text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52006PC0204
 Priekšlikums Padomes regula ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem /* COM/2006/0204 galīgā redakcija */
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 12.5.2006COM(2006) 204 galīgā redakcijaPriekšlikumsPADOMES REGULAar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1) PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS |Priekšlikuma pamatojums un mērķi Komisija ar Ekonomikas un tarifu jautājumu darba grupas atbalstu izskatīja visus dalībvalstu iesniegtos pieprasījumus uz laiku atlikt kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus. Pievienotais priekšlikums attiecas uz dažiem rūpniecības un lauksaimniecības produktiem. Pieprasījumi atlikt nodokļus attiecībā uz iepriekš minētajiem produktiem tika izskatīti, ņemot vērā kritērijus, kas izklāstīti Komisijas paziņojumā par autonomo tarifu atcelšanu un kvotām (OV C 128, 25.4.1998., 2. lpp.). Pēc šīs izskatīšanas Komisija atzīst, ka ir pamatota nodokļu atlikšana vai samazināšana produktiem, kuri uzskaitīti I pielikumā, kas pievienots regulas priekšlikumam. Produkti, attiecībā uz kuriem nodokļu atlikšana vairs nav Kopienas ekonomiskajās interesēs, ir izņemti. Šīs regulas pielikumos ir uzskaitīti produkti, attiecībā uz kuriem ir ierosināts atlikt nodokļus vai attiecībā uz kuriem jāmaina formulējums, kā arī produkti, kuri ir izņemti no Regulas (EK) Nr. 1255/96 pielikuma. Šis pasākums ir spēkā no 2006. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 31. decembrim, lai no ekonomiskā viedokļa pārbaudītu atsevišķos atlikšanas gadījumus šajā laika posmā. Atlikšana, kuras atcelšanu vai turpināšanu Komisija un Ekonomikas un tarifu jautājumu darba grupa uzskata par vajadzīgu, pēc šī datuma ir jāpagarina vai jādzēš. |Vispārējais konteksts Kopienas interesēs ir daļēji vai pilnīgi atlikt kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus virknei tādu jaunu produktu, kuri nav uzskaitīti pielikumā Padomes Regulai (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem. |Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma darbības jomā OV L 158, 29.6.1996., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 300/2006 (OV L 56, 25.2.2006., 1. lpp.). |Atbilstība pārējām Eiropas Savienības politikām un mērķiem Priekšlikums atbilst politikai lauksaimniecības, tirdzniecības, uzņēmējdarbības, attīstības un ārējo attiecību jomā. |2) APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS |Apspriešanās ar ieinteresētajām personām |Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Notika apspriešanās ar Ekonomikas un tarifu jautājumu darba grupu, kas pārstāv katras dalībvalsts rūpniecību. Atbilžu kopsavilkums un tas, kā tās ņemtas vērā Visi minētie atlikšanas gadījumi ir saskaņā ar vienošanos, kas panākta grupas apspriedēs. |Speciālu zināšanu vākšana un izmantošana |Attiecīgās zinātnes un speciālo zināšanu jomas Eksperti, kas Ekonomikas un tarifu jautājumu darba grupā pārstāv dalībvalstis. Izmantotā metodika Atklāta apspriešanās. Galvenās organizācijas un eksperti, ar kuriem apspriedās Katras dalībvalsts ieceltie eksperti. Saņemto un izmantoto atzinumu kopsavilkums Netika minēts, ka būtu nopietns risks ar neatgriezeniskām sekām. Ekspertu ieteikumu publiskošanai izmantotie līdzekļi Priekšlikuma publicēšana. |Ietekmes novērtējums Nepiemēro. Priekšlikums nav iekļauts Komisijas 2006. gada likumdošanas un darba programmā. |3) PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE FAKTORI |Ierosinātās rīcības kopsavilkums Priekšlikums Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem. |Juridiskais pamats EK Līguma 26. pants. |Subsidiaritātes princips Kopienai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz šo priekšlikumu. Tāpēc subsidiaritātes princips uz šo priekšlikumu neattiecas. |Proporcionalitātes princips Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. |Ierosinātie pasākumi ir saskaņā ar rīcības programmas „Muita 2007” mērķiem. |Šis pasākumu kopums atbilst principiem, kuru mērķis ir vienkāršot procedūras ārējā tirdzniecībā iesaistītajiem uzņēmējiem, un Komisijas paziņojumam par autonomo tarifu atcelšanu un kvotām. |Instrumentu izvēle |Ierosinātais instruments: regula. |Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. Saskaņā ar EK Līguma 26. pantu Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar kvalificētu balsu vairākumu apstiprina autonomo tarifu atcelšanu un tarifu kvotas. |4) IETEKME UZ BUDžETU |Neiekasēti muitas nodokļi. |5) PAPILDU INFORMāCIJA |Vienkāršošana |Priekšlikumā paredzēta tiesību aktu vienkāršošana. |Regulas priekšlikuma pielikumā tiks publicēts visu atlikto nodokļu konsolidēts saraksts. |PriekšlikumsPADOMES REGULAar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiemEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 26. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],tā kā:(1) Kopienas interesēs ir pilnīgi vai daļēji atlikt kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus virknei jaunu produktu, kas nav uzskaitīti Padomes Regulas (EK) Nr. 1255/96 pielikumā[2].(2) Vairāki produkti, kas minēti attiecīgajā regulā, ir jāizņem no tās pielikuma saraksta, jo kopīgā muitas tarifa autonomo nodokļu atlikšanas saglabāšana vairs nav Kopienas interesēs vai arī tāpēc, ka ir jāpielāgo to apraksts, lai ņemtu vērā produktu tehnisko attīstību un ekonomiskās tendences tirgū.(3) Produkti, kuru apraksts ir jāpielāgo, attiecīgi jāuzskata par jauniem produktiem.(4) Šis pasākums ir spēkā no 2006. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 31. decembrim, lai no ekonomiskā viedokļa varētu pārbaudīt atsevišķos atlikšanas gadījumus šajā laika posmā. Astoņu gadu pieredze ir pierādījusi, ka attiecībā uz atlikšanas gadījumiem, kas uzskaitīti šīs regulas pielikumā, jāparedz beigu datums, lai nodrošinātu, ka tiek ņemtas vērā tehnoloģiskās un ekonomiskās pārmaiņas. Tas nedrīkst izslēgt atsevišķu pasākumu priekšlaicīgu pārtraukšanu vai to turpināšanu pēc šā perioda beigām, ja tiem ir ekonomisks pamatojums, saskaņā ar principiem, kas izklāstīti Komisijas paziņojumā par autonomo tarifu atcelšanu un tarifu kvotām[3].(5) Tāpēc Regula (EK) Nr. 1255/96 ir attiecīgi jāgroza.(6) Tā kā šī regula jāpiemēro no 2006. gada 1. jūlija, tai jāstājas spēkā nekavējoties,IR PIEņēMUSI ŠO REGULU.1. pantsRegulas (EK) Nr. 1255/96 pielikumu groza šādi:1. iekļauj šīs regulas I pielikumā minēto tekstu;2. svītro produktus, kuru kodi minēti šīs regulas II pielikumā.2. pantsŠī regula stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .To piemēro no 2006. gada 1. jūlija.Tomēr attiecībā uz ražojumiem ar TARIC kodiem 5205 31 00 10 un 8414 30 89 20 to piemēro no 2006. gada 1. janvāra.Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājsI PIELIKUMSKN kods | TARIC | Apraksts | Autonomā muitas nodokļa likme | Derīguma termiņš |ex 2904 90 85 | 40 | 3-Brom-5-nitro-trifluormetilbenzols | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2909 19 00 | 40 | Bis-(2-etoksietil)ēteris | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2912 29 00 | 20 | p-Fenilbenzaldehīds | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2916 12 90 | 40 | 2,4-di-terc-pentil-6-[1-(3,5-di-terc-pentil-2-hidroksifenil)etil]fenilakrilāts | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2921 42 10 | 35 | 2-Nitroanilīns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2921 42 10 | 45 | 2,4,5-Trihloranilīns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2921 43 00 | 40 | 4-Aminotoluol-3-sulfoskābe | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2921 51 19 | 30 | 2-Metil-p-fenilēndiamīna sulfāts | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2922 29 00 | 25 | 5-Amino-o-krezols | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2922 49 95 | 50 | D-(-)-Dihidrofenilglicīns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2927 00 00 | 60 | 4,4'-Diciano-4,4'-azodibaldriānskābe | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2930 90 70 | 76 | 2,2’-Ditiodi(benzoskābe) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2930 90 70 | 77 | 4-[4-(2-propeniloksi)fenilsulfonil]fenols | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2931 00 95 | 96 | 3-(Hidroksifenilfosfinoil)propionskābe | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2931 00 95 | 97 | Kālija 4-tolilfosfināts, ūdens šķīdumā | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2932 29 85 | 80 | Giberelskābe ar tīrības pakāpi pēc masas 88 % | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2933 19 90 | 50 | Fenpiroksimāts (ISO) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2934 99 90 | 85 | Aprepitants (INN) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2935 00 90 | 81 | 4-Amino-N-(4-aminofenil)benzolsulfonamīds | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 2935 00 90 | 82 | N-(5,7-dimetoksi[1,2,4]triazol[1,5-a]pirimidīn-2-il)-2-metoksi-4-(trifluormetil)piridīn-3-sulfonamīds | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3204 15 00 | 60 | Krāsviela C.I. Vat Blue 4 | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3204 19 00 | 81 | 6,11-Difluor-3,3-di-(4-metoksifenil)-13,13-dimetil-3,13-dihidrobenzo[h]indeno[2,1-f]hromēns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3204 19 00 | 82 | 3-(4-Fluorfenil)-3-(4-piperidīnfenil)-13,13-dimetil-3,13-dihidrobenzo[h]indeno[2,1-f]hromēns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3204 19 00 | 83 | 6,7-Dimetoksi-11-ciano-3,3-di-(4-metoksifenil)-13,13-dimetil-3,13-dihidrobenzo[h]indeno[2,1-f]hromēns | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3207 30 00 | 10 | Preparāts, kas satur pēc masas ne vairāk par 85 % sudraba, ne mazāk par 2 % palādija, bārija titanāta, terpineola unetilcelulozes, kuru izmanto sietspiedumiem daudzslāņu keramikas kondensatoru ražošanā (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3402 13 00 | 10 | Vinilkopolimēra virsmas aktīvs aģents uz polipropilēnglikola bāzes | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3506 91 00 | 30 | Divkomponentu epoksīdlīme, mikrokapsulā, disperģēta šķīdinātājā | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3707 10 00 | 30 | Preparāts uz gaismjūtīga akrilpolimēra bāzes, kas satur krāsu pigmentus, 2-metoksi-1-metiletilacetātu un cikloheksanonu, ar vai bez etil-3-etoksipropionāta | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3811 90 00 | 10 | Dinonilnaftilsulfoskābes sāls šķīduma minerāleļļā formā | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3815 90 90 | 16 | Iniciators uz dimetilaminopropilurīnvielas bāzes poliuretāna putu sistēmu ražošanai (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3819 00 00 | 20 | Ugunsizturīgs hidrauliskais šķīdums uz fosfātestera bāzes | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3824 90 99 | 12 | Tetrafluoretilēna oligomērs ar vienu jodetil- gala grupu | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3824 90 99 | 27 | Preparāts uz 2-pentanona, 4-metil-O,O',O''-(metilsililidīn)trioksīma un 4-metil-2-butanon-O, O', O'' ,O'''-silāntetrailtetraoksīma bāzes | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3824 90 99 | 34 | Fitosterīnu maisījums vaskveida kristāliska pulvera veidā, kurā pēc svara ir: 36 % vai vairāk, bet nepārsniedzot 79 % sitosterīnu, 15 % vai vairāk, bet nepārsniedzot 34 % sitostanolu, 4 % vai vairāk, bet nepārsniedzot 25 % kampestrīnu, 0 % vai vairāk, bet nepārsniedzot 14 % kampestanolu | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3824 90 99 | 90 | Dobas kausēta aluminosilikāta lodītes mehānisko transportlīdzekļu daļiņu filtru ražošanai, kas satur 65-80 % amorfā aluminosilikāta ar šādām īpašībām: kušanas temperatūra no 1600 °C līdz 1800 °C, blīvums 0,6-0,8 g/cm3 (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3904 61 00 | 60 | Politetrafluoretilēna (PTFE), nātrija hlorīda un nejonu virsmas aktīvās vielas maisījums | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3907 20 21 | 20 | Tetrahidrofurāna un tetrahidro-3-metilfurāna kopolimērs ar vidējo molekulmasu 3500 (± 100) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3907 30 00 | 50 | Šķidri 2-propēnnitrila un 1,3-butadiēnepoksīda kopolimēra epoksīdsveķi, nesatur šķīdinātāju, satur cinka borāta hidrātu, ne vairāk par 40 % pēc masas, diantimona trioksīdu ne vairāk par 5 % pēc masas | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3907 99 19 | 40 | Izoftalskābes un 5-nātrijasulfoizoftalskābes kopolimērs ar cikloheksāndimetanolu un dietilēnglikolu | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3912 90 10 | 20 | Hidroksipropilmetilcelulozes ftalāts | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3917 32 39 | 30 | Termosavelkoša polistirola caurule cinka-oglekļa bateriju ražošanai (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3919 90 31 | 15 | Poli(etilēntereftalāta) plēve, ar krāsotu slāni vienā un pašlīmējošu slāni otrā pusē, no abām pusēm pārklāta ar aizsargplēvi, kopējais biezums 100 (±10) μm, ruļļos, optisko filtru ražošanai (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3920 62 19 | 77 | Poli(etilēntereftalāta) loksne, kas satur pret temperatūras svārstībām jūtīgus slāņus, kuri pēc sildīšanas veido pamatkrāsas, atstarojošu slāni, aizsargslāni, izmantošanai polihromatiskajos termoprinteros (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3920 99 90 | 10 | Bioloģiski noārdāma sloksne, kuras biezums nav lielāks par 1 mm, ar masas saturu: 90 % (± 5 %) cietes, 10 % (± 5 %) sintētiska polimēra, 0,5 % (± 0,5 %) stearīnskābes | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 3926 90 98 | 40 | Dobas izooktilakrilāta un akrilskābes kopolimēra mikrolodītes ar 10 μm vai lielāku diametru, bet ne lielāku par 1000 μm, disperģētas ūdenī | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 5205 31 00 | 10 | Balinātas kokvilnas seškārtu pavediens, ar atsevišķa pavediena lineāro blīvumu vismaz 925 dtex, bet ne vairāk kā 989 dtex, tamponu izgatavošanai (1) | 0 % | 01.01.2006 - 31.12.2008 |ex 6805 10 00 ex 6805 20 00 ex 6805 30 80 | 10 10 10 | Identiskas formas daļiņu veida abrazīvs uz nesēja | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 7019 90 99 | 30 | Augsta stiepes moduļa stikla virve (K), impregnēta ar kaučuku, iegūta no šķeterētiem stikla pavedieniem, pārklāta ar lateksu, kurš sastāv no rezorcīna –– formaldehīna sveķiem, ar vai bez vinilpiridīna un/vai hidrogenēta akrilonitrilbutadiēnkaučuka (HNBR) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8305 20 00 | 10 | Štāpeļšķiedras, 12 mm (± 1 mm) platas un 8 mm (± 1 mm) biezas, izmantošanai kopētājos un printeros (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8414 30 89 | 20 | Transportlīdzekļiem paredzēta gaisa kondicionēšanas sistēmas daļa ar atvērtas vārpstas virzuļa kompresoru, kura jauda pārsniedz 0.4 kW, bet nepārsniedz 10 kW | 0 % | 01.01.2006 - 31.12.2008 |ex 8414 90 00 | 40 | Piedziņas ierīce iebūvēšanai mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas iekārtu kompresoros (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8505 11 00 | 33 | Magnēti, kas sastāv no neodima, dzelzs un bora sakausējuma, noapaļota taisnstūra formā, izmērā nepārsniedzot 15 x 10 x 2 mm, vai diska formā ar diametru, kas nepārsniedz 90 mm, ar vai bez cauruma centrā | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8505 20 00 | 20 | Elektromagnētiskais atsperes sajūgs, kura diametrs nepārsniedz 40 mm, izmantošanai kopētāju un printeru, tostarp daudzfunkcionālo kopētāju ražošanāko (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8505 20 00 | 30 | Elektromagnētiskais sajūgs izmantošanai mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas iekārtu kompresoru ražošanā (1) | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |ex 8529 90 81 | 45 | Integrālā shēma ar televīzijas signālu uztvērēja funkcijām, kurā ir kanālu dekodētāja matrica, tūnera matrica, jaudas vadības matrica, GSM filtri, diskrētie un iestrādātie pasīvie shēmas elementi DVB-T un DVB-H formāta ciparu apraides videosignālu uztveršanai | 0 % | 01.07.2006 - 31.12.2008 |(1) | Uz šajā apakšpozīcijā ietvertajām precēm attiecas attiecīgajos Kopienas noteikumos paredzētie nosacījumi (sk. Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 291.–300. pantu (OV L 253, 11.10.1993., 71. lpp.). |II PIELIKUMSKN kods | TARIC |ex 2903 30 80 | 60 |ex 2924 19 00 | 20 |ex 3811 90 00 | 10 |ex 8414 30 89 | 20 |ex 8505 11 00 | 33 |TIESĪBU AKTA FINANŠU PĀRSKATS PRIEKŠLIKUMIEM, KAS IETEKMĒ TIKAI BUDŽETA IEŅĒMUMU DAĻU1. PRIEKŠLIKUMA NOSAUKUMS:Priekšlikums Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem.2. BUDŽETA POZĪCIJAS:Nodaļa un pants: 12. nodaļa, 120. pantsSumma, kas 2006., 2007. un 2008. budžeta gadā iekļauta budžetā: 9,8 miljoni gadā3. FINANSIĀLĀ IETEKME( Priekšlikumam nav finansiālu seku( Priekšlikums finansiāli neietekmē izdevumus, taču tas finansiāli ietekmē ieņēmumus, un tas izpaužas šādi:(miljoni EUR līdz vienai zīmei aiz komata)Budžeta pozīcija | Ieņēmumi[4] | 6 mēnešu periods, kas sākas dd/mm/gggg | [2006., 2007. un 2008. gads] |120. pants | Ietekme uz pašu resursiem | 01/07/2006 – 31/12/2008 | - 9,8/gadā |4. PASĀKUMI KRĀPŠANAS APKAROŠANAIPārbaudes attiecībā uz to dažu produktu galīgo izmantošanu, uz kuriem attiecas šī Padomes regula, veiks saskaņā ar 291. līdz 300. pantu Komisijas Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas noteikumus.5. CITAS PIEZĪMESLai samazinātu ekonomiskās problēmas, ir noteikts beigu termiņš.Šajā priekšlikumā ir ietverti grozījumi, kas izdarāmi spēkā esošās regulas pielikumā, lai ņemtu vērā turpmāko:1. jaunus nodokļu atlikšanas pieprasījumus, kas ir iesniegti un apstiprināti;2. produktu tehnisko attīstību un ekonomiskās tendences tirgū, kuru rezultātā tiek atceltas atsevišķas spēkā esošās atlikšanas.PapildinājumiPapildus grozījumiem, kas veikti sakarā ar izmaiņām KN kodos, šajā pielikumā ietilpst 52 jauni produkti. Neiekasētie nodokļi, kas atbilst šīm atlikšanām un ir aprēķināti, pamatojoties uz 2006., 2007. un 2008. gadā paredzamo importu dalībvalstī, kas iesniedz pieprasījumu, kopā ir EUR 7,3 miljoni gadā.Pamatojoties uz pieejamo statistiku par iepriekšējiem gadiem, tomēr šķiet, ka šī summa jāreizina ar vidējo koeficientu 1,8, lai ņemtu vērā importu citās dalībvalstīs, kas izmanto tādu pašu atlikšanu. Tas nozīmē ieņēmumu zudumu aptuveni EUR 13,2 miljoni gadā.SvītrojumiSakarā ar muitas nodokļu atkārtotu ieviešanu 2 produkti ir svītroti no šā pielikuma. Tas veido resursu palielinājumu EUR 0,1 miljona apmērā , kas aprēķināts, pamatojoties uz pieprasījumiem par nodokļu atlikšanu vai pieejamajiem statistikas datiem (2004. gads).Šīs darbības paredzētās izmaksasPamatojoties uz pieejamo statistiku (2004. gads), paredzams, ka ietekme uz ieņēmumu zudumiem, kas izriet no šīs regulas, tāpēc būs 13,2 – 0,1 = EUR 13,1 miljoni (bruto summa, ieskaitot iekasēšanas izdevumus) x 0,75 = EUR 9,8 miljoni gadā laika periodā no 1.7.2006. līdz 31.12.2008 .Tradicionālo pašu resursu deficīts būs jāsedz dalībvalstīm, izmantojot papildu NKP komponentu.[1] OV C [],[], []. lpp.[2] OV L 158, 29.6.1996., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 300/2006 (OV L 56, 25.2.2006., 1. lpp.).[3] OV C 128, 25.4.1998., 2. lpp.[4] Norādītajām tradicionālo pašu resursu (lauksaimniecības nodokļi, cukura nodevas, muitas nodokļi) summām jābūt neto summām, t.i., bruto summām, no kurām atskaitīti 25% iekasēšanas izmaksu.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 3.8.2017
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 202/4
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2017/1411 VAN DE COMMISSIE
 van 2 augustus 2017
 tot 273e wijziging van Verordening (EG) nr. 881/2002 van de Raad tot vaststelling van bepaalde specifieke beperkende maatregelen tegen sommige personen en entiteiten die banden hebben met de organisaties ISIS (Da'esh) en Al-Qa'ida
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 881/2002 van de Raad van 27 mei 2002 tot vaststelling van bepaalde specifieke beperkende maatregelen tegen sommige personen en entiteiten die banden hebben met de organisaties ISIS (Da'esh) en Al-Qa'ida (1), en met name artikel 7, lid 1, onder a), en artikel 7 bis, lid 5,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 In bijlage I bij Verordening (EG) nr. 881/2002 worden de personen, groepen en entiteiten opgesomd waarvan de tegoeden en economische middelen krachtens die verordening worden bevroren.
 (2)
 Het Sanctiecomité van de Veiligheidsraad van de Verenigde Naties heeft op 28 juli 2017 besloten één natuurlijke persoon te schrappen van de lijst van personen, groepen en entiteiten waarvan de tegoeden en economische middelen dienen te worden bevroren. Bijlage I bij Verordening (EG) nr. 881/2002 dient derhalve dienovereenkomstig te worden gewijzigd,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 Bijlage I bij Verordening (EG) nr. 881/2002 wordt gewijzigd overeenkomstig de bijlage bij deze verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 2 augustus 2017.
 Voor de Commissie,
 namens de voorzitter
 Hoofd van de dienst Instrumenten voor het buitenlands beleid
 (1) PB L 139 van 29.5.2002, blz. 9.
 BIJLAGE
 In bijlage I bij Verordening (EG) nr. 881/2002 wordt de volgende vermelding geschrapt van de lijst „Natuurlijke personen”:
 „Adil Muhammad Mahmud Abd Al-Khaliq (ook bekend als a) Adel Mohamed Mahmoud Abdul Khaliq; b) Adel Mohamed Mahmood Abdul Khaled). Geboortedatum: 2.3.1984. Geboorteplaats: Bahrein. Nationaliteit: Bahreins. Paspoortnummer: 1632207 (Bahreins). Overige informatie: a) heeft gehandeld namens en financiële, materiële en logistieke steun verleend aan Al-Qa'ida en de Libyan Islamic Fighting Group (LIFG); b) gearresteerd in de Verenigde Arabische Emiraten in januari 2007 op beschuldiging van lidmaatschap van Al-Qa'ida en LIFG; c) na zijn veroordeling in de Verenigde Arabische Emiraten eind 2007 uitgeleverd aan Bahrein begin 2008 om de rest van zijn straf uit te zitten; d) na zijn vrijlating in 2008 is hij weer begonnen fondsen in te zamelen voor Al-Qa'ida, ten minste tot 2012; e) zamelde ook fondsen in voor de Taliban. Datum van aanwijzing bedoeld in artikel 2 bis, lid 4, onder b): 10.10.2008.”.


type: caselaw

text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (Spojené království) dne 5. listopadu 2007 – L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie v. Bellure NV, Malaika Investments Ltd, jednající pod obchodním jménem „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“, Starion International Ltd
 (Věc C-487/07)
 (2008/C 8/15)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (Civil Division)
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie
 Žalované: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, jednající pod obchodním jménem „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“, Starion International Ltd
 Předběžné otázky
 1)
 Užívá-li obchodník v reklamě na vlastní zboží nebo služby zapsanou ochrannou známku, jejímž majitelem je soutěžitel, pro účely srovnání vlastností (konkrétně vůně) zboží, které uvádí na trh, s vlastnostmi (konkrétně vůní) zboží uváděného na trh soutěžitelem pod touto ochrannou známkou, způsobem, který nevede k záměně nebo jinak neohrožuje základní funkci ochranné známky jakožto údaje o původu, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo b) směrnice 89/104?
 2)
 Užívá-li obchodník při obchodování (konkrétně na srovnávacím seznamu) velmi známou zapsanou ochrannou známku pro účely uvedení vlastnosti vlastního výrobku (konkrétně jeho vůně) způsobem, který:
 a)
 nezpůsobuje žádné nebezpečí záměny; a
 b)
 nemá vliv na prodej výrobků, na něž se vztahuje velmi známá zapsaná ochranná známka; a
 c)
 neohrožuje základní funkci zapsané ochranné známky jakožto záruky původu a nepoškozuje dobré jméno této známky, buď pošpiněním jejího image nebo jeho zeslabením nebo jakýmkoliv jiným způsobem, a
 d)
 hraje významnou roli při propagaci výrobku obchodníka, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104?
 3)
 Co znamená „protiprávně netěží z“ v kontextu čl. 3a písm. g) směrnice o klamavé reklamě (84/450), ve znění směrnice o srovnávací reklamě (97/55), a, konkrétně, těží obchodník protiprávně z dobré pověsti velmi známé ochranné známky, pokud na srovnávacím seznamu srovnává svůj výrobek s výrobkem, na něž se vztahuje velmi známá ochranná známka?
 4)
 Co znamená „nepředstavuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ v kontextu čl. 3a písm. h) uvedené směrnice a, konkrétně, zahrnuje tento výraz případ, kdy bez toho, aby byla způsobena záměna nebo podvod, obchodník pouze pravdivě uvádí, že jeho výrobek má důležitou vlastnost (vůni) velmi známého výrobku, který je chráněn ochrannou známkou?
 5)
 Užívá-li obchodník označení, které je podobné zapsané ochranné známce, která má dobré jméno, a toto označení není podobné ochranné známce tak, aby došlo k záměně, takovým způsobem, že:
 a)
 základní funkce zapsané ochranné známky, tedy poskytnutí záruky původu, není narušena nebo ohrožena;
 b)
 nedochází k pošpinění nebo zastření zapsané ochranné známky nebo jejího dobrého jména nebo jakémukoli riziku s tímto spojeným;
 c)
 prodeje majitele ochranné známky nejsou narušeny; a
 d)
 majitel ochranné známky neztrácí prospěch z propagace, udržování nebo šíření své ochranné známky;
 e)
 ale obchodník získává užíváním svého označení obchodní výhodu z důvodu jeho podobnosti se zapsanou ochrannou známkou,
 rovná se takové užívání „[protiprávnímu těžení]“ z dobrého jména zapsané ochranné známky ve smyslu čl. 5 odst. 2 směrnice o ochranných známkách?


type: contracts

text:
 15.7.2010
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 181/20
 DÉCISION DU COMITÉ MIXTE DE L’EEE
 No 52/2010
 du 30 avril 2010
 modifiant l’annexe XIV (Concurrence) de l’accord EEE
 LE COMITÉ MIXTE DE L’EEE,
 vu l’accord sur l’Espace économique européen, modifié par le protocole portant adaptation de cet accord, ci-après dénommé «l’accord», et notamment son article 98,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L’annexe XIV de l’accord a été modifiée par la décision du Comité mixte de l’EEE no 156/2006 du 8 décembre 2006 (1).
 (2)
 Le règlement (UE) no 267/2010 de la Commission du 24 mars 2010 concernant l’application de l’article 101, paragraphe 3, du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne à certaines catégories d’accords, de décisions et de pratiques concertées dans le secteur des assurances (2) doit être intégré dans l’accord.
 (3)
 Le règlement (CE) no 358/2003 de la Commission (3), qui a été intégré dans l’accord, a expiré le 31 mars 2010 et doit dès lors en être supprimé,
 DÉCIDE:
 Article premier
 Le texte du point 15b [règlement (CE) no 358/2003 de la Commission] de l’annexe XIV de l’accord est remplacé par le texte suivant:
 «32010 R 0267: règlement (UE) no 267/2010 de la Commission du 24 mars 2010 concernant l’application de l’article 101, paragraphe 3, du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne à certaines catégories d’accords, de décisions et de pratiques concertées dans le secteur des assurances (JO L 83 du 30.3.2010, p. 1).»
 Article 2
 Les textes du règlement (UE) no 267/2010 en langues islandaise et norvégienne, à publier dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne, font foi.
 Article 3
 La présente décision entre en vigueur le 1er mai 2010, pour autant que toutes les notifications prévues à l’article 103, paragraphe 1, de l’accord aient été faites au Comité mixte de l’EEE (4). Elle s’applique à compter du 1er avril 2010.
 Article 4
 La présente décision est publiée dans la partie EEE et dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne.
 Fait à Bruxelles, le 30 avril 2010.
 Par le Comité mixte de l’EEE
 Le président
 Alan SEATTER
 (1) JO L 89 du 29.3.2007, p. 31.
 (2) JO L 83 du 30.3.2010, p. 1.
 (3) JO L 53 du 28.2.2003, p. 8.
 (4) Pas d’obligations constitutionnelles signalées.


type: wikipedia

text:
Aloysius Balina, né le à Isoso en Tanzanie et mort le à Mwanza, est un prélat catholique tanzanien, évêque de Geita en Tanzanie, puis de Shinyanga.
 Éléments biographiques
 Balina est ordonné prêtre en 1971. En 1984 il est nommé évêque de Geita en Tanzanie et en 1997 il est transféré au diocèse de Shinyanga.
 Sources
 Catholic hierarchy
 Évêque catholique en Tanzanie
 Naissance en juin 1945
 Naissance en Tanzanie
 Décès en novembre 2012
 Décès à 67 ans
 Décès en Tanzanie


text:
Tabit ibn Kora abu' l'Hasan ibn Marvan al-Sabi al'Harani, arabski astronom in matematik, * 826, Haran (antično Carrhae), Mezopotamija (sedaj Turčija), † 18. februar 901, Bagdad, (sedaj Irak). V latinščini je bil znan pod imenom Tebit.
 Življenje in delo
 Tabit je na predlog Mohameda ibn Muse ibn Šakira odšel študirat v Bagdad k Šakirovim bratom Bani Musa. Bil je na čelu skupine prevajalcev, ki je izhajala od poganskih psevdo-Sabejcev iz Harana. Arabski pisci zamenjujejo babilonske Sabejce od haranskih Sabejcev. Haranski Sabejci so spoštovali zvezde in so zaradi tega že zelo zgodaj pokazali veliko zanimanje za astronomijo in matematiko. V času muslimanske nadvlade so sprejeli ime Sabejcev, da bi se koristili s privilegiji, ki jih je dopuščal Ko'ran. V drugi polovici 13. stoletja so Mongoli uničili njihovo zadnje svetišče. Brez dvoma so jim njihove zasluge na duhovnem in znanstvenem področju pomagale, da so dobili zaščito od muslimanov. Za časa al-Mutavakilovega vladanja je njihovo mesto postalo središče filozofske in medicinske šole, ki so jo prej prenesli iz Aleksandrije v Antiohijo. Že zelo zgodaj so prevzeli velik del grške kulture in znanosti. V začetku so govorili tudi grško.
 Tabit in njegovi učenci so živeli v tej sredini. Deloval je v Bagdadu. Ukvarjal se je z matematiko, astronomijo, medicino in filozofijo. Njegov glavni jezik je bil sirijščina, ki je bila vzhodno aramejsko narečje iz Edese, poznal pa je dobro tudi grščino. Iz grščine je v arabščino prevedel Apolonija, Arhimeda, Evklida in Ptolemeja. Tabit je predelal zgodnjejši Hunaynov prevod Evklida. Predelal je tudi Hunaynov prevod Ptolemejevega Almagesta in prevedel Ptolemejevo Geografijo, ki je pozneje postala zelo znana. Pokrovitelja je našel v abasidskem kalifu al-Mu'tadidu (892–902) in kmalu postal njegov osebni prijatelj in gost njegovega dvora.
 Od njegovih izvirnih del jih je malo ohranjenih. Izdelal je teorijo o trepidaciji in oscilaciji ekvinokcijskih točk, o kateri se je v srednjem veku veliko razpravljalo. Po Koperniku je določil dolžino sideričnega leta 365d 6h 9m 12s (napaka 2s). Tabit je objavil svoja opazovanja Sonca.
 V matematiki je odkril enačbo za določevanje parov prijateljskih števil (glej tudi Tabitovo število). V njegovem velikem delu ga je nasledil njegov sin Sinan, njegova dva vnuka Thabit in Ibrahim ibn Sinan in njegov pravnuk abu-al-Faraj. Vsi so bili znani kot prevajalci in učenjaki. Po Tabitu je bilo največje sabejsko ime Albatani. Tabit in vnuk Ibrahim sta proučevala krivulje potrebne za izdelavo sončnih ur. Tudi Abul Vefa je napisal knjigo o geometrijskih postopkih, ki so jih potrebovali rokodelci.
 Glej tudi
 Teon II.
 Zunanje povezave
 Stran o Tabitu ibn Kori Univerze svetega Andreja
 Rojeni leta 826
 Umrli leta 901
 Arabski astronomi
 Arabski matematiki
 Arabski zdravniki


text:
C 7/32 DE Amtsblatt der Europäischen Union 10.1.2004
 3. Die Kommission trägt ihre eigenen Kosten. URTEIL DES GERICHTS ERSTER INSTANZ
 vom 21. Oktober 2003
 (1) ABl. C 3 vom 5.1.2002.
 in der Rechtssache T-302/01: Gerhard Birkhoff gegen
 Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1)
 (Beamte — Artikel 2 Absatz 5 des Anhangs VII des Statuts
 — Einstellung der Zahlung einer Zulage für ein erwachsenes
 unterhaltsberechtigtes Kind, das dauernd gebrechlich ist
 oder an einer schweren Krankheit leidet — Berechtigtes
 URTEIL DES GERICHTS ERSTER INSTANZ Vertrauen)
 vom 23. Oktober 2003 (2004/C 7/58)
 (Verfahrenssprache: Italienisch)
 in der Rechtssache T-279/01: Giorgio Lebedef gegen
 Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1)
 (Beamte — Beurteilung — Verspätete Erstellung — Scha- In der Rechtssache T-302/01, Gerhard Birkhoff, ehemaliger
 densersatzklage) Beamter der Kommission der Europäischen Gemeinschaften,
 inzwischen im Ruhestand, wohnhaft in Weitnau (Deutsch-
 land), Prozessbevollmächtigter: Rechtsanwalt V. Salvatore,
 (2004/C 7/57) gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (Be-
 vollmächtigte: J. Currall und A. Dal Ferro) wegen Aufhebung
 der Entscheidung der Anstellungsbehörde vom 26. September
 (Verfahrenssprache: Französisch) 2001 über die Zurückweisung der Beschwerde des Klägers
 gegen die Entscheidung der Kommission vom 4. Juli 2001, mit
 der die Zahlung der Zulage für unterhaltsberechtigte Kinder an
 den Kläger für seine Tochter eingestellt wurde, und Aufhebung
 der Entscheidung vom 4. Juli 2001 sowie wegen Ersatzes des
 In der Rechtssache T-279/01, Giorgio Lebedef, Beamter der materiellen und immateriellen Schadens, hat das Gericht
 Kommission der Europäischen Gemeinschaften, wohnhaft in (Zweite Kammer) unter Mitwirkung des Präsidenten N. J.
 Senningerberg (Luxemburg), Prozessbevollmächtigte: Rechts- Forwood sowie der Richter J. Pirrung und A. W. H. Meij —
 anwälte G. Bouneou und F. Frabetti, Zustellungsanschrift in Kanzler: H. Jung — am 21. Oktober 2003 ein Urteil mit
 Luxemburg, gegen Kommission der Europäischen Gemein- folgendem Tenor erlassen:
 schaften (Bevollmächtigter: J. Currall), wegen Aufhebung der
 Entscheidungen der Kommission, mit denen die Beschwerden
 des Klägers wegen Ersatzes des durch die verspätete Erstellung 1. Die Entscheidung der Kommission vom 4. Juli 2001, mit der
 seiner Beurteilungen für die Zeiträume 1995 bis 1997 und die Zahlung der Zulage für unterhaltsberechtigte Kinder für die
 1997 bis 1999 entstandenen immateriellen Schadens teilweise erwachsene Tochter des Klägers ab 1. Juli 2001 eingestellt
 zurückgewiesen wurden, und wegen Ersatzes des genannten wurde, wird aufgehoben.
 immateriellen Schadens, hat das Gericht (Einzelrichterin: V. Tii-
 li) — Kanzler: I. Natsinas, Verwaltungsrat — am 23. Oktober 2. Der Teil des Schadensersatzantrags, der auf Ersatz des Schadens
 2003 ein Urteil mit folgendem Tenor erlassen: gerichtet ist, der sich aus dem Verlust des Versicherungsschutzes
 der Tochter des Klägers durch die Krankenkasse der Gemein-
 schaft ergibt, und der Teil dieses Antrags, der auf Ausgleich der
 1. Die Kommission wird verurteilt, an den Kläger zusätzlich zu steuerlichen Folgen der angefochtenen Entscheidung gerichtet
 den von der Anstellungsbehörde bereits gewährten 619,73 Euro ist, haben sich erledigt.
 einen Betrag von 1 500 Euro zu zahlen.
 3. Im Übrigen wird die Schadensersatzklage abgewiesen.
 2. Im Übrigen wird die Klage abgewiesen.
 4. Die Kommission trägt zwei Drittel der Kosten des Klägers
 3. Die Kommission trägt die Kosten des Verfahrens. einschließlich der Kosten des Verfahrens der einstweiligen
 Anordnung.
 (1) ABl. C 3 vom 5.1.2002. (1) ABl. C 44 vom 16.2.2002.


type: other

text:
Avtor obravnava in razpravlja o fenomenologiji delovnopravnega varstva v sodobnem delovnem pravu, pri čemer posebno pozornost namenja položaju tistih posameznikov, ki dela ne opravljajo v okviru delovnega razmerja. Uvodni prikaz pravnih vprašanj namenja lažjemu razumevanju predstavitve najnovejše sodne prakse Vrhovnega sodišča RS s tega področja. Sledu ugotovitev, da se sodna praksa poslužuje v tem prispevku predstavljenih vzvodov za preseganje marginalnih situacij v sferi dela, vzvodov, favoriziranih tudi v mednarodnopravnem okolju. Predstavljena je osrednja pravna podlaga za sprejem odločitve Vrhovnega sodišča, slovenska zakonodaja pa ocenjena kot bistveni dejavnik razvoja sodobne delovnopravne misli. Ob koncu je nakazana ustavnopravna dimenzija fenomena delovnopravnega varstva.
 In time of traditional labour law the identification of worker was not an issue. Basic productive relations did not cause any problems concerning personal scope of labour protection. Therefore the main focus of labour law and its legislation was to ensure rights steaming from employment relationship. With progress within civil societies as such, technologies, business relations and when globalisation occurred the world of labour law has changed. Means used by capitalists, factory owners or investors used to overcome challenges of the modern economics were never at stake, although these processes have been diminishing the level of acquired labour law protection. All that caused reorientation of labour law from material scope of labour law protection to its personal scope. The main issue today is to identify persons in situation needing protection and find a way to ensure them at least some layers of labour protection. Through activities taken up by International Labour Organisation there have been developed several techniques for overcoming the present and difficult situation. At the beginning they tried to define the term contract labour and they failed. Then they wanted to find consensus among the member states on common and broader definition of employment relationship as the legal basis for labour protection and they almost failed. They were aware of the fact that each national labour law consists of unique concepts and traditional solutions which make an effort to achieve some sort of labour law unification even heavier. What they succeed to achieve is to accept employment relationship as global concept which has to be nourished and further developed. The ILO identified and defined two legal issues concerning the existence of employment relationship: disguised and objective ambiguous employment relationships. The first which are relevant for this article are relationships which are lent an appearance that is different from the underlying reality, with the intention of nullifying or attenuating the protection afforded by the law.
 The basic aim of the present article is to emphasise the meaning of the latest Slovene supreme court jurisprudence which has accepted modern concepts identifying persons that need labour protection. The case was brought before court by a lady student who has worked as the stewardess for almost ten years. She worked as a student and not as worker. Employer did not treat her as a worker despite was working as such. She was not acknowledged with basic employment relationship rights. Supreme Court annulled first instance and higher court rulings which have refused students’ claim for recognition of employment relationship and all rights out of it. Those courts ruled that the statuses of student and worker at same time are not compatible and pointed out the need of respect the will of contracting parties. They agreed to perform work on the basis different from employment relationship. The first two courts insisted on such argumentation despite labour law prohibition of civil law contractual agreements in case of existence of elements of employment relationship.
 Constitutional context of Supreme Court jurisprudence and labour law solutions concerning labour protection is very difficult to draw. The basic phenomena are the concept of Social State, right to social security and free economic initiative.
 contract labour, employment relationship, Labour law protection, social state, the principle of the primacy of fact
 delovno razmerje, Delovnopravno varstvo, načelo primarnosti dejstev, pogodbeno delo, socialna država
 2 Vrednostni premik v percepciji delovnopravnega varstva
 2.1 Pogodbeno delo v luči delodajalčeve in delavčeve perspektive
 2.4 Prikrito delovno razmerje
 3 Predstavitev in analiza sklepa VS VIII Ips 129/2006
 3.3 Odločitev in argumentacija Vrhovnega sodišča RS
 3.3.1 O pojmovnem izključevanju statusa delavca in študenta
 4 Ustavnopravni vidik obravnavane problematike
 1Dne 25. oktobra 2007 je Vrhovno sodišče RS sprejelo sklep, zadevajoč problematiko, ki je zadnjih 20 let predmet strokovnih in znanstvenih razprav tako doma kot v tujini. Gre za vprašanja, povezana z zagotavljanjem delovnopravnega varstva tudi tistim, ki pravno formalno niso v delovnem razmerju. Pred predstavitvijo in analizo navedenega sklepa bomo za njuno postavitev v ustrezni kontekst na kratko predstavili nekaj resnic, dilem ali dejstev, povezanih z vprašanjem zagotavljanja delovnopravnega varstva v sodobnih tržno-globalnih gospodarstvih.
 2V času tradicionalnih, pretežno proizvodnih delovnih procesov se je teoretičen koncept delovnega razmerja razmeroma enostavno prenesel v prakso. Relativno enostavno je bilo identificirati delavca in mu zagotoviti ustrezno delovnopravno varstvo. Današnji vzorci vse bolj neproizvodnih delovnih procesov v velikem delu pogodbenih razmerij med strankami spreminjajo tradicionalno shemo delovnega razmerja in delovnopravnega varstva. Dejstvo, da se delo opravlja tudi v okviru drugih pravno-pogodbenih oblik, nujno v ospredje postavlja vprašanje identifikacije subjektov, ki ne uživajo delovnopravnega varstva, pa so le tega potrebni ali do njega celo upravičeni. Zato so se v svetu pojavili različni načini preseganja za delavca nezavidljivega položaja, od na primer poskusa oblikovanja širših opredelitev delovnega razmerja, do naštevanja posameznih skupin delavcev, ki naj bi, četudi dela ne opravljajo v klasičnem delovnem razmerju, bili deležni vsaj nekaterih vidikov delovnopravnega varstva.
 1 Pojem pogodbeno delo ali angl. »contract labour« se bo na tem mestu uporabljal za vse pravne podlag (...)
 3Od začetka 90. let prejšnjega stoletja so se v Mednarodni organizaciji dela (MOD) začele izrazitejše aktivnosti v zvezi s proučevanjem fenomena delovnega razmerja, kot izhodišča za učinkovito delovnopravno varstvo. Pojav novih oblik dela, posledica tako splošnega civilizacijskega razvoja, globalne ekonomije in konkurence, razvoja tehnologij ipd. je povzročilo, da vztrajanje na delovnem razmerju, kot osnovnem konceptu in temelju varstva delavcev, ni več primerno. Pojavila se je težnja po identifikaciji tako novodobnih oblik dela in s tem ljudi, angažiranih v takih oblikah dela, kot tudi vzvodov za zagotovitev učinkovitega varstva tistih, ki so le tega potrebni. Že od ustanovitve MOD, to je od leta 1919, je namreč njen cilj omogočiti ljudem delo v pogojih, ki zagotavljajo svobodo (angl. freedom), pravičnost (angl. equity), varnost (angl. security) in človekovo dostojanstvo (angl. human dignity). V želji slediti tem vrednostnim izhodiščem se je v MOD porodila ideja oz. želja sprejeti ustrezen mednarodni dokument, katerega rdeča nit naj bi bila zagotovitev varstva tistim delavcem, ki dela ne opravljajo v delovnem razmerju, so pa določenega varstva nujno potrebni. Želja MOD je bila s članicami uskladiti vsebino nove opredelitve delovnega razmerja, ki bi v luči zagotavljanja varstva zajela določena razmerja preko okvirov tradicionalnega delovnega razmerja. Prvi korak k želenemu cilju je predstavljala analiza pogodbene sfere dela, ki ni delovno razmerje. Poimenovali so jo pogodbeno delo (angl. contract labour).1
 4Povsem jasno je, da s širjenjem pravnih možnosti pri angažiranju oseb za opravljanje dela delodajalci dobivajo pomemben vzvod za ohranjanje konkurenčnosti na globalnem trgu in povečevanje učinkovitosti in produktivnosti poslovanja. V smislu racionalizacije, to je zniževanja stroškov dela, se v produkcijskih shemah vse pogosteje razmejuje med osnovno in postransko (periferno) dejavnostjo podjetja. Z razširitvijo spektra pogodbenih načinov zaposlovanja delavcev delodajalci optimizirajo strukturo zaposlenih. Tiste, ki so vključeni v osnovno dejavnost delodajalca, lahko npr. zaposli na tradicionalen način, kadrovska shema v okviru postranskih dejavnosti pa je lahko npr. povsem atipična. Pri slednjem se lahko pojavi cela množica možnosti in situacij, ki nenazadnje vplivajo tudi na položaj oseb, ki delo opravljajo.
 5Možnost delodajalcev zelo razgibanega zaposlovanja delavcev ima lahko tudi negativne učinke. Izhajajoč npr. iz tradicionalnih opredelitvenih elementov delovnega razmerja ali značilnosti pogodbe o zaposlitvi, oseba, ki delo opravlja izven delovnega razmerja, ne čuti takšne pripadnosti podjetju, so po možnosti manj vešče in izobražene. Pri teh oblikah zaposlitve se občutek medsebojnega spoštovanja in zaupanja ne more razviti tako izrazito, kot v delovnem razmerju.
 6Pogled s perspektive delavca na raznolikost možnosti pogodbenega dela pokaže tako prednosti kot slabosti. Pozitivna stran možnosti atipičnih oblik zaposlitve se v prvi vrsti odraža v dejstvu alternative stanju brezposelnosti, saj te oblike pogosto predstavljajo edino možnost aktivne vloge posameznika na trgu dela. Takšna oblika zaposlitve za delavca morda lahko pomeni možnost zaposlitve v obliki delovnega razmerja v prihodnosti. Vse več delodajalcev se namreč pri izbiri kadra za redno zaposlitev obrača k posameznikom, že zaposlenim pri njem na kakšni drugi pravni podlagi. Nenazadnje bi kot prednost teh oblik zaposlitve lahko ocenili njihov vpliv na fenomen varstva zaposlitve, ki pomeni zagotovitev kontinuitete dela in dohodka in ne stalne zaposlitve pri enem delodajalcu. Za samozaposlene angažma pri delodajalcu v tem svojstvu pomeni določeno prednost v materialnem smislu, spričo dejstva drugačnega davčnega odnosa do prihodkov. Slednje za samozaposlenega lahko predstavlja tudi pomanjkljivost, saj se prednost večjih dohodkov hitro izniči ob upoštevanju manjka pri zdravstvenem in pokojninskem zavarovanju, plačanem letnem dopustu ipd., do česar bi bil upravičen, če bi v delovnem procesu nastopal kot delavec.
 8Skrb zagotoviti delovno-pravno varstvo tudi osebam, ki dela ne opravljajo pod okriljem delovnega razmerja, pa so takšnega varstva potrebne, se vrednostno črpa iz zavedanja in posledično poskusa preseganja negativnih posledic oz. vplivov pomanjkanja varstva. Dejstvo je, da je stanje pomanjkanja varstva pogojeno z različnimi dejavniki, ki vplivajo tudi na njegovo intenziteto. V kontekstu aktivnosti MOD, usmerjene v identifikacijo oseb, potrebnih varstva, je pomembno predvsem zavedanje negativnih posledic njegovega pomanjkanja. V prvi vrsti se slednje odrazi kot negativno dejstvo za delavca in njegovo družino. Odrekanje določenih pravic in odsotnost zagotavljanja varstva iz naslova delovnega razmerja povzroči najmanj nezadovoljstvo in negotovost delavca. Ne samo, da je prikrajšan pri posameznih pravicah materialne narave, npr. določenih dajatvah iz sistema socialne varnosti, delavec ne uživa nikakršnega varstva v smislu varnosti zaposlitve. Negotovost nadaljnjega obstoja pogodbenega razmerja in s tem vsaj minimalne garancije za eksistenco delavca in družine ima celo večji pomen od pravic, ki zagotavljajo boljši materialni položaj. Notorno dejstvo je, da se delavec v zameno za obljubo trajnosti zaposlitve kaj hitro odreče pravicam, do katerih bi sicer moral biti upravičen in s katerimi bi se njegov materialni položaj izboljšal.
 9Nedvomno zadovoljstvo delavca (lahko) slabo vpliva tudi na interese delodajalca, saj je zadovoljen delavec produktivnejši od nezadovoljnega. Medsebojnega zaupanja, kot osrednjega vrednostnega dosežka, lastnega delovnemu razmerju, v marginalnih pogodbenih razmerjih ni ali vsaj ni tako izrazito. Dejavniki vpliva na produktivnost delodajalca in s tem njegovo konkurenčnost presežejo meje delodajalčevega podjetja in pomenijo negativen vpliv na družbo kot tako. Trend angažmaja delavcev v drugih oblikah pogodbenega dela namesto v delovnem razmerju povzroča posledice tudi v smislu varnega in zdravega dela in varnosti v širšem smislu. Delodajalci pogodbenim delavcem ne namenjajo ustreznih in potrebnih usposabljanj in izobraževanj, kar nedvomno vliva tudi na nižjo raven varnosti in zdravja pri delu teh delavcev. Pogosteje se pojavljajo nesreče pri delu, ki v določenih dejavnostih lahko negativno vlivajo tudi na osebe, izven delovnega procesa. Pri tem se pogosto izpostavlja pogodbeno delo v jedrski industriji.
 14Prikrito delovno razmerje je razmerje, ki daje videz drugačnega razmerja kot v resnici obstaja med strankama, z namenom izničiti ali vsaj zmanjšati pravno varstvo, ki ga za delovno razmerje predvideva delovna zakonodaja ali avtonomni pravni viri. Gre za poskus zatajitve ali popačenja delovnega razmerja bodisi s prikazovanjem razmerja v drugi pojavni pravni obliki bodisi morda celo s prikrivanjem identitete delodajalca, kot subjekta, ki je delovnopravno varstvo dolžan zagotoviti. Cilj je kot rečeno vedno isti, to je vsaj omejiti obseg delovnopravnega varstva. Zato se za prikrito delovno razmerje šteje tudi tisto, kjer obstoj delovnega razmerja sicer ni sporen, se mu pa v praksi pogosto daje videz posebne pojavne oblike, npr. za določen čas, delo na domu, ipd. Dejstvo namreč je, da je v številnih nacionalnih ureditvah položaj delavcev v različnih oblikah delovnega razmerja različen, oz. se polno delovnopravno varstvo zagotavlja v načelu le tradicionalni obliki razmerja, to je delovnemu razmerju za nedoločen čas s polnim delovnim časom. Slovenska ureditev delavca v smislu garancije delovnopravnega varstva obravnava enako ne glede na pojavno obliko pogodbe o zaposlitvi. Izhodišče za varstvo delavca je sklenjena pogodba o zaposlitvi oz. z njo nastalo delovno razmerje.
 5 Zakon o delovnih razmerjih, Uradni list RS, št. 42/2002, 103/2007, v nadaljevanju ZDR.
 15V želji po preseganju za delavca negativnih posledic prikrivanja prave narave konkretnega pogodbenega razmerja, se je v mednarodnopravnem prostoru razvilo načelo primarnosti dejstev (angl. principle of the primacy of fact). Njegovo osnovno vrednostno izhodišče je v tem, da se pri presoji obstoja delovnega razmerja v konkretnem primeru upoštevajo dejstva dogovorjenega in izvajanega pravnega razmerja, s poudarkom torej na njegovi vsebini in ne morda na poimenovanju ali klasifikaciji razmerja s strani pogodbenih strank. Slednje s svojo voljo torej ne morejo spremeniti narave dogovorjenega pravnega razmerja in ga preimenovati v neko drugo, najpogosteje civilno pravno razmerje. Za učinkovito udejanjanje tega načela pa sodniki, kot najbolj merodajen forum za presojo obstoja delovnega razmerja, potrebujejo vsaj nekaj pravno izoblikovanih meril, kriterijev, ki omogočijo ali vsaj olajšajo pravno presojo in dokončno odločitev o pravni naravi pogodbenega razmerja. Slovenska zakonodaja od leta 2003 vsebuje opredelitev delovnega razmerja, iz katere so razvidni štirje osnovni opredeljevalni elementi delovnega razmerja oz. značilnosti pogodbe o zaposlitvi. Na obstoj vseh štirih elementov Zakon o delovnih razmerjih5 (ZDR) opira zakonsko domnevo obstoja delovnega razmerja, kar z vidika zagotavljanja varstva delavcu, ki morda ni sklenil pogodbe o zaposlitvi v pisni obliki, pomeni dokaj tankočuten odnos zakonodaje do delavca.
 17Sodišče prve stopnje je tožničin tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. V obrazložitvi je uporabilo dva argumenta. Kot prvega je sodišče izpostavilo pojmovno izključevanje statusov delavca in študenta, saj naj študent preprosto ne bil mogel biti hkrati oseba v delovnem razmerju.6 Ker je iz obrazložitve sodišča videti, kot da gre za splošno znano dejstvo, temu argumentu sodišče ni namenjalo obširnejše pozornosti. Pojmovno izključevanje naj bi izhajalo iz starih predpisov s področja delovnih razmerij (90. člen ZDR) in tistih delov predpisov s področja socialne varnosti, ki urejajo zdravstveno ter pokojninsko in invalidsko zavarovanje študentov. Drugi argument, ki ga je uporabilo sodišče prve stopnje, pa se je nanašal na voljo pogodbenih strank. Sodišče je izrazilo spoštovanje do pogodbene volje strank, ki sta bili soglasni z opravljanjem dela na podlagi študentskih napotnic. Sodišče je upoštevaje 15. člen Obligacijskega zakonika7 (OZ) in 11. člena ZDR zaključilo, da je tožnica pri toženi stranki delala vrsto let z napotnico za delo študentov, iz česar naj bi izhajalo, da je med strankama obstajalo soglasje volj za takšno delo in ne za sklenitev delovnega razmerja. Zato naj sodišče ne bi moglo spreminjati pravne narave dogovorjenega pravnega razmerja. Višje delovno in socialno sodišče, ki je v celoti sledilo odločitvi in argumentaciji prvostopnega sodišča, je v zvezi z drugim argumentom dodalo, da delovna zakonodaja, to je predvsem sedaj veljavni ZDR, nikjer kot sankcijo ali pravno posledico opravljanja dela izven okvirov delovnega razmerja (beri: kršitve določb o občasnem in začasnem delu), čeprav naj bi obstajali njegovi opredeljevalni elementi, ne predvideva spremembe pravne narave samega razmerja. Iz tega lahko sklepamo, da četudi bi sodišče ugotovilo, da ima konkretno delo znake delovnega razmerja, med strankama pa ni sklenjene pogodbe o zaposlitvi, kaj več kot ugotovitev prekrška s strani delodajalca, sodišče s svojo odločitvijo ne bi moglo storiti, ker ZDR tega ne predvideva.
 18Vrhovno sodišče je v reviziji, vloženi s strani tožnice, ugotovilo, da sta nižji sodišči zmotno uporabili materialno pravo, zato je razveljavilo obe odločbi in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri presoji pravilnosti temeljnih argumentov odločitve nižjih sodišč se je Vrhovno sodišče zadeve lotilo sistematično in s potrebno natančnostjo. Ker je delo tožnice, ki je kot rečeno delo stevardese pričela opravljati leta 1997, v kronološkem smislu padlo v obdobje veljave dveh zakonodaj, to je stare in nove delovne zakonodaje, je sodišče temu primerno svojo pravno analizo razmejilo na obdobje dela do leta 2003, ko je stopil v veljavo ZDR, in obdobje dela po njem. Poleg tega je odločitev revizijskega sodišča bila odvisna tudi od ureditve predvsem področja visokega šolstva, manj pa od ureditve sistemov pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja. V nadaljevanju analize sklepa VS bo z vidika rdeče niti celotnega prispevka, to je fenomena zagotovitve delovnopravnega varstva tudi tistim, ki delo opravljajo izven delovnega razmerja, upoštevano predvsem obdobje veljavnosti novega ZDR. S tem seveda ne odrekamo pomena odločitvi in pravni presoji konkretnega pravnega razmerja do začetka leta 2003. Naš namen je odločitev Vrhovnega sodišča, ki je nedvomno prelomna, postaviti v splošnejši, to je abstrakten okvir ter s tem pomagati vsebinskim rešitvam uveljavitev v praksi.
 8 Zakon o visokem šolstvu (ZviS-UPB3), Uradni list RS, št. 119/2006.
 9 Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-UPB4), Uradni list RS, št. 109/2006.
 20Presoja pravilnosti drugega argumenta, to je upoštevanje volje pogodbenih strank glede narave pravnega razmerja, glede katerega sta bili soglasni, je Vrhovno sodišče jasno in odkrito sprejelo v mednarodnopravnem prostoru vse bolj uveljavljene vzvode preprečevanja izogibanja strank delovnemu razmerju. V mislih imamo zgoraj navedeno in opredeljeno načelo primarnosti dejstev. Pri tem je Vrhovnemu sodišču bila v izrazito oporo in pomoč delovna zakonodaja, ki ta, v svetu danes najbolj pereč segment delovnega prava, ureja zelo korektno, z vidika položaja sodobnega delavca celo pogumno in odlično.
 11 Prvi odstavek: »Delovno razmerje je razmerje med delavcem in delodajalcem, v katerem se delavec pro (...)
 21Revizijsko sodišče je pri presoji obstoja delovnega razmerja v tem primeru najprej navedlo splošno ugotovitev, in sicer, da je pri tovrstnih sporih osrednjega pomena pojmovna opredelitev pogodbe o zaposlitvi oz. elementi te pogodbe, ki pomenijo razlikovalni dejavnik pri primerjavi z drugimi podobnimi pogodbami. Zato je sodišče med drugim uporabilo 4. člen ZDR11 (opredelitev delovnega razmerja), 11. člen ZDR12 (uporaba splošnih pravil civilnega prava) in 16. člen ZDR13 (domneva obstoja delovnega razmerja). Določbe teh treh členov predstavljajo normativno jedro ne zgolj ugotavljanja obstoja delovnega razmerja v netipičnih in marginalnih pravnih razmerjih, temveč predstavljajo tudi temeljno normativno izhodišče boja proti neprimernemu izkoriščanju delavcev. Le ti morajo delo opravljati ne le po navodilih in nadzoru delodajalca, kar ni sporno, temveč tudi v taki pravni obliki, ki delodajalcu v danem trenutku najbolj ustreza. Po naravi stvari izbrana pravna oblika angažmaja delavca pomeni za delodajalca najcenejšo obliko opravljanja dela, za delavca pa odrekanje mnogih pravic iz sklopa delovnega prava ali prava socialne varnosti, do katerih bi delavec moral biti upravičen.
 22Upoštevaje začrtani pravni okvir je Vrhovno sodišče ugotovilo, da je za razlikovanje občasnega in začasnega dela, v katera so vključeni študenti, od pogodbe o zaposlitvi bistvena vsebina določenega pravnega razmerja med strankama in ne le zunanja oblika tega razmerja, pogosto določena z voljo pogodbenih strank. Slednja tudi po mnenju Vrhovnega sodišča ni odločilna pri presoji ali in kdaj neko pravno razmerje označimo za delovno razmerje. Sodišče je voljo strank ovrednotilo v luči enega izmed elementov delovnega razmerja, vidnega v opredelitvi le tega v 4. členu ZDR. Volja strank je v tem kontekstu pomembna v smislu prostovoljne vključitve v organiziran delovni proces delodajalca. Prostovoljnost pa je hkrati tudi bistvena vrednostna komponenta ustavne pravice do svobode dela, zagotovljene in urejene v 49. členu Ustave RS.
 23Umestiti obravnavano problematiko v ustavno pravni kontekst nedvomno predstavlja vse prej kot lahko nalogo. Temu botruje tudi dejstvo, da takšni odločitvi sodne veje oblasti do danes še nismo bili priče. Ustavnopravni pogled pa je možen tako pri vrednostni oceni vpliva odločitve Vrhovnega sodišča v konkretnem delovnem sporu, kot tudi pri oceni določenih politik, zakonodajnih rešitev, s katerimi država poskuša preseči nekakšno pat pozicijo med svobodno gospodarsko pobudo podjetnikov, kapitalistov in dostojnim življenjem ljudi. Slednje predstavlja globalen cilj urejanja sfere dela, kot enega bistvenih izvirov (ali jezov) dostojnega življenja.
 14 V evidenčnem stavku odločbe Up-63/03 je ustavno sodišče zapisalo: »Delovno pravo je nastalo in se o (...)
 24Ustavnopravni kontekst odločitve Vrhovnega sodišča v individualnem delovnem sporu je v določeni meri podoben tistemu iz odločbe Ustavnega sodišča RS Up-63/03, kjer je bilo odločeno, da se delavec ne more veljavno odpovedati pravici do odpravnine v primeru prenehanja delovnega razmerja trajno presežnemu delavcu, kot je bilo to določeno s staro zakonodajo, oziroma v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, kot določa nova zakonodaja. Ustavno sodišče je v tej zadevi pravilno in korektno izpostavilo vlogo in namen delovnega prava,14 odločitev pa argumentiralo z vidika pravice do socialne varnosti (50. člen Ustave RS) in varstva dela (66. člen Ustave RS).
 25Ocenjujemo, da pravica do socialne varnosti, kot je urejena v slovenski ustavi, v zadevi Up-63/03 ni povsem pravilni pravni temelj. Je pa ta ustavna pravica pravno relevantna pri ocenjevanju ustavnopravne razsežnosti v tej razpravi obravnavane odločitve Vrhovnega sodišča. Če namreč pravico do socialne varnosti, kot je urejena v Ustavi RS, opredelimo kot pravico delavca do socialnega zavarovanja za posamezne socialne primere (npr. bolezni, materinstva, starosti itd.) in pravico do socialnega varstva s sistemom socialnih pomoči, je odločitev Vrhovnega sodišča z njo v neposredni zvezi. Morebitna odločitev sodišča prve stopnje v ponovnem sojenju, da je delo tožnice bilo opravljano tako kot če bi imela sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, bo tožnici priznala celoten spekter pravic iz naslova obveznih socialnih zavarovanj. Zagotovljena bo torej njena pravica do socialne varnosti.
 26Varstvo dela, ki je kot programska norma vključena v 66. člen Ustave RS, je v luči odločitve Vrhovnega sodišča pomembna v smislu zagotovitve varstva delavcev, kot ga določa slovenska delovna zakonodaja. Slednja je eden izmed dejavnikov implementacije 66. člena Ustave RS, saj predstavlja tako enega izmed instrumentov za ustvarjanje možnosti za zaposlovanje in delo, kot tudi za zagotovitev njunega varstva. Vrhovno sodišče je torej z odločitvijo zagotovilo spoštovanje delovne zakonodaje, in s tem hkrati osmislilo ustavno normo o varstvu dela.
 15 Tako o pomenu socialne države Lojze Ude, Gospodarska in socialna razmerja, v Nova Ustavna ureditev (...)
 27Umestitev fenomena delovnopravnega varstva oz. njegove novodobne percepcije v kontekst ustavnopravne doktrine predstavlja tako obsežno in kompleksno dejanje, da bi v vsej svoji razsežnosti presegla namen te razprave oz. bi lahko bila predmet samostojne razprave. S priznavanjem države kot osrednjega akterja pri določanju rezultata kompromisnega tehtanja med fenomeni kot so pravičnost/prilagodljivost ali varnost/prožnost, se najprej soočimo s konceptom socialne države. Pomembno je, da pojem socialne države po Ustavi RS ne povezujemo z obveznostjo države urejati področje socialnih zavarovanj ipd., temveč, da socialno državo apliciramo na lastnino, osrednje gonilo vsega dobrega in zla na tem svetu. Socialna država je tista, ki uspe lastnini dati socialno konotacijo, ki lastnino razume tudi kot skupek dolžnosti in omejitev, ki je sposobna določiti načine njenega pridobivanja, uživanja in meje, pri tem pa zagotoviti njeno družbeno funkcijo in dostopnost vsem.15 Glede na povzet vsebinski domet pojma socialne države je lažje razumeti vlogo delovnega prava v sodobnem tržno-globalnem svetu, kjer kapital oziroma lastnina odločilno diktira pogoje, v katerih se posamezniku dopusti osebna angažiranost: to je delo, ki je zanj življenjsko bistvenega pomena. Brez vloge države, ki s svojo regulativo določa pravila igre, bi si stežka predstavljali sodobna pravna in ekonomska razmerja. Vsaj v primeru, če je skrb države tudi v zagotovitvi kakovosti življenja njenih državljanov. S konceptom socialne države podprto ravnanje državne akcije se v delovnem pravu nujno odraža v posebni skrbi za položaj delavca. In ker je delovno razmerje vzajemno pogodbeno razmerje, to za delodajalsko stran pomeni poseg v avtonomijo volje. Ta je v delovnem pravu omejena znatno močneje kot v civilnem pravu. ZDR to ureja v že citiranem drugem odstavku 11. člena. Ta kot rečeno delodajalcu prepoveduje sklepanje pogodb civilnega prava, če so izpolnjeni elementi delovnega razmerja. To torej pomeni, da niti s soglasjem obeh pogodbenih strank (v našem primeru študentke in delodajalca), ni možno spremeniti pravne narave pogodbenega razmerja. Če pride do sodnega uveljavljanja pravic iz takega razmerja, bo sodišče najprej ugotavljalo obstoj delovnega razmerja in nato delavcu prisodilo pravice iz tega naslova.
 28Nesporno je, da delovno pravo ali zakonodaja posega v zelo pomembno ustavnopravno kategorijo, to je svobodno gospodarsko pobudo. Kolikšen, prekomeren ali sorazmeren je takšen poseg, je vedno odvisno od ustavnosodne presoje konkretne zakonske rešitve, pri čemer ima pomembno vlogo tudi umestitev instituta svobodne gospodarske pobude v posamezni nacionalni ustavnopravni sistem.
 1 Pojem pogodbeno delo ali angl. »contract labour« se bo na tem mestu uporabljal za vse pravne podlage ali oblike opravljanja dela, razen delovnega razmerja.
 4 Kategorizacija različnih pristopov k opredeljevanju pojmov delovnega razmerja, pogodbe o zaposlitvi ali delavca predstavlja sintezo besedila v International Labour Office, The scope of the employment relationship, Report V, Ženeva, 2003, 20–24.
 6 Stališče se nam zdi sicer dokaj blizu, saj smo pravzaprav vsi vedno šteli ta dva statusa za pojmovno nezdružljiva, izključujoča. Ne moremo pa mimo dejstva, da je šlo zgolj za bolj ali manj laično oceno.
 12 Prvi odstavek: »Glede sklepanja, veljavnosti, prenehanja in drugih vprašanj pogodbe o zaposlitvi se smiselno uporabljajo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali z drugim zakonom drugače določeno.«
 Drugi odstavek: »Če obstajajo elementi delovnega razmerja v skladu s 4. in v povezavi z 20. členom tega zakona, se delo ne sme opravljati na podlagi pogodb civilnega prava, razen v primerih, ki jih določa zakon.«
 15 Tako o pomenu socialne države Lojze Ude, Gospodarska in socialna razmerja, v Nova Ustavna ureditev Slovenije, zbornik razprav, Ljubljana, Pravna fakulteta, 1992, 107.
 Luka Tičar, « Fenomenologija delovnopravnega varstva », Revus [Online], 7 | 2008, Online since 07 January 2012, connection on 24 February 2018. URL : http://journals.openedition.org/revus/915 ; DOI : 10.4000/revus.915
 10.4000/revus.915


text:
Svarbus teisinis pranešimas
 |
 12006E/PRO/13
 Europos Bendrijos steigimo Sutarties (Konsoliduota redakcija) - D. Protokolai, pridedami prie Europos bendrijos steigimo sutarties - Protokolas (Nr. 13) dėl tam tikrų šalių kilmės ir iš jų įvežamų prekių, kurioms taikomas specialus režimas, kai jos importuojamos į valstybę narę (1957)
 Oficialusis leidinys C 321 E , 29/12/2006 p. 0250 - 0250
 Protokolas (Nr. 13)dėl tam tikrų šalių kilmės ir iš jų įvežamų prekių, kurioms taikomas specialus režimas, kai jos importuojamos į valstybę narę (1957)AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOSIOS ŠALYS,NORĖDAMOS detaliau apibrėžti šios Sutarties taikymą tam tikrų šalių kilmės prekėms, kurias įvežant iš tų šalių į valstybes nares taikomas specialus režimas,SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie šios Sutarties:1. Taikant Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, nereikalaujama daryti jokių nuo 1958 m. sausio 1 d. taikytino muitų režimo pakeitimų, kai importuojamos į Beniliukso šalis Surinamo [*] arba Nyderlandų Antilų [**] kilmės ir iš jų įvežamos prekės.2. Laikoma, kad į valstybę narę įvežtos prekės, kurioms taikomas pirmiau nurodytas režimas, toje valstybėje negali būti pateiktos į laisvą apyvartą, apibrėžtą šios Sutarties 24 straipsnyje, kai jos reeksportuojamos į kitą valstybę narę.3. Valstybės narės Komisijai ir kitoms valstybėms narėms praneša savo taisykles, reglamentuojančias šiame Protokole nurodytą specialų režimą, kartu su prekių, kurioms taikomas toks režimas, sąrašu.Jos Komisijai ir kitoms valstybėms narėms taip pat praneša apie visus vėlesnius tų sąrašų ir režimo pakeitimus.4. Komisija užtikrina, kad tokių taisyklių taikymas nekenktų kitoms valstybėms narėms; šiuo tikslu ji gali imtis atitinkamų valstybių narių santykiams taikomų priemonių.Priimta tūkstantis devyni šimtai penkiasdešimt septintų metų kovo dvidešimt penktą dieną Romoje.[*] Sutarties ketvirtos dalies nuostatos taikomos Surinamui pagal Nyderlandų Karalystės papildomą aktą pateiktą kartu su ratifikavimo dokumentu nuo 1962 m. rugsėjo 1 d. iki 1976 m. liepos 16 d.[**] Pagal 1962 m. lapkričio 13 d. Konvencijos, iš dalies keičiančios Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį (OL 150, 1964 10 1, p. 2414/64), 1 straipsnį protokolas nebetaikomas Nyderlandų Antilams.--------------------------------------------------


text:
ECLI:SI:VSLJ:2016:V.CPG.1555.2015
 VSL00019753
 CIVILNO PROCESNO PRAVO - DAVKI - OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE
 sorodne pravice - fonogram - pravice proizvajalcev fonogramov - pravica do nadomestila pri javni priobčitvi fonograma - kolektivno upravljanje avtorske in sorodnih pravic - kolektivna organizacija - procesna legitimacija - razmerja s tujimi elementi - nadomestilo za uporabo fonogramov - višina nadomestila - tarifa Zavoda IPF - skupni sporazum o višini nadomestil za uporabo varovanih del iz repertoarja zavoda ipf - tarifa za prizemeljsko radiodifuzno oddajanje komercialnih fonogramov - določitev začasne tarife - vezanost na pravnomočno rešitev predhodnega vprašanja - sodno varstvo - povrnitev škode in civilna kazen - primerno nadomestilo - neupravičena pridobitev - odškodninski zahtevek - trditveno in dokazno breme - kdaj zapade odškodninska obveznost - kdaj pride dolžnik v zamudo - začetek teka zakonskih zamudnih obresti - davek na dodano vrednost (DDV)
 Ko skupni sporazum za priobčevanje fonogramov na komercialni radijski postaji ne velja več, se za določitev višine nadomestila praviloma vseeno uporabijo njegove določbe.
 I. Pritožbi se delno ugodi in se prvostopenjska sodba v izpodbijanem zavrnilnem delu točke I izreka delno spremeni tako, da ostane sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. VL 18059/2013 z dne 12. 2. 2013 v 1. odstavku izreka v veljavi še glede zneska 1.580,35 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 29. 5. 2015 naprej do plačila.
 V preostalem izpodbijanem zavrnilnem delu točke I izreka se pritožba zavrne in se prvostopenjska sodba v nespremenjenem zavrnilnem delu točke I izreka potrdi.
 II. Pritožbi zoper točko III izreka se ugodi in se prvostopenjska sodba spremeni tako, da je tožena stranka v 15 dnevih od vročitve sodbe pritožbenega sodišča dolžna povrniti tožeči stranki pravdne stroške v znesku 294,68 EUR, v primeru zamude še z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku tega roka do plačila.
 III. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške pritožbenega postopka v višini 287,28 EUR v 15 dnevih od vročitve sodbe pritožbenega sodišča, v primeru zamude še z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki bodo tekle od prvega dne po poteku tega roka do plačila.
 1. Spor se je vodil zaradi plačila odškodnine zaradi prizemeljskega radijskega predvajanja komercialnih fonogramov.
 2. Tožeča stranka je kolektivna organizacija, ki se ukvarja z uveljavljanjem pravic proizvajalcev fonogramov. Tožeča stranka je zahtevala plačilo 2.197,75 EUR. Zahtevala je predujem (akontacijo) za november 2012 in doplačilo za januar 2012. Sprva je svoj zahtevek utemeljevala s tem, da bi morala znesek za januar 2012 prejeti že na temelju „Začasne tarife za prizemeljsko radiodifuzno oddajanje komercialnih fonogramov v radijskih programih, ki nimajo statusa programa nacionalnega pomena“1. Kasneje je svoj zahtevek začela utemeljevati še z drugačnimi temelji.
 3. Tožena stranka je opravljala predvajanje fonogramov na radiu.
 4. Prvostopenjsko sodišče je na november 2012 nanašajočem se zahtevku ugodilo v višini 155,76 EUR. Na januar 2012 nanašajoči se zahtevek v višini 2.041,99 EUR je zavrnilo. Zavrnilo je tudi zahtevek za plačilo DDV.
 5. Prvostopenjsko sodišče je presodilo, da je bil med tožečo stranko in reprezentativnim združenjem uporabnikov sklenjen začasen dogovor, da bodo uporabniki fonogramov v času pogajanj plačevali predujem (akontacijo) mesečnih nadomestil. Višina takšnega nadomestila naj bi ustrezala (mesečnem) povprečju nadomestil za zadnje trimesečje v letu 2011. Začasni dogovor2 je veljal od 1. 1. 2012 do 30. 4. 2012. Dogovorjeno je bilo tudi, da se bo najkasneje v roku dveh mesecev po zaključku pogajanj opravil poračun nadomestil. Akontiranje nadomestil je bilo dogovorjeno do konca oktobra 2012. Med pravdnima strankama je bilo nesporno, da je znašalo z začasnim dogovorom dogovorjeno mesečno (povprečno) predplačilo nadomestila 155,76 EUR. Za november 2012 ni bilo soglasja volj strank, da bi višina mesečnega nadomestila znašala 155,76 EUR.
 6. Prvostopenjsko sodišče je presodilo, da je s sprejetjem „Skupnega sporazuma o pogojih in načinih uporabe varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF v komercialnih radijskih programih v Republiki Sloveniji ter o višini nadomestil za njihovo uporabo“ (v nadaljevanju: SS)3 prenehala veljati v letu 2005 sprejeta tarifa. SS je prenehal veljati 31. 12. 2011 (prvostopenjska sodba, r. št. 9). Potem je bila sprejeta ZT. Ker pa je bila ZT sprejeta na nezakonit način, ne velja.
 7. Ne glede na to, da v letu 2012 nadomestila za uporabo fonogramov ni določal noben skupni sporazum ali kakorkoli drugače določena tarifa, je prvostopenjsko sodišče presodilo, da lahko tožeča stranka zahteva primerno nadomestilo za predvajanje fonogramov na temelju 1. odstavka 130. člena ZASP (prvostopenjska sodba, r. št. 13). Višina primernega nadomestila je tista, ki ustreza ZD (prvostopenjska sodba, r. št. 14). Višina primernega nadomestila naj bi bila takšna tudi še v času, ko ZD ni več veljal.
 8. Za januar 2012 je tožena stranka znesek dogovorjenega predujma (predplačila) že plačala, za november 2012 pa še ne. Zato je zahtevku za mesec november prvostopenjska sodba ugodila, in sicer v višini 155,76 EUR, v preostanku pa je zahtevek zavrnila. V celoti je zavrnila zahtevek za plačilo za januar 2012, ker je za ta mesec tožeča stranka že prejela nadomestilo in do presežka v višini 2.041,99 EUR tožeča stranka torej ni upravičena (prvostopenjska sodba, r. št. 15).
 9. Zoper prvostopenjsko sodbo je vložila pritožbo tožeča stranka. V pritožbi navaja, da višine primernega nadomestila ni mogoče povezovati z vrednostjo preteklih plačil. V novem obdobju pride do novih prenosov pravic na fonogramih, in običajno plačilo je potrebno določiti glede na trenutno stanje. Celo če bi sodišče določalo višino nadomestila v skladu s preteklim stanjem, bi bilo dolžno določiti višino nadomestilo glede na dohodke tožeče stranke in glede na delež glasbe. Dohodki naj bi bili v letu 2012 drugačni kot v letu 2011. Prvostopenjsko sodišče naj bi prezrlo, da je bil ZD dogovorjen zgolj za čas pogajanj, in sicer zgolj kot predujem. Tožeča stranka je že v teku prvostopenjskega postopka trdila, da je za uporabo fonogramov v radijskem programu že bil sklenjen Skupni sporazum o pogojih in načinih uporabe varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF v lokalnih in regionalnih radijskih programih posebnega pomena ter o višini nadomestil za njihovo uporabo.4 Za radijske programe posebnega pomena je tožeča stranka trdila, da je pri njih pomen glasbe manjši kot pri toženi stranki. Zato naj bi bilo nepravilno stališče prvostopenjskega sodišča, da se nadomestilo, ki se določa po SS PP, ne more biti temelj za odločitev v tej zadevi. V pripravljalnih vlogah z dne 28. 5. 2015 in 11. 6. 2015 je tožeča stranka opozorila na spremenjene okoliščine zaradi nemožnosti določitve celotnega prihodka, ki se doseže z uporabo avtorskega dela. Do nemožnosti naj prišlo zato, ker so izdajatelji komercialnih programov prihodke ustvarjali preko povezanih družb, ki niso bile izdajatelji radijskih programov.
 10. Pritožba navaja tudi različne razloge, zaradi katerih naj bi ZT še veljala.
 11. Odgovor na pritožbo navaja, da naj bi Višje sodišče v Ljubljani v zadevi z opr. št. I Cp 3472/2014 in V Cpg 1997/2014 že odločilo, da so zahtevki tožeče stranke neutemeljeni. Po mnenju tožene stranke lahko sodišče samo odloča o veljavnosti tarife. Pritožba se zavzema za ugotovitev neupravičene obogatitve glede na zadnje doseženo soglasje med kolektivno organizacijo in predstavniki radijskih postaj. O plačilu izdajateljev radijskih programov naj ne bi bilo mogoče odločiti „po nekih novih običajih ali običajnih plačilih, (oz. neveljavni tarifi tožeče stranke) ... temveč po starem sporazumu“. Tožeča stranka naj ne bi imela stvarne legitimacije, ker avtorjem ne polaga računov za njihovo zastopanje in tudi ne nakazuje zbranega denarja avtorjem. Tožeča stranka naj bi tudi ne bila stvarno legitimirana, ker ni niti navajala dejstev, da zastopa tuje avtorje na temelju sklenjenih pogodb s tujimi kolektivnimi organizacijami in ni predložila dokazila, da tuje avtorje dejansko izplačuje.
 12. Pritožba je delno utemeljena. Pritožbeno sodišče ji je delno ugodilo in je izpodbijano sodbo delno spremenilo na temelju 358. člena ZPP. Delna zavrnitev pritožbe in delna potrditev prvostopenjske sodbe pa temelji na 353. členu ZPP.
 13. Pritožba je bila vložena zoper zavrnilni del sodbe. Pritožba se nanaša torej na:
 a) doplačilo za januar in z njim povezane stranske zahtevke in
 b) DDV od predujma za november 2012.
 14. Odgovor na pritožbo najprej izpodbija upravičenje tožeče stranke, da kot kolektivna organizacija uveljavlja zahtevke zoper toženo stranko. Glede procesnega upravičenja je pritožbeno sodišče že odločilo v zadevi z opr. št. VSL V Cpg 338/2015 z dne 2. 12. 2015 da tožeča stranka lahko uveljavlja pravice že na temelju zakona (1. odstavek 146. člena ZASP) in ker ima za to dovoljenje (glej r. št. 22 in nasl.). Tega sicer odgovor na pritožbo ne postavlja pod vprašaj.
 15. Pritožbeno sodišče ni spregledalo, da je tožena stranka v prvostopenjskem postopku sama trdila, da je dogovorjeno začasno nadomestilo plačevala (pripravljalna vloga z dne 29. 5. 2015, str. 9). Očitno v upravičenja tožeče stranke tožena stranka takrat ni dvomila. Šele v pravdnem postopku se je tožena stranka domislila različnih ugovorov v zvezi z upravičenjem tožeče stranke, uveljavljati zahtevke v korist proizvajalcev fonogramov.
 16. V tej zadevi tožeča stranka uveljavlja pravice, katerih imetniki so proizvajalci fonogramov, posredno tudi izvajalci. Pri tem je že glede na uvodni del 1. odstavka 146. člena ZASP jasno, da uveljavlja pravico „v svojem imenu“. Takšna je dobesedna formulacija navedenega določila. V tožbenem zahtevku ji ni treba posebej naznaniti, da uveljavlja drugi osebi pripadajočo pravico, kot meni odgovor na pritožbo in tega celo ne sme storiti.
 17. Za procesno upravičenje tožeče stranke nepomembno je tudi razmerje med njo kot kolektivno organizacijo in njenimi člani. Razmerje med kolektivno organizacijo in imetniki sorodnih pravic je namreč notranje razmerje, ki se tiče le teh dveh in ne tožene stranke (enako že v navedeni sodbi, r. št. 26). Tožeča stranka lahko torej uveljavljala pravice imetnikov avtorski sorodnih pravic (in avtorjev) celo v primeru, če sama krši svoje obveznosti do imetnikov sorodnih pravic. ZASP glede tega ne vsebuje nobene omejitve. To seveda velja za tuzemske in inozemske imetnike sorodnih pravic v enaki meri. Vsaka drugačna razlaga bi pripeljala do tega, da bi radijske postaje lahko predvajale komercialne fonograme (praviloma glasbo) zastonj z izgovorom, da kolektivna organizacija ne izpolnjuje svojih obveznosti do imetnikov sorodnih pravic.
 18. Pravice imetnikov sorodnih pravic so varovane bodisi naravnost na temelju 1. odstavka 176. člena ZASP, bodisi na temelju 2. odstavka 176. člena ZASP v povezavi s 4. in 5. členom Mednarodne konvencije za varstvo izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in radiodifuznih organizacij („Rimska pogodba“; Ur. l. RS-MP, št. 8/96). Tožeča stranka kot edina kolektivna organizacija za varstvo pravic iz fonogramov (in v okviru dovoljenja) torej lahko uveljavlja tudi pravice inozemskih proizvajalcev fonogramov.
 II. ZAHTEVEK NA DOPLAČILO ZA JANUAR 2012
 1. Materialnopravni temelj za določitev višine primernega nadomestila
 19. Ker tožeča stranka ni plačevala nadomestila prostovoljno, je pravni temelj za njen zahtevek v 1. odstavku 168. člena ZASP in v 1. odstavku 131. člena OZ. Vprašanje v tej zadevi je kvečjemu, kakšna je višina zahtevka.
 20. Če reprezentativno združenje uporabnikov in kolektivna organizacija ne dosežeta sporazuma glede višine nadomestila, mora nadomestilo določiti sodišče samo. Glede tega ima prvostopenjsko sodišče nedvomno prav. Pravni temelj za takšno stališče je v 1. odstavku 130. člena ZASP. Nadomestilo je glede na 1., 2. in 3. odstavek 168. člena ZASP posredno tudi odločilno merilo pri določanju odškodnine, in civilne kazni. Zadnje tožeča stranka sicer ni zahtevala. Prav tako je višina nadomestila lahko odločilna pri določanju višine neupravičene obogatitve (1. odstavek 190. člena OZ).
 21. Očitno je, da je SS prenehal veljati 31. 12. 2011 (glej SS, št. IX (1)). Kmalu po prenehanju njegove veljavnosti je tožeča stranka sama sprejela ZT in dosegla njeno objavo v Uradnem listu RS. Da ZT nikoli ni začela veljati, je pritožbeno sodišče že odločilo v zadevi z opr. št. VSL V Cpg 1997/2014, zato bo pritožbeno sodišče na obširne pritožbene razloge v zvezi z veljavnostjo ZT odgovorilo le še zelo na kratko.
 22. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, Urad RS za intelektualno lastnino je dne 21. 1. 2014 izdalo sklep št. 31223-15/2013-3/101. S tem sklepom je ugotovilo, da je Zavod IPF (tožeča stranka) z ZT kršil 4. odstavek 156. člena ZASP.
 23. To odločbo je Zavod IPF izpodbijal v upravnem sporu, v katerem je bil tožeča stranka (enako kot v tem sporu). Upravno sodišče RS je z odločbo I U 344/2014-17 z dne 9. 9. 2014 tožbo zavrnilo. ZT torej ne velja. Odločba Upravnega sodišča RS je že pravnomočna, nanjo je pritožbeno sodišče vezano tudi v tem sporu (1. odstavek 13. člena ZPP).
 24. Očitno je, da torej po 31. 12. 2011 ni več veljal noben skupni sporazum ali enostransko določena tarifa. Zahtevek tožeče stranke je torej glede višine oprt naravnost na 1. odstavek 130. člena ZASP. Primerno nadomestilo mora določiti sodišče samo.
 25. Drugače kot prvostopenjsko sodišče pritožbeno sodišče ne meni, da bi bil v ZD dogovorjeno predplačilo za uporabljanje fonogramov že vse, kar lahko tožeča stranka zahteva. V ZD dogovorjeno predplačilo je bilo mišljeno kot začasen ukrep, ki naj bi mu sledil poračun nadomestil (prvostopenjska sodba, r. št. 10). To pa pomeni, da je tožeča stranka lahko upravičena do drugačnega nadomestila za mesec januar kot ga je tožena stranka sicer, v obliki predplačila, že doslej sama prostovoljno plačala.
 26. Mogoče si je predstavljati precejšnje število različnih okoliščin, na katere bi bilo mogoče vezati višino nadomestila, na primer resnični prihodek, mogoči prihodek glede na slišnost radijske postaje, dohodek kot razliko med prihodki in izdatki, itn. Dogovor o vsebini SS, in predvsem, na katere okoliščine je potrebno vezati višino nadomestila, je stvar strank. Če je nekoč že obstajal SS, to pomeni, da se je reprezentativno združenje uporabnikov z nadomestilom iz tega SS strinjalo. Sodišče bo težko samo določilo boljše merilo kot je tisto, s katerim sta se nekoč obe stranki že prostovoljno strinjali. Takšnemu načinu določanja višine nadomestila je zato treba dati prednost pred drugimi in ga je praviloma treba vzeti kot primernega tudi za čas po prenehanju veljavnosti SS. Drugače bi bilo sicer lahko na primer v primeru naknadno nastalih nastalih nepreprečljivih, neodpravljivih in neogibnih okoliščin (prim. 240. člen OZ).
 27. Smiselna uporaba sicer že ne več veljavnega skupnega sporazuma ima torej prednost pred uporabo drugega skupnega sporazuma ali sploh bistveno drugačnega načina vrednotenja predvajanja komercialnih fonogramov. To velja še toliko bolj, ker je določitev odmene za uporabo fonogramov že v ZASP mišljena kot zgolj začasen ukrep. Kolektivna organizacija lahko namreč zahteva določitev primerne tarife (1. odstavek 157a. člena ZASP) pri Svetu za avtorsko pravo in tako prilagoditev predpostavk za plačilo odmene za predvajanje fonogramov okoliščinam. Drugače kot sodišče je Svet strokovni organ. Je tudi neodvisen in nepristranski, sestavljen je paritetno iz predstavnikov kolektivnih organizacij in združenj uporabnikov, in ima poleg tega tudi od obeh neodvisnega predsednika (157e. in 157f. člen ZASP).
 28. Pritožbeno sodišče se ne strinja s tožečo stranko, da bi se za določitev primernega nadomestila lahko uporabilo SS PP. Glavni razlog je že bil pojasnjen. Če ni nobenega res tehtnega razloga proti nadaljnji uporabi meril za določitev nadomestila iz ne več veljavnega skupnega sporazuma, je potrebno uporabiti ta merila (glej r. št. 27.). SS PP ni sporazum, ki bi se nanašal na komercialne radijske postaje in zato ni razloga za smiselno uporabo njegovih določb tudi za komercialne radijske postaje. Vendar to ni edini razlog, ki govori proti uporabi SS PP v tej zadevi.
 29. Že v preteklosti je tožeča stranka očitno jasno razlikovala med komercialnimi in nekomercialnimi radijskimi postajami. Glede prvih je veljal SS (sprejet 2006), glede drugih je veljal drug skupni sporazum, ki je bil sprejet v letu 2008. Sedaj veljavni SS PP je v letu 2013 zgolj nadomestil prejšnjega. Očitno so bile okoliščine v zvezi s predvajanjem fonogramov pri nekomercialnih radijskih postajah dovolj drugačne od tistih pri komercialnih radijskih postajah, da je bila tožeča stranka pripravljena za vsako od obeh vrst radijskih postaj že v letih 2006, 2008 in 2013 skleniti poseben skupni sporazum. Ker ima prednost pred kakšnimi drugim sporazumom še nadaljnja uporaba bistvenih določil starega, ne več veljavnega skupnega sporazuma, pritožbeno sodišče seveda ne bo uporabilo SS PP.
 30. Pritožba je izpostavila tudi možnost uporabe inozemskih tarif. Zoper uporabo inozemskih tarif govorijo razlogi, ki so navedeni že v r. št. 27. Ti razlogi so odločilni. Dodatna ovira pri naslonitvi na inozemske tarife je v tem, da te temeljijo na računovodskih kategorijah, ki so od države do države različne. Te lahko bistveno izkrivijo resnično obremenitev uporabnika fonogramov z nadomestilom, in se torej ni mogoče zanesti na predložene tarife brez poprejšnje temeljite seznanitve še z računovodskimi predpisi.
 31. Tožeča stranka glede morebitnih novih okoliščin ni zadostila že svojemu trditvenemu in dokaznemu bremenu (212. člen ZPP) niti glede okoliščin, iti glede višine prihodkov. Njene pritožbene trditve, da se v „aktualnih razmerah“ dogovorov med strankama iz preteklega in ne več veljavnega Skupnega sporazuma ni mogoče več uporabiti, ker gre za „nove prenose materialnih avtorski sorodnih pravic na fonogramih, „običajnost“ katerih je potrebno presojati glede na aktualno stanje“, so ostale presplošne in so za odločanje nepomembne.
 32. Glede prihodkov je tožeča stranka trdila le (v vlogah z dne 28 5. in 11. 6. 2015), da ne more določiti celotnega prihodka tožene stranke, ker se naj bi dohodek ustvarjal preko povezanih družb. Ni predlagala dovoljenih dokazov. Kolikšen dohodek naj bi nastajal na ta način ni tožeča stranka niti trdila. Predlagala je postavitev izvedenca, ki bi to šele ugotovil. Gl. l. št. 48: „Izvedenec finančne stroške naj tako določi celotni prihodek ustvarjen s predvajanjem in/ali ponovnim predvajanjem radijskega programa tožene stranke“. Takšen dokaz je nedopusten, ker gre za raziskovalni dokaz v čisti obliki, brez kakršnegakoli opravičila zanj.
 33. Tožeča stranka ni upravičena do DDV od odškodnine. Tožeča stranka bi bila upravičena tudi do za DDV zvišanega zneska odškodnine, če bi bila sama zavezana za plačilo DDV. Ker pa odškodnina za civilni delikt ni nadomestilo niti za dobavo blaga, niti za opravljeno storitev v smislu 1. odstavka 3. člena ZDDV5, tudi ne more zahtevati povrnitve DDV od tožene stranke. Isto izhaja tudi iz 13. člena Pravilnika o izvajanju ZDDV.6
 2. Dohodki tožene stranke in delež glasbe
 34. Merilo za določitev nadomestila je bilo določeno v SS, št. III (1) in (2). Kot temelj za določitev nadomestila sta se uporabljala prihodek, izkazan v poslovnem izidu in delež glasbe. Glede na to, da so se predvajali fonogrami v letu 2012, je torej potrebno določiti višino nadomestila na temelju prihodka za leto 2012 in ne prihodka prejšnjega leta, saj je bilo tudi predvajanje fonogramov v letu 2012 eden od razlogov za nastanek prihodka v tem letu, torej v letu 2012.
 35. Tožeča stranka je v pripravljalni vlogi z dne 29. 5. 2015 (na l. št. 46) trdila, da je prihodek v letu 2012 znašal 771.605,00 EUR in delež glasbe 90 %. Kot dokaz je predložila tudi izkaz poslovnega izida iz Ajpes. Teh trditev tožena stranka ni prerekala.
 36. Tožena stranka mora plačati 2,7 % od prihodka, deljeno z 12, saj je tožeča stranka zahtevala plačilo razlike za en sam mesec. Glede na to bi torej moralo znašati nadomestilo za januar 2012 1.736,11 EUR. Ker je tožena stranka po trditvah tožeče stranke že plačala 155,76 EUR, je torej tožena stranka dolžna plačati preostanek. Ta znaša 1.580,35 EUR.
 37. Tožeča stranka je zahtevala zakonske zamudne obresti od 31. 12. 2012. Zahtevek za plačilo zakonskih zamudnih obresti je deloma neutemeljen, saj tožena stranka 31. 12. 2012 še ni mogla imeti izkaza poslovnega izida. Ta se sestavlja šele po koncu poslovnega leta in se je tudi za poslovno leto 2012 lahko sestavil šele po 31. 12. 2012.
 38. Tožeča stranka ni sicer postavila nobenih trditev glede trenutka, v katerem je bil sestavljen izkaz poslovnega izida.
 39. Odškodninska obveznost sicer zapade s trenutkom nastanka škode (165. člen OZ), za zamudo pa je potrebna še zahteva za izpolnitev obveznosti (2. odstavek 299. člena OZ). Zahteva je sama po sebi vrsta opomina, namenjena dolžniku. Odpade lahko le, če je izpolnitev določena z rokom (1. odstavek 299. člena OZ). Zahteva ne more biti postavljena, še preden je zahtevek sploh zapadel; v nasprotnem primeru bi se lahko dogodilo, da bi sovpadli zapadlost in zamuda tudi pri obveznostih, pri katerih izpolnitev še niti ni določena z rokom.
 40. Zahtevo je tožeča stranka po lastnih trditvah sicer poslala (pripravljalna vloga z dne 16. 8. 2013, l. št. 30), vendar je to storila konec novembra ali v decembru 2012, ko izkaza poslovnega izida za leto 2012 še ni niti mogla imeti.
 41. Trditve glede višine prihodkov tožene stranke v letu 2012 je tožeča stranka postavila šele v naslednji pripravljalni vlogi (z dne 29. 5. 2015, l. št. 46), ki je bila toženi stranki izročena na naroku za glavno obravnavo. Hkrati je bilo mogoče te trditve razmeti tudi kot zahtevo za plačilo, saj je tožeča stranka tudi natančno pojasnila, koliko nadomestila bi ji morala plačati tožena stranka vsak mesec. S tem je tožena stranka prišla v zamudo in od 29. 5. 2015 mora torej plačati zamudne obresti po zakonski obrestni meri od 1.580,35 EUR. Njen obrestni zahtevek za čas od 31. 12. 2012 do 29. 5. 2015 je torej neutemeljen.
 III. ZAHTEVEK NA POVRNITEV DDV OD PREDPLAČILA ZA NOVEMBER 2012
 42. Pritožba ne navaja nobenih razlogov v zvezi z DDV od predplačila za november 2012. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo po preizkusu na temelju 2. odstavka 350. člena ZPP v tem delu zavrnilo, izpodbijano sodbo pa potrdilo. Razlogi za to so isti kot v zvezi s plačilom DDV od zahtevka na doplačilo za januar 2012.
 IV. STROŠKI PRVOSTOPENJSKEGA IN PRITOŽBENEGA POSTOPKA
 43. Zaradi spremembe prvostopenjske sodbe je bilo potrebno ponovno odločiti tudi o stroških prvostopenjskega postopka. Zoper samo odmero stroškov ni tožeča stranka navedla nobenega razloga, zato je pritožbeno sodišče vzelo izračun prvostopenjskega sodišča kot temelj za lastno odločitev o stroških prvostopenjskega postopka.
 44. Stroški tožeče stranke so znašali 463,97 EUR in stroški tožene stranke 342,21 EUR. Uspeh tožeče stranke znaša po končanem pritožbenem postopku skupaj 1736,11 EUR (155,76 EUR + 1.580,35 EUR) od zahtevanih 2.197,75 EUR. Uspeh znaša 79 %. Tožeča stranka bi torej lahko od tožene stranke zahtevala povrnitev 366,54 EUR. Tožena stranka bi lahko od tožene stranke zahtevala povrnitev 71,86 EUR.
 45. Po pobotanju obeh zahtevkov lahko tožeča stranka od tožene stranke zahteva 294,68 EUR.
 46. Vrednost spornega predmeta na pritožbeni stopnji je znašala le še 2.041,99 EUR.
 47. Tožeča stranka uspela s 77 % vrednosti preostalega spornega predmeta.
 48. Stroški tožeče stranke so znašali skupaj 441,60 EUR, od tega nagrada za delo odvetnika 168,00 EUR (tar. št. 3210 ZOdvT), sodna taksa v višini 180,00 EUR, 20,00 EUR na temelju tarif. številke 6002 ZOdvT in DDV v višini 20 %. Tožeča stranka ni upravičena do povrnitve stroškov na temelju tarif. št. 6000, ker ji ti stroški niso nastali ob vložitvi pritožbe.
 49. Stroški tožene stranke znašajo 229,36 EUR, od tega nagrada za odgovor na pritožbo (168,00 EUR, tar. št. 3210 ZOdvT), 20,00 EUR na temelju tarif. številke 6002 ZOdvT in DDV v višini 22 %.
 50. Tožeča stranka lahko zahteva 340,03 EUR, tožena stranka lahko zahteva od tožeče stranke 52,75 EUR.
 51. Po pobotanju obeh zahtevkov mora tožena stranka plačati tožeči stranki 287,28 EUR.
 52. Stroške prvo- in drugostopenjskega postopka mora tožena stranka povrniti v 15 dneh od vročitve te sodbe. V primeru zamude bo morala plačati še zakonske zamudne obresti, ki bodo začele teči 16. dan od vročitve te sodbe.
 1 Ur. l. RS, št. 8/2012. Ta tarifa se bo v nadaljevanju označevala s kratico „ZT“.
 2 Začasni dogovor se bo v nadaljevanju označeval s kratico „ZD“.
 3 Ur. l. RS 83/2006.
 4 Ur. l. RS, št. 51/2013; v nadaljevanju naveden kot „SS PP“.
 5 Zakon o davku na dodano vrednost, Ur. l. RS, št. 117/2006 s kasnejšimi spremembami.
 6 Ur. l. RS, št. 141/2006 s kasnejšimi spremembami.
 Zakon o avtorski in sorodnih pravicah (1995) - ZASP - člen 130, 130/1, 146, 146/1, 156, 156/4, 157a, 157a/1, 176, 176/1, 176/2
 Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP - člen 13, 13/1
 Obligacijski zakonik (2001) - OZ - člen 131, 131/1, 165, 190, 190/1, 299, 299/2
 Zakon o davku na dodano vrednost (2006) - ZDDV-1 - člen 3, 3/1
 Skupni sporazum o pogojih in načinih uporabe varovanih del iz repertoarja zavoda IPF v komercialnih radijskih programih v Republiki Sloveniji ter o višini nadomestil za njihovo uporabo (2006) - točka IX, IX/1
 Začasna tarifa za prizemeljsko radiodifuzno oddajanje komercialnih fonogramov v radijskih programih, ki nimajo statusa programa nacionalnega pomena (2012) - točka 6
 Pravilnik o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost (2006) - člen 13
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDI1Nzcz


text:
L-Għerien ta' Coreca huma żewġ ħofor karstiċi (Grotta du' Scuru, cb404 u Gruttuni, cb405) li jinsabu fuq il-kosta Tirrenja ta' Calabria, ħdejn Coreca fil-muniċipalità ta' Amantea.
 Iż-żewġ għerien huma viċin ħafna, madwar għaxar metri minn xulxin. Qabel kienu fil-livell tal-baħar, filwaqt li llum huma madwar 25m ogħla mill-baħar, imqiegħda fuq ħajt tal-blat u għalhekk diffiċli biex ikollhom aċċess. Huma differenti mill-wisa' tad-daħla, li hija wiesgħa fil-każ tal-Gruttuni u dejqa fil-Grotto du' Scuru, bil-konsegwenza li l-ewwel hija mdawla sewwa u t-tieni mudlama ħafna.
 Iż-żewġ għerien qrib xulxin huma importanti mil-lat arkeoloġiku. Fl-2012, instabu provi (li jikkonfermaw il-proposti li saru qabel minn studjużi Pjemontiżi) li kienu użati matul l-Età tal-Bronż tard (kif ukoll f'perjodi sussegwenti). Il-manufatti misjuba (fuħħar, imtieħen tal-ġebel, ċagħaq illustrati, eċċ.) huma pjuttost ippreservati tajjeb minħabba d-diffikultà li wieħed ikollu aċċess għall-għerien infushom, u jindika użu differenti taż-żewġ għerien: il-Gruttuni kienu jintużaw għall-għixien waqt li s-scuru kien jintuż għal riti funerarji.
 Ħoloq esterni
 Grotte di Coreca (Amantea – Cosenza), Enzo dei Medici. Centro regionale di speleologia
 Għerien tal-Italja