpodbijane sodbe, je stavek, da "... kot tudi pravilno ugotavlja prvostopno sodišče, ... je imel tožnik možnost delo opraviti tako, da bi 'do štrlečega trama' potisnil v bližini stoječi montažni oder, ki bi zagotavljal varno delo" (prvi odstavek na 4. strani sodbe pritožbenega sodišča). Ker tako tožniku ni odgovorilo na pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja, ga je (tako kot z opustitvijo obravnavanja njegovih pritožbenih argumentov glede pravnega pomena dejstva, da ni preveril pritrjenosti vseh desk na gradbenem odru) prikrajšalo za obravnavanje pred sodiščem. Podana je torej bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.
 3. Temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo sta načelo individualizacije višine odškodnine in načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine. Načelo indivudualizacije zahteva upoštevanje stopnje in trajanja bolečin in strahu, izhaja pa iz spoznanja, da je posameznik neponovljiva in nerazdružljiva celota telesne in duševne biti (zato vsak specifično doživlja svojo telesno in duševno celovitost in posege vanjo). Načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine pa terja upoštevanje objektivnih materialnih možnosti družbe ter sodne prakse v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Izraža tudi ustavni načeli enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic (enaki primeri se morajo obravnavati enako, različni pa različno).
 Sodišči prve in druge stopnje sta pravilno upoštevali obe načeli. Sodišče prve stopnje je natančno in izčrpno ugotovilo vse konkretnosti in specifičnosti tega primera nepremoženjske škode (gl. razloge sodbe sodišča prve stopnje na 9. do 14. strani) ter jih ob upoštevanju sodne prakse v podobnih primerih tudi pravilno pravno ovrednotilo. Zneski odškodnin za posamezne oblike nepremoženjske škode in tudi končen (skupen) znesek zadoščenja pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje. Revizijsko sodišče zato zavrača očitke, da sodišči prve in druge stopnje nista dali zadostne teže dejstvu, da bo tožnik telesne bolečine in določene neugodnosti prestajal tudi v bodoče, da je bila posebej neugodna imobilizacija z mavcem, da bo kot fizični delavec pogosto izpostavljen telesnim bolečinam in povečanim naporom, da ne zmore več del, ki jih je opravljal doma (voziti samokolnico, kopati s krampom in lopato, sekati drva itd.). Po drugi strani pa revident pozablja na (prav tako pomembna) dejstva kot je npr. da so bile vse poškodbe zdravljene konzervativno, da je hospitalizacija trajala skupaj (le) pet dni, da je tožnik pri delih, kot so npr. košnja, sekanje lesa ipd. (le) oviran, da (čeprav težje) lahko še vedno opravlja enaka dela kot prej ter da se pred nezgodo ni ukvarjal z nobenim športom.
 Tudi v primeru, če odškodnina ne bo zmanjšana zaradi tožnikovega prispevka k nastanku škodnega dogodka, zahtevek za plačilo zadoščenja za nepremoženjsko škodo ne bo utemeljen nad zneskom 2.600.000 SIT (200. in 203. člen ZOR).
 4. Neutemeljeno je tudi revizijsko uveljavljanje zmotne uporabe materialnega prava glede zamudnih obresti od odškodnine za nepremoženjsko škodo. Na tožnikove podobne razloge je pooblaščencem tožnika odgovorilo vrhovno sodišče že v številnih odločbah (npr. II Ips 265/2001, II Ips 603/2001, II Ips 231/2002, II Ips 107/2003 itd.). Obširnejši odgovor v tej zadevi zato ni potreben. Revizijsko sodišče samo na kratko povzema, da morajo sodišča enake primere tudi materialnopravno obravnavati enako. Odraz tega pravila je ustaljena sodna praksa. Te ni mogoče spremeniti samo v posameznem primeru.
 Dolgoletna sodna praksa, v kateri so bili enaki primeri obravnavani enako in so bile oškodovancem prisojene zamudne obresti od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje, se lahko spremeni. Na Občni seji Vrhovnega sodišča RS dne 26.6.2002 je bilo sprejelo načelno pravno mnenje, ki se nanaša na tek zamudnih obresti za čas po 1.1.2002, ko sta stopila v veljavo Obligacijski zakonik (Uradni list RS, št. 83/2001) in Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o predpisani obrestni meri in temeljni obrestni meri (Uradni list RS, št. 109/2001). Vendar pa dolgoletne in ustaljene sodne prakse pred 1.1.2002 ni mogoče spremeniti v posamičnem primeru, temveč se mora sprememba nanašati na nedoločen krog oškodovancev in mora veljati za vse oškodovance hkrati.
 Zaradi kršitev, ki so navedene pod točko 2. obrazložitve te odločbe, je revizijsko sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo v delu, s katerim je pritožbeno sodišče zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper tisti del sodbe sodišča prve stopnje, s katerim je tožbeni zahtevek zoper prvo toženo stranko (zaradi razlogov, ki so navedeni pod 3.
 obrazložitve te odločbe) zavrnjen le do višine 2.744.563,70 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 144.563,70 SIT za čas od 17.1.2000, od zneska 2.600.000 SIT pa (iz razlogov, ki so navedeni pod 4. obrazložitve te odločbe) z zamudnimi obrestmi v višini predpisane obrestne mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero za čas od 1.1.2002 do 5.2.2002, od tedaj dalje pa v višini predpisane obrestne mere zamudnih obresti. Sicer je (iz razlogov, ki so navedeni pod 3. in 4. obrazložitve te odločbe) revizijo zavrnilo.
 Glede na dosedaj povedano, posebni napotki za nadaljnje delo niso potrebni.
 Odločitev o stroških revizijskega postopka temelji na četrtem odstavku 165. člena ZPP.
 ZPP člen 39, 39/1, 318, 318/3, 339, 339/1, 339/2-8, 377.URS člen 14, 22.ZOR člen 154, 177, 177/3, 200.
 Sodba in sklep II Ips 432/2003
 Sodba II Ips 321/2003
 Sodba in sklep II Ips 63/2003
 P2RvYy05MDY2


type: contracts

text:
 5.11.2020
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 368/12
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 110/2018
 от 31 май 2018 година
 за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП [2020/1614]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/773 на Комисията от 15 май 2018 г. относно изискванията към проектирането, конструкцията и експлоатационните показатели, както и стандартите за изпитване на морско оборудване и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/306 (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 С Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/773 на Комисията се отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/306, който е включен в Споразумението за ЕИП и който следва съответно да бъде заличен от Споразумението за ЕИП.
 (3)
 Поради това приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 Текстът в точка 3 (Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/306 на Комисията) от глава XXXII на приложение II към Споразумението за ЕИП се заменя със следното:
 „32018 R 0773: Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/773 на Комисията от 15 май 2018 г. относно изискванията към проектирането, конструкцията и експлоатационните показатели, както и стандартите за изпитване на морско оборудване и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/306 от 6 февруари 2017 г. (ОВ L 133, 30.5.2018 г., стр. 1).“
 Член 2
 Текстовете на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/773 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 1 юни 2018 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 31 май 2018 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Claude MAERTEN
 (1) ОВ L 133, 30.5.2018 г., стр. 1.
 (*1) Без отбелязани конституционни изисквания.


type: legislation

text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 7.1.2019.
 COM(2018) 862 final
 2018/0437(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti, u ime Europske unije, na 62. sjednici Komisije za opojne droge u pogledu uvrštavanja tvari na popise u Jedinstvenoj konvenciji o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvenciji o psihotropnim tvarima iz 1971.
 OBRAZLOŽENJE
 1.PREDMET PRIJEDLOGA
 Ovaj se Prijedlog odnosi na odluku kojom se utvrđuje stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na 62. sjednici Komisije za opojne droge u pogledu uvrštavanja tvari na popise u Jedinstvenoj konvenciji UN-a o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvenciji UN-a o psihotropnim tvarima iz 1971.
 2.KONTEKST PRIJEDLOGA
 2.1. Jedinstvena konvencija UN-a o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvencija UN-a o psihotropnim tvarima iz 1971.
 Cilj Jedinstvene konvencije Ujedinjenih naroda (UN) o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., („Konvencija o opojnim drogama”)
 1
 jest borba protiv zloupotrebe droga putem koordiniranog međunarodnog djelovanja. Postoje dva oblika intervencije i kontrole koji funkcioniraju zajedno. Prvo se nastoji ograničiti posjedovanje, upotrebu, trgovanje, distribuciju, uvoz, izvoz, izradu i proizvodnju droga isključivo na medicinske i znanstvene svrhe. Zatim se kroz međunarodnu suradnju bori protiv trgovine drogom kako bi se spriječilo i obeshrabrilo trgovce opojnim drogama.
 Konvencijom UN-a o psihotropnim tvarima iz 1971. („Konvencija o psihotropnim tvarima”)
 2
 uspostavljen je međunarodni sustav kontrole psihotropnih tvari. Njome se odgovorilo na diversifikaciju i proširenje spektra droga koje se zloupotrebljavaju te su uvedene kontrole nad više sintetičkih droga u skladu s potencijalom za zloupotrebu tih droga, s jedne strane, i njihovom terapeutskom vrijednošću, s druge strane.
 Sve države članice EU-a stranke su Konvencije o opojnim drogama i Konvencije o psihotropnim tvarima. Unija nije stranka tih konvencija.
 2.2.Komisija za opojne droge
 Komisija za opojne droge (CND) komisija je Gospodarskog i socijalnog vijeća UN-a (ECOSOC) kojoj su funkcije i ovlasti utvrđene, među ostalim, u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima. Komisiju čine 53 države članice UN-a koje bira ECOSOC. Jedanaest država članica EU-a trenutačno su članice CND-a s pravom glasa.
 3
 Unija ima status promatrača u CND-u.
 2.3.Predviđeni akt Komisije za opojne droge
 CND na temelju preporuka Stručnog odbora Svjetske zdravstvene organizacije (WHO) za ovisnosti o drogama redovito mijenja popise tvari u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima.
 WHO je 7. prosinca 2018. preporučio glavnom tajniku UN-a
 4
 da se na popise u konvencijama uvrsti deset novih tvari koje je kritički preispitao Stručni odbor WHO-a za ovisnosti o drogama. U pogledu drugih tvari koje je preispitao Stručni odbor WHO-a za ovisnosti o drogama, neće biti preporuka za njihovo uvrštavanje na popise.
 CND će na svojoj 62. sjednici, koja će se održati u Beču od 18. do 22. ožujka 2019., donijeti odluke o uvrštavanju tih deset tvari na popise u Konvenciji o opojnim drogama, odnosno Konvenciji o psihotropnim tvarima.
 3.STAJALIŠTE KOJE TREBA ZAUZETI U IME UNIJE
 Promjene u popisima u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima imaju izravne posljedice na područje primjene prava Unije u području kontrole droga za sve države članice. U članku 1. stavku 1. točki (a) Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom
 5
 navodi se da za potrebe Okvirne odluke „droga” znači svaka tvar koja je obuhvaćena Konvencijom o opojnim drogama ili Konvencijom o psihotropnim tvarima i bilo koja tvar koja je navedena u Prilogu Okvirnoj odluci. Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP primjenjuje se stoga na tvari navedene u popisima u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima. Zbog toga svaka promjena popisa u tim konvencijama izravno utječe na zajednička pravila EU-a i mijenja njihovo područje primjene u skladu s člankom 3. stavkom 2. UFEU-a. To vrijedi neovisno o tome je li tvar o kojoj je riječ već bila pod kontrolom u Uniji na temelju Odluke Vijeća 2005/387/PUP.
 6
 Od deset tvari koje je Stručni odbor WHO-a za ovisnosti o drogama kritički preispitao i preporučuje ih za uvrštavanje na popise, samo su četiri tvari ADB-CHMINACA,
 7
 CUMYL-4CN-BINACA,
 8
 metoksiacetil-fentanil i ciklopropil-fentanil
 9
 podvrgnute kontrolnim mjerama u Uniji. Druge tvari još nisu podvrgnute kontrolnim mjerama u Uniji.
 Komisijinim prijedlogom nacrta zajedničkog stajališta EU-a predlaže se podupiranje preporuka WHO-a s obzirom na to da su one u skladu s trenutačnim znanstvenim saznanjima. U pogledu novih psihoaktivnih tvari, uvrštavanje tih tvari na popise u dvjema konvencijama temelji se i na podacima dostupnima u Europskoj bazi podataka o novim drogama Europskog centra za praćenje droga i ovisnosti o drogama (EMCDDA).
 Za sastanak CND-a na kojem će se odlučivati o uvrštavanju tvari na popise, države članice Unije moraju se pripremiti postizanjem zajedničkog stajališta u Vijeću. Zbog ograničenja koja proizlaze iz Unijina promatračkog statusa to bi stajalište trebale, djelujući zajednički u interesu Unije, izraziti države članice koje su trenutačno članice CND-a. Unija nije stranka Konvencije o opojnim drogama i Konvencije o psihotropnim tvarima te nema pravo glasa u CND-u.
 U tu svrhu Komisija predlaže zauzimanje, u ime Europske unije, zajedničkog stajališta o uvrštavanju tvari na popise u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima na 62. sjednici CND-a. Ovo je treći put da Komisija predstavlja takav nacrt prijedloga za zajedničko stajalište EU-a, nakon prijedlogȃ donesenih za sastanak CND-a u ožujku 2017. i 2018.
 10
 Vijeće je zauzelo zajednička stajališta,
 11
 čime se EU-u omogućilo da jednoglasno nastupi na prethodnim sastancima CND-a u pogledu uvrštavanja na međunarodne popise jer su države članice koje sudjeluju u CND-u glasale za uvrštavanje na popise u skladu sa zauzetim zajedničkim stajalištem.
 4.PRAVNA OSNOVA
 4.1.Postupovna pravna osnova
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 Članak 218. stavak 9. UFEU-a primjenjuje se neovisno o tome je li Unija članica tijela ili stranka određenog sporazuma. CND je „tijelo osnovano na temelju sporazuma” u smislu tog članka jer je riječ o tijelu kojem su povjerene određene zadaće na temelju Konvencije o opojnim drogama i Konvencije o psihotropnim tvarima.
 Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali „mogu presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”.
 12
 Odluke CND-a o uvrštavanju na popise „akti su koji proizvode pravne učinke” u smislu članka 218. stavka 9. UFEU-a. U skladu s Konvencijom o opojnim drogama i Konvencijom o psihotropnim tvarima, odluke CND-a automatski postaju obvezujuće, osim ako stranka odluku podnese na preispitivanje ECOSOC-u u primjenjivom roku.
 13
 Odluke ECOSOC-a u takvim su predmetima konačne. Odluke CND-a o uvrštavanju na popise proizvode pravne učinke i u pravnom poretku EU-a na temelju prava Unije, konkretno Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP. Promjene u popisima u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima imaju izravne posljedice na područje primjene tog pravnog instrumenta EU-a.
 4.2.Materijalna pravna osnova
 Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na nezakonitu trgovinu drogom.
 Stoga je materijalna pravna osnova za predloženu odluku članak 83. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), kojim se nezakonita trgovina drogom svrstava u kriminalitet s prekograničnim elementima, a Europskom parlamentu i Vijeću daje se ovlast da utvrde minimalna pravila za definiranje kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom.
 4.3.Varijabilna geometrija
 U skladu s člankom 10. stavkom 4. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama priloženog Ugovorima, Ujedinjena Kraljevina obavijestila je da ne prihvaća sve ovlasti Komisije i Suda u pogledu akata u području policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima donesenih prije stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona. Zbog toga se Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP prestala primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu od 1. prosinca 2014.
 14
 Budući da odluke CND-a o uvrštavanju na popise ne utječu na zajednička pravila u području nezakonite trgovine drogom koja su obvezujuća za Ujedinjenu Kraljevinu, Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje u donošenju Odluke Vijeća o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Unije kad se donose odluke o uvrštavanju na popise.
 Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP koja je bila na snazi do 22. studenoga 2018. obvezujuća je za Dansku, a u njezinom se članku 1. navodi da „droge” znači svaka tvar koja je obuhvaćena Konvencijom o opojnim drogama ili Konvencijom o psihotropnim tvarima.
 Budući da odluke CND-a o uvrštavanju na popise utječu na zajednička pravila u području nezakonite trgovine drogom koja su obvezujuća za Dansku, Danska sudjeluje u donošenju Odluke Vijeća o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Unije kad se donose odluke o uvrštavanju na popise.
 4.4.Zaključak
 Pravna je osnova za ovaj Prijedlog članak 83. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU).
 5.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Prijedlog nema utjecaja na proračun.
 2018/0437 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti, u ime Europske unije, na 62. sjednici Komisije za opojne droge u pogledu uvrštavanja tvari na popise u Jedinstvenoj konvenciji o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvenciji o psihotropnim tvarima iz 1971.
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 83. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Jedinstvena konvencija Ujedinjenih naroda (UN) o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972.,
 15
 („Konvencija o opojnim drogama”) stupila je na snagu 8. kolovoza 1975.
 (2)Na temelju članka 3. Konvencije o opojnim drogama Komisija za opojne droge može odlučiti uvrstiti tvari na popise te konvencije. Popise može mijenjati samo u skladu s preporukama Svjetske zdravstvene organizacije (WHO), no može odlučiti i da ne unese promjene koje preporuči WHO.
 (3)Konvencija UN-a o psihotropnim tvarima iz 1971. („Konvencija o psihotropnim tvarima”)
 16
 stupila je na snagu 16. kolovoza 1976.
 (4)Na temelju članka 2. Konvencije o psihotropnim tvarima Komisija za opojne droge može, na temelju preporuka WHO-a, odlučiti uvrstiti tvari na popise te konvencije ili ih brisati iz njih. Ona ima široke diskrecijske ovlasti uzimati u obzir gospodarske, društvene, pravne, administrativne i druge čimbenike, no ne može djelovati proizvoljno.
 (5)Promjene u popisima obiju konvencija imaju izravne posljedice na područje primjene prava Unije u području kontrole droga. Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP
 17
 primjenjuje se na tvari navedene u popisima u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima. Zbog toga svaka promjena popisa u tim konvencijama izravno utječe na zajednička pravila Unije i mijenja njihovo područje primjene u skladu s člankom 3. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU).
 (6)Komisija za opojne droge treba na svojoj 62. sjednici, koja se održava od 18. do 22. ožujka 2019. u Beču, donijeti odluke o dodavanju deset novih tvari na popise u konvencijama UN-a.
 (7)Unija nije stranka relevantnih konvencija UN-a. Ima status promatrača u Komisiji za opojne droge, u kojoj je trenutačno jedanaest njezinih država članica s pravom glasa. Stoga je nužno da Vijeće ovlasti te države članice za iznošenje stajališta Unije o uvrštavanju tvari na popise u Konvenciji o opojnim drogama i Konvenciji o psihotropnim tvarima jer su odluke koje se odnose na uvrštavanje novih tvari na te popise u konvencijama u isključivoj nadležnosti Unije.
 (8)WHO je preporučio da se uvrsti pet novih tvari na Popis I. Konvencije o opojnim drogama te pet novih tvari na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 18
 (9)Kako je procijenio Stručni odbor WHO-a za ovisnosti o drogama („Stručni odbor”), tvar ADB-FUBINACA (kemijski naziv: N-(1-amino-3,3-dimetil-1-oksobutan-2-il)-1-(4-fluorobenzil)-1H-indazol-3-karboksamid) sintetički je agonist kanabinoidnih receptora čiji su učinci slični učincima tetrahidrokanabinola (THC) koji uzrokuje glavne psihoaktivne učinke kanabisa. Ne postoji terapijska primjena tvari ADB-FUBINACA niti joj je dodijeljeno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka. Ima dovoljno dokaza da se tvar ADB-FUBINACA zloupotrebljava ili bi se mogla zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ju je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se tvar ADB-FUBINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (10)Europski centar za praćenje droga i ovisnosti o drogama (EMCDDA) prati tvar ADB-FUBINACA kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006 Europskog parlamenta i Vijeća.
 19
 Tvar ADB-FUBINACA otkrivena je u 19 država članica i kontrolira se u najmanje deset država članica. Dovedena je u vezu s najmanje dva smrtna slučaja i četiri akutna trovanja te je za nju izdano javnozdravstveno upozorenje putem sustava ranog upozoravanja u Uniji.
 (11)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se tvar ADB-FUBINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (12)Kako je procijenio Stručni odbor, tvar FUB-AMB (poznata i kao MMB-FUBINACA ili AMB-FUBINACA; kemijski naziv: metil (2S)-2-[[1-[(4-fluorofenil)metil]indazol-3-karbonil]amino]-3-metilbutanoat; metil-2-(1-(4-fluorobenzil)-1H-indazol-3-karboksamid)-3-metilbutanoat) sintetički je agonist kanabinoidnih receptora čiji su učinci slični učincima THC-a koji uzrokuje glavne psihoaktivne učinke kanabisa. Ne postoji terapijska primjena tvari FUB-AMB niti joj je dodijeljeno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka. Ima dovoljno dokaza da se tvar FUB-AMB zloupotrebljava ili bi se mogla zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ju je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se tvar FUB-AMB uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (13)EMCDDA prati tvar FUB-AMB kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006. Tvar FUB-AMB otkrivena je u 23 države članice i kontrolira se u najmanje četiri države članice. Dovedena je u vezu s najmanje dva smrtna slučaja i dva akutna trovanja.
 (14)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se tvar FUB-AMB uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (15)Kako je procijenio Stručni odbor, tvar ADB-CHMINACA (kemijski naziv: N-[(2S)-1-amino-3,3-dimetil-1-oksobutan-2-il]-1-(cikloheksilmetil)indazol-3-karboksamid; N-(1-amino-3,3-dimetil-1-oksobutan-2-il)-1-(cikloheksilmetil)-1H-indazol-3-karboksamid) sintetički je agonist kanabinoidnih receptora čiji su učinci slični učincima THC-a koji uzrokuje glavne psihoaktivne učinke kanabisa. Ne postoji terapijska primjena tvari ADB-CHMINACA niti joj je dodijeljeno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka. Ima dovoljno dokaza da se tvar ADB-CHMINACA zloupotrebljava ili bi se mogla zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ju je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se tvar ADB-CHMINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (16)Tvar ADB-CHMINACA već je podvrgnuta kontrolnim mjerama na razini Unije Provedbenom odlukom Vijeća (EU) 2018/747.
 20
 (17)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se tvar ADB-CHMINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (18)Kako je procijenio Stručni odbor, tvar CUMYL-4CN-BINACA (kemijski naziv: 1-(4-cijanobutil)-N-(1-metil-1-feniletil)-1H-indazol-3-karboksamid) sintetički je agonist kanabinoidnih receptora čiji su učinci slični učincima THC-a koji uzrokuje glavne psihoaktivne učinke kanabisa. Ne postoji terapijska primjena tvari CUMYL-4CN-BINACA niti joj je dodijeljeno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka. Ima dovoljno dokaza da se tvar CUMYL-4CN-BINACA zloupotrebljava ili bi se mogla zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ju je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se tvar CUMYL-4CN-BINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (19)Tvar CUMYL-4CN-BINACA već je podvrgnuta kontrolnim mjerama na razini Unije Provedbenom odlukom Vijeća (EU) 2018/748.
 21
 (20)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se tvar CUMYL-4CN-BINACA uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (21)Kako je procijenio Stručni odbor, ciklopropil-fentanil (kemijski naziv: N-fenil-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]ciklopropankarboksamid) sintetički je opioid strukturno sličan fentanilu, kontroliranoj tvari široke primjene u medicini za opću anesteziju tijekom operacija te za smanjenje bolova. Za ciklopropil-fentanil ne postoji zabilježena terapijska primjena, a njegovo je uzimanje rezultiralo smrtnim slučajevima. Ima dovoljno dokaza da se ciklopropil-fentanil zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se ciklopropil-fentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (22)Ciklopropil-fentanil već je podvrgnut kontrolnim mjerama na razini Unije Provedbenom odlukom Vijeća (EU) 2018/1463.
 22
 (23)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se ciklopropil-fentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (24)Kako je procijenio Stručni odbor, metoksiacetil-fentanil (kemijski naziv: 2-metoksi-N-(1-fenetilpiperidin-4-il)-N-fenilacetamid) sintetički je opioid strukturno sličan fentanilu, kontroliranoj tvari široke primjene u medicini za opću anesteziju tijekom operacija te za smanjenje bolova. Za metoksiacetil-fentanil ne postoji zabilježena terapijska primjena, a njegovo je uzimanje rezultiralo smrtnim slučajevima. Ima dovoljno dokaza da se metoksiacetil-fentanil zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se metoksiacetil-fentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (25)Metoksiacetil-fentanil već je podvrgnut kontrolnim mjerama na razini Unije Provedbenom odlukom Vijeća (EU) 2018/1463.
 (26)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se metoksiacetil-fentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (27)Kako je procijenio Stručni odbor, orto-fluorofentanil (kemijski naziv: N-(2-fluorofenil)-N-[1-(2-feniletil)-4-piperidinil]-propanamid) sintetički je opioid strukturno sličan fentanilu, kontroliranoj tvari široke primjene u medicini za opću anesteziju tijekom operacija te za smanjenje bolova. Za orto-fluorofentanil ne postoji zabilježena terapijska primjena, a njegovo je uzimanje rezultiralo smrtnim slučajevima. Ima dovoljno dokaza da se orto-fluorofentanil zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se orto-fluorofentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (28)EMCDDA prati orto-fluorofentanil kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006. Orto-fluorofentanil otkriven je u pet država članica i kontrolira se u najmanje četiri države članice. Doveden je u vezu s najmanje četiri smrtna slučaja i dva akutna trovanja.
 (29)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se orto-fluorofentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (30)Kako je procijenio Stručni odbor, p-fluoro-butirilfentanil (poznat i kao 4-fluoro-butirfentanil ili 4F-BF; kemijski naziv: N-(4-fluorofenil)-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]butanamid) sintetički je opioid strukturno sličan fentanilu, kontroliranoj tvari široke primjene u medicini za opću anesteziju tijekom operacija te za smanjenje bolova. P-fluoro-butirilfentanil može se pretvoriti u svoj izomer p-fluoro-izobutirilfentanil koji je naveden u Popisu I. Konvencije o opojnim drogama. Za p-fluoro-butirilfentanil ne postoji zabilježena terapijska primjena, a njegovo je uzimanje rezultiralo smrtnim slučajevima. Ima dovoljno dokaza da se p-fluoro-butirilfentanil zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se p-fluoro-butirilfentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (31)EMCDDA prati p-fluoro-butirilfentanil kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006 (pod nazivom 4-fluoro-butirfentanil / 4F-B). P-fluoro-butirilfentanil otkriven je u sedam država članica i kontrolira se u najmanje sedam država članica. Otvoreno se prodaje na tržištu. Doveden je u vezu s najmanje tri smrtna slučaja.
 (32)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se p-fluoro-butirilfentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (33)Kako je procijenio Stručni odbor, p-metoksi-butirilfentanil (kemijski naziv: N-(4-metoksifenil)-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]butanamid) sintetički je opioid strukturno sličan fentanilu, kontroliranoj tvari široke primjene u medicini za opću anesteziju tijekom operacija te za smanjenje bolova. Za p-metoksi-butirilfentanil ne postoji zabilježena terapijska primjena, a njegovo je uzimanje rezultiralo smrtnim slučajevima. Ima dovoljno dokaza da se p-metoksi-butirilfentanil zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se p-metoksi-butirilfentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (34)EMCDDA prati p-metoksi-butirilfentanil kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006 (pod nazivom 4-metoksibutirfentanil / 4-MeO-BF). P-metoksi-butirilfentanil otkriven je u dvije države članice i kontrolira se u najmanje četiri države članice. Otvoreno se prodaje na tržištu. Doveden je u vezu s najmanje dva smrtna slučaja.
 (35)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se p-metoksi-butirilfentanil uvrsti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (36)Kako je procijenio Stručni odbor, n-etil-norpentilon (kemijski naziv: 1-(2H-1,3-benzodioksol-5-il)-2-(etilamino)pentan-1-on) sintetički je katinon. Ne postoji terapijska primjena n-etil-norpentilona niti mu je dodijeljeno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka. Zapljene pokazuju da je n-etil-norpentilon dostupan u obliku praha, kristala, kapsula i tableta. Ima slučajeva u kojima se ta droga potajno prodavala kao „ecstasy”/MDMA.
 23
 Ima dovoljno dokaza da se n-etil-norpentilon zloupotrebljava ili bi se mogao zloupotrebljavati te da može biti javni zdravstveni i društveni problem pa ga je opravdano staviti pod međunarodnu kontrolu. Zbog toga WHO preporučuje da se n-etil-norpentilon uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (37)EMCDDA prati n-etil-norpentilon kao novu psihoaktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1920/2006 (pod nazivom epilon). N-etil-norpentilon otkriven je u 24 države članice i kontrolira se u najmanje šest država članica. Na tržištu se prodaje otvoreno, kao i u smjesama s MDMA-om, kokainom i ketaminom. Doveden je u vezu s najmanje sedam smrtnih slučajeva i sedam akutnih trovanja.
 (38)Stoga bi države članice trebale zauzeti stajalište da se n-etil-norpentilon uvrsti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (39)Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u Komisiji za opojne droge jer će odluke o raznim odlukama o uvrštavanju deset tvari na popise moći presudno utjecati na sadržaj prava Unije, konkretno na Okvirnu odluku 2004/757/PUP.
 (40)Stajalište Unije zajednički će izraziti države članice koje su članice Komisije za opojne droge.
 (41)Okvirna odluka 2004/757/PUP obvezujuća je za Dansku te ona stoga sudjeluje u donošenju i primjeni ove Odluke.
 (42)Okvirna odluka 2004/757/PUP obvezujuća je za Irsku te ona stoga sudjeluje u donošenju i primjeni ove Odluke.
 (43)Okvirna odluka 2004/757/PUP, kako je izmijenjena, nije obvezujuća za Ujedinjenu Kraljevinu te ona stoga ne sudjeluje u donošenju ove Odluke, ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje se treba zauzeti u ime Unije na 62. sjednici Komisije za opojne droge od 18. do 22. ožujka 2018., kada će to tijelo odlučivati o uvrštavanju tvari na popise u Jedinstvenoj konvenciji Ujedinjenih naroda o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvenciji Ujedinjenih naroda o psihotropnim tvarima iz 1971., navedeno je u Prilogu ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Stajalište iz članka 1. zajednički će izraziti države članice koje su članice Komisije za opojne droge.
 Članak 3.
 Ova je Odluka upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, svezak 978, br. 14152.
 (2)
 Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, svezak 1019, br. 14956.
 (3)
 Austrija, Belgija, Češka, Francuska, Hrvatska, Italija, Mađarska, Nizozemska, Njemačka, Slovačka, Španjolska.
 (4)
 Usmena izjava na nastavku 61. sjednice Komisije za opojne droge, održanom 7. prosinca 2018.
 (5)
 SL L 335, 11.11.2004., str. 8., kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2017/2103 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. studenoga 2017. o izmjeni Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP kako bi se nove psihoaktivne tvari obuhvatile definicijom „droge” te o stavljanju izvan snage Odluke Vijeća 2005/387/PUP, SL L 305, 21.11.2017., str. 12.
 (6)
 Odluka Vijeća 2005/387/PUP stavljena je izvan snage Direktivom (EU) 2017/2103 s učinkom od 23. studenoga 2018. Sve tvari koje su podvrgnute kontrolnim mjerama i kaznenim sankcijama u skladu s Odlukom Vijeća 2005/387/PUP do datuma donošenja Direktive (EU) 2017/2103 uvrštene su u Prilog Direktivi, koji je postao Prilog izmijenjenoj Okvirnoj odluci Vijeća 2004/757/PUP. Tvari koje su podvrgnute kontrolnim mjerama i kaznenim sankcijama u skladu s Odlukom Vijeća 2005/387/PUP između studenoga 2017., kada je doneseno novo zakonodavstvo, i 23. studenoga 2018. uvrstit će se u Prilog Okvirnoj odluci delegiranim aktom koji trenutačno pregledavaju Europski parlament i Vijeće (C(2018) 8460).
 (7)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/747 od 14. svibnja 2018. o podvrgavanju nove psihoaktivne tvari N-(1-amino-3,3-dimetil-1-oksobutan-2-il)-1-(cikloheksilmetil)-1H-indazol-3-karboksamida (ADB-CHMINACA) kontrolnim mjerama (SL L 125, 22.5.2018., str. 8.).
 (8)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/748 od 14. svibnja 2018. o podvrgavanju nove psihoaktivne tvari 1-(4-cijanobutil)-N-(2-fenilpropan-2-il)-1H-indazol-3-karboksamida (CUMYL-4CN-BINACA) kontrolnim mjerama (SL L 125, 22.5.2018., str. 10.).
 (9)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/1463 od 28. rujna 2018. o podvrgavanju novih psihoaktivnih tvari N-fenil-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]ciklopropankarboksamida (ciklopropil-fentanil) i 2-metoksi-N-fenil-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]acetamida (metoksiacetil-fentanil) kontrolnim mjerama (SL L 245, 1.10.2018., str. 9.).
 (10)
 COM(2017) 72 final i COM(2018) 31 final.
 (11)
 Donijelo Vijeće za opće poslove 7. ožujka 2017. odnosno 27. veljače 2018.
 (12)
 Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, predmet C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.
 (13)
 Članak 3. stavak 7. Konvencije o opojnim drogama; članak 2. stavak 7. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (14)
 Vidjeti točku 29. popisa akata Unije donesenih prije stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona u području policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima koji se prestaju primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu od 1. prosinca 2014. na temelju članka 10. stavka 4. druge rečenice Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama (SL C 430, 1.12.2014., str. 17.).
 (15)
 Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, svezak 978, br. 14152.
 (16)
 Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, svezak 1019, br. 14956.
 (17)
 Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom (SL L 335, 11.11.2004., str. 8.).
 (18)
 Usmena izjava na nastavku 61. sjednice Komisije za opojne droge, održanom 7. prosinca 2018.
 (19)
 Uredba (EZ) br. 1920/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o Europskom centru za praćenje droga i ovisnosti o drogama (SL L 376, 27.12.2006., str. 1.).
 (20)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/747 od 14. svibnja 2018. o podvrgavanju nove psihoaktivne tvari N-(1-amino-3,3-dimetil-1-oksobutan-2-il)-1-(cikloheksilmetil)-1H-indazol-3-karboksamida (ADB-CHMINACA) kontrolnim mjerama (SL L 125, 22.5.2018., str. 8.).
 (21)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/748 od 14. svibnja 2018. o podvrgavanju nove psihoaktivne tvari 1-(4-cijanobutil)-N-(2-fenilpropan-2-il)-1H-indazol-3-karboksamida (CUMYL-4CN-BINACA) kontrolnim mjerama (SL L 125, 22.5.2018., str. 10.).
 (22)
 Provedbena odluka Vijeća (EU) 2018/1463 od 28. rujna 2018. o podvrgavanju novih psihoaktivnih tvari N-fenil-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]ciklopropankarboksamida (ciklopropil-fentanil) i 2-metoksi-N-fenil-N-[1-(2-feniletil)piperidin-4-il]acetamida (metoksiacetil-fentanil) kontrolnim mjerama (SL L 245, 1.10.2018., str. 9.).
 (23)
 MDMA skraćenica je za 3,4-metilendioksimetamfetamin, poznatiji kao ecstasy.
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 7.1.2019.
 COM(2018) 862 final
 PRILOG
 Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti, u ime Europske unije, na 62. sjednici Komisije za opojne droge u pogledu uvrštavanja tvari na popise u Jedinstvenoj konvenciji o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., i Konvenciji o psihotropnim tvarima iz 1971.
 PRILOG
 Stajalište koje države članice koje su članice Komisije za opojne droge trebaju zauzeti, djelujući zajednički u interesu Unije, na 62. sjednici Komisije za opojne droge od 18. do 22. ožujka 2018. u pogledu promjena opsega kontrole tvari:
 (1)Tvar ADB-FUBINACA treba uvrstiti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (2)Tvar FUB-AMB treba uvrstiti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (3)Tvar ADB-CHMINACA treba uvrstiti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (4)Tvar CUMYL-4CN-BINACA treba uvrstiti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.
 (5)Ciklopropil-fentanil treba uvrstiti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (6)Metoksiacetil-fentanil treba uvrstiti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (7)Orto-fluorofentanil treba uvrstiti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (8)P-fluoro-butirilfentanil treba uvrstiti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (9)P-metoksi-butirilfentanil treba uvrstiti na Popis I. Konvencije o opojnim drogama.
 (10)N-etil-norpentilon treba uvrstiti na Popis II. Konvencije o psihotropnim tvarima.