type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 11/Sv. 83
 HR
 Službeni list Europske unije
 175
 42010X0831(04)
 L 230/119
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 Samo izvorni tekstovi UNECE-a imaju pravni učinak prema međunarodnom javnom pravu. Status i dan stupanja na snagu ovog Pravilnika treba provjeriti u posljednjem izdanju UNECE dokumenta TRANS/WP.29/343, koji je dostupan na internetskoj stranici: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Pravilnik br. 43 Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu (UNECE) - Jedinstvene odredbe o homologaciji materijala za sigurnosna stakla i njihovu ugradbu na vozila
 Uključuje sav važeći tekst do:
 dopune 12. izvorne verzije Pravilnika – dan stupanja na snagu: 24. listopada 2009.
 SADRŽAJ
 PRAVILNIK
 1.
 Područje primjene
 2.
 Definicije
 3.
 Zahtjev za homologaciju
 4.
 Označivanje
 5.
 Homologacija
 6.
 Opći zahtjevi
 7.
 Posebni zahtjevi
 8.
 Ispitivanja
 9.
 Preinaka tipa i proširenje homologacije tipa materijala za sigurnosna stakla
 10.
 Sukladnost proizvodnje
 11.
 Kazne za nesukladnost proizvodnje
 12.
 Prijelazne odredbe
 13.
 Potpuno obustavljena proizvodnja
 14.
 Imena i adrese tehničkih služba odgovornih za provedbu homologacijskih ispitivanja, kao i nadležnih administrativnih tijela
 PRILOZI
 Prilog 1. —
 Izjava o dodjeli homologacije (ili proširenju ili odbijanju ili povlačenju homologacije ili o potpunom prestanku proizvodnje) za tip materijala za sigurnosna stakla u skladu s Pravilnikom br. 43
 Prilog 1.A —
 Izjava o dodjeli homologacije (ili proširenju ili odbijanju ili povlačenju homologacije ili o potpunom prestanku proizvodnje) za tip vozila s obzirom na njegova sigurnosna stakla
 Prilog 2. —
 Postavljanje homologacijskih oznaka za sastavne dijelove
 Prilog 2.A —
 Postavljanje homologacijskih oznaka za vozila
 Prilog 3. —
 Opći ispitni uvjeti
 Prilog 4. —
 Kaljena vjetrobranska stakla
 Prilog 5. —
 Jednoliko kaljena stakla
 Prilog 6. —
 Obična slojevita vjetrobranska stakla
 Prilog 7. —
 Slojevita stakla osim vjetrobranskih
 Prilog 8. —
 Obrađena slojevita vjetrobranska stakla
 Prilog 9. —
 Sigurnosna stakla s prevlakama od plastičnog materijala (na unutarnjoj strani)
 Prilog 10. —
 Staklenoplastična vjetrobranska stakla
 Prilog 11. —
 Staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih
 Prilog 12. —
 Dvostruka stakla
 Prilog 13. —
 Grupiranje vjetrobranskih stakala za homologacijska ispitivanja
 Prilog 14. —
 Kruta plastična stakla osim vjetrobranskih
 Prilog 15. —
 Savitljiva plastična stakla osim vjetrobranskih stakala
 Prilog 16. —
 Kruta plastična dvostruka stakla
 Prilog 17. —
 Mjerenje visine odsječka i položaj točaka udara
 Prilog 18. —
 Postupak za određivanje ispitnih područja na vjetrobranskim staklima vozila kategorije M1 u odnosu na V-točke
 Prilog 19. —
 Postupak određivanja H-točke i stvarnog kuta torza za sjedeće položaje u motornim vozilima
 Prilog 20. —
 Provjere sukladnosti proizvodnje
 Prilog 21. —
 Zahtjevi u odnosu na ugradbu sigurnosnih stakala na vozila
 1. PODRUČJE PRIMJENE
 Ovaj se Pravilnik primjenjuje na:
 (a)
 materijale za sigurnosna stakla namijenjene za ugradbu kao vjetrobranska ili druga stakla ili pregradne stijene na motornim vozilima kategorije L, M, N, O, i T (1);
 (b)
 vozila kategorije M, N i O s obzirom na ugradbu tih materijala;
 u oba slučaja uz izuzeće stakala za svjetlosne i svjetlosno-signalizacijske uređaje i ploču s instrumentima, posebnih stakala koja nude zaštitu od napada i dvostrukih stakala.
 2. DEFINICIJE
 Za potrebe ovog Pravilnika:
 2.1.
 „Kaljeno staklo” znači staklena ploha koju čini jedan sloj stakla, prethodno posebno obrađenog u svrhu povećanja njegove mehaničke čvrstoće i postizanja određene fragmentacije pri lomljenju;
 2.2.
 „Slojevito staklo” znači staklena ploha koju čine dva ili više slojeva stakla međusobno povezana najmanje jednim slojem plastičnog materijala umetnutim između njih; slojevito staklo može biti:
 2.2.1.
 „obično”, ako niti jedan od staklenih slojeva od kojih se sastoji nije obrađen; ili
 2.2.2.
 „obrađeno”, ako je najmanje jedan stakleni sloj od kojih se sastoji prethodno posebno obrađen u svrhu povećanja njegove mehaničke čvrstoće i postizanja određene fragmentacije pri lomljenju;
 2.3.
 „Sigurnosno staklo s plastičnom prevlakom” znači staklo prema definiciji u stavku 2.1. ili 2.2. s prevlakom od plastičnog materijala na njegovoj unutarnjoj površini;
 2.4.
 „Staklenoplastično sigurnosno staklo” znači slojevito staklo koje se sastoji od jednog sloja stakla i jednog ili više slojeva plastike, od kojih najmanje jedan služi kao međusloj. Kada je staklo ugrađeno na vozilo plastični sloj(evi) se nalazi (nalaze) na njegovoj unutarnjoj površini;
 2.5.
 „Plastično staklo” znači materijal za stakla koji kao osnovni sastojak sadrži jednu ili više organskih polimernih tvari velike molekularne mase, koji je čvrst u dovršenom stanju i koji se može oblikovati tečenjem u jednoj od faza proizvodnog procesa;
 2.5.1.
 „Kruto plastično staklo” znači plastični materijal za stakla koji se ne izvija više od 50 mm u vertikalnom smjeru pri ispitivanju savitljivosti (Prilog 3., stavak 12.);
 2.5.2.
 „Savitljivo plastično staklo” znači plastični materijal za stakla koji se izvija više od 50 mm u vertikalnom smjeru pri ispitivanju savitljivosti (Prilog 3., stavak 12.);
 2.6.
 „Dvostruki prozor” znači sklop koji čine dvije staklene plohe odvojeno ugrađene u isti otvor na vozilu;
 2.7.
 „Dvostruko staklo” znači sklop koji čine dvije staklene plohe trajno sastavljene u proizvodnji i razdvojene ujednačenim razmakom;
 2.7.1.
 „Simetrično dvostruko staklo” znači dvostruko staklo kod kojeg su obje sastavne plohe istoga tipa (kaljeno staklo, slojevito staklo, kruto plastično staklo) te imaju iste glavne i sporedne značajke;
 2.7.2.
 „Asimetrično dvostruko staklo” znači dvostruko staklo kod kojeg su sastavne plohe različitog tipa (kaljeno staklo, slojevito staklo, kruto plastično staklo) ili imaju različite glavne i sporedne značajke;
 2.8.
 „Glavna značajka” znači značajka koja znatno mijenja optička i/ili mehanička svojstva materijala za sigurnosna stakla na način koji nije beznačajan s obzirom na funkciju koju ta stakla imaju na vozilu. Taj pojam obuhvaća i trgovački naziv ili oznaku proizvođača koju navodi posjednik homologacije;
 2.9.
 „Sporedna značajka” znači značajka koja može mijenjati optička i/ili mehanička svojstva materijala za sigurnosna stakla s obzirom na funkciju koju to staklo ima na vozilu. Pri ocjenjivanju stupnja izmjena u obzir je potrebno uzeti indeks teškoće;
 2.10.
 Pojam „indeks teškoće” znači podjela u dva stupnja koji se upotrebljavaju za promjene svake sporedne značajke uočene u uporabi. Prijelaz od indeksa „1” na indeks „2” označava potrebu za izvođenjem dodatnih ispitivanja;
 2.11.
 „Razvijena površina vjetrobranskog stakla” znači najmanju pravokutnu površinu stakla iz koje je moguće izraditi vjetrobransko staklo;
 2.12.
 „Kut nagiba vjetrobranskog stakla” znači kut između vertikale i ravne crte koja prolazi kroz gornji i donji rub vjetrobranskog stakla, a obje crte se nalaze u vertikalnoj ravnini kroz koju prolazi uzdužna os vozila;
 2.12.1.
 Kut nagiba se mjeri na vozilu postavljenom na tlu i, ako se vozilo upotrebljava za prijevoz putnika, ono mora biti u voznome stanju, s potpunom propisanom količinom goriva, maziva i rashladnih tekućina, i opremljeno s alatom i zamjenskim kotačem ili kotačima (ako su prema podacima proizvođača predviđeni kao dio uobičajene opreme); potrebno je uzeti u obzir i težinu vozača i, ako je vozilo namijenjeno za prijevoz putnika, težinu putnika na prvom sjedalu od 75 ± 1 kg za svakog pojedinačno;
 2.12.2.
 Vozila opremljena hidropneumatskim, hidrauličnim ili pneumatskim ovjesom ili s napravom za automatsko namještanje razmaka od tla ovisno o opterećenju ispituju se u uobičajenim radnim uvjetima prema podacima proizvođača;
 2.13.
 „Skupina vjetrobranskih stakala” znači skupina koju čine vjetrobranska stakla različitih dimenzija i oblika podvrgnutih ispitivanju njihovih mehaničkih osobina, svojstvima fragmentacije i otpornosti pri izloženosti djelovanju okoline;
 2.13.1.
 „Ravno vjetrobransko staklo” znači vjetrobransko staklo čija nazivna zakrivljenost izražena visinom odsječka ne prelazi 10 mm po dužinskom metru;
 2.13.2.
 „Zakrivljeno vjetrobransko staklo” znači vjetrobransko staklo čija je nazivna zakrivljenost izražena visinom odsječka veća od 10 mm po dužinskom metru;
 2.14.
 „Visina odsječka h” znači najveći razmak između unutarnje površine stakla i ravnine koja prolazi kroz krajeve tog stakla, mjereno u približno okomitom smjeru na staklo (vidjeti sliku 1. Priloga 17.);
 2.15.
 „Tip materijala za sigurnosna stakla” znači sigurnosna stakla definirana u točkama 2.1. do 2.7. koja se međusobno bitno ne razlikuju, s posebnim naglaskom na glavne i pomoćne značajke navedene u prilozima 4. do 12. i 14. do 16.;
 2.15.1.
 Iako izmjena glavnih značajki označava novi tip proizvoda, u određenim slučajevima može se smatrati da zbog izmjene oblika i dimenzija nije neophodno izvoditi kompletna ispitivanja. Za neka od ispitivanja propisana u pojedinačnim prilozima, sigurnosna stakla smiju se grupirati ako je jasno da imaju slične glavne značajke;
 2.15.2.
 Za sigurnosna stakla koja se razlikuju samo po pomoćnim značajkama može se smatrati da su istog tipa; međutim, na uzorcima takvih sigurnosnih stakala mogu se izvršiti određena ispitivanja, ako su ta ispitivanja izričito propisana u ispitnim zahtjevima;
 2.16.
 „Zakrivljenost ‚r’ ” znači približnu vrijednost najmanjeg polumjera luka vjetrobranskog stakla mjerenog na njegovom najzakrivljenijem dijelu;
 2.17.
 „HIC (kriterij ozljede glave)” znači vrijednost značajke ozljede mozga, uzrokovane silama usporenja koje nastaju kao posljedica izravnog udarca u staklo u okomitom smjeru.
 2.18.
 „Sigurnosna stakla potrebna za vozačevo vidno polje”
 2.18.1.
 „Sigurnosna stakla potrebna za vozačevo prednje vidno polje” znači sva stakla postavljena ispred ravnine koja prolazi kroz R-točku vozačeva sjedala okomito na središnju uzdužnu ravninu vozila, kroz koja vozač može vidjeti cestu kada vozi ili upravlja vozilom.
 2.18.2.
 „Sigurnosna stakla potrebna za vozačevo stražnje vidno polje” znači sva stakla postavljena iza ravnine koja prolazi kroz R-točku vozačeva sjedala okomito na središnju uzdužnu ravninu vozila, kroz koja vozač može vidjeti cestu kada vozi ili upravlja vozilom.
 2.19.
 „Neprozirno zatamnjenje” znači svaka površina stakla koja sprječava propuštanje svjetla.
 2.20.
 „Zasjenjeni pojas” znači svaka površina stakla s umanjenim propuštanjem svjetla.
 2.21.
 „Prozirno područje” označava cjelokupna površina stakla isključujući svako neprozirno zatamnjenje i zasjenjene pojaseve.
 2.22.
 „Otvor za dnevno svjetlo” znači cjelokupna površina stakla isključujući svako neprozirno zatamnjenje, ali s uključenim zasjenjenim pojasevima.
 2.23.
 „Međusloj” znači svaki materijal korišten za povezivanje slojeva u slojevitom staklu.
 2.24.
 „Tip vozila” s obzirom na ugradbu sigurnosnih stakala znači vozila iste kategorije koja se međusobno bitno ne razlikuju po najmanje sljedećim bitnim obilježjima:
 proizvođač;
 oznaka tipa koju je odredio proizvođač;
 bitna obilježja izrade i konstrukcije.
 2.25.
 „Kut nagiba naslona sjedala” znači konstrukcijski kut torza kako je definiran u Prilogu 19. ovom Pravilniku.
 3. ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU
 3.1. Zahtjev za homologaciju tipa stakla
 Zahtjev za homologaciju tipa stakla podnosi proizvođač ili njegov propisno ovlašteni zastupnik u zemlji u kojoj je podnesen zahtjev.
 3.2. Za svaki tip stakla zahtjevu se prilažu dolje navedeni dokumenti u tri primjerka i koji navode sljedeće pojedinosti:
 3.2.1.
 Tehnički opis koji sadrži sve glavne i sporedne značajke, i
 3.2.1.1.
 U slučaju stakala osim vjetrobranskih stakla, dijagrame u formatu koji nije veći od A4 ili presavijene na taj format i koji prikazuju:
 najveću površinu,
 najmanji kut između dvije susjedne strane komada,
 najveću visinu segmenta, kada je primjenjivo.
 3.2.1.2.
 u slučaju vjetrobranskih stakala,
 3.2.1.2.1.
 popis modela vjetrobranskih stakala za koje se zahtijeva homologacija, navodeći ime proizvođača vozila i tip i kategoriju vozila.
 3.2.1.2.2.
 crteže u mjerilu 1:1 za kategoriju M1 i u mjerilu 1:1 ili 1:10 za sve ostale kategorije, i dijagrame vjetrobranskog stakla i njegovog položaja u vozilu dovoljno detaljne da prikazuju:
 3.2.1.2.2.1.
 položaj vjetrobranskog stakla u odnosu na točku R vozačevog sjedala, kad je primjenjivo,
 3.2.1.2.2.2.
 kut nagiba vjetrobranskog stakla,
 3.2.1.2.2.3.
 kut nagiba naslona sjedala,
 3.2.1.2.2.4.
 položaj i veličina područja u kojim se provjeravaju optičke kvalitete i prema potrebi, područja podložnog diferencijalnom ojačanju,
 3.2.1.2.2.5.
 razvijenu površinu vjetrobranskog stakla,
 3.2.1.2.2.6.
 najveća visina segmenta vjetrobranskog stakla,
 3.2.1.2.2.7.
 najmanji polumjer zakrivljenosti vjetrobranskog stakla (samo u svrhu grupiranja vjetrobranskih stakala).
 3.2.1.3.
 U slučaju dvostrukih stakala dijagrame u formatu koji nije veći od A4 ili presavijene na taj format, koji prikazuju, povrh podataka navedenih u stavku 3.2.1.1.:
 tip svakog sastavnog stakla,
 tip pričvršćenja,
 nazivnu širinu razmaka između dvije staklene ploče.
 3.3. K tome, podnositelj zahtjeva podnosi dovoljan broj ispitnih komada i uzoraka završenih komada dotičnih modela, a njihov broj ako je potrebno određuje se dogovorom s tehničkom službom odgovornom za provedbu ispitivanja.
 3.4. Homologacija za tip vozila
 Zahtjev za homologaciju tipa vozila u odnosu na ugradbu sigurnosnih stakala podnosi proizvođač vozila ili njegov propisno ovlašteni zastupnik.
 3.5. Njemu se prilažu dolje navedeni dokumenti u tri primjerka i sljedeće pojedinosti:
 3.5.1.
 crteži vozila u odgovarajućem mjerilu koji prikazuju:
 3.5.1.1.
 položaj vjetrobranskog stakla u odnosu na točku R vozila,
 3.5.1.2.
 kut nagiba vjetrobranskog stakla,
 3.5.1.3.
 kut nagiba naslona sjedala;
 3.5.2.
 tehnički detalji koji se odnose na vjetrobransko staklo i ostala stakla, posebno:
 3.5.2.1.
 uporabljene materijale,
 3.5.2.2.
 homologacijske brojeve,
 3.5.2.3.
 sve dodatne oznake, kako je opisano u stavku 5.5.
 3.6. Vozilo predstavnih tipa koji treba homologirati podnosi se tehničkoj službi odgovornoj za provedbu homologacijskih ispitivanja.
 4. OZNAČIVANJE
 4.1.
 Svaki komad materijala za sigurnosno staklo uključujući uzorke i ispitne komade podnesene za homologaciju mora nositi trgovački naziv ili oznaku kako je navedeno pod stavkom 3. Priloga 1. Proizvedeni dijelovi moraju nositi broj ECE Pravilnika br. 43 dodijeljen glavnom proizvođaču. Oznaka mora biti jasno čitljiva i neizbrisiva.
 5. HOMOLOGACIJA
 5.1. Homologacija za tip stakla
 Ako uzorci podneseni za homologaciju ispunjavaju zahtjeve stavaka od 6. do 8. ovog Pravilnika, dodjeljuje se homologacija dotičnog tipa materijala za sigurnosno staklo.
 5.2. Homologacijski broj se dodjeljuje svakom tipu kako je određeno u prilozima 5., 7., 11., 12., 14., 15. i 16. ili u slučaju vjetrobranskih stakala, svakoj homologiranoj skupini. Njegove prve dvije znamenke (trenutačno 00 za Pravilnik u njegovom izvornom obliku) naznačuju niz izmjena koji uključuje zadnje glavne tehničke izmjene Pravilnika u vrijeme izdavanja homologacije. Ista ugovorna stranka ne može dodijeliti isti broj drugom tipu ili skupini materijala za sigurnosna stakla.
 5.3. Obavijest o dodjeli ili proširenju ili odbijanju homologacije za tip materijala za sigurnosno staklo u skladu s ovim Pravilnikom proslijeđuje se strankama Sporazuma koje primjenjuju ovaj Pravilnik putem obrasca sukladnog primjerku u Prilogu 1. – i njegovim prilozima – ovom Pravilniku.
 5.3.1.
 U slučaju vjetrobranskih stakala, obavijesti o homologaciji se prilaže dokument u kojem se navodi svaki model vjetrobranskog stakla u homologiranoj skupini, zajedno sa značajkama skupine u skladu s Prilogom 1., Dodatkom 8.
 5.4. Na svaki komad stakla i dvostrukog stakla koje odgovara tipu homologiranom u skladu s ovim Pravilnikom postavlja se, povrh oznake propisane u stavku 4.1., na uočljivo i lako dostupno mjesto, međunarodna homologacijska oznaka. Također se može pričvrstiti svaka posebna homologacijska oznaka dodijeljena svakoj ploči koja sačinjava dvostruko staklo. Ta homologacijska oznaka sastoji se od:
 5.4.1.
 kruga oko slova „E” iza kojeg slijedi razlikovni broj zemlje koja je dodijelila homologaciju (2);
 5.4.2.
 broja ovog Pravilnika, iza kojega slijedi slovo „R”, crtica i homologacijski broj desno od kruga opisanog u stavku 5.4.1.
 5.5. U blizini homologacijske oznake potrebno je postaviti sljedeće dodatne simbole:
 5.5.1.
 kod vjetrobranskih stakala:
 I
 za kaljeno staklo (I/P ako je s prevlakom) (3)
 II
 za obično slojevito staklo (II/P ako je s prevlakom) (3)
 III
 za obrađeno slojevito staklo (III/P ako je s prevlakom) (3)
 IV
 za staklenoplastično staklo
 5.5.2.
 V
 za sigurnosno staklo s uobičajenim propuštanjem svjetla manjim od 70 %
 5.5.3.
 VI
 za dvostruko staklo
 5.5.4.
 VII
 za jednoliko kaljeno staklo koje se može koristiti kao vjetrobransko staklo na sporim vozilima čija konstrukcijska brzina nije veća od 40 km/h.
 5.5.5.
 VIII
 za kruto plastično staklo. Pravilna uporaba dodatno se označava sa:
 /A
 za naprijed okrenuto staklo
 /B
 za bočno, stražnje i krovno staklo
 /C
 za položaje gdje ne postoji mogućnost ili je mala mogućnost udara glave.
 Dodatno, plastična stakla podvrgnuta ispitivanju otpornosti na abraziju opisanom u stavku 4. Priloga 3., potrebno je označiti sljedećim oznakama:
 /L
 staklo s raspršenjem svjetla manjim od 2 % nakon 1 000 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4 % nakon 100 ciklusa na unutarnjoj površini (vidjeti stavak 6.1.3.1. priloga 14. i 16.)
 /M
 staklo s raspršenjem svjetla manjim od 10 % nakon 500 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4 % nakon 100 ciklusa na unutarnjoj površini (vidjeti stavak 6.1.3.2. priloga 14. i 16.).
 5.5.6.
 IX
 za savitljivo plastično staklo.
 5.5.7.
 X
 za kruto plastično dvostruko staklo. Pravilna uporaba dodatno se označava sa:
 /A
 za naprijed okrenuto staklo
 /B
 za bočno, stražnje i krovno staklo
 /C
 za položaj gdje ne postoji mogućnost ili je mala mogućnost udara glave.
 Plastična stakla podvrgnuta ispitivanju otpornosti na abraziju opisanom u stavku 4. Priloga 3. potrebno je označiti sljedećim oznakama:
 /L
 staklo s raspršenjem svjetla manjim od 2 % nakon 1 000 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4 % nakon 100 ciklusa na unutarnjoj površini (vidjeti stavak 6.1.3.1. Priloga 6.)
 /M
 staklo s raspršenjem svjetla manjim od 10 % nakon 500 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4 % nakon 100 ciklusa na unutarnjoj površini (vidjeti stavak 6.1.3.2. Priloga 16.).
 5.5.8.
 XI
 u slučaju slojevitih staklenih ploča osim vjetrobranskih stakala.
 5.6. Homologacijska oznaka i simbol trebaju biti jasno čitljivi i neizbrisivi. Dodatni simbol mora se nalaziti u homologacijskoj oznaci.
 5.7. Prilog 2. ovom Pravilniku navodi primjere postavljanja homologacijskih oznaka.
 5.8. Homologacija za tip vozila
 Ako vozilo podneseno za homologaciju u skladu s ovim Pravilnikom ispunjava zahtjeve Priloga 21. ovom Pravilniku dodjeljuje se homologacija za taj tip vozila.
 5.9. Homologacijski broj se dodjeljuje svakom homologiranom tipu. Njegove prve dvije znamenke (trenutačno 00 za Pravilnik u njegovom izvornom obliku) označuju niz izmjena koji uključuje zadnje glavne tehničke izmjene Pravilnika u vrijeme izdavanja homologacije. Ista ugovorna stranka ne može dodijeliti isti broj drugom tipu vozila kako je određeno u stavku 2.24. gore.
 5.10. Obavijest o dodjeli ili proširenju ili odbijanju ili povlačenju homologacije ili o potpuno obustavljenoj proizvodnji tipa vozila u skladu s ovim Pravilnikom proslijeđuje se strankama Sporazuma iz 1958. koje primjenjuju ovaj Pravilnik putem obrasca sukladnog primjerku u Prilogu 1.A ovom Pravilniku.
 5.11. Na svako vozilo koje odgovara tipu homologiranom u skladu s ovim Pravilnikom postavlja se, na uočljivo i lako dostupno mjesto utvrđeno na homologacijskom obrascu, međunarodna homologacijska oznaka koja se sastoji od:
 5.11.1.
 kruga oko slova „E” iza kojeg slijedi razlikovni broj zemlje koja je dodijelila homologaciju (4);
 5.11.2.
 broja ovog Pravilnika, iza kojega slijedi slovo „R”, crtica i homologacijski broj desno od kruga opisanog u stavku 5.11.1.
 5.12. Ako vozilo odgovara tipu vozila homologiranom na temelju jednog ili više drugih pravilnika priloženih tom Sporazumu u zemlji koja je dodijelila homologaciju na temelju ovog Pravilnika, simbol opisan u stavku 5.11.1 nije potrebno ponavljati; u tom se slučaju broj pravilnika i homologacije te dodatni simboli svih pravilnika na temelju kojih je homologacija dodijeljena u zemlji koja je dodijelila homologaciju na temelju ovog Pravilnika navode u okomitim stupcima desno od simbola propisanog u stavku 5.11.1.
 5.13. Homologacijska oznaka mora biti jasno čitljiva i neizbrisiva.
 5.14. Homologacijska se oznaka postavlja blizu ili na pločicu s podacima vozila koju je pričvrstio proizvođač.
 5.15. U Prilogu 2.A ovom Pravilniku navode se primjeri postavljanja homologacijskih oznaka.
 6. OPĆI ZAHTJEVI
 6.1.
 Svi materijali za stakla, uključujući i materijale za proizvodnju vjetrobranskih stakala, trebaju biti izrađeni tako da je u slučaju razbijanja opasnost od tjelesnih ozljeda čim manja. Materijali za stakla trebaju biti dovoljno otporni na udarce koji se mogu dogoditi u uobičajenom prometu, atmosferske i temperaturne uvjete, djelovanje kemijskih sredstava, vatru i abraziju.
 6.2.
 Materijali za sigurnosna stakla trebaju biti dovoljno prozirni, ne smiju uzrokovati vidljivo izobličenje predmeta gledanih kroz vjetrobransko staklo kao niti zamjenu među bojama korištenim na prometnim znakovima i signalima. U slučaju razbijanja vjetrobranskog stakla vozač mora moći vidjeti cestu dovoljno jasno kako bi mogao kočiti i sigurno zaustaviti vozilo.
 7. POJEDINAČNI ZAHTJEVI
 Svi tipovi sigurnosnih stakala, ovisno o razredu kojem pripadaju, trebaju zadovoljiti sljedeće pojedinačne zahtjeve:
 7.1.
 kaljena vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 4.
 7.2.
 jednoliko kaljena stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 5.
 7.3.
 obična slojevita vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 6.
 7.4.
 obična slojevita stakla osim vjetrobranskih, zahtjeve sadržane u Prilogu 7.
 7.5.
 obrađena slojevita vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 8.
 7.6.
 sigurnosna stakla s plastičnim prevlakama, dodatno prethodno navedenim odgovarajućim zahtjevima, zahtjeve sadržane u Prilogu 9.
 7.7.
 staklenoplastična vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 10.
 7.8.
 staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih, zahtjeve sadržane u Prilogu 11.
 7.9.
 dvostruka stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 12.
 7.10.
 kruta plastična stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 14.
 7.11.
 savitljiva plastična stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 15.
 7.12.
 kruta plastična dvostruka stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 16.
 8. ISPITIVANJA
 8.1. Ovim Pravilnikom propisana su sljedeća ispitivanja:
 8.1.1. Ispitivanje fragmentacije
 Svrha ovog ispitivanja je:
 8.1.1.1.
 provjeriti da su fragmenti i krhotine koji su nastali lomom stakla takvi da smanje na najmanju moguću mjeru opasnost od ozljeda, i
 8.1.1.2.
 provjera preostale vidljivosti, nakon loma, kod vjetrobranskih stakala.
 8.1.2. Ispitivanje mehaničke čvrstoće
 8.1.2.1. Ispitivanje udarom kugle
 Postoje dva tipa ispitivanja, jedno uporabom kugle mase 227 g, i drugo uporabom kugle mase 2 260 g.
 8.1.2.1.1.
 — ispitivanje kuglom mase 227 g: svrha ovog ispitivanja je ocjena prianjanja međuslojeva u slojevitom staklu i mehaničke čvrstoće jednoliko kaljenih stakala i plastičnih stakala.
 8.1.2.1.2.
 — ispitivanje kuglom mase 2 260 g: svrha ovog ispitivanja je ocjena otpornosti slojevitih stakala na prodiranje kugle.
 8.1.2.2. Ispitivanje modelom glave
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje sukladnosti stakla sa zahtjevima koji se odnose na smanjenje opasnosti od ozljede u slučaju udara glave u vjetrobransko staklo, slojevita stakla, staklenoplastična i kruta plastična stakla osim vjetrobranskih stakala ili dvostruka stakla koja se upotrebljavaju na bočnim prozorima.
 8.1.3. Ispitivanje otpornosti na utjecaj okoline
 8.1.3.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li otpornost sigurnosnog stakla na abraziju prelazi određenu vrijednost.
 8.1.3.2. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da zbog dugotrajne izloženosti visokoj temperaturi u međusloju slojevitog stakla ili staklenoplastičnog stakla neće doći do pojave mjehurića ili neke druge greške.
 8.1.3.3. Ispitivanje otpornosti na zračenje
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li tijekom dugotrajne izloženosti slojevitog stakla, stakloplastičnog stakla ili stakla s plastičnom prevlakom zračenju dolazi do uočljivog smanjenja propuštanja svjetla ili do znatnije promjene obojenja stakla.
 8.1.3.4. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li će slojevito staklo, stakloplastično staklo, staklo s plastičnom prevlakom ili kruti plastični materijal izdržati bez znatnijeg pogoršanja učinke produžene izloženosti atmosferskoj vlagi.
 8.1.3.5. Ispitivanje otpornosti na promjenu temperature
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li će plastični materijal(i) koji se upotrebljava(ju) u sigurnosnim staklima definiranim u prethodnim stavcima 2.3. i 2.4. izdržati bez znatnijeg pogoršanja učinke produžene izloženosti ekstremnim temperaturama.
 8.1.3.6. Ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja
 Svrha ovog ispitivanja je provjera da li je plastično sigurnosno staklo otporno na simulirane uvjete starenja.
 8.1.3.7. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li prevlaka iz krute plastike, otporna na abraziju, ima dovoljno prianjanje.
 8.1.4. Optičke značajke
 8.1.4.1. Ispitivanje propuštanja svijetla
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li uobičajeno propuštanje svjetla sigurnosnog stakla prelazi određenu vrijednost.
 8.1.4.2. Ispitivanje optičkog izobličenja
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da izobličenje predmeta promatranih kroz vjetrobransko staklo nije takvo da bi moglo dovesti do zbunjivanja vozača.
 8.1.4.3. Ispitivanje razdvajanja sekundarne slike
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da kutno razdvajanje sekundarne slike od primarne ne prelazi određenu vrijednost.
 8.1.4.4. Ispitivanje raspoznavanja boja
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da ne postoji opasnost od zamjene boja gledanih kroz vjetrobransko staklo.
 8.1.5. Ispitivanje vatrootpornosti
 Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da materijal za sigurnosna stakla definirana u prethodnim stavcima 2.3., 2.4. i 2.5. ima dostatno nisku brzinu izgaranja.
 8.1.6. Ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li materijal za sigurnosna stakala definirana u stavcima 2.3., 2.4. i 2.5. može bez znatnijeg pogoršanja izdržati učinke kemijskih sredstava koja mogu biti uobičajeno prisutna ili upotrijebljena u vozilu (npr. sredstvo za čišćenje).
 8.1.7. Ispitivanje savitljivosti i presavijanja
 Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li plastična sigurnosna stakala spadaju u razred krutih ili savitljivih.
 8.2. Ispitivanja propisana za kategorije stakala definiranih u stavcima 2.1. do 2.5. ovog Pravilnika
 8.2.1.
 Materijal za sigurnosna stakla podvrgava se ispitivanjima navedenim u sljedećim tablicama: 8.2.1.1. i 8.2.1.2.
 8.2.1.1.
 Sigurnosna stakla podvrgavaju se ispitivanjima navedenim u sljedećoj tablici:
 Ispitivanje
 Vjetrobransko staklo
 Druga stakla osim vjetrobranskih
 Kaljeno staklo
 Obično slojevito staklo
 Obrađeno slojevito staklo
 Staklo-plastika
 Kaljeno staklo
 Slojevito staklo
 Staklo-plastika
 I
 I-P
 II
 II-P
 III
 III-P
 IV
 Fragmentacija
 A4/2
 A4/2
 —
 —
 A8/4
 A8/4
 —
 A5/2
 —
 —
 Mehnička čvrstoća
 —
 Kugla 227 g
 —
 —
 A6/4.3
 A6/4.3
 A6/4.3
 A6/4.3
 A6/4.3
 A5/3.1
 A7/4
 A7/4
 —
 Kugla 2 260 g
 —
 —
 A6/4.2
 A6/4.2
 A6/4.2
 A6/4.2
 A6/4.2
 —
 —
 —
 Model glave (5)
 A4/3
 A4/3
 A6/3
 A6/3
 A6/3
 A6/3
 A10/3
 —
 A7/3
 A11/3
 Abrazija
 Vanjska prevlaka
 —
 —
 A6/5.1
 A6/5.1
 A6/5.1
 A6/5.1
 A6/5.1
 —
 A6/5.1
 A6/5.1
 Unutarnja prevlaka
 —
 A9/2
 —
 A9/2
 —
 A9/2
 A9/2
 A9/2 (6)
 A9/2 (6)
 A9/2
 Visoka temperatura
 —
 —
 A3/5
 A3/5
 A3/5
 A3/5
 A3/5
 —
 A3/5
 A3/5
 Zračenje
 —
 A3/6
 A3/6
 A3/6
 A3/6
 A3/6
 A3/6
 —
 A3/6
 A3/6
 Vlaga
 —
 A3/7
 A3/7
 A3/7
 A3/7
 A3/7
 A3/7
 A3/7 (6)
 A3/7
 A3/7
 Propuštanje svjetlosti
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 A3/9.1
 Optičko izobličenje
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2
 A3/9.2 (7)
 —
 —
 Sekundarna slika
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3
 A3/9.3 (7)
 —
 —
 Identifikacija boja
 A3/9.4
 A3/9.4
 A3/9.4
 A3/9.4
 A3/9.4
 A3/9.4
 A3/9.4
 —
 —
 —
 Otpornost na promjene temperatura
 —
 A3/8
 —
 A3/8
 A3/8
 A3/8
 A3/8 (6)
 A3/8 (6)
 A3/8
 Vatrootpornost
 —
 A3/10
 —
 A3/10
 —
 A3/10
 A3/10
 A3/10 (6)
 A3/10 (6)
 A3/10
 Otpornost na kemikalije
 —
 A3/11.2.1
 —
 A3/11.2.1
 A3/11.2.1
 A3/11.2.1
 A3/11.2.1 (6)
 A3/11.2.1 (6)
 A3/11.2.1
 Napomena:
 Upućivanje kao što je A4/3 označava Prilog 4. i stavak 3. tog Priloga, gdje je opisano pripadajuće ispitivanje i gdje su određeni zahtjevi za prihvatljivost.
 8.2.1.2.
 Plastični materijali za sigurnosna stakla podvrgavaju se ispitivanjima navedenim u sljedećoj tablici:
 Ispitivanje
 Plastična stakla osim vjetrobranskih
 Kruta plastična stakla
 Dvostruka stakla
 Motorna vozila
 Prikolice i vozila bez putnika
 Motorna vozila
 Prikolice i vozila bez putnika
 Savitljiva plastična stakla
 Savitljivost
 A3/12
 A3/12
 A3/12
 A3/12
 A3/12
 Kugla 227 g
 A14/5
 A14/5
 A16/5
 A16/5
 A15/4
 Model glave (8)
 A14/4
 —
 A16/4
 —
 —
 Propuštanje svjetla (9)
 A3/9.1
 —
 A3/9.1
 —
 A3/9.1
 Vatrootpornost
 A3/10
 A3/10
 A3/10
 A3/10
 A3/10
 Kemijska postojanost
 A3/11
 A3/11
 A3/11
 A3/11
 A3/11
 Abrazija
 A14/6.1
 —
 A16/6.1
 —
 —
 Starenje
 A3/6.4
 A3/6.4
 A3/6.4
 A3/6.4
 A3/6.4
 Otpornost na vlagu
 A14/6.4
 A14/6.4
 A16/6.4
 A16/6.4
 —
 Poprečno zarezivanje (9)
 A3/13
 —
 A3/13
 —
 —
 8.2.2.
 Materijalu za sigurnosna stakla dodjeljuje se homologacija ako zadovoljava sve zahtjeve propisane odgovarajućim odredbama navedenim u tablicama 8.2.1.1. i 8.2.1.2.
 9. PREINAKA ILI PROŠIRENJE HOMOLOGACIJE TIPA MATERIJALA ZA SIGURNOSNA STAKLA
 9.1. O svakoj preinaci tipa materijala za sigurnosna stakla ili u slučaju vjetrobranskih stakala o svakom dodavanju novog vjetrobranskog stakla skupini, izvješćuje se nadležno administrativno tijelo koje je provelo homologaciju tipa materijala za sigurnosna stakla. To tijelo tada može:
 9.1.1.
 smatrati da učinjene preinake vrlo vjerojatno neće imati znatniji štetni učinak, i u slučaju vjetrobranskih stakala, razmotriti da se novi tip uključi u homologiranu skupinu vjetrobranskih stakala, i da u svakom slučaju materijal za sigurnosna stakla ipak ispunjava zahtjeve, ili
 9.1.2.
 zahtijevati izvješće o daljnjem ispitivanju od tehničke službe odgovorne za provedbu ispitivanja.
 9.2. Izjava
 9.2.1.
 Potvrda ili odbijanje homologacije(ili proširenje homologacije) dostavlja se postupkom navedenim u gornjem stavku 5.3. strankama Sporazuma koje primjenjuju ovaj Pravilnik.
 9.2.2.
 Nadležno tijelo koje je izdalo proširenje homologacije dodjeljuje serijski broj svakom obrascu s izjavom sastavljenom za proširenje.
 10. SUKLADNOST PROIZVODNJE
 10.1. Postupci za sukladnost proizvodnje sukladni su s postupcima određenim u Sporazumu, Dodatku 2. (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) i ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
 10.2. Posebne odredbe
 Provjere navedene u stavku 2.2. Dodatka 2. Sporazuma uključuju sukladnost sa zahtjevima Priloga 20. ovom Pravilniku.
 10.3. Uobičajena učestalost provedbe nadzora kako se navodi u stavku 2.4. Dodatka 2. Sporazuma je jedanput godišnje.
 11. KAZNE ZA NESUKLADNOST PROIZVODNJE
 11.1.
 Homologacija dodijeljena s obzirom na tip materijala za sigurnosna stakla sukladno ovom Pravilniku može se povući ako se ne poštuju zahtjevi utvrđeni u gornjem stavku 10.1.
 11.2.
 Ako stranka Sporazuma koja primjenjuje ovaj Pravilnik povuče homologaciju koju je prethodno dodijelila o tome odmah izvješćuje druge ugovorne stranke koje primjenjuju ovaj Pravilnik putem obrasca sukladnog primjerku iz Priloga 1. ovom Pravilniku.
 12. PRIJELAZNE ODREDBE
 12.1.
 Od dana stupanja na snagu dopune 8. ovog Pravilnika u njegovom izvornom obliku, nijedna ugovorna stranka koja primjenjuje ovaj Pravilnik neće odbiti zahtjev za homologaciju prema ovom Pravilniku kako je izmijenjen dopunom 8. ovog Pravilnika u njegovom izvornom obliku.
 12.2.
 Počevši 24 mjeseca nakon službenog dana stupanja na snagu dopune 8., ugovorne stranke koje primjenjuju ovaj Pravilnik mogu odbiti priznati homologaciju sigurnosnih stakala koja nemaju oznake propisane u stavku 5.5. ovog Pravilnika.
 12.3.
 Od službenog dana stupanja na snagu dopune 12. ovog Pravilnika, nijedna ugovorna stranka koja primjenjuje ovaj Pravilnik neće odbiti dodijeliti homologaciju prema ovom Pravilniku kako je izmijenjen dopunom 12. ovog Pravilnika u njegovom izvornom obliku.
 12.4.
 Počevši 24 mjeseca nakon dana njegovog stupanja na snagu, ugovorne stranke koje primjenjuju ovaj Pravilnik dodijelit će homologacije samo ako tip sastavnog dijela ili zasebne tehničke jedinice koje treba homologirati ispunjava zahtjeve dopune 12. ovog Pravilnika.
 12.5.
 Počevši 24 mjeseca nakon dana stupanja na snagu dopune 12., ugovorne stranke koje primjenjuju ovaj Pravilnik mogu odbiti priznati homologaciju sigurnosnih stakala koja nemaju oznake propisane u stavku 5.5. ovog Pravilnika.
 13. POTPUNA OBUSTAVA PROIZVODNJE
 Ako nositelj homologacije u potpunosti prekine proizvodnju tipa materijala za sigurnosna stakla homologiranog u skladu s ovim Pravilnikom, o tome obavješćuje tijelo koje je dodijelilo homologaciju. Po primitku odgovarajuće obavijesti to tijelo o tome izvješćuje druge stranke Sporazuma koje primjenjuju ovaj Pravilnik putem kopije obrasca sukladnog primjerku iz Priloga 1. ovom Pravilniku.
 14. NAZIVI I ADRESE TEHNIČKIH SLUŽBI ODGOVORNIH ZA PROVEDBU HOMOLOGACIJSKIH ISPITIVANJA I NADLEŽNIH ADMINISTRATIVNIH TIJELA
 Stranke Sporazuma koje primjenjuju ovaj Pravilnik dostavljaju tajništvu Ujedinjenih naroda, nazive i adrese tehničkih službi odgovornih za provedbu homologacijskih ispitivanja i nadležnih administrativnih tijela koja dodjeljuju homologaciju, kojima treba poslati obrasce o dodjeljivanju ili proširenju ili odbijanju ili povlačenju homologacije, izdane u drugim zemljama.
 15. Tehnička služba nadležna za homologacijska ispitivanja mora poštovati usklađene standarde pri radu u ispitnim laboratorijima (ISO/CEI Guide 25). Osim toga oni moraju biti ovlašteni od strane nadležnog tijela za koje izvode homologacijska ispitivanja.
 (1) Kako je definirano u Konsolidiranoj rezoluciji o izradi vozila (R.E.3), Prilog 7. (dokument TRANS/WP.29/78/rev.1/izmjena 2., kako je zadnje izmijenjena izmjenom 4.).
 (2) 1 za Njemačku, 2 za Francusku, 3 za Italiju, 4 za Nizozemsku, 5 za Švedsku, 6 za Belgiju, 7 za Mađarsku, 8 za Češku, 9 za Španjolsku, 10 za Srbiju, 11 za Ujedinjenu Kraljevinu, 12 za Austriju, 13 za Luksemburg, 14 za Švicarsku, 15 (prazno), 16 za Norvešku, 17 za Finsku, 18 za Dansku, 19 za Rumunjsku, 20 za Poljsku, 21 za Portugal, 22 za Rusku Federaciju, 23 za Grčku, 24 za Irsku, 25 za Hrvatsku, 26 za Sloveniju, 27 za Slovačku, 28 za Bjelarus, 29 za Estoniju, 30 (prazno), 31 za Bosnu i Hercegovinu, 32 za Latviju, 33 (prazno), 34 za Bugarsku, 35-36 (prazno), 37 za Tursku, 38-39 (prazno), 40 za bivšu jugoslavensku republiku Makedoniju, 41 (prazno), 42 za Europsku zajednicu (homologacije dodijelile njezine države članice primjenom svojih odgovarajućih ECE simbola), 43 za Japan, 44 (prazno), 45 za Australiju i 46 za Ukrajinu, 47 za Južnu Afriku i 48 za Novi Zeland, 49 za Cipar, 50 za Maltu i 51 za Republiku Koreju, 52 za Maleziju, 53 za Tajland, 54 i 55 (prazno) i 56 za Crnu Goru. Brojevi koji slijede dodjeljuju se drugim zemljama kronološkim redoslijedom kojim će te zemlje ratificirati ili pristupiti Sporazumu o donošenju jedinstvenih tehničkih propisa za vozila na kotačima, opremu i dijelove koji se mogu ugraditi i/ili koristiti na vozilima na kotačima i uvjetima o uzajamnom priznavanju homologacija dodijeljenih na temelju tih propisa, a tako dodijeljene brojeve glavni tajnik Ujedinjenih naroda dostavlja ugovornim strankama Sporazuma.
 (3) Kako je određeno u stavku 2.3.
 (4) Vidjeti bilješku 2. stavka 5.4.1.
 (5) To ispitivanje treba također izvesti na dvostrukim staklima u skladu s Prilogom 12., stavkom 3. (A12/3)
 (6) Primjenjuje se samo za stakla prevučena plastičnim materijalom na unutarnjoj površini.
 (7) Ovo ispitivanje izvodi se samo na jednoliko kaljenim staklima korištenim kao vjetrobranska stakla na sporim vozilima čija je konstrukcijska brzina manja od 40 km/h.
 (8) Ispitni zahtjevi ovisni su o položaju stakla unutar vozila.
 (9) Primjenjuje se samo za stakla korištena na mjestima gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.
 PRILOG 1.
 IZJAVA
 (Najveći format A4 (210 × 297 mm))
 DODATAK 1.
 KALJENA VJETROBRANSKA STAKLA
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 4. ili Prilogu 9. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 2.
 JEDNOLIKO KALJENA STAKLA
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 5. ili Prilogu 9. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 3.
 SLOJEVITA VJETROBRANSKA STAKLA
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u prilozima 6. 8. ili 9. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 4.
 SLOJEVITA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 7. ili Prilogu 9. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 5.
 STAKLENOPLASTIČNA VJETROBRANSKA STAKLA
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 10. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 6.
 STAKLENOPLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 11. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 7.
 DVOSTRUKA STAKLA
 (Glavne i sporedne značajke kako su opisane u Prilogu 12. ili Prilogu 16. Pravilniku br. 43)
 DODATAK 8.
 KRUTA PLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 (Glavne i sporedne značajke u skladu s Prilogom 14.)
 PRILOG 9.
 SAVITLJIVA PLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 (Glavne i sporedne značajke u skladu s Prilogom 15.)
 PRILOG 10.
 SADRŽAJ POPISA VJETROBRANSKIH STAKALA
 (1)
 Najmanje sljedeće informacije trebaju biti dostavljene za svako od vjetrobranskih stakala obuhvaćenih ovom homologacijom:
 Proizvođač vozila
 Tip vozila
 Kategorija vozila
 Razvijena površina (F)
 Visina odsječka (h)
 Zakrivljenost (r)
 Ugradbeni kut (α)
 Kut nagiba naslona sjedala (β):
 Koordinate R-točke (A, B, C)
 u odnosu na središnju točku gornjeg ruba vjetrobranskog stakla.
 (1) Ove se pojedinosti prilažu dodacima 1., 2. (ako je primjenjivo), 3. i 5. ovom Prilogu.
 PRILOG 1.A
 IZJAVA
 (Najveći format A4 (210 × 297 mm))
 PRILOG 2.
 POSTAVLJANJE HOMOLOGACIJSKIH OZNAKA ZA SASTAVNE DIJELOVE
 (Vidjeti stavak 5.5. ovog Pravilnika)
 Kaljena vjetrobranska stakla
 Gornja homologacijska oznaka kaljenog vjetrobranskog stakla pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Kaljena vjetrobranska stakla prevučena plastičnim materijalom
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na kaljeno vjetrobransko staklo prevučeno plastikom pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Obična slojevita vjetrobranska stakla
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na obično slojevito vjetrobransko staklo pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Obična slojevita vjetrobranska stakla prevučena plastičnim materijalom
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na obično slojevito vjetrobransko staklo prevučeno plastičnim materijalom pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Posebno obrađena slojevita vjetrobranska stakla
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na posebno obrađeno slojevito vjetrobransko staklo pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Stakloplastična vjetrobranska stakla
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na stakloplastično vjetrobransko staklo pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Druga stakla osim vjetrobranskih stakala s normalnim propuštanjem svjetlosti manjim od 70 %
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na druga stakla osim vjetrobranskog stakla na koja se primjenjuju zahtjevi Priloga 3., stavka 9.1.4., pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Dvostruka stakla s normalnim propuštanjem svjetlosti manjim od 70 %
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na dvostruko staklo pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Jednoliko kaljene staklene ploče koje se koriste kao vjetrobransko staklo za spora vozila čija konstrukcijski određena brzina ne prelazi 40 km/h
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na jednoliko kaljenu staklenu ploču pokazuje da je dotični sastavni dio koji se koristi kao vjetrobransko staklo za spora vozila čija konstrukcijski određena brzina ne prelazi 40 km/h, homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Druga stakla osim vjetrobranskih stakala s normalnim propuštanjem svjetlosti ≥ 70 %
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na druga stakla osim vjetrobranskog stakla na koja se primjenjuju zahtjevi Priloga 3., stavka 9.1.4.1., pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Kruta plastična stakla osim vjetrobranskih stakala
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na kruto plastično staklo za naprijed usmjereno staklo s raspršivanjem svjetlosti najviše 2 posto nakon 1 000 ciklusa na vanjskoj površini i 4 posto nakon 100 ciklusa na unutarnjoj površini pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Savitljiva plastična stakla osim vjetrobranskih stakala
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na savitljivu plastičnu ploču pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Kruta plastična dvostruka stakla
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na kruto plastično dvostruko staklo pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 Slojevite staklene ploče osim vjetrobranskih stakala
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na slojevito staklo osim vjetrobranskog stakla pokazuje da je dotični sastavni dio homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43 pod homologacijskim brojem 002439. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 PRILOG 2.A
 POSTAVLJANJE HOMOLOGACIJSKIH OZNAKA ZA VOZILA
 PRIMJER A
 (Vidjeti stavak 5.11. ovog Pravilnika)
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na vozilo pokazuje da je dotični tip vozila, s obzirom na ugradbu stakala, homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s Pravilnikom br. 43. Homologacijski broj naznačuje da je homologacija dodijeljena u skladu sa zahtjevima Pravilnika br. 43.
 PRIMJER B
 (Vidjeti stavak 5.12. ovog Pravilnika)
 Gornja homologacijska oznaka pričvršćena na vozilo pokazuje da je dotični tip vozila homologiran u Nizozemskoj (E 4) u skladu s pravilnicima br. 43 i br. 52 (1). Homologacijski brojevi naznačuju da je na dan dodjele odnosnih homologacija Pravilnik br. 43 bio u svojem izvornom obliku a Pravilnik br. 52 je uključivao niz izmjena 01.
 (1) Drugi broj dan je samo kao primjer.
 PRILOG 3.
 OPĆI ISPITNI UVJETI
 1. ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE
 1.1.
 Ploča stakla koje se ispituje ne smije biti kruto pričvršćena; međutim, smije biti pričvršćena na identičnu staklenu ploču pomoću ljepljive trake postavljene duž svih rubova.
 1.2.
 Za dobivanje fragmentacije upotrebljava se čekić mase od približno 75 g ili neka druga naprava koja daje iste rezultate. Polumjer zakrivljenosti točke treba biti 0,2 ± 0,05 mm.
 1.3.
 U svakoj propisanoj točki udara izvodi se jedno ispitivanje.
 1.4.
 Ispitivanje fragmenata potrebno je izvršiti uz pomoću bilo koje metode koja je validirana s obzirom na točnost samoga brojenja kao i sposobnosti određivanja pravilnog položaja na kojem je određen najmanji i najveći broj fragmenata.
 Trajni zapis uzorka fragmentacije treba započeti najkasnije 10 sekundi nakon udara i završiti ga nakon najviše 3 minute od udara. Laboratorij treba sačuvati trajni zapis uzorka fragmentacije.
 2. ISPITIVANJA UDAROM KUGLE
 2.1. Ispitivanje kuglom mase 227 g
 2.1.1. Naprave
 2.1.1.1.
 Kugla iz kaljenog čelika s masom 227 ± 2 g i promjera od približno 38 mm.
 2.1.1.2.
 Naprava za puštanje kugle u slobodni pad s određene visine, ili naprava koja ubrzava kuglu do brzine koja se postiže slobodnim padom. Ako se koristi naprava za ubrzavanje kugle, dopuštena su odstupanja brzine ± 1 % od brzine dobivene slobodnim padom.
 2.1.1.3.
 Stalak za pričvršćenje, poput onog prikazanog na Slici 1., koji se sastoji od dva čelična okvira sa strojno obrađenim rubovima širine 15 mm, postavljena jedan iznad drugoga i opremljena gumenim brtvama debljine približno 3 mm, širine 15 mm i tvrdoće 50 IRHD.
 Donji okvir oslanja se na čeličnu kutiju visine oko 150 mm. Ispitna ploča drži se na mjestu pomoću gornjeg okvira, čija je masa oko 3 kg. Okvir stalka zavaren je na čeličnu ploču debljine oko 12 mm koja je postavljena na pod, s umetnutim međuslojem gume debljine oko 3 mm i tvrdoće od 50 IRHD.
 Slika 1.
 Stalak za ispitivanja kuglom
 2.1.2. Ispitni uvjeti:
 temperatura
 :
 20 ± 5 °C
 tlak
 :
 860 do 1 060 mbar
 relativna vlažnost
 :
 60 ± 20 %.
 2.1.3. Ispitni komad
 Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom duljine 300 + 10/-0 mm, ili treba biti izrezan iz najravnijeg dijela vjetrobranskog stakla ili drugog zakrivljenog sigurnosnog stakla.
 Alternativno, može se ispitivati zakrivljeno sigurnosno staklo. U tom slučaju potrebno je voditi računa o osiguranju zadovoljavajućeg nalijeganja sigurnosnog stakla na ispitni okvir.
 2.1.4. Postupak
 Kondicionirati ispitni komad pri određenoj temperaturi najmanje četiri sata, i potom odmah izvesti ispitivanje.
 Pričvrstiti ispitni komad na stalak (stavak 2.1.1.3.). Ravnina ispitnog komada treba biti okomita do unutar 3° na smjer udara kugle.
 Ispitni komad iz savitljivog plastičnog stakla treba stegnuti na ispitni stalak.
 Točka udara treba biti unutar 25 mm od geometrijskog središta ispitnog komada kod visine pada do 6 m, odnosno unutar 50 mm od geometrijskog središta ispitnog komada kod visine pada veće od 6 m. Kugla treba udariti u onu stranu ispitnog komada koja predstavlja vanjsku stranu sigurnosnog stakla kada je ono ugrađeno na vozilo. Dopušteno je da kugla izvrši samo jedan udar.
 2.2. Ispitivanje kuglom mase 2 260 g
 2.2.1. Naprave
 2.2.1.1.
 Kugla od kaljenog čelika s masom 2 260 ± 20 g i promjera od približno 82 mm.
 2.2.1.2.
 Naprava za puštanje kugle u slobodni pad s određene visine, ili naprava koja ubrzava kuglu do brzine koja se postiže slobodnim padom. Ako se koristi naprava za ubrzavanje kugle, dopuštena su odstupanja brzine ± 1 % od brzine dobivene slobodnim padom.
 2.2.1.3.
 Stalak za pričvršćenje poput onog, prikazanog na slici 1. i identičnog onome opisanom u stavku 2.1.1.3.
 2.2.2. Ispitni uvjeti:
 temperatura
 :
 20 ± 5 °C
 tlak
 :
 860 do 1 060 mbar
 relativna vlažnost
 :
 60 ± 20 %.
 2.2.3. Ispitni komad
 Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom duljine 300 + 10/-0 mm, ili treba biti izrezan iz najravnijeg dijela vjetrobranskog stakla ili drugog zakrivljenog sigurnosnog stakla.
 Alternativno, može se ispitivati zakrivljeno sigurnosno staklo. U tom slučaju potrebno je voditi računa o osiguranju zadovoljavajućeg nalijeganja sigurnosnog stakla na ispitni okvir.
 2.2.4. Postupak
 Kondicionirati ispitni komad pri određenoj temperaturi najmanje četiri sata, i potom odmah izvesti ispitivanje.
 Pričvrstiti ispitni komad na stalak (stavak 2.1.1.3.). Ravnina ispitnog komada treba biti okomita do unutar 3° na smjer udara kugle.
 Ispitni komad od staklenoplastičnog stakla treba stegnuti na ispitni stalak.
 Točka udara treba biti unutar 25 mm od geometrijskog središta ispitnog komada.
 Kugla treba udariti u onu stranu ispitnog komada koja predstavlja unutarnju stranu sigurnosnog stakla kada je ono ugrađeno na vozilo.
 Dopušteno je da kugla izvrši samo jedan udar.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Ispitivanje modelom glave bez mjerenja usporenja
 3.1.1. Naprave
 Udarno klatno kuglastog ili polukuglastog modela glave, izrađeno iz lameliranog tvrdog drveta, prekriveno izmjenjivom oblogom od filca i s poprečnim drvenim nosačem ili bez nosača. Između kuglastog dijela i poprečnog nosača postavlja se umetak u obliku vrata, a krak klatna postavljen je s druge strane poprečnog nosača.
 Dimenzije trebaju biti sukladne prikazanima na slici 2. Ukupna masa naprave treba biti 10 ± 0,2 kg.
 Slika 2.
 Udarno klatno modela glave
 3.1.2. Naprava za puštanje klatna u slobodni pad s određene visine, ili naprava koja ubrzava klatno do brzine koja se postiže slobodnim padom. Ako se koristi naprava za ubrzavanje klatna, dopuštena odstupanja brzine trebaju biti ± 1 % od brzine dobivene slobodnim padom.
 3.1.3. Stalak za pričvršćivanje, poput onog prikazanog na Slici 3., za ispitivanje ravnih ispitnih komada. Stalak se sastoji od dva čelična okvira sa strojno obrađenim rubovima širine 50 mm, postavljena jedan iznad drugoga, s gumenim brtvama na dodirnoj površini, a koje su debljine približno 3 mm, širine 15 ± 1 mm i tvrdoće 70 IRHD. Gornji okvir drži se pritisnut na donji okvir s najmanje osam vijaka.
 3.1.4. Ispitni uvjeti:
 temperatura
 :
 20 ± 5 °C
 tlak
 :
 860 do 1 060 mbar
 relativna vlažnost
 :
 60 ± 20 %.
 3.1.5. Postupak
 3.1.5.1. Ispitivanje na ravnom ispitnom komadu
 Ravni ispitni komad duljine 1 100 + 5/-2 mm i širine 500 + 5/-2 mm potrebno je držati pri stalnoj temperaturi od 20 ± 5 °C najmanje četiri sata, i potom odmah izvršiti ispitivanje.
 Slika 3.
 Stalak za ispitivanja modelom glave
 Ispitni komad postavlja se u okvir za pričvršćivanje (stavak 3.1.3.); momentom stezanja vijaka potrebno je osigurati da pomicanje ispitnog komada tijekom ispitivanja ne bude veće od 2 mm. Ravnina ispitnog komada treba biti približno okomita na smjer udara klatna. Klatno treba udariti ispitni komad unutar 40 mm od njegova geometrijskog centra na strani koja predstavlja unutarnju stranu sigurnosnog stakla kada je ono naknadno ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo jedan udar.
 Filcani pokrov na udarnoj površini potrebno je zamijeniti nakon 12 ispitivanja.
 3.1.5.2. Ispitivanje na gotovim vjetrobranskim staklima (samo za visinu pada do 1,5 m)
 Postaviti vjetrobransko staklo slobodno na okvir s umetnutim trakama gume tvrdoće 70 IHRD i debljine približno 3 mm, širine na cijeloj dodirnoj površini od približno 15 mm.
 Stalak treba biti kruti predmet koji odgovara obliku vjetrobranskog stakla tako da model glave udara u unutarnju površinu stakla. Prema potrebi vjetrobransko staklo se steže na ispitni stalak.
 Stalak se postavlja na kruto postolje s umetnutim listom gume tvrdoće 70 IHRD i debljine približno 3 mm. Površina vjetrobranskog stakla treba biti približno okomita na smjer udara klatna.
 Klatno treba udariti vjetrobransko staklo unutar 40 mm od njegova geometrijskog centra na strani koja predstavlja unutarnju stranu sigurnosnog stakla kada je ono naknadno ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo jedan udar.
 Filcani pokrov na udarnoj površini potrebno je zamijeniti nakon 12 ispitivanja.
 3.2. Ispitivanje modelom glave s mjerenjem usporenja
 3.2.1. Naprave
 Kod udarnih ispitivanja s modelom glave uz istodobno određivanje značajke ozljede glave, udarno tijelo je model glave prikazan na slici 2.1. Ukupna masa modela glave treba biti 10 + 0,2/-0,0 kg.
 Na sredini osnovne ploče (24) je u težištu ugrađen triosni montažni blok (26), na kojega se pričvršćuju uređaji za mjerenje usporenja (27). Mjerila usporenja postavljaju se okomito jedan na drugoga.
 Tjemeni dio (18) i pokrov (19), postavljeni ispod osnovne ploče, u velikoj mjeri imaju elastične osobine poput ljudske lubanje. Elastična svojstva modela glave na udarac određuju se tvrdoćom i debljinom međuprstena (13) i donje posude.
 Slika 2.1.
 Model glave od 10 kg
 Popis dijelova modela glave od kg prema slici 2.1.
 Dio br.
 Količina
 Normirani naziv
 Materijal
 Napomene
 1
 1
 Magnetni držač
 Čelik DIN 17100
 —
 2
 1
 Ublaživač vibracija
 Guma/čelik
 Promjer: 50 mm
 Debljina: 30 mm
 Navoj: M 10
 3
 4
 VF spojnik BNC
 —
 —
 4
 1
 Šesterokutna matica DIN 985
 —
 —
 5
 6
 Podloška DIN 125
 —
 —
 6
 3
 Prijenosnik
 —
 —
 7
 6
 Cilindrični vijak DIN 912
 —
 —
 8
 3
 Šesterokutna matica
 —
 —
 9
 3
 Podloška
 Čelik DIN 17100
 Promjer provrta: 8 mm
 Vanjski promjer: 35 mm
 Debljina: 1,5 mm
 10
 3
 Gumeni prsten
 Guma, tvrdoća 60 IRHD
 Promjer provrta: 8 mm
 Vanjski promjer: 30 mm
 Debljina: 10 mm
 11
 1
 Prigušni prsten
 Papirnato pakovanje
 Promjer provrta: 120 mm
 Vanjski promjer: 199 mm
 Debljina: 0,5 mm
 12
 —
 —
 —
 —
 13
 1
 Međuprsten
 Butadienska guma, tvrdoće oko 80 IRHD
 Promjer provrta: 129 mm
 Vanjski promjer: 192 mm
 Debljina: 4 mm
 14
 3
 Vodeća cijev
 Polytetra – fluoreten (PTFE)
 Unutarnji promjer: 8 mm
 Vanjski promjer: 10 mm
 Duljina: 40 mm
 15
 3
 Šesterokutna matica
 —
 —
 16
 3
 Vijak DIN 976
 —
 —
 17
 3
 Navojni umetak
 Lijevana slitina DIN 1709–GD–CuZn 37Pb
 —
 18
 1
 Tjemeni dio
 Polyamid 12
 —
 19
 1
 Pokrov
 Butadienska guma
 Debljina: 6 mm
 S rebrima na jednoj strani
 20
 1
 Vodilica
 Čelik DIN 17100
 —
 21
 4
 Vijak s upuštenom glavom
 —
 —
 22
 1
 Prigušni prsten
 Papirnato pakovanje
 Promjer: 65 mm
 Debljina: 0,5 mm
 23
 —
 —
 —
 —
 24
 1
 Osnovna ploča
 Čelik DIN 17100
 —
 25
 1
 Montažni vijak sa šesterokutnim priključkom
 Razred čvrstoće 45 H
 —
 26
 1
 Triosni montažni nastavak
 —
 —
 27
 3
 Mjerač ubrzanja
 —
 —
 28
 1
 Drveni dio
 Grabovina, lijepljena u slojevima
 —
 29
 1
 Pokrovna ploča
 Slitina (AlMg5)
 —
 30
 1
 Zaštitna kapa
 Polyamid 12
 —
 3.2.2. Namještanje i umjeravanje
 Za izvođenje ispitivanja modelom glave, model glave se pričvršćuje na poprečni nosač sustava za vođenje (Slika 2.2) i diže na zahtijevanu visinu pomoću naprave za podizanje. Kod ispitivanja se poprečni nosač s modelom glave otpušta od naprave za podizanje. Nakon prolaska kroz svjetlosnu prepreku namjestivu po visini model glave se otpušta od poprečnog nosača, pad poprečnog nosača se zaustavlja uz prigušenje a model glave pada na uzorak.
 Na pad modela glave ne smije utjecati naprava za puštanje niti mjerni kablovi, tako da je ubrzava samo gravitacijska sila i da pada okomito.
 Slika 2.2.
 Ispitna naprava za ispitivanje modelom glave s mjerenjem usporenja
 3.2.2.1.
 Mjerni uređaj koji omogućava određivanje HIC-vrijednosti s modelom glave opisanim u stavku 3.2.1.
 3.2.2.2.
 Oprema za umjeravanje modela glave
 Naprava za puštanje mora omogućiti namještanje visine pada između 50 mm i 254 mm s točnošću unutar 1 mm. Za te male visine pada nije potreban sustav vođenja.
 Čelična udarna ploča dimenzija 600 × 600 mm i debljine od najmanje 50 mm. Udarna strana mora biti polirana:
 površinska hrapavost Rmax = 1 μm, odstupanje ravnoće t = 0,05 mm.
 3.2.2.3.
 Umjeravanje i namještanje modela glave
 Prije svakoga niza ispitivanja i najkasnije nakon svakih 50 ispitivanja u nizu potrebno je umjeriti i prema potrebi namjestiti model glave.
 Udarna ploča mora biti čista i suha a tijekom ispitivanja mora ležati nepričvršćena na betonskoj podlozi.
 Model glave mora pogoditi udarnu ploču okomito. Visine pada (mjerene od najniže točke modela glave do površine udarne ploče) su 50, 100, 150 i 254 mm. Krivulje usporenja treba zabilježiti.
 Najveće usporenje az na z-osi, za različite visine pada mora se nalaziti unutar granica navedenih u tablici:
 Visina pada,
 mm
 Najveće usporenje az kao višekratnik gravitacijskog ubrzanja g
 50
 64 ± 5
 100
 107 ± 5
 150
 150 ± 7
 254
 222 ± 12
 Krivulje usporenja trebaju biti bazirane na vibraciji univerzalnog modela. Krivulja usporenja za visinu pada od 254 mm treba trajati najmanje 1,2 ms i najviše 1,5 ms iznad 100 g.
 Ako nisu ispunjeni zahtjevi navedeni u stavku 3.2.2.3. moraju se namjestiti elastična svojstva modela glave mijenjanjem debljine međuprstena (13) na osnovnoj ploči (24). Korekcija se izvodi namještanjem tri samokočne šesterokutne matice (8) na vijcima (16) pomoću kojih je tjemeni dio učvršćen na osnovnu ploču (24). Gumeni prsteni (10) ispod šesterokutnih matica ne smiju biti krhki ili raspuknuti.
 Pokrov (19) na udarnoj površini i međuprsten (13) potrebno je zamijeniti odmah po oštećenju, pogotovo ako više nije moguće namjestiti model glave.
 3.2.3. Potporni stalak za ispitivanje ravnih ispitnih komada kao što je opisan u stavku 3.1.3.
 3.2.4. Ispitni uvjeti navedeni su u stavku 3.1.4.
 3.2.5. Ispitivanja na dovršenim staklima (za visinu pada između 1,5 i 3 m). Staklo se postavlja slobodno na stalak s umetnutim trakama gume tvrdoće 70 IRHD i debljine približno 3 mm.
 Staklo je potrebno stegnuti na stalak pomoću odgovarajuće naprave. Površina stakla u osnovi treba biti okomita na smjer udara modela glave. Model glave treba udariti staklo u točki unutar 40 mm od njegova geometrijskog centra na strani koja predstavlja unutarnju stranu plastičnog stakla kada je ono naknadno ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo jedan udar.
 Počevši od izabrane početne visine pada, visinu pada treba povećavati za 0,5 m u svakom daljnjem ispitivanju. Krivulje usporenja ax, ay i az nastale pri udaru u uzorak treba zabilježiti u skladu s vremenom t.
 Nakon ispitivanja modelom glave potrebno je provjeriti da li su se rubovi stakla pomaknuli u stalku za više od 2 mm i da li su zadovoljeni zahtjevi za točku udara. Komponente ubrzanja ax i ay kod okomitog udara trebaju biti manje od 0,1 az.
 3.2.6. Ocjenjivanje
 Krivulje usporenja treba ocijeniti kako slijedi:
 Rezultirajuće usporenje ares(t) u težištu određuje se u skladu s formulom (1) iz izmjerenih krivulja usporenja ax(t), ay(t) i az(t) kao višekratnik gravitacijskog ubrzanja g.
 (1)
 Potrebno je odrediti vrijeme u kojemu je rezultirajuće usporenje ares kontinuirano veće od 80 g kao i najveću vrijednost tog usporenja. HIC– vrijednost računa se kao mjerenje opasnosti tupe ozljede lubanje i mozga korištenjem sljedeće formule(2):
 (2)
 Granice integracije t1 i t2 potrebno je odrediti tako da integral obuhvati najveću vrijednost.
 4. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ABRAZIJU
 4.1. Naprave
 4.1.1.
 Abrazijski uređaj (1), shematski prikazan na slici 4. i koji se sastoji od: vodoravne okretne ploče, sa središnjim osloncem, koja se okreće suprotno od smjera kazaljke na satu sa 65 – 75 okretaja u minuti;
 Slika 4.
 Dijagram abrazijskog uređaja
 dvije otežane usporedne poluge koje nose posebne abrazivne kotače koji se slobodno okreću na vodoravnoj osovini preko kugličnih ležajeva; svaki kotač postavljen je na ispitni uzorak s pritiskom koji proizvodi djelovanje mase od 500 grama.
 Okretna ploča abrazijskog uređaja treba se okretati jednoliko, približno u jednoj ravnini (odstupanja od te ravnine ne smiju biti veća od ± 0,05 mm na udaljenosti od 1,6 mm od ruba ploče).
 Kotači moraju biti postavljeni tako da se, kada su u dodiru s rotirajućim ispitnim komadom, okreću u suprotnim smjerovima tako da izvrše, dva puta za svaki okretaj ispitnog komada, tlačnu abrazivnu radnju duž zakrivljene crte, na prstenastoj površini od približno 30 cm2.
 4.1.2.
 Abrazivni kotači (2), svaki promjera 45-50 mm i 12,5 mm debljine, sastoje se od posebnog finog sloja abraziva nanesenog na gumu srednje tvrdoće. Kotači trebaju imati tvrdoću od 72 ± 5 IRHD, mjereno na četiri jednakomjerno raspoređene točke duž središnje crte abrazivne površine, uz vertikalnu primjenu pritiska duž promjera kotača i s mjernim očitanjima nakon 10 sekundi od trenutka postizanja punog pritiska.
 Abrazivni kotači trebaju se pripremiti za uporabu vrlo sporom vrtnjom na komadu ravnog stakla, kako bi se osigurala potpuna ravnoća njihove površine.
 4.1.3.
 Izvor svjetlosti, koji se sastoji od žarulje čija je žarna nit smještena unutar paralelopipeda dimenzija 1,5 × 1,5 × 3 mm. Napon na žarnoj niti treba biti takav da se postigne temperatura boje svjetla od 2 856 ± 50 K. Taj napon treba stabilizirati unutar ± 1/1 000. Instrument korišten za provjeru napona treba imati odgovarajuću točnost.
 4.1.4.
 Optički sustav koji se sastoji od leće sa žarišnom udaljenošću „f” od najmanje 500 mm i s korekcijom za kromatske aberacije. Puni otvor leće ne smije prijeći vrijednost od f/20. Razmak između leće i izvora svjetlosti potrebno je namjestiti tako da se dobije snop približno usporednih svjetlosnih zraka. Umetanjem blende promjer svjetlosnog snopa treba ograničiti na širinu od 7 ± 1 mm. Ta blenda treba biti postavljena na udaljenosti od 100 ± 50 mm, mjereno od strane leće koja je udaljenija od svjetlosnog izvora.
 4.1.5.
 Oprema za mjerenje raspršenog svjetla (vidjeti sliku 5.) koja se sastoji od fotoelektrične ćelije s integracijskom kuglom promjera 200 do 250 mm. Kugla treba biti opremljena s ulaznim i izlaznim otvorom za svjetlo. Ulazni otvor treba biti kružnog oblika i promjera najmanje dva puta većeg od promjera svjetlosnog snopa. Izlazni otvor kugle treba biti opremljen ili sa svjetlosnom preprekom ili s etalonom za refleksiju, u skladu s postupkom opisanim u niže navedenom stavku 4.4.3. Svjetlosna prepreka treba apsorbirati sve svjetlo kada u svjetlosni snop nije umetnut ispitni uzorak.
 Os svjetlosnog snopa treba prolaziti kroz središte ulaznog i izlaznog otvora. Promjer izlaznog otvora „b” treba biti jednak vrijednosti 2·a·tan 4°, pri čemu je „a” promjer kugle. Fotoelektrična ćelija treba biti postavljena na takav način da ne može biti osvijetljena svjetlom koje izravno dolazi s ulaznog otvora ili etalona za refleksiju.
 Površine unutrašnjosti integracijske kugle i etalona za refleksiju trebaju imati približno jednaku refleksiju te trebaju biti bez sjaja i neselektivne.
 Izlazne vrijednosti fotoelektrične ćelije trebaju biti linearne unutar ± 2 % u području uporabljenih intenziteta svjetla. Konstrukcija instrumenta treba biti takva da nema otklona kazaljke galvanometra kada je kugla tamna.
 Cjelokupni uređaj treba biti provjeravan u pravilnim razmacima pomoću umjernih etalona određenog zamućenja.
 Ako se mjerenje zamućenja vrši upotrebom opreme ili postupka drukčijeg od ovog koji je prethodno naveden, rezultate treba prema potrebi korigirati, kako bi se uskladili s rezultatima dobivenim pomoću prethodno opisanog uređaja.
 Slika 5.
 Mjerač zamućenja
 4.2. Ispitni uvjeti:
 temperatura
 :
 20 ± 5 °C
 tlak
 :
 860 do 1 060 mbar
 relativna vlažnost
 :
 60 ± 20 %.
 4.3. Ispitni komad
 Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom 100 mm, s obje površine približno ravne i usporedne, i treba imati, ako je potrebno, provrt za pričvršćenje promjera 6,4 mm, izbušen u sredini.
 4.4. Postupak
 Ispitivanje treba izvesti na onoj površini ispitnog komada koji predstavlja vanjsku stranu slojevitog stakla kada je ugrađeno na vozilo, i također na unutarnjoj strani ako su iz plastičnih materijala.
 4.4.1.
 Neposredno prije i nakon izvršene abrazije ispitni komad je potrebno očistiti na sljedeći način:
 (a)
 pranje s lanenom tkaninom ili u čistoj tekućoj vodi,
 (b)
 ispiranje s destiliranom ili demineraliziranom vodom,
 (c)
 sušenje ispuhivanjem s kisikom ili dušikom,
 (d)
 uklanjanje mogućih tragova vode blagim trljanjem s vlažnom lanenom tkaninom.
 Treba izbjegavati bilo kakvo čišćenje korištenjem ultrazvučne opreme. Nakon obrade ispitni komad treba držati samo za rubove, te ga treba spremiti kako bi se spriječilo oštećivanje ili kontaminacija površine.
 4.4.2.
 Ispitni komad kondicionira se najmanje 48 sati pri temperaturi od 20 ± 5 °C i 60 ± 20 % relativne vlažnosti.
 4.4.3.
 Odmah potom ispitni komad postavlja se na ulazni otvor integracijske kugle. Kut između normale (okomice) na površinu ispitnog komada i osi svjetlosnog snopa ne smije prijeći 8°.
 Obave se četiri očitanja, kako je navedeno u sljedećoj tablici:
 Očitanje
 S ispitnim komadom
 Sa svjetlosnom preprekom
 S etalonom za refleksiju
 Izmjerena veličina
 T1
 ne
 ne
 da
 Upadno svijetlo
 T2
 da
 ne
 da
 Udio svjetla koji prolazi kroz ispitni komad
 T3
 ne
 da
 ne
 Svjetlo raspršeno na instrumentu
 T4
 da
 da
 ne
 Svjetlo raspršeno na instrumentu i ispitnom komadu
 Ponoviti očitanja za T1, T2, T3 i T4 na ostalim određenim mjestima na ispitnom komadu, kako bi se odredila ujednačenost.
 Udio ukupno propuštenog svjetla računa se kao Tt = T2/T1.
 Udio ukupno propuštenog difuznog svjetla računa se kako slijedi:
 Postotak zamućenja, raspršenje svjetla, ili oboje računa se kako slijedi:
 Zamućenje, svjetlo ili oboje, raspršeno =
 Početno zamućenje ispitnog komada određuje se pomoću prethodno navedene formule mjerenjem u najmanje četiri jednoliko raspoređene točke na području na kojem nije izvršena abrazija. Za svaki ispitni komad određuje se srednja vrijednost. Umjesto četiri mjerenja prosječna vrijednost može se odrediti uz ujednačenu vrtnju ispitnog komada brzinom od tri okretaja u sekundi ili više.
 Za svaki tip sigurnosnog stakla izvode se tri ispitivanja s istim opterećenjem. Zamućenje se upotrebljava kao mjerilo za podpovršinsku abraziju nakon izvođenja abrazijskog ispitivanja na ispitnom komadu.
 Raspršenje svjetla na ostruganoj površini određuje se mjerenjem u najmanje četiri jednoliko raspoređene točke na toj površini u skladu s prethodno navedenom formulom. Za svaki ispitni komad određuje se srednja vrijednost. Umjesto četiri mjerenja prosječna vrijednost može se odrediti uz ujednačenu vrtnju ispitnog komada brzinom od tri okretaja u sekundi ili više.
 4.5. Abrazijsko ispitivanje izvodi se prema diskrecijskoj odluci laboratorija koji izvodi homologacijska ispitivanja, ovisno o podacima koji su u to vrijeme na raspolaganju.
 Osim za staklenoplastične materijale, izmjene u međusloju ili debljini materijala u pravilu ne zahtijevaju izvođenje daljnjih ispitivanja.
 4.6. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 5. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VISOKU TEMPERATURU
 5.1. Postupak
 Zagrijati na 100 °C tri ispitna uzorka ili tri kvadratna ispitna komada najmanjih dimenzija 300 × 300 mm, uzetih u laboratoriju od tri vjetrobranska stakla ili drugih sigurnosnih stakala, od kojih jedan treba biti izrezan sa gornjeg ruba ploče. Ta temperatura održava se dva sata, a potom se ispitni uzorak ili uzorci hlade do sobne temperature. Ako su obje vanjske površine sigurnosnog stakla od anorganskog materijala, ispitivanje se može izvesti uranjanjem ispitnog uzorka u vertikalnom položaju u ključajuću vodu tijekom određenog vremena, uzimajući u obzir neželjeni temperaturni šok. Ako su uzorci izrezani od vjetrobranskih stakala, jedan rub svakog takvog uzorka treba biti dio ruba vjetrobranskog stakla.
 5.2. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje međusloja:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 5.3. Tumačenje rezultata
 5.3.1.
 Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu treba smatrati zadovoljavajućim ako na udaljenosti većoj od 15 mm od neodrezanog ruba, 25 mm od odrezanog ruba odnosno 10 mm od pukotina koje mogu nastati tijekom ispitivanja nema pojave nastanka mjehurića ili drugih grešaka.
 5.3.2.
 Komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju tipa sastavnog dijela treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
 5.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 5.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ZRAČENJE
 6.1. Ispitni postupak
 6.1.1. Naprave
 6.1.1.1.
 Izvor zračenja koji se sastoji od lampe s električkim izbojem u živinim parama srednjeg tlaka i s kvarcnim cjevastim balonom bez ozona. Os balona treba biti vertikalna. Lampa treba imati nazivne dimenzije od 360 mm dužine i 9,5 mm promjera. Duljina luka treba biti 300 ± 4 mm. Lampa treba imati snagu od 750 ± 50 W.
 Može se koristiti svaki drugi izvor zračenja koji ima isti učinak kao i prethodno opisana lampa. Za provjeru da li je taj učinak drugog izvora zračenja jednak, potrebno je izvršiti usporedbu mjerenjem iznosa energije emitirane unutar raspona valnih duljina od 300 do 450 nm, a sve ostale valne duljine trebaju biti uklonjene uporabom podesnih filtara. Alternativni izvor zračenja tada se može koristiti s tim filtrima.
 Za sigurnosna stakla kod kojih ne postoji zadovoljavajuća korelacija između tog ispitivanja i uvjeta u uporabi potrebno je odgovarajuće prilagoditi ispitne uvjete.
 6.1.1.2.
 Transformator za napajanje energijom i kondenzator, dostatni za napajanje lampe (stavak 6.1.1.1.) sa startnim vršnim naponom od najmanje 1 100 V i radnim naponom od 500 ± 50 V.
 6.1.1.3.
 Naprava za postavljanje i vrtnju ispitnih uzoraka sa 1 do 5 okretaja u minuti oko središnje postavljenog izvora zračenja, sa svrhom osiguravanja jednolike izloženosti.
 6.1.2. Ispitni uzorci
 6.1.2.1.
 Veličina ispitnih uzoraka treba biti 76 × 300 mm.
 6.1.2.2.
 Ispitni uzorci trebaju biti izrezani u laboratoriju s gornjeg dijela stakla tako da:
 Kod sigurnosnih stakala, osim vjetrobranskih, gornji rub ispitnih uzoraka podudara se s gornjim rubom stakala.
 Kod vjetrobranskih stakala gornji rub ispitnih uzoraka podudara se s gornjom granicom područja u kojemu se provjerava i određuje normalno propuštanje svjetla u skladu sa stavkom 9.1.2.2. ovog Priloga.
 6.1.3. Postupak
 Prije izlaganja zračenju na tri ispitna uzorka provjerava se normalno propuštanje svjetla, određeno u skladu sa stavcima od 9.1.1. do 9.1.2. ovog Priloga. Dio svakog uzorka zaštiti se od zračenja i potom se ispitni uzorci postave u ispitni uređaj usporedno s uzdužnom osi lampe na udaljenosti od 230 mm. Tijekom ispitivanja održava se temperatura ispitnih uzoraka od 45 ± 5 °C.
 Prema lampi treba okrenuti onu stranu ispitnog uzorka koja će predstavljati vanjsku stranu sigurnosnog stakla na vozilu. Za tip lampe određen u stavku 6.1.1.1. vrijeme izlaganja treba biti 100 sati. Nakon izlaganja još jednom se mjeri normalno propuštanje svjetla u izloženom području na svakom ispitnom uzorku.
 6.1.4. Svaki ispitni komad ili uzorak (ukupno tri komada) treba u skladu s prethodno navedenim postupkom preko cijele površine izložiti zračenju tako da se u međusloju zračenjem proizvede učinak jednak onome koji stvara sunčevo zračenje intenziteta 1 400 W/m2 u trajanju od 100 sati.
 6.2. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje stakla:
 2
 1
 Obojenje međusloja:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 6.3. Tumačenje rezultata
 6.3.1.
 Smatra se da je ispitivanje otpornosti na zračenje zadovoljavajuće ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 6.3.1.1.
 ukupno propuštanje svijetla mjereno u skladu sa stavcima 9.1.1. i 9.1.2. ovog Priloga nije manje od 95 % početne vrijednosti prije izlaganja zračenju te ni u kojem slučaju nije manje od:
 6.3.1.1.1.
 70 % za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih, koja moraju zadovoljiti zahtjeve za vozačevo vidno polje u svim smjerovima;
 6.3.1.1.2.
 70 % za vjetrobranska stakla unutar područja u kojemu se mjeri normalno propuštanje svjetla, kako je određeno u niže navedenom stavku 9.1.2.2.
 6.3.1.2.
 Međutim, ispitni komad ili uzorak mogu pokazivati lagano obojenje nakon izlaganja zračenju kada se promatraju prema bijeloj podlozi, ali ne smiju biti vidljive druge greške.
 6.3.2.
 Smatra se da komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju zadovoljava ispitivanja otpornosti na zračenje ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
 6.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 6.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.4. Otpornost na simulirano starenje
 6.4.1. Ispitna metoda
 6.4.1.1. Naprave
 6.4.1.1.1. Ksenonska lampa s dugim lukom
 U napravi za izlaganje (3) umjetnom starenju kao izvor ultravioletnoga zračenja treba koristiti ksenonsku lampu s dugim lukom, ali su dozvoljene i druge metode koje omogućavaju zahtijevani intenzitet ultravioletnoga zračenja. Prednost ksenonske lampe s dugim lukom je u tome da uporabom pravilnih filtara i pravilnim djelovanjem daje svjetlosni spektar koji je najpribližniji spektru prirodne sunčeve svjetlosti. U tu svrhu je potrebno kvarcnu ksenonsku izbojnu cjevčicu opremiti s podesnim borosilikatnim staklenim optičkim filtrom (filtrima) (4). Uporabljene ksenonske lampe trebaju djelovati s odgovarajućim izvorom napajanja frekvencije 50 ili 60 Hz, s odgovarajućim predspojnim spravama i električnom opremom.
 Naprava za izlaganje umjetnom starenju treba uključivati opremu neophodnu za mjerenje i/ili kontrolu sljedećeg:
 —
 zračenja
 —
 temperature crnoga tijela
 —
 vodene magle
 —
 programa ili ispitnog ciklusa.
 Naprava za izlaganje umjetnom starenju treba biti izrađena od inertnog materijala koji ne kontaminira vodu upotrebljenu u ispitivanju.
 Zračenje je potrebno mjeriti na površini ispitnog uzorka i treba ga kontrolirati u skladu s preporukama proizvođača naprave za izlaganje umjetnom starenju.
 Ukupno izlaganje ultraljubičastom (5) zračenju (Joulea po kvadratnom metru) potrebno je mjeriti ili računati i treba ga smatrati glavnom mjerom za izlaganje ispitnog uzorka.
 6.4.1.2. Ispitni uzorak
 Dimenzije ispitnog uzorka trebaju biti takve kao što su uobičajeno određene u odgovarajućem ispitnom postupku za osobinu ili osobine koje se mjere nakon izlaganja.
 Potrebno je odrediti broj kontrolnih i ispitnih uzoraka za svaki ispitni uvjet ili fazu izlaganja, dodatno onim uzorcima koji se zahtijevaju za vizualnu ocjenu s obzirom na broj zahtijevan tim ispitnim postupcima.
 Preporuka je da se vizualno ocjenjivanje izvodi na najvećim uzorcima koji se ispituju.
 6.4.1.3. Postupak
 U skladu sa stavkom 9.1. ovog Priloga izmjeriti propuštanje svjetla na ispitnom uzorku(uzorcima) koji će biti podvrgnut(-i) ispitivanju. U skladu sa stavkom 4. ovog Priloga izmjeriti otpornost na abraziju na površini/površinama kontrolnog uzorka/uzoraka. Prema lampi treba okrenuti onu stranu svakog ispitnog uzorka koja će nakon ugradbe na vozilo biti vanjska strana. Ostali uvjeti izlaganja trebaju biti kako slijedi:
 6.4.1.3.1.
 Razlike u zračenju na cijeloj površini ispitnog uzorka ne smiju varirati za više od ± 10 %.
 6.4.1.3.2.
 U odgovarajućim vremenskim razmacima filtre lampe očistiti pranjem s deterdžentom i vodom. Filtre ksenonskog luka treba zamijeniti u skladu s preporukama proizvođača opreme.
 6.4.1.3.3.
 Temperaturu unutar naprave za izlaganje tijekom „suhog” dijela ciklusa treba kontrolirati strujanjem dostatne količine zraka, kako bi se održavala konstantna temperatura crnog tijela.
 U napravi za izlaganje s ksenonskim lukom ta temperatura treba biti 70 ± 3 °C, mjereno „Black standard” termometrom.
 „Black panel” termometar potrebno je postaviti u odjeljak s ispitnim uzorkom i izvršiti očitanje u trenutku kada se razvije najviša temperatura koja nastaje zbog izlaganja svjetlu.
 6.4.1.3.4.
 Tijekom „suhog” dijela ciklusa relativnu vlažnost treba kontrolirati na 50 ± 5 %.
 6.4.1.3.5.
 Deionizirana voda korištena u ciklusu raspršivanja treba sadržavati manje od 1 ppm krutoga silicijevog dioksida, i ne smije stvarati trajne naslage ili ostatke na ispitnim uzorcima, koji bi mogli ometati daljnja mjerenja.
 6.4.1.3.6.
 Voda treba imati pH vrijednost između 6,0 i 8,0 a vodljivost treba biti manja od 5 mikrosiemensa.
 6.4.1.3.7.
 Temperatura vode na ulasku u napravu za izlaganje treba biti temperatura okoline.
 6.4.1.3.8.
 Voda treba udarati ispitne uzorke u obliku fine magle, u količini dovoljnoj da jednoliko namoči ispitne uzorke neposredno nakon udara u njih.
 Vodena magla usmjerava se samo na površinu ispitnih uzoraka okrenutu prema izvoru svjetla. Nije dopuštena recirkulacija prskane vode kao niti uranjanje ispitnih uzoraka u vodu.
 6.4.1.3.9.
 Ispitni uzorci vrte se oko luka u svrhu postizanja jednolike raspodjele svjetla. Svi odjeljci u ispitnoj napravi trebaju se popuniti s ispitnim uzorcima ili nadomjescima kako bi se održala jednolika raspodjela temperature. Ispitni uzorci drže se u okvirima sa stražnjom stranom okrenutom prema stijenkama naprave. Nije dopušteno da refleksije sa ziđa komore padaju na stražnju površinu uzoraka. Stražnje strane uzoraka se prema potrebi mogu zasloniti kako bi se spriječile takve refleksije, u mjeri koja ne ometa slobodno strujanje zraka na površini uzorka.
 6.4.1.3.10.
 Naprava za izlaganje treba djelovati uz osiguranje stalnog svjetla i isprekidanog prskanja vode u ciklusima od 2 sata. Svaki ciklus od dva sata treba razdijeliti u periode tijekom kojih se ispitni uzorci izlažu svjetlu bez prskanja vode u trajanju od 102 minute, i svjetlu s prskanjem vode u trajanju od 18 minuta.
 6.4.1.4. Ocjenjivanje
 Nakon izlaganja ispitni uzorci, prema potrebi, smiju biti očišćeni postupkom koji preporuča njihov proizvođač, kako bi se odstranile prisutne naslage.
 Vizualno ocijeniti izložene ispitne uzorke s obzirom na sljedeća svojstva:
 —
 mjehurićavost
 —
 obojenje
 —
 zamućenje
 —
 vidljiva razgradnja.
 Izmjeriti propuštanje svjetla na izloženim uzorcima.
 6.4.1.5. Izražavanje rezultata
 Bilježi se vizualna ocjena izloženih ispitnih uzoraka, uspoređujući izgled svakog uzorka s izgledom neizloženog uzorka.
 Izmjereno propuštanje svjetla ne smije se razlikovati od početnog ispitivanja na neizloženim uzorcima za više od 5 % i ne smije pasti ispod:
 70 % za vjetrobranska stakla i druga stakla, koja se nalaze na mjestu na kojem postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.
 7. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VLAGU
 7.1. Postupak
 Tri ispitna uzorka ili kvadratna ispitna komada najmanjih dimenzija 300 × 300 mm drže se u vertikalnom položaju dva tjedna u zatvorenoj posudi, u kojoj se održava temperatura od 50 ± 2 °C i relativna vlažnost od 95 ± 4 %. Kod krutih plastičnih stakala i krutih plastičnih dvostrukih stakala broj uzoraka treba biti 10.
 Ispitni uzorci trebaju biti pripremljeni tako da:
 —
 najmanje jedan rub ispitnih uzoraka bude dio izvornog ruba sigurnosnog stakla,
 —
 ako različiti ispitni uzorci budu istodobno ispitivani, potrebno je osigurati odgovarajući razmak među njima.
 Potrebno je spriječiti kapanje kondenzata sa ziđa ili pokrova ispitne komore na ispitne uzorke.
 7.2. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje međusloja:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 7.3. Tumačenje rezultata
 7.3.1.
 Smatra se da sigurnosno staklo zadovoljava zahtjeve za ispitivanje otpornosti na vlagu ako na udaljenosti većoj od 10 mm od neodrezanih rubova, odnosno većoj od 15 mm od odrezanih rubova, nema jasno uočljivih promjena nakon dva sata držanja u uvjetima okoline za obična i obrađena slojevita stakla i nakon 48 sati za sigurnosna stakla s plastičnim prevlakama i staklenoplastična sigurnosna stakla.
 7.3.2.
 Smatra se da komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju zadovoljava ispitivanja otpornosti na vlagu ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 7.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate
 7.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 8. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA PROMJENU TEMPERATURE
 8.1. Ispitni postupak
 Dva ispitna komada dimenzija 300 × 300 mm postavljaju se u zatvorenu komoru u trajanju od 6 sati pri temperaturi od – 40 °C ± 5 °C; uzorci se potom postavljaju na temperaturu okoline 23 °C ± 2 °C u trajanju od 1 sat ili dok ispitni komadi ne postignu stabilnu temperaturu. Ispitni komadi se potom postavljaju u trajanju od tri sata u struju zraka temperature 72 °C ± 2 °C. Uzorci se ispituju nakon hlađenja na temperaturu okoline od 23 ± 2 °C.
 8.2. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje platičnog međusloja ili prevlake:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 8.3. Tumačenje rezultata
 Smatra se da ispitivanje otpornosti na promjene temperature daje pozitivne rezultate ako na ispitnim komadima nema pukotina, neprozirnosti, raslojavanja ili drugih uočljivih grešaka.
 9. OPTIČKE ZNAČAJKE
 9.1. Ispitivanje propuštanja svjetla
 9.1.1. Naprave
 9.1.1.1. Izvor svjetlosti, koji se sastoji od žarulje čija je žarna nit smještena unutar paralelopipeda dimenzija 1,5 × 1,5 × 3 mm. Napon na žarnoj niti treba biti takav da se postigne temperatura boje svjetla od 2 856 ± 50 K. Taj napon treba održavati unutar granica od ± 1/1 000. Instrument korišten za provjeru napona treba imati odgovarajuću točnost.
 9.1.1.2. Optički sustav koji se sastoji od leće sa žarišnom udaljenošću „f” od najmanje 500 mm i s korekcijom za kromatske aberacije. Puni otvor leće ne smije prijeći vrijednost od f/20. Razmak između leće i izvora svjetlosti potrebno je namjestiti tako da se dobije snop približno usporednih svjetlosnih zraka. Umetanjem blende promjer svjetlosnog snopa treba ograničiti na širinu od 7 ± 1 mm. Ta blenda treba biti postavljena na udaljenosti od 100 ± 50 mm, mjereno od strane leće koja je udaljenija od svjetlosnog izvora. Mjerenje treba izvršiti u središtu svjetlosnog snopa.
 9.1.1.3. Mjerna oprema
 Prijemnik treba imati relativnu spektralnu osjetljivost usklađenu s relativnom spektralnom svjetlosnom osjetljivošću standardnog fotometrijskog promatrača ICI (6) za fotopični vid. Detekcijska površina prijemnika treba biti prekrivena difuznim sredstvom i treba imati poprečni presjek najmanje dva puta veći od poprečnog presjeka usporednog svjetlosnog snopa emitiranog iz optičkog sustava. Ako se upotrebljava integracijska kugla, otvor kugle treba imati površinu poprečnog presjeka najmanje dva puta veću od usporednog dijela svjetlosnog snopa.
 Linearnost prijemnika i pridruženog mjernog instrumenta treba biti bolja od 2 % efektivnog dijela mjerne skale.
 Središte prijemnika treba se podudarati s osi svjetlosnog snopa.
 9.1.2. Postupak
 Osjetljivost mjernog sustava namješta se tako da instrument koji prikazuje odziv prijemnika pokazuje 100 dijelova mjerne skale kada sigurnosno staklo nije umetnuto u svjetlosni snop. Kada prijemnik nije osvijetljen instrument treba pokazivati nulu.
 Sigurnosno staklo postavlja se od prijemnika na udaljenosti koja je jednaka približno peterostrukom promjeru prijemnika. Sigurnosno staklo umetne se između blende i prijemnika i namjesti se po nagibu tako da je upadni kut svjetlosnog snopa jednak 0 ± 5°. Na sigurnosnom staklu potrebno je izmjeriti normalno propuštanje svjetla i, za svaku mjernu točku, potrebno je očitati broj dijelova skale „n” prikazanih na mjernom instrumentu. Normalno propuštanje svijetla tr jednako je n/100.
 9.1.2.1. Za vjetrobranska stakla može se primijeniti alternativni ispitni postupak uz upotrebu ili ispitnog komada odrezanog na najravnijem dijelu vjetrobranskog stakla ili posebno priređenog ravnog kvadrata iz identičnog materijala i jednake debljine kao što je stvarno vjetrobransko staklo. Mjerenja treba izvršiti u normalnom (okomitom) smjeru na površinu sigurnosnog stakla.
 9.1.2.2. Za vjetrobranska stakla namijenjena za vozila kategorije M1
 (7)
 ispitivanje treba izvesti unutar područja B određenog u Prilogu 18., stavku 2.3., izuzimajući bilo kakva neprozirna zatamnjenja.
 Na vjetrobranskim staklima vozila kategorije N1 proizvođač može zahtijevati da se isto ispitivanje izvrši unutar područja B određenog u Prilogu 18., stavku 2.3., izuzimajući bilo kakva neprozirna zatamnjenja na tom području ili unutar područja I određenog u stavku 9.2.5.2.3. ovog Priloga.
 Na vjetrobranskim staklima ostalih kategorija vozila ispitivanje treba izvesti unutar područja I određenog u stavku 9.2.5.2.3. ovog Priloga.
 Na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo i na radnim strojevima, na kojima nije moguće odrediti područje I, ispitivanje treba izvesti na području I’ kako je određeno u stavku 9.2.5.3. ovog Priloga.
 9.1.3. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje stakla:
 1
 2
 Obojenje međusloja (za slojevita stakla):
 1
 2
 nije uključeno
 uključeno
 Sjene i/ili neprozirnazatamnjenja
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 9.1.4. Tumačenje rezultata
 9.1.4.1. Potrebno je izmjeriti normalno propuštanje svjetla u skladu sa stavkom 9.1.2. ovog Priloga, a rezultate treba zabilježiti. Rezultat ne smije biti manji od 70 % za vjetrobranska stakla. Za ostala sigurnosna stakla, izuzevši vjetrobranskih, zahtjevi su određeni u Prilogu 21.
 9.2. Ispitivanje optičkog izobličenja
 9.2.1. Svrha
 Navedeni postupak je projekcijski postupak koji omogućava ispitivanje optičkog izobličenja sigurnosnog stakla.
 9.2.1.1. Definicije
 9.2.1.1.1.
 Optičko izobličenje: kut između stvarnog i prividnog smjera točke promatrane kroz sigurnosno staklo. Veličina kuta otklona u funkciji je upadnog kuta crte promatranja, debljine i nagiba sigurnosnog stakla te polumjera zakrivljenosti u točki promatranja.
 9.2.1.1.2.
 Optičko izobličenje u smjeru M-M’: algebarska razlika kutnog odstupanja á mjerenog između dvije toke M i M’ na povrini sigurnosnog stakla, razmak izmeu dvije toke takav je da su njihove projekcije u ravnini pod desnim kutovima na smjer promatranja odvojene danim razmakom Dx (vidjeti sliku 6.).
 Odstupanje u smjeru suprotnom od kretanja kazaljki na satu smatra se pozitivnim, a u smjeru kretanja kazaljki na satu negativnim.
 9.2.1.1.3.
 Optičko izobličenje u točki M: najveće optičko izobličenje za sve smjerove M-M’ iz točke M.
 Slika 6.
 Dijagramski prikaz optičkog izobličenja
 NAPOMENE:
 Δα = α1 – α2,
 tj. optičko izobličenje u smjeru M-M’.
 Δx = MC
 tj. razmak između dvije ravne crte usporedne sa smjerom promatranja i koje prolaze kroz točke M i M’.
 9.2.1.2. Naprave
 Ovaj postupak nužno zahtjeva projekciju prikladnog rastera kroz ispitivano sigurnosno staklo na zaslon. Promjene u obliku projicirane slike uzrokovane umetanjem sigurnosnog stakla u crtu svjetla daju mjerilo izobličenja.
 Naprava treba sadržavati sljedeće stavke, postavljene kako je prikazano na slici 9.
 9.2.1.2.1.
 Projektor dobre kvalitete, s točkastim izvorom svjetla visokog intenziteta, koji ima npr. sljedeće značajke:
 žarišna udaljenost od najmanje 90 mm,
 otvor blende približno 1/2,5
 kvarcnu halogenu žarulju snage 150 W (za uporabu bez filtra),
 kvarcnu halogenu žarulju snage 250 W (ako se upotrebljava zeleni filtar).
 Projektor je shematski prikazan na slici 7. Blenda promjera 8 mm postavljena je na udaljenosti od približno 10 mm ispred leće.
 Slika 7.
 Optički raspored projektora
 9.2.1.2.2.
 Rasteri, koji se npr. sastoje od svijetlih kružnih oblika na tamnoj podlozi (vidjeti sliku 8.). Rasteri trebaju biti dovoljno visoke kvalitete i kontrasta kako bi omogućili izvođenje mjerenja s pogreškom manjom od 5 %.
 Dimenzije kružnih oblika trebaju biti takve da, kada sigurnosno staklo koje se ispituje nije umetnuto, njihova projekcija na zaslonu čini područje krugova promjera
 , pri čemu je DX = 4 mm (vidjeti slike 6. i 9.).
 Slika 8.
 Uvećani dio rastera
 Slika 9.
 Raspored naprava za ispitivanje optičkog izobličenja
 R1
 =
 4 m
 R2
 =
 2 do 4 m (4 m se preferira)
 9.2.1.2.3.
 Stalak, po mogućnosti takav koji omogućava vertikalno i vodoravno skeniranje, kao i vrtnju sigurnosnog stakla.
 9.2.1.2.4.
 Ispitni predložak za mjerenje promjena dimenzija, ako je poželjno vrlo brzo ocjenjivanje. Podesna konstrukcija prikazana je na slici 10.
 Slika 10.
 Konstrukcija odgovarajućeg ispitnog predloška
 9.2.1.3. Postupak
 9.2.1.3.1. Općenito
 Sigurnosno staklo postavlja se u stalak (stavak 9.2.1.2.3.) pod konstrukcijskim kutom nagiba. Ispitna slika projicira se kroz ispitivano područje. Sigurnosno staklo zakreće se i pomiče ili vodoravno ili vertikalno kako bi se u potpunosti ispitalo određeno područje.
 9.2.1.3.2. Ocjenjivanje upotrebom ispitnog predloška
 Ako je dostatno vrlo brzo ocjenjivanje s mogućom granicom pogreške do 20 %, vrijednost A (vidjeti Sliku 10.) računa se pomoću granične vrijednosti L za izmjene odstupanja i vrijednosti R2 za udaljenost od sigurnosnog stakla do zaslona:
 A = 0,145 ΔαL – R2
 Odnos između promjene promjera projicirane slike d i promjene kutnog odstupanja izražen je formulom:
 Δd = 0,29 Δα · R2
 pri čemu je:
 Δd
 izražen u milimetrima,
 A
 izražen u milimetrima,
 ΔαL
 izražen u minutama na luku,
 Δα
 izražen u minutama na luku,
 R2
 izražen u metrima.
 9.2.1.3.3. Mjerenja uporabom fotoelektrične naprave
 Tamo gdje su potrebna precizna mjerenja s mogućom granicom pogreške manjom od 10 % od zahtijevane granične vrijednosti, mjera d na projekcijskoj osi određuje se tako da se za širinu žarišta uzima točka u kojoj intenzitet svjetla iznosi polovinu od najveće vrijednosti intenziteta svjetla u žarištu.
 9.2.1.4. Izražavanje rezultata
 Optičko izobličenje sigurnosnog stakla ocjenjuje se mjerenjem d u bilo kojoj točki i u svim smjerovima kako bi se odredio d max.
 9.2.1.5. Alternativni postupak
 Dodatno, dopuštena je strioskopska tehnika kao alternativa projekcijskoj tehnici, uz uvjet da se održe zahtjevi za točnost mjerenja određeni u stavcima 9.2.1.3.2. i 9.2.1.3.3.
 9.2.1.6. Razmak x treba biti 4 mm.
 9.2.1.7. Vjetrobransko staklo treba biti postavljeno pod istim kutom nagiba kao i na vozilu.
 9.2.1.8. Projekcijsku os u vodoravnoj ravnini treba držati približno okomitom na obris vjetrobranskog stakla u toj ravnini.
 9.2.2. Mjerenja treba provesti:
 9.2.2.1.
 kod vozila kategorije M1 u području A proširenom na središnju ravninu vozila i u dijelu vjetrobranskog stakla koji je simetričan tom području s obzirom na središnju uzdužnu ravninu vozila, kao i u reduciranom ispitnom području B u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18.
 9.2.2.2.
 kod vozila kategorija M i N osim M1:
 (a)
 u području I kako je određeno u stavku 9.2.5.2. ovog Priloga za vozila M2, M3, N2 i N3;
 (b)
 u području I kako je određeno u stavku 9.2.5.2. ovog Priloga ili u ispitnom području A, prošireno na središnju ravninu vozila i na odgovarajući dio vjetrobranskog stakla simetrično s njim ili uzdužnom središnjom ravninom vozila, i također na smanjenoj ispitnoj površini B u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18 za vozila N1.
 9.2.2.3.
 Na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo i na radnim strojevima, na kojima nije moguće odrediti područje I, ispitivanje treba izvesti na području I’ kako je određeno u stavku 9.2.5.3. ovog Priloga.
 9.2.2.4.
 Tip vozila
 Ispitivanja je potrebno ponoviti ako će vjetrobransko staklo biti ugrađeno na tip vozila koje ima drukčije vozačevo vidno polje od tipa vozila za koje je vjetrobransko staklo već bilo homologirano kao sastavni dio.
 9.2.3. Indeksi teškoće sporednih značajki
 9.2.3.1. Vrsta materijala
 polirano (pločasto) ravno vučeno
 staklo „float”
 ravno vučeno staklo
 1
 1
 2
 9.2.3.2. Ostale sporedne značajke
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 9.2.4. Broj uzoraka
 Za ispitivanje treba dostaviti četiri uzorka.
 9.2.5. Definicije područja
 9.2.5.1.
 Za vozila kategorije M1 i N1 područja A i B vjetrobranskih stakala su određena u Prilogu 18. ovog Pravilnika.
 9.2.5.2.
 Za vozila kategorija M i N osim M1, područja vjetrobranskih stakala su određena pomoću:
 9.2.5.2.1.
 točke oka koja se nalazi 625 mm iznad R-točke vozačevog sjedala, u vertikalnoj ravnini usporednoj sa središnjom uzdužnom ravninom vozila za koje je vjetrobransko staklo namijenjeno, i prolazi kroz os kola upravljača. Ta točka je dalje u tekstu označena s „0”;
 9.2.5.2.2.
 crte OQ, koja je vodoravna ravna crta koja prolazi kroz točku oka 0 i proteže se okomito na središnju uzdužnu ravninu vozila.
 9.2.5.2.3.
 Područje I je područje vjetrobranskog stakla određeno sjecištem vjetrobrana i sljedeće četiri ravnine:
 P1— vertikalna ravnina koja prolazi kroz točku 0 i čini kut od 15° na lijevo od središnje uzdužne ravnine vozila
 P2— vertikalna ravnina simetrična ravnini P1 u odnosu na središnju uzdužnu ravninu vozila.
 Ako takav raspored nije moguć (npr. nepostojanje središnje uzdužne ravnine simetrije), kao ravnina P2 uzima se ravnina simetrična ravnini P1 u odnosu na uzdužnu ravninu vozila koja prolazi kroz točku 0.
 P3— ravnina koja prolazi kroz ravnu crtu OQ i čini kut od 10° iznad vodoravne ravnine.
 P4— ravnina koja prolazi kroz ravnu crtu OQ i čini kut od 8° ispod vodoravne ravnine.
 9.2.5.3.
 Za poljoprivredne i šumarske traktore i za radne strojeve, na kojima nije moguće odrediti područje I, područje I’ predstavlja cjelokupna površina vjetrobranskog stakla.
 9.2.6. Tumačenje rezultata
 Tip vjetrobranskog stakla smatra se zadovoljavajućim s obzirom na optičko izobličenje ako na četiri uzorka dostavljena na ispitivanje u svakom području optičko izobličenje ne prelazi sljedeće najveće vrijednosti:
 Kategorija vozila
 Područje
 Vrijednost najvećeg optičkog izobličenja
 M1 i N1
 A – prošireno u skladu sa stavkom 9.2.2.1.
 2′ na luku
 B – reducirano u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18.
 6′ na luku
 Kategorije M i N, osim M1
 I
 2′ na luku
 Druge kategorije vozila
 I′
 2′ na luku
 9.2.6.1.
 Kod vozila kategorija M i N mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 25 mm.
 9.2.6.2.
 Kod traktora za poljoprivredu i šumarstvo i radnih strojeva mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 100 mm.
 9.2.6.3.
 Kod podijeljenih vjetrobranskih stakala provjere se ne vrše unutar pojasa širine 35 mm mjereno od ruba stakla koji se nalazi uz razdjelni stup.
 9.2.6.4.
 Dopuštena su najveća odstupanja od 6’ na luku za sve dijelove područja I ili područja A udaljenih manje od 100 mm od rubova vjetrobranskog stakla.
 9.2.6.5.
 Blaga odstupanja od zahtjeva toleriraju se u reduciranom području B u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18., uz uvjet da su mjestimična i da su navedena u ispitnom izvješću.
 9.3. Ispitivanje razdvajanja sekundarne slike
 9.3.1. Svrha
 Priznata su dva ispitna postupka:
 ispitivanje metom, i
 ispitivanje kolimator – teleskop.
 Ti ispitni postupci mogu se upotrebljavati po izboru za homologaciju tipa sastavnog dijela, nadzor nad kvalitetom ili u svrhu ocjenjivanja proizvoda.
 9.3.1.1. Ispitivanje metom
 9.3.1.1.1. Naprave
 Postupak uključuje promatranje osvijetljene mete kroz sigurnosno staklo. Meta može biti dizajnirana tako da je ispitivanje moguće izvesti na jednostavan „prolazi – ne prolazi” način.
 Meta treba biti po mogućnosti jednog od sljedećih tipova:
 (a)
 osvijetljena prstenasta meta čiji vanjski promjer D u točki udaljenoj x metara zatvara kut od n minuta na luku (slika 11.(a)), ili
 (b)
 osvijetljena „prsten i krug” meta čije su dimenzije takve da razmak D od točke koja se nalazi na rubu kruga do najbliže točke na unutrašnjosti prstena u točki udaljenoj x metara zatvara kut od n minuta na luku (slika 11.(b)), pri čemu je:
 n granična vrijednost razdvajanja sekundarne slike,
 x razmak između sigurnosnog stakla i mete (ne manji od 7 m),
 D određen formulom: D = x tg n.
 Osvijetljena meta sastoji se od rasvjetnog kućišta dimenzija približno 300 × 300 × 150 mm, čiju je prednju stranu najprikladnije izraditi iz stakla pokrivenog s neprozirnim crnim papirom ili prevučenog s crnom mat bojom.
 Kućište treba osvijetliti podesnim izvorom svjetla. Unutrašnjost kućišta treba prevući s mat bijelom bojom. Može biti prikladnije upotrijebiti druge oblike mete, kao što je ona prikazana na slici 14. Također je prihvatljivo umjesto sustava s metom primijeniti projekcijski sustav i ocjenjivati rezultirajuću sliku na zaslonu.
 9.3.1.1.2. Postupak
 Sigurnosno staklo postavlja se u odgovarajući stalak pod određenim kutom nagiba, tako da se promatranje vrši u vodoravnoj ravnini koja prolazi kroz središte mete. Pregled s rasvjetnim kućištem treba izvesti u zamračenoj ili poluzamračenoj prostoriji kroz sve dijelove područja koje je potrebno ispitati, kako bi se otkrila prisutnost svake sekundarne slike pridružene osvijetljenoj meti. Sigurnosno staklo se prema potrebi zakreće kako bi se održavao ispravan smjer promatranja. Dopuštena je uporaba monokulara za gledanje.
 9.3.1.1.3. Izražavanje rezultata
 Odrediti, ako je:
 upotrebljena meta (a) (vidjeti sliku 11.(a)), odvojene primarne i sekundarne slike kruga, između ostalog ako je prijeđena granična vrijednost za n, ili
 upotrebljena meta (b) (vidjeti sliku 11.(b)), sekundarnu sliku kruga pomaknutu iza tangencijalne točke na unutarnjem rubu kruga, između ostalog ako je prijeđena granična vrijednost za n.
 Slika 11.
 Dimenzije meta
 Slika 12.
 Raspored naprava
 Slika 13.
 Naprava za ispitivanje kolimacijskim teleskopom
 (1)
 Balon žarulje
 (2)
 Sabirna leća otvora > 8,6 mm
 (3)
 Projekcijska ploča otvora > otvora sabirne leće
 (4)
 Filtar boja sa središnjim otvorom od približno 0,3 mm, promjera > 8,6 mm
 (5)
 Ploča s polarnim koordinatama, promjera > 8,6 mm
 (6)
 Akromatska leća, f 86 mm, otvor 10 mm
 (7)
 Akromatska leća, f 86 mm, otvor 10 mm
 (8)
 Crna mrlja promjera približno 0,3 mm
 (9)
 Akromatska leća, f = 20 mm, otvor 10 mm
 9.3.1.2. Ispitivanje kolimacijskim teleskopom
 Prema potrebi se primjenjuje postupak opisan u ovoj točki.
 9.3.1.2.1. Naprave
 Napravu sačinjavaju kolimator i teleskop, a može se postaviti u skladu sa slikom 13. Međutim, može se upotrijebiti bilo koji istovrijedan optički sustav.
 9.3.1.2.2. Postupak
 Kolimacijski teleskop u beskonačnosti tvori sliku polarnog koordinatnog sustava sa svijetlom točkom u njegovom ishodištu (vidjeti sliku 14).
 U žarišnoj ravnini teleskopa za promatranje na optičkoj osi postavlja se mali neprozirni krug promjera malo većeg od promjera projekcije svijetle točke koja prekriva tu točku.
 Kada se između teleskopa i kolimatora postavi ispitni komad koji pokazuje sekundarnu sliku, pojavljuje se sekundarna manje svijetla točka na određenoj udaljenosti od ishodišta polarnog koordinatnog sustava. Razdvajanje sekundarne slike može se očitati kao udaljenost između točaka viđenih kroz teleskop za promatranje (vidjeti sliku 14.). (Razmak između tamnog kruga i svijetle točke u ishodištu polarnog koordinatnog sustava predstavlja optičko izobličenje).
 9.3.1.2.3. Izražavanje rezultata
 Sigurnosno staklo treba prvo ispitati tehnikom jednostavnog skeniranja kako bi se utvrdilo koje područje daje najizraženiju sekundarnu sliku. To područje potom treba ispitati kolimator-teleskop sustavom pod odgovarajućim upadnim kutom. Mjeri se najveće razdvajanje sekundarne slike.
 9.3.1.3. Smjer promatranja u vodoravnoj ravnini treba održavati približno okomitim na obris vjetrobranskog stakla u toj ravnini.
 9.3.2. Mjerenja treba izvesti u skladu s kategorijom vozila, u područjima određenim u prethodnoj stavku 9.2.2.
 9.3.2.1. Tip vozila
 Ispitivanje je potrebno ponoviti ako će vjetrobransko staklo biti ugrađeno na tip vozila koje ima drukčije vozačevo vidno polje od tipa vozila za koje je vjetrobransko staklo već bilo homologirano kao sastavni dio.
 9.3.3. Indeksi teškoće sporednih značajki
 9.3.3.1. Vrsta materijala
 polirano (pločasto) ravno vučeno
 staklo „float”
 ravno vučeno staklo
 1
 1
 2
 9.3.3.2. Ostale sporedne značajke
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 9.3.4. Broj uzoraka
 Za ispitivanje treba dostaviti četiri uzorka.
 Slika 14.
 Primjer promatranja postupkomkolimacijskog teleskopa
 9.3.5. Tumačenje rezultata
 Tip vjetrobranskog stakla smatra se zadovoljavajućim s obzirom na razdvajanje sekundarne slike ako na četiri uzorka dostavljena na ispitivanje razdvajanje primarne i sekundarne slike u svakom području ne prelazi sljedeće najveće vrijednosti:
 Kategorija vozila
 Područje
 Najveća vrijednost razdvajanja primarne i sekundarne slike
 M1 i N1
 A – prošireno u skladu sa stavkom 9.2.2.1.
 15′ na luku
 B – reducirano u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18.
 25′ na luku
 Kategorije M i N, osim M1
 I
 15′ na luku
 Druge kategorije vozila
 I′
 15′ na luku
 9.3.5.1.
 Kod vozila kategorija M i N mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 25 mm.
 9.3.5.2.
 Kod traktora za poljoprivredu i šumarstvo i radnih strojeva mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 100 mm.
 9.3.5.3.
 Kod podijeljenih vjetrobranskih stakala provjere se ne vrše unutar trake širine 35 mm mjereno od ruba stakla koji se nalazi uz razdjelni stup.
 9.3.5.4.
 Dopuštena su odstupanja do 25’ na luku za sve dijelove područja I ili područja A udaljenih manje od 100 mm od rubova vjetrobranskog stakla.
 9.3.5.5.
 Blaga odstupanja od zahtjeva toleriraju se u reduciranom području B u skladu sa stavkom 2.4. Priloga 18. uz uvjet da su mjestimična i da su navedena u ispitnom izvješću.
 9.4. Ispitivanje raspoznavanja boja
 Ako je vjetrobransko staklo tonirano, u područjima određenim točkama 9.2.5.1., 9.2.5.2. ili 9.2.5.3. treba ispitati četiri vjetrobranska stakla na raspoznavanje sljedećih boja:
 bijele, selektivne žute, crvene, zelene, plave, jantarne.
 10. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 10.1. Svrha i područje primjene
 Ovim postupkom omogućeno je određivanje vodoravne brzine gorenja materijala korištenih u prostoru za putnike motornih vozila (putničkih automobila, kamiona, vozila za stanovanje ili kampiranje, autobusa) nakon izlaganja malom plamenu.
 Postupak dopušta da materijali i pokrovi korišteni unutar vozila budu ispitani ili pojedinačno ili skupno, do debljine od 13 mm. Upotrebljava se za prosudbu ujednačenosti proizvodnih partija takvih materijala s obzirom na njihovu gorivost.
 Iz razloga što postoje mnoge razlike između stvarne situacije i ovdje propisanih preciznih ispitnih uvjeta (primjena i usmjerenost u vozilu, uvjeti upotrebe, inicijalni izvori itd.), ovaj se postupak ne može smatrati odgovarajućim za ocjenjivanje svih stvarnih značajki gorivosti unutar vozila.
 10.2. Definicije
 10.2.1.
 Brzina gorenja je kvocijent dužine izgorjelog materijala izmjerenoga u skladu s ovim postupkom i vremena koje je potrebno da plamen prijeđe ovu dužinu. Izražava se u milimetrima po minuti.
 10.2.2.
 Složeni materijal je materijal koji se sastoji od više slojeva sličnih ili različitih materijala čije su površine spojene cementiranjem, lijepljenjem, presvlačenjem, varenjem itd.
 Ako su različiti materijali tek mjestimično povezani (npr. šivanjem, visokofrekvencijskim zavarivanjem, zakivanjem itd.), tako da je moguće uzimanje pojedinačnih uzoraka u skladu sa stavkom 10.5., ne smatraju se složenim materijalima.
 10.2.3.
 Izložena strana je strana materijala koja je okrenuta prema prostoru za putnike kada je materijal montiran u vozilu.
 10.3. Načelo
 Uzorak se drži vodoravno u držaču koji ima oblik slova U i izlaže djelovanju definiranoga niskoenergetskog plamena u komori za izgaranje u trajanju od 15 sekundi, tako da plamen djeluje na slobodni kraj uzorka. Ispitivanjem se utvrđuje hoće li se i kada ugasiti plamen, odnosno u kojemu će vremenu plamen prijeći izmjerenu dužinu.
 10.4. Naprave
 10.4.1. Komora za izgaranje (slika 15.), po mogućnosti izrađena od nehrđajućega čelika, dimenzija danih na slici 16.
 Prednji dio komore sadrži vatrootporno okno za promatranje, koje može pokrivati čitavu površinu prednjeg dijela komore i koje se može izvesti kao prilazni poklopac.
 Dno komore ima zračne otvore, a gornja je ploha obavijena zračnim kanalićem. Komora stoji na četiri nožice visine 10 mm. Komora može na jednom kraju imati otvor za uvođenje držača s uzorkom u komoru; na suprotnoj se strani nalazi otvor za dovod plina. Taljevina se skuplja u plitici (vidjeti Sliku 17.) koja je smještena na dnu komore između zračnih otvora tako da niti jednim dijelom ne prekriva površinu otvora za prozračivanje.
 Slika 15.
 Primjer komore za izgaranje s držačem uzorka i pliticom za taljevinu
 10.4.2. Držač uzorka koji se sastoji od dvije metalne pločice ili okvira u obliku slova U od korozivno otpornog materijala. Dimenzije su dane na slici 18.
 Donja je pločica opremljena pribadačama, a gornja odgovarajućim rupicama radi ujednačenog držanja uzorka. Pribadače također služe kao mjerne točke na početku i kraju dužine gorenja.
 Duž donjeg U-okvira stalka potrebno je napeti vatrootpornu žicu promjera 0,25 mm u razmacima od 25 mm (vidjeti sliku 19.).
 Donja strana uzorka treba biti 178 mm iznad podne ploče. Udaljenost od prednjega ruba držača uzorka do kraja komore je 22 mm; udaljenost od uzdužnih strana držača uzorka do bočnih stranica komore je 50 mm (sve unutrašnje dimenzije) (vidjeti slike 15. i 16.).
 10.4.3. Plinski plamenik
 Mali izvor paljenja čini Bunsenov plamenik unutrašnjega promjera 9,5 mm. Nalazi se u ispitnoj komori tako da se središte sapnice nalazi 19 mm ispod središta donjeg ruba otvorenoga kraja uzorka (vidjeti sliku 16.).
 10.4.4. Ispitni plin
 Ispitni plin koji dolazi u plamenik treba imati ogrjevnu vrijednost oko 38 MJ/m3 (npr. prirodni plin).
 10.4.5. Metalni češalj, najmanje dužine 110 mm, sa sedam do osam blago zaobljenih zubaca na 25 mm.
 Slika 16.
 Primjer komore za izgaranje
 Slika 17.
 Uobičajena plitica za taljevinu
 Slika 18.
 Primjer držača uzorka
 Slika 19.
 Primjer dijela donjeg U-okvira za žičani nosač
 10.4.6. Štoperica točnosti mjerenja 0,5 sekundi.
 10.4.7. Odsisnik dimova (napa)
 Komora za izgaranje može biti smještena unutar odsisnika dimova (nape) pod uvjetom da je njegov unutrašnji volumen najmanje 20 puta, ali ne više od 110 puta veći od volumena komore za izgaranje i pod uvjetom da niti jedna pojedinačna dimenzija visine, širine ili dužine odsisnika dimova nije više od 2,5 puta veća od ostale dvije dimenzije.
 Prije ispitivanja se vertikalna brzina zraka kroz odsisnik dimova mjeri 100 mm ispred i 100 mm iza konačnog položaja gdje će biti smještena komora za izgaranje. Brzina treba biti između 0,10 i 0,30 m/s kako ispitivač ne bi osjećao neugodu zbog produkata izgaranja. Moguće je koristiti odsisnik dimova s prirodnom ventilacijom i primjerenom brzinom zraka.
 10.5. Uzorci
 10.5.1. Oblik i dimenzije
 Oblik i dimenzije uzoraka su dani na Slici 20. Debljina uzorka odgovara debljini proizvoda koji se ispituje. Debljina ne smije biti veća od 13 mm. Kada uzimanje uzorka to dopušta, uzorak ima ujednačen presjek po čitavoj dužini. Ako oblik i dimenzije proizvoda ne dopuštaju uzimanje uzorka dane veličine, moraju se zadovoljiti sljedeće najmanje dimenzije:
 (a)
 kod uzoraka širine 3 do 60 mm duljina mora biti 356 mm. U ovom se slučaju materijal ispituje preko širine proizvoda
 (b)
 kod uzoraka širine 60 do 100 mm duljina mora biti najmanje 138 mm. U ovom slučaju potencijalna duljina gorenja odgovara duljini uzorka, a mjerenje počinje u prvoj mjernoj točki
 (c)
 uzorci širine manje od 60 mm i duljine manje od 356 mm i uzorci širine 60 do 100 mm i duljine manje od 138 mm, kao i uzorci širine manje od 3 mm ne mogu biti ispitani u skladu s postojećim postupkom.
 Slika 20.
 Uzorak
 10.5.2. Uzorkovanje
 Najmanje pet uzoraka treba uzeti od materijala koji se ispituje. Kod materijala koji imaju različitu brzinu gorenja u različitim smjerovima materijala (ovo se utvrđuje preliminarnim ispitivanjima), treba uzeti pet (ili više) uzoraka i postaviti ih u ispitnu napravu tako da se izmjeri najveća brzina gorenja.
 Ako se materijal dostavlja u širinama potrebno je odrezati dužinu od najmanje 500 mm u punoj širini. Od tako izrezanog komada treba uzeti uzorke na udaljenosti od najmanje 100 mm od ruba materijala i na jednakoj udaljenosti jedan od drugoga.
 Uzorci se na isti način uzimaju i od gotovih proizvoda kada to dopušta oblik proizvoda. Ako je debljina proizvoda veća od 13 mm, treba je smanjiti na 13 mm mehaničkim djelovanjem na strani koja nije okrenuta prostoru za putnike.
 Složene materijale (vidjeti stavak 10.2.2.) treba ispitati kao da su homogeni.
 Kod materijala koji se sastoje od slojeva različitoga sastava položenih jedan na drugoga, a koji nisu složeni materijali, svi slojevi materijala koji se nalaze na dubini do 13 mm od površine koja je okrenuta prema prostoru za putnike ispituju se pojedinačno.
 10.5.3. Kondicioniranje
 Uzorci se kondicioniraju najmanje 24 sata, ali ne više od 7 dana, na temperaturi od 23 ± 2 °C i uz relativnu vlagu 50 ± 5 % i održavaju se u ovakvim uvjetima do neposredno prije ispitivanja.
 10.6. Postupak
 10.6.1.
 Uzorke s kovrčavom ili čupavom površinom postavlja se na ravnu površinu i prijeđe se češljem dva puta po čupavoj strani u smjeru suprotnom od smjera vlakana (stavak 10.4.5.).
 10.6.2.
 Staviti uzorak u držač (stavak 10.4.2.) tako da izložena strana bude okrenuta dolje prema plamenu.
 10.6.3.
 Podesiti plinski plamen na visinu od 38 mm koristeći se oznakom u komori, pri čemu dovod zraka u plamenik mora biti zatvoren. Prije početka prvoga ispitivanja plamen mora gorjeti radi stabilizacije najmanje 1 minutu.
 10.6.4.
 Umetnuti držač uzorka u komoru za izgaranje tako da kraj uzorka bude izložen plamenu te nakon 15 sekundi prekinuti dotok plina.
 10.6.5.
 Mjerenje vremena gorenja počinje u trenutku kada podnožje plamena prođe prvu mjernu točku. Promatra se širenje plamena na strani koja gori brže od druge (gornja ili donja strana).
 10.6.6.
 Mjerenje vremena gorenja prestaje kada plamen dođe do zadnje mjerne točke ili kada se plamen ugasi prije dolaska do zadnje mjerne točke. Ako plamen ne dosegne zadnju mjernu točku izmjeri se dužina izgorjelog materijala do točke gdje se plamen ugasio. Dužina izgorjelog materijala je raspadnuti dio uzorka koji je gorenjem uništen na površini ili u unutrašnjosti.
 10.6.7.
 Ako se uzorak ne zapali ili ne nastavi gorjeti nakon gašenja plamenika, ili ako se plamen ugasi prije nego što dosegne prvu mjernu točku tako da vrijeme gorenja ne može biti izmjereno, u izvješću o ispitivanju upisuje se da je brzina gorenja 0 mm/min.
 10.6.8.
 Ako se provodi niz ispitivanja ili ponovljena ispitivanja, treba biti siguran da komora za izgaranje i držač uzorka nemaju temperaturu veću od 30 °C prije pristupanja sljedećem ispitivanju.
 10.7. Izračun
 Brzina gorenja, B, u milimetrima po minuti, dana je formulom:
 B = s/t × 60;
 pri čemu je:
 s dužina izgorjelog materijala u milimetrima,
 t vrijeme u sekundama koje je potrebno da izgori dužina s.
 10.8. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 10.9. Tumačenje rezultata
 10.9.1.
 Za sigurnosna stakla s plastičnom prevlakom (stavak 2.3. ovog Pravilnika) i staklenoplastična sigurnosna stakla (stavak 2.4. ovog Pravilnika) treba smatrati da zadovoljavaju zahtjeve s obzirom na gorivost (vatrootpornost) ako brzina izgaranja nije veća od 250 mm/min.
 10.9.2.
 Za kruta plastična sigurnosna stakla (stavak 2.5.1. ovog Pravilnika), savitljiva plastična sigurnosna stakla (stavak 2.5.2. ovog Pravilnika) i kruta plastična dvostruka stakla treba smatrati da zadovoljavaju zahtjeve s obzirom na gorivost (vatrootpornost) ako brzina izgaranja nije veća od 110 mm/min.
 11. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA
 11.1 Kemijska sredstva upotrebljena za ispitivanje
 11.1.1.
 Neabrazivna otopina sapuna: 1 maseni postotak kalijevog oleata u deioniziranoj vodi;
 11.1.2.
 Proizvodi za čišćenje prozora: vodena otopina izopropanola i dipropilen-glikol-monometil etera, svaka koncentracije 5 – 10 masenih postotaka, i amonijevog hidroksida koncentracije 1 – 5 masenih postotaka.
 11.1.3.
 Nerazrijeđeni denaturirani alkohol: jedan volumni dio metilnog alkohola na 10 volumnih dijelova etilnog alkohola;
 11.1.4.
 Benzin ili mješavina referentnog benzina: smjesa od 50 volumnih % toluena, 30 volumnih % 2,2,4-trimetilpentana, 15 volumnih % 2,4,4-trimetil-1-pentena i 5 volumnih % etilnog alkohola:
 Napomena: sastav upotrebljenog benzina treba zapisati u ispitnom izvješću;
 11.1.5.
 Referentni petrolej: mješavina od 50 volumnih % n-oktana i 50 volumnih % n-dekana.
 11.2. Postupak ispitivanja
 11.2.1. Ispitivanje potapanjem
 Dva ispitna komada 180 × 25 mm ispituju se sa svakim kemijskim sredstvom navedenim u stavku 11.1. gore, koristeći novi ispitni komad za svako ispitivanje i novi proizvod za čišćenje.
 Prije svakog ispitivanja ispitni komadi se čiste u skladu s uputama proizvođača, zatim kondicioniraju 48 sati pri temperaturi od 23 °C ± 2 °C i relativnoj vlagi od 50 posto ± 5 posto. Ti se uvjeti trebaju održati tijekom cjelokupnog trajanja ispitivanja.
 Ispitni komadi se potpuno potope u ispitnu tekućinu i drže jednu minutu, zatim izvade i odmah obrišu na suho čistom apsorbirajućom pamučnom krpom.
 11.2.2. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje plastičnog međusloja ili prevlake:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 11.2.3. Tumačenje rezultata
 11.2.3.1.
 Ispitivanje otpornosti na djelovanje kemijskih sredstava treba smatrati zadovoljavajućim ako na ispitnim uzorcima nema omekšavanja, lijepljenja, površinskih pukotina ili djelomičnoga gubitka prozirnosti
 11.2.3.2.
 Komplet ispitnih komada treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na otpornost na kemijska sredstva ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 11.2.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 11.2.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 11.2.4. Ispitni postupak pod opterećenjem
 11.2.4.1.
 Ispitni uzorak treba postaviti kao vodoravni krak, čvrsto oslonjen na jednom kraju, tako da se cijelom širinom oslanja na oštri rub (uporište) udaljen 51 mm od čvrstog oslonca. Opterećenje treba biti ovješeno na slobodnom kraju uzorka na udaljenosti 102 mm od uporišta, kao što je prikazano na slici 21. niže:
 Slika 21.
 Postupak postavljanja ispitnog uzorka
 11.2.4.2.
 Opterećenje treba iznositi 28,7 t2 g, pri čemu je t debljina ispitnog uzorka u mm. Rezultirajuće naprezanje na vanjskoj strani vlakana ispitnog uzorka iznosi približno 6,9 MPa.
 Primjer: za ispitni uzorak debljine 3 mm, postavljen vodoravno između naniže okrenutog čvrstog ruba i naviše okrenutog uporišta udaljenog 51 mm, opterećenje primijenjeno na udaljenosti 102 mm od oslonca treba biti 258 g.
 11.2.4.3.
 Dok je ispitni uzorak pod opterećenjem, potrebno je primijeniti jedno od propisanih kemijskih sredstava na gornjoj površini uzorka iznad točke oslanjanja. Kemijsko sredstvo se nanosi mekim kistom širine 13 mm, koji je prije svakog nanošenja potrebno namočiti. Propisano je deset pojedinačnih nanašanja (poteza) preko širine uzorka u trajanju od 1 s, pri čemu treba izbjegavati kraj i rubove (vidjeti sliku 22.).
 Slika 22.
 Postupak nanošenja kemijskog sredstva na ispitni uzorak
 11.2.5. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Bezbojno
 Tonirano
 Obojenje plastičnog međusloja ili prevlake:
 1
 2
 Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.
 11.2.6. Tumačenje rezultata
 11.2.6.1.
 Ispitivanje otpornosti na djelovanje kemijskih sredstava treba smatrati zadovoljavajućim ako na ispitnim uzorcima nema omekšavanja, lijepljenja, površinskih pukotina ili djelomičnoga gubitka prozirnosti.
 11.2.6.2.
 Komplet ispitnih komada treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na otpornost na kemijska sredstva ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 11.2.6.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 11.2.6.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 12. ISPITIVANJE ELASTIČNOSTI I PRESAVIJANJA
 12.1. Svrha
 Ovim ispitivanjem utvrđuje se je li plastični materijal potpada u razred krute ili savitljive plastike.
 12.2. Ispitni postupak
 Od materijala nazivne debljine izrezuje se pravokutni, ravni uzorak duljine 300 mm i širine 25 mm, te se vodoravno steže u držač tako da se dužina uzorka od 275 mm slobodno proteže izvan držača. Taj slobodni kraj je potrebno vodoravno osloniti na odgovarajuću napravu dok ne započne ispitivanje. Šezdeset sekundi nakon uklanjanja tog oslonca potrebno je izmjeriti progib na slobodnom kraju. Ako je progib veći od 50 mm, izvodi se ispitivanje presavijanjem od 180°. Uzorak se tijesno preklopi, nakon čega se presavije preko ruba metalne ploče debljine 0,5 mm tako da se priljubi na nju s obje strane.
 12.3. Ispitni uvjeti
 —
 :
 temperatura
 :
 20 °C ± 2 °C
 —
 :
 relativna vlažnost
 :
 60 % ± 5 %.
 12.4. Zahtjevi
 Za savitljivu plastiku okomiti progib mora biti veći od 50 mm, a 10 sekundi nakon presavijanja za 180° materijal ne smije pokazivati oštećenja nalik pukotinama u točki presavijanja. (vidjeti sliku 23.).
 13. ISPITIVANJE POPREČNIM ZAREZIVANJEM
 13.1 Svrha
 Ispitivanje daje jednostavnu metodu za određivanje prianjanja prevlake na površinu. Mogu se ocijeniti krhkost i ostale značajke čvrstoće.
 13.2. Naprave
 Rezni alat sa šest oštrica postavljenih na razmaku od 1 mm. Povećalo s povećanjem od 2 × za ocjenjivanje poprečno zarezanog uzorka (vidjeti sliku 24).
 Slika 23.
 Raspored kod ispitivanja savitljivosti
 Slika 24.
 Rezni alat sa šest oštrica
 13.3. Ispitni postupak
 Kroz prevlaku prorezati do podloge stazu sa šest rezova i okomito na njih drugu, tako da nastane mreža s 25 kvadrata (rešetkasti rez).
 Rezni alat treba vući ravnomjerno brzinom 2 do 5 cm/s kako bi oštrice dosegle podlogu, ali da ne prodiru preduboko.
 Rezanje se izvodi tako da dvije vodeće glave na rubovima naprave ravnomjerno dodiruju površinu. Nakon ispitivanja rezovi se ispituju povećalom, kako bi se provjerilo da su doprli do podloge. Ispitivanje se izvodi na najmanje dva različita položaja na uzorku. Nakon što se naprave, rezovi se očetkaju laganim pritiskom 5 puta u oba dijagonalna smjera ručnim kistom s poliamidnim vlaknima.
 13.4. Tumačenje rezultata
 Rešetkasti rezovi ocjenjuju se s povećalom. Ako su rubovi reza savršeno glatki i ako se niti jedan dio prevlake nije odvojio, poprečnom rezu se dodjeljuje vrijednost Gt0. Ako su prisutni mali fragmenti odvojeni na presjeku rezova i ako je ogoljena površina do približno 5 % od površine rešetke, vrijednost reza je Gt1.
 Veće površine odvajanja ocjenjuju se s Gt2 do Gt5.
 VRIJEDNOST OCJENE REZA
 OGOLJENA POVRŠINA REŠETKASTOG PODRUČJA
 Gt2
 između 5 i 15 %
 Gt3
 između 15 i 35 %
 Gt4
 između 35 i 65 %
 Gt5
 preko 65 %
 (1) Prikladan abrazijski uređaj dobavlja Teledyne Taber (Sjedinjene Američke Države).
 (2) Odgovarajući abrazivni kotači mogu se dobiti od Teledyne Taber (Sjedinjene Američke Države).
 (3) Kao što je Atlas Ci Series, Heraeus Xenotest Series ili Suga WEL-X Series.
 (4) Kao što je Corning 7 740 Pyrex ili Heraeus Suprax
 (5) Kao ukupno ultraljubičasto zračenje uzimaju se sve valne duljine manje od 400 nm.
 (6) Međunarodna komisija za rasvjetu.
 (7) Kako je definirano u Prilogu 7. Konsolidiranoj rezoluciji o konstrukciji vozila (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/rev.1/izmjena 2. kako je zadnje izmijenjena izmjenom 4.).
 PRILOG 4.
 KALJENA VJETROBRANSKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Kaljena vjetrobranska stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka
 1.1.2.
 oblik i dimenzije.
 U svrhu ispitivanja fragmentacije i mehaničkih osobina, kaljena vjetrobranska stakla je potrebno svrstati u jednu od sljedeće dvije grupe:
 1.1.2.1.
 ravna vjetrobranska stakla, i
 1.1.2.2.
 zakrivljena vjetrobranska stakla.
 1.1.3.
 Razred debljine u kojem se nalazi nazivna debljina „e” (uz dopuštena proizvodna odstupanja ± 0,2 mm):
 razred I
 :
 e ≤ 4,5 mm
 razred II
 :
 4,5 mm < e ≤ 5,5 mm
 razred III
 :
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 razred IV
 :
 6,5 mm < e.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano (pločasto) staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo);
 1.2.2.
 obojenje (bezbojno ili tonirano);
 1.2.3.
 prisutnost ili odsutnost vodiča;
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE
 2.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 2.1.1.
 U obzir se uzima samo priroda materijala.
 2.1.2.
 Za „float” staklo i ravno vučeno staklo uzima se da imaju iste indekse teškoće sporednih značajki.
 2.1.3.
 Ispitivanje fragmentacije je potrebno ponoviti pri prelasku s poliranog (pločastog) stakla na „float” staklo ili ravno vučeno staklo i obratno.
 2.2. Broj uzoraka
 Potrebno je ispitati šest uzoraka na nizu s najmanjom razvijenom površinom i šest uzoraka na nizu s najvećom razvijenom površinom koji se odabiru kako je propisano u Prilogu 13.
 2.3. Različita područja sigurnosnog stakla
 Na kaljenom vjetrobranskom staklu treba razlikovati dva glavna područja, FI i FII. Može postojati i međupodručje FIII. Ta su područja određena kako slijedi:
 2.3.1.
 područje FI
 :
 rubno područje fine fragmentacije, širine najmanje 7 cm, koje se proteže duž cijelog ruba vjetrobranskog stakla i obuhvaća vanjski pojas širine 2 cm koji se ne razmatra pri ocjenjivanju;
 2.3.2.
 područje FII
 :
 područje vidljive promjenjive fragmentacije koje uvijek uključuje pravokutni dio najmanje visine 20 cm i duljine 50 cm;
 2.3.2.1.
 Kod vozila kategorije M1 središte pravokutnika treba biti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na središte odsječka V1-V2.
 2.3.2.2.
 Kod vozila kategorija M i N, izuzevši kategorije M1, središte pravokutnika treba biti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju točke 0;
 2.3.2.3.
 Za poljoprivredne i šumarske traktore i radne strojeve potrebno je u ispitnom izvješću navesti položaj vidnog polja.
 2.3.2.4.
 Visina prethodno navedenoga pravokutnika može biti smanjena na 15 cm za vjetrobranska stakla čija je visina manja od 44 cm.
 2.3.3.
 Područje FIII
 :
 međupodručje, širine ne veće od 5 cm, između područja FI i područja FII.
 2.4. Ispitni postupak
 Potrebno je koristiti postupak opisan u stavku 1. Priloga 3.
 2.5. Točke udara (vidjeti sliku 2. Priloga 17.)
 2.5.1.
 Točke udara treba odabrati kako slijedi:
 točka 1
 :
 u središnjem dijelu područja FII na mjestu velikog ili malog naprezanja,
 točka 2
 :
 u području FIII što je moguće bliže vertikalnoj ravnini simetrije područja FII,
 točke 3 i 3’
 :
 3 cm od rubova na jednoj središnjici stakla; ako postoji otisak alata, jedna točka udara treba biti uz rub na kojem se nalazi taj otisak a druga uz nasuprotni rub,
 točka 4
 :
 na mjestu najmanjeg polumjera zakrivljenosti na najdužoj središnjici,
 točka 5
 :
 3 cm od ruba uzorka na mjestu gdje je polumjer zakrivljenosti ruba najmanji, ili na lijevoj ili na desnoj strani.
 2.5.2.
 Ispitivanje fragmentacije potrebno je izvršiti u svakoj od navedenih točaka 1, 2, 3, 3’, 4 i 5.
 2.6. Tumačenje rezultata
 2.6.1. Smatra se da ispitivanje daje zadovoljavajući rezultat ako fragmentacija zadovoljava sve uvjete navedene niže u stavcima 2.6.1.1., 2.6.1.2. i 2.6.1.3.
 2.6.1.1. Područje FI
 2.6.1.1.1.
 U bilo kojem kvadratu 5 × 5 cm broj fragmenata ne smije biti manji od 40 niti veći od 350; međutim, prihvatljiv je broj fragmenata manji od 40, ako broj fragmenata u svakom kvadratu 10 × 10 cm koji obuhvaća taj kvadrat 5 × 5 cm nije manji od 160.
 2.6.1.1.2.
 U svrhu prethodno navedenog pravila fragmente koji prelaze preko rubova kvadrata potrebno je brojati kao pola fragmenta.
 2.6.1.1.3.
 Fragmentaciju ne treba provjeravati unutar pojasa širine 2 cm duž rubova uzoraka koji predstavlja okvir stakla, niti unutar kruga polumjera 7,5 cm oko točke udara.
 2.6.1.1.4.
 Dopušteno je najviše tri fragmenta površine veće od 3 cm2; dva takva fragmenta ne smiju se nalaziti unutar istoga kruga promjera 10 cm.
 2.6.1.1.5.
 Fragmenti izduženoga oblika dopušteni su uz uvjet da njihovi rubovi nisu oštri i nisu duljine veće od 7,5 cm, ako se ne primjenjuje niže naveden stavak 2.6.2.2.; ako se takvi izduženi fragmenti protežu do ruba stakla, ne smiju s njime zatvarati kut veći od 45°.
 2.6.1.2. Područje FII
 2.6.1.2.1.
 Potrebno je provjeriti preostalu vidljivost nakon rasprsnuća u pravokutnom području, prethodno određenom u stavku 2.3.2. U tom pravokutniku zbroj površina fragmenata većih od 2 cm2 treba iznositi najmanje 15 % površine pravokutnika. Međutim, kod vjetrobranskih stakala visine manje od 44 cm ili ugradbenog kuta manjeg od 15° u odnosu na vertikalu postotak vidljivosti treba biti najmanje 10 % od površine odgovarajućeg pravokutnika.
 2.6.1.2.2.
 Niti jedan fragment ne smije imati površinu veću od 16 cm2, osim u slučaju navedenom u stavku 2.6.2.2. niže.
 2.6.1.2.3.
 Unutar kruga polumjera 10 cm od točke udara, ali samo u dijelu koji obuhvaća područje FII, dopuštena su tri fragmenta površine veće od 16 cm2 i manje od 25 cm2.
 2.6.1.2.4.
 Fragmenti trebaju biti približno pravilnog oblika i bez nepravilnosti opisanih u stavku 2.6.1.2.4.1. niže. Međutim, dopušteno je najviše 10 nepravilnih fragmenata u bilo kojem pravokutniku dimenzija 50 × 20 cm, odnosno najviše 25 nepravilnih fragmenata na cijeloj površini vjetrobranskog stakla.
 Mjereno u skladu sa stavkom 2.6.1.2.4.1. niže, niti jedan fragment ne smije imati šiljasti završetak duljine veće od 35 mm.
 2.6.1.2.4.1.
 Fragment se smatra nepravilnim ako ne može biti smješten u krug promjera 40 mm, ako ima najmanje jedan šiljasti završetak duljine veće od 15 mm mjereno od vrha šiljka do mjesta gdje je širina šiljka jednaka debljini stakla te ako ima jedan ili više krajeva s vršnim kutom manjim od 40°.
 2.6.1.2.5.
 Osim u slučaju navedenom u stavku 2.6.2.2. niže, u cijelom području FII dopušteni su fragmenti izduženog oblika uz uvjet da nisu dulji od 10 cm.
 2.6.1.3. Područje FIII
 Fragmentacija u tom području treba imati značajke na prijelazu između onih koje su određene za dva susjedna područja. (FI i FII).
 2.6.2. Vjetrobransko staklo dostavljeno za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na fragmentaciju ako je ispunjen najmanje jedan od sljedećih uvjeta:
 2.6.2.1.
 sva ispitivanja izvedena u točkama udara određenim u prethodnoj stavku 2.5.1. daju zadovoljavajuće rezultate;
 2.6.2.2.
 ako jedno od ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u prethodnoj stavku 2.5.1. daje nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja ne prelaze sljedeće granice:
 područje FI
 :
 najviše 5 fragmenata duljine između 7,5 i 15 cm,
 područje FII
 :
 najviše tri fragmenta površine od 16 do 20 cm2 u području izvan kruga polumjera 10 cm centriranog u točki udara,
 područje FIII
 :
 najviše 4 fragmenata duljine između 10 i 17,5 cm,
 ponovljeno na novom uzorku daje zadovoljavajuće rezultate, ili u skladu sa stavkom 2.6.1. ili uz odstupanja u prethodno navedenim granicama.
 2.6.2.3.
 ako dva od ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u prethodnoj stavku 2.5.1. daju nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja ne prelaze granice navedene u stavku 2.6.2.2., daljnji niz ispitivanja izveden na novom kompletu uzoraka ili daje zadovoljavajuće rezultate u skladu sa zahtjevima stavka 2.6.1. ili najviše dva uzorka novoga kompleta pokazuju odstupanja unutar granica prethodno navedenih u stavku 2.6.2.2.
 2.6.3. Ako se utvrde prethodno navedena odstupanja, potrebno ih je zabilježiti u ispitnom izvješću, a uz izvješće treba priložiti trajni zapis uzorka fragmentacije određenog dijela vjetrobranskog stakla.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj uzoraka
 3.2.1.
 Za svaku grupu kaljenih vjetrobranskih stakala dostavljaju se za ispitivanje četiri uzorka s približno najmanjom razvijenom površinom i četiri uzorka s približno najvećom razvijenom površinom, a svih osam uzoraka trebaju biti istog tipa kao oni izabrani za ispitivanja fragmentacije (vidjeti prethodnu stavak 2.2.).
 3.2.2.
 Alternativno, po odluci laboratorija koji provodi ispitivanja, za svaki razred debljina vjetrobranskog stakla potrebno je ispitati šest ispitnih komada dimenzija (1 100 × 500 mm)
 .
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.
 Visina pada treba biti 1,5 m
 .
 3.4. Tumačenje rezultata
 3.4.1.
 Smatra se da ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate ako vjetrobransko staklo ili ispitni komad pukne.
 3.4.2.
 Niz uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje modelom glave ako je ispunjen bilo koji od sljedeća dva uvjeta:
 3.4.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate
 3.4.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za sve tipove vjetrobranskih stakala primjenjuju se s obzirom na optičke značajke odredbe navedene u Prilogu 3., stavku 9.
 PRILOG 5.
 JEDNOLIKO KALJENA STAKLA
 (*)
 1. DEFINICIJA TIPA
 Jednoliko kaljena stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka;
 1.1.2.
 priroda postupka kaljenja (termički ili kemijski);
 1.1.3.
 razred oblika; razlikuju se dva razreda:
 1.1.3.1.
 ravne staklene ploče,
 1.1.3.2.
 ravne i zakrivljene staklene ploče.
 1.1.4.
 Razred debljine u kojem se nalazi nazivna debljina „e” (dopuštena su proizvodna odstupanja ± 0,2 mm):
 razred I
 :
 e ≤ 3,5 mm
 razred II
 :
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 razred III
 :
 4,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 razred IV
 :
 6,5 mm < e.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano (pločasto) staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo);
 1.2.2.
 obojenje (bezbojno ili tonirano);
 1.2.3.
 prisutnost ili odsutnost vodiča.
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE
 2.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Materijal
 Indeks teškoće
 Polirano staklo
 2
 „Float” staklo
 1
 Ravno vučeno staklo
 1
 Ostale sekundarne značajke se ne razmatraju.
 2.2. Odabir uzoraka
 2.2.1.
 Uzorke za svaki razred oblika i svaki razred debljine koji je teško proizvesti treba odabrati za ispitivanje u skladu sa sljedećim kriterijima:
 2.2.1.1.
 za ravne staklene ploče dostavljaju se dva kompleta uzoraka, uzimajući u obzir:
 2.2.1.1.1.
 najveću razvijenu površinu,
 2.2.1.1.2.
 najmanji kut između dvije susjedne strane.
 2.2.1.2.
 Za ravne i zakrivljene staklene ploče dostavljaju se tri kompleta uzoraka, uzimajući u obzir:
 2.2.1.2.1.
 najveću razvijenu površinu,
 2.2.1.2.2.
 najmanji kut između dvije susjedne strane,
 2.2.1.2.3.
 najveću visinu odsječka.
 2.2.2.
 Ispitivanja izvedena na uzorcima podrazumijevajući najveću površinu „S” treba smatrati primjenjivima za svaku drugu površinu manju od S + 5 %.
 2.2.3.
 Ako dostavljeni uzorci imaju kut ă manji od 30°, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s kutom većim od y-5°.
 Ako kut y na dostavljenim uzorcima nije manji od 30°, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s kutom koji nije manji od 30°.
 2.2.4.
 Ako je visina odsječka dostavljenih uzoraka „h” veća od mm, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s visinom odsječka manjom od h + 30 mm.
 Ako je visina odsječka dostavljenih uzoraka „h” manja od ili jednaka mm, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s visinom odsječka koja nije veća od 100 mm.
 2.3. Broj uzoraka u kompletu
 Broj uzoraka za svaku grupu treba biti kako slijedi, u skladu s razredom oblika prethodno određenog u stavku 1.1.3.:
 Vrsta staklene ploče
 Broj uzoraka
 Ravna (2 kompleta)
 4
 Ravna i zakrivljena (3 kompleta)
 5
 2.4. Ispitni postupak
 2.4.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 1. Priloga 3.
 2.5. Točke udara (vidjeti Prilog 17. sliku 3.)
 2.5.1.
 Za ravne i zakrivljene staklene ploče, točke udara prikazane na slikama 3(a), 3(b) ili 3(c) Priloga 17. trebaju biti kako slijedi:
 točka 1
 :
 3 cm od ruba ploče u dijelu gdje je polumjer za krivljenosti ruba najmanji;
 točka 2
 :
 3 cm od ruba na jednoj od središnjica, odabire se strana staklene ploče s otiskom alata (ako postoji);
 točka 3
 :
 u geometrijskom središtu stakla;
 točka 4
 :
 samo za zakrivljene staklene ploče; ova točka odabire se na najdužoj središnjici, na dijelu ploče gdje je polumjer zakrivljenosti najmanji.
 2.5.2.
 U svakoj propisanoj točki udara izvodi se samo jedno ispitivanje.
 2.6. Tumačenje rezultata
 2.6.1.
 Smatra se da je ispitivanje zadovoljavajuće ako fragmentacija zadovoljava sljedeće uvjete:
 2.6.1.1.
 broj fragmenata na bilo kojoj površini 5 × 5 cm2 nije manji od 40 niti veći od 400, odnosno 450 za stakla debljine ne veće od 3,5 mm.
 2.6.1.2.
 za primjenu prethodno navedenog pravila fragmente koji prelaze preko stranica kvadratne površine treba brojati kao pola fragmenata.
 2.6.1.3.
 fragmentaciju ne treba provjeravati unutar pojasa širine 2 cm duž rubova uzoraka koji predstavlja okvir stakla, niti unutar kruga polumjera 7,5 cm oko točke udara.
 2.6.1.4.
 fragmenti površine veće od 3 cm2 nisu dopušteni, osim u područjima određenim u prethodnoj stavku 2.6.1.3.
 2.6.1.5.
 dopušteno je nekoliko fragmenata izduženoga oblika uz uvjet da:
 njihovi rubovi nisu oštri,
 ako se protežu do ruba ploče, ne smiju s njime zatvarati kut veći od 45°, i ako se ne primjenjuje niže navedeni stavak 2.6.2.2.
 nisu duljine veće od 7,5 cm.
 2.6.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju tipa sastavnog dijela treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na fragmentaciju ako je ispunjen najmanje jedan od sljedećih uvjeta:
 2.6.2.1.
 sva ispitivanja izvedena u točkama udara propisanima u prethodnoj stavku 2.5.1. daju zadovoljavajuće rezultate;
 2.6.2.2.
 jedno od svih ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u stavku 2.5.1. daje nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja ne prelaze sljedeće granice:
 najviše pet fragmenata duljine između 6 i 7,5 cm,
 najviše četiri fragmenta duljine između 7,5 i 10 cm,
 i ponovljeno na novom uzorku daje rezultat koji zadovoljava zahtjeve iz stavka 2.6.1. ili pokazuje odstupanja koja su unutar prethodno navedenih granica.
 2.6.2.3.
 dva od svih ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u stavku 2.5.1. pokazuju odstupanja koja su neprihvatljiva, ali ne prelaze granice određene u stavku 2.6.2.2., a daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu uzoraka daje rezultate koji zadovoljavaju zahtjeve iz stavka 2.6.1. ili najviše dva uzorka u novom kompletu pokazuju odstupanja koja su unutar granica određenih u stavku 2.6.2.2.
 2.6.3.
 Svako odstupanje na koje se odnosi prethodno navedeno potrebno je navesti u izvješću te mu priložiti trajni zapis izgleda uzorka fragmentacije odgovarajućih dijelova stakala.
 3. MEHANIČKA ČVRSTOĆA
 3.1. Ispitivanje kuglom mase 227 g
 3.1.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Materijal
 Indeks teškoće
 Obojenje
 Indeks teškoće
 Polirano staklo
 2
 Bezbojno/tonirano
 1
 „Float” staklo
 1
 2
 Ravno vučeno staklo
 1
 Ostale sporedne značajke (prisutnost ili odsutnost vodiča) se ne razmatraju.
 3.1.2. Broj ispitnih komada
 Ispituje se šest ispitnih komada za svaki razred debljine prethodno određen u stavku 1.1.4.
 3.1.3. Ispitni postupak
 3.1.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u Prilogu 3., stavku 2.1.
 3.1.3.2.
 Visina pada (od donje strane kugle do gornje površine ispitnog komada) treba biti kako je navedena u sljedećoj tablici, u skladu s debljinom staklene ploče:
 Nazivna debljina staklene ploče (e)
 Visina pada
 e ≤ 3,5 mm
 2,0 m + 5/-0 mm
 3,5 mm < e
 2,5 m + 5/-0 mm
 3.1.4. Tumačenje rezultata
 3.1.4.1.
 Smatra se da je ispitivanje zadovoljavajuće ako se ispitni komad ne slomi.
 3.1.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na mehaničku čvrstoću ako je ispunjen najmanje jedan od sljedećih uvjeta:
 3.1.4.2.1.
 najviše jedno ispitivanje daje nezadovoljavajući rezultat,
 3.1.4.2.2.
 dva ispitivanja daju nezadovoljavajuće rezultate, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu od šest ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. OPTIČKE ZNAČAJKE
 4.1.
 Za jednoliko kaljena vjetrobranska stakla ili ostala stakla koja se nalaze na mjestima od suštinskog značaja za vozačevo vidno polje potrebno je primijeniti odredbe za normalni koeficijent propuštanja svjetla, navedene u Prilogu 3., stavku 9.1.
 4.2.
 Za jednoliko kaljena sigurnosna stakla koja se koriste kao vjetrobranska stakla na sporim vozilima, kod kojih najveća konstrukcijska brzina nije veća od 40 km/h, treba primijeniti odredbe iz Priloga 3., stavka 9. To se ne odnosi na ravna vjetrobranska stakla koja pripadaju već homologiranoj grupi.
 (*) Taj tip jednoliko kaljenih stakala može se također koristiti za vjetrobranska stakla sporih vozila čija konstrukcijska brzina nije veća od 30 km/h.
 PRILOG 6.
 OBIČNA SLOJEVITA VJETROBRANSKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Vjetrobranska stakla izrađena od običnog slojevitog stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 oblik i dimenzije,
 Vjetrobranska stakla izrađena od običnog slojevitog stakla s obzirom na ispitivanja mehaničkih osobina i otpornosti na utjecaj okoline smatraju se jednom grupom.
 1.1.3.
 broj slojeva stakla,
 1.1.4.
 nazivna debljina vjetrobranskog stakla „e”, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne vrijednosti od 0,2 n mm (pri čemu je „n” broj slojeva stakla u vjetrobranu) iznad ili ispod nazivne vrijednosti,
 1.1.5.
 nazivna debljina međusloja ili međuslojeva,
 1.1.6.
 priroda i tip međusloja ili međuslojeva (na primjer PVB ili drugi plastični materijal međusloja ili međuslojeva).
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano (pločasto) staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo),
 1.2.2.
 obojenje (potpuno ili djelomično) međusloja ili međuslojeva (bezbojno ili tonirano),
 1.2.3.
 obojenje stakla (bezbojno ili tonirano),
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost vodiča,
 1.2.5.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Sva ispitivanja za obična slojevita vjetrobranskih stakala, osim ispitivanja modelom glave (stavak 3.2. dolje) i ispitivanja optičkih značajki, izvode se na ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od stvarnih vjetrobranskih stakala ili posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske proizvodnje za koja je zatražena homologacija.
 2.2.
 Prije svakog ispitivanja potrebno je držati ispitne komade najmanje četiri sata na temperaturi od 23 ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Ispitivanje modelom glave na dovršenom vjetrobranskom staklu
 3.2.1. Broj uzoraka
 Za ispitivanje se dostavljaju četiri uzorka iz partije s najmanjom razvijenom površinom i četiri uzorka iz partije s najvećom razvijenom površinom, odabrana u skladu s Prilogom 13.
 3.2.2. Ispitni postupak
 3.2.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.2.2.2.
 Visina pada treba biti
 3.2.3. Tumačenje rezultata
 3.2.3.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.2.3.1.1.
 uzorak loma ispitnih komada prikazuje brojne kružne pukotine, centrirane približno oko točke udara; najbliža pukotina nastaje na udaljenosti ne većoj od 80 mm od točke udara;
 3.2.3.1.2.
 stakleni slojevi ostaju povezani s plastičnim materijalom međusloja; prihvatljivo je jedno ili više pojedinačnih raslojavanja, ako su sa svake strane pukotine širine manje od 4 mm, izvan kruga promjera 60 mm čije je središte u točki udara.
 3.2.3.1.3.
 na strani udara:
 3.2.3.1.3.1.
 međusloj ne smije biti ogoljen na površini većoj od 20 cm2,
 3.2.3.1.3.2.
 dopušteno je puknuće međusloja do dužine 35 mm.
 3.2.3.2.
 Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.2.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 3.2.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 3.3. Ispitivanje modelom glave na ravnim ispitnim komadima
 3.3.1. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanje treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija
 3.3.2. Ispitni postupak
 3.3.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.2.
 Visina pada treba biti
 .
 3.3.3. Tumačenje rezultata
 3.3.3.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.3.3.1.1.
 ispitni komad popušta i lomi se, prikazujući brojne kružne pukotine centrirane približno oko točke udara;
 3.3.3.1.2.
 dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega.
 3.3.3.1.3.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.3.3.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje modelom glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.3.3.2.1
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 3.3.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.2. Ispitivanje kuglom mase 2 260 g
 4.2.1. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati šest ravnih kvadratnih ispitnih komada dužine stranice .
 4.2.2. Ispitni postupak
 4.2.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.2. Priloga 3.
 4.2.2.2.
 Visina pada (od donje strane kugle do gornje strane ispitnog komada) treba biti
 .
 4.2.3. Tumačenje rezultata
 4.2.3.1.
 Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako kugla ne prođe kroz ploču stakla unutar pet sekundi od trenutka udara.
 4.2.3.2.
 Komplet ispitnih komada podvrgnutih homologacijskim ispitivanjima treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje udarom kugle mase 2 260 g ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.2.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 4.2.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4.3. Ispitivanje kuglom mase 227 g
 4.3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.3.2. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanje je potrebno dostaviti dvadeset kvadratnih ispitnih komada dužine stranice mm.
 4.3.3. Ispitni postupak
 4.3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.1. Priloga 3.
 Deset uzoraka ispituje se na temperaturi od + 40 °C ± 2 °C i deset na temperaturi od -20 °C ± 2 °C.
 4.3.3.2.
 Visina pada za različite razrede debljina i masu odvojenih fragmenata navedena je u sljedećoj tablici:
 Debljina ispitnog komada
 mm
 + 40 °C
 – 20 °C
 Visina pada
 m (*)
 Najveća dopuštena masa fragmenta
 g
 Visina pada
 m (*)
 Najveća dopuštena masa fragmenta
 g
 e ≤ 4,5
 4,5 < e ≤ 5,5
 5,5 < e ≤ 6,5
 e > 6,5
 9
 10
 11
 12
 12
 15
 20
 25
 8,5
 9
 9,5
 10
 12
 15
 20
 25
 4.3.4. Tumačenje rezultata
 4.3.4.1.
 Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 —
 kugla ne prolazi kroz ispitni komad,
 —
 ispitni komad se ne razbija u odvojene komadiće,
 —
 ako međusloj nije razderan, masa fragmenata odvojenih na strani stakla nasuprotnoj točki udara ne smije prijeći zahtijevane vrijednosti, navedene u prethodnom stavku 4.3.3.2.
 4.3.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje udarom kugle mase g ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.3.4.2.1.
 najmanje osam ispitivanja izvedenih na svakoj od ispitnih temperatura dalo je zadovoljavajuće rezultate, ili
 4.3.4.2.2.
 više od dva ispitivanja na svakoj od ispitnih temperatura ne zadovoljavaju, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 5. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA UTJECAJ OKOLINE
 5.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 5.1.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 4. u Prilogu 3., ispitivanje treba provesti s 1 000 ciklusa.
 5.1.2. Tumačenje rezultata
 Sigurnosna stakla treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na otpornost prema abraziji ako raspršivanje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog komada ne prelazi 2 %.
 5.2. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 Primjenjuju se zahtjevi određeni u stavku 5. Priloga 3.
 5.3. Ispitivanja otpornosti na zračenje
 5.3.1. Opći zahtjev
 Ovo ispitivanje je potrebno izvesti samo ako ga laboratorij smatra korisnim s obzirom na informacije kojima raspolaže o međusloju.
 5.3.2. Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 6.3. Priloga 3.
 5.4. Ispitivanja otpornosti na vlagu
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 7. Priloga 3.
 6. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za sve tipove vjetrobranskih stakala primjenjuju se za optičke značajke zahtjevi navedeni u stavku 9. Priloga 3. Ovo se ne primjenjuje za ravna vjetrobranska stakla koja spadaju u već homologiranu grupu ako je kut nagiba manji od 40° u odnosu na vertikalu.
 (*) Dopuštena su odstupanja od za visinu pada.
 PRILOG 7.
 SLOJEVITA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 1. DEFINICIJA TIPA
 Slojevita stakala osim vjetrobranskih stakala treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka
 1.1.2.
 razred debljine stakla unutar kojeg se nalazi nazivna debljina stakla „e”, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne vrijednosti od ± 0,2 n mm (pri čemu je n broj slojeva stakla u ploči):
 razred I
 :
 e ≤ 5,5 mm
 razred II
 :
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 razred III
 :
 6,5 mm < e
 1.1.3.
 nazivna debljina međusloja ili međuslojeva,
 1.1.4.
 priroda i tip međusloja ili međuslojeva, npr. PVB ili drugi plastični materijal međusloja ili međuslojeva,
 1.1.5.
 svaka posebna obrada kojoj je podvrgnut jedan od slojeva stakla.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano (pločasto) staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo),
 1.2.2.
 obojenje (potpuno ili djelomično) međusloja ili međuslojeva (bezbojno ili tonirano),
 1.2.3.
 obojenje stakla (bezbojno ili tonirano),
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Za ploče iz slojevitog stakla izuzev vjetrobranskih stakala, ispitivanja se izvode na ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od stvarnih staklenih ploča ili posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati staklene ploče iz proizvodnje za koja je zatražena homologacija.
 2.2.
 Prije svakog ispitivanja ispitni komadi slojevitog stakla trebaju biti držani najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 2.3.
 Smatra se da ploče stakla dostavljene za homologaciju tipa sastavnog dijela zadovoljavaju zahtjeve ovog Priloga ako imaju isti sastav kao i vjetrobransko staklo koje je već homologirano kao sastavni dio u skladu s odredbama Priloga 6., 8. ili 9.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada (1 100 mm × 500 mm) .
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.
 Visina pada treba biti 1,50 m
 .
 3.4. Tumačenje rezultata
 3.4.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.4.1.1.
 ispitni komad popušta i lomi se prikazujući brojne kružne pukotine, centrirane približno oko točke udara,
 3.4.1.2.
 dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega,
 3.4.1.3.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.4.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 3.4.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. MEHANIČKA ČVRSTOĆA – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.2. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanje je potrebno dostaviti četiri ravna kvadratna ispitna komada sa stranicama dimenzija (300 mm × 300 mm) .
 4.3. Ispitni postupak
 4.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.1. Priloga 3.
 4.3.2.
 Visina pada (od donje strane kugle do gornje površine ispitnog komada) treba biti kao navedena u sljedećoj tablici ovisno o debljini staklene ploče:
 Nazivna debljina
 Visina pada
 e ≤ 5,5 mm
 5 m
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 6 m
 6,5 mm < e
 7 m
 4.4. Tumačenje rezultata
 4.4.1.
 Ispitivanje udarom kugle treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 —
 kugla ne prolazi kroz ispitni komad,
 —
 ispitni komad se ne lomi u odvojene komade,
 —
 ukupna masa nekoliko fragmenata koji mogu nastati na strani suprotnoj od točke udara ne prelazi 15 g.
 4.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na mehaničku čvrstoću ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.4.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajući rezultat, ili
 4.4.2.2.
 ne više od dva ispitivanja daju nezadovoljavajuće rezultate, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 5. OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE
 5.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 5.1.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 4. u Prilogu 3., ispitivanje treba provesti s 1 000 ciklusa.
 5.1.2. Tumačenje rezultata
 Ploču iz sigurnosnog stakla treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na otpornost prema abraziji ako raspršenje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog komada ne prelazi 2 %.
 5.2. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 Primjenjuju se zahtjevi određeni u stavku 5. Priloga 3.
 5.3. Ispitivanja otpornosti na zračenje
 5.3.1. Opći zahtjevi
 Ovo ispitivanje je potrebno izvesti samo ako ga laboratorij smatra korisnim s obzirom na informacije kojima raspolaže o međusloju.
 5.3.2. Broj ispitnih komada ili uzoraka
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 6.3. Priloga 3.
 5.4. Ispitivanja otpornosti na vlagu
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 7. Priloga 3.
 6. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih ili dijelove sigurnosnih stakala osim vjetrobranskih, postavljena na mjestima koja su bitna za vozačevo vidno polje, potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3. za uobičajen koeficijent propuštanja svjetla.
 PRILOG 8.
 OBRAĐENA SLOJEVITA VJETROBRANSKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Vjetrobranska stakla izrađena od obrađenog slojevitog stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka.
 1.1.2.
 oblik i dimenzije
 vjetrobranska stakla izrađena od obrađenog slojevitog stakla s obzirom na ispitivanja fragmentacije, mehaničkih osobina i otpornosti na utjecaj okoline smatraju se jednom grupom.
 1.1.3.
 broj slojeva stakla,
 1.1.4.
 nazivna debljina vjetrobranskog stakla „e”, dopušteno je proizvodno odstupanje od 0,2 n mm, (pri čemu je „n” broj slojeva stakla u vjetrobranu) iznad i ispod nazivne vrijednosti,
 1.1.5.
 bilo kakva posebna obrada kojoj je podvrgnut jedan ili više slojeva stakla,
 1.1.6.
 nazivna debljina međusloja ili međuslojeva,
 1.1.7.
 priroda i tip međusloja ili međuslojeva (npr. PVB ili drugi plastični materijal međusloja ili međuslojeva).
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano (pločasto) staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo),
 1.2.2.
 obojenje (potpuno ili djelomično) međusloja ili međuslojeva (bezbojno ili tonirano),
 1.2.3.
 obojenje stakla (bezbojno ili tonirano),
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost vodiča,
 1.2.5.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Kod obrađenih slojevitih vjetrobranskih stakala ispitivanja, osim ispitivanja modelom glave na gotovim vjetrobranskim staklima i ispitivanja optičkih značajki, treba izvesti na uzorcima i/ili ravnim ispitnim komadima posebno izrađenima za tu namjenu. U svakom slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske proizvodnje za koja je zatražena homologacija tipa sastavnog dijela.
 2.2.
 Prije svakog ispitivanja ispitni komadi ili uzorci trebaju biti držani najmanje četiri sata na temperaturi od 23 ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi ili uzorci izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 3. PROPISANA ISPITIVANJA
 Obrađena slojevita vjetrobranska stakla treba podvrgnuti sljedećem:
 3.1.
 ispitivanjima propisanim u Prilogu 6. za obična slojevita vjetrobranska stakla,
 3.2.
 ispitivanju fragmentacije opisanom u niže navedenom stavku 4.
 4. ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Materijal
 Indeks teškoće
 Polirano staklo
 2
 „Float” staklo
 1
 Ravno vučeno staklo
 1
 4.2. Broj ispitnih komada ili uzoraka
 Za ispitivanje treba dostaviti po jedan uzorak ili ispitni komad dimenzija (1 100 × 500 mm) za svaku točku udara.
 4.3. Ispitni postupak
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 1. Priloga 3.
 4.4. Točka (točke) udara
 Sigurnosno staklo treba biti udareno u svaki od vanjskih obrađenih slojeva, u središte ispitnog komada ili uzorka.
 4.5. Tumačenje rezultata
 4.5.1.
 Ispitivanje fragmentacije treba smatrati zadovoljavajućim za svaku točku udara ako je ukupna površina fragmenata većih od 2 cm2 najmanje jednaka 15 % od površine pravokutnika određenog u stavku 2.3.2. Priloga 4.
 4.5.1.1.
 Uzorak
 4.5.1.1.1.
 Za vozila kategorije M1 središte pravokutnika postavlja se unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju središta segmenta V1 V2.
 4.5.1.1.2.
 Za vozila kategorija M ili N, osim kategorije M1, središte pravokutnika treba postaviti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju točke 0.
 4.5.1.1.3.
 Za poljoprivredne i šumarske traktore i radne strojeve potrebno je navesti položaj područja vidljivosti u ispitnom izvješću.
 4.5.1.1.4.
 Visina prethodno navedenoga pravokutnika može se smanjiti na 15 cm za vjetrobranska stakla visine manje od 44 cm ili ako imaju ugradbeni kut manji od 15° u odnosu na okomicu; udio vidljivosti mora iznositi najmanje 10 % od površine navedenog pravokutnika.
 4.5.1.2.
 Kod ispitnih komada središte pravokutnika postavlja se na veću os komada, 450 mm udaljeno od jednog od rubova.
 4.5.2.
 Uzorak (uzorci) ili ispitni komad (komadi) dostavljen za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje fragmentacije ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.5.2.1.
 ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate u svakoj točki udara
 4.5.2.2.
 ako je ispitivanje bilo ponovljeno na novom kompletu od četiri uzorka za svaku točku udara za koju su početni rezultati bili nezadovoljavajući, sva četiri nova ispitivanja izvedena u istim točkama daju zadovoljavajuće rezultate.
 PRILOG 9.
 SIGURNOSNA STAKLA S PREVLAKAMA OD PLASTIČNOG MATERIJALA
 (na unutarnjoj strani)
 1. DEFINICIJA TIPA
 Ako su materijali sigurnosnih stakala, definirani u prilozima 4. do 8., na unutarnjoj površini prevučeni slojem plastičnog materijala, trebaju osim zahtjeva u tim prilozima zadovoljavati i sljedeće zahtjeve.
 2. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ABRAZIJU
 2.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Plastičnu prevlaku treba ispitati u skladu sa zahtjevima iz stavka 4. u Prilogu 3. sa 100 ciklusa.
 2.2. Tumačenje rezultata
 Plastičnu prevlaku treba smatrati zadovoljavajućom s obzirom na otpornost prema abraziji ako raspršivanje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog komada ne prelazi 4 %.
 3. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VLAGU
 3.1.
 Za kaljena sigurnosna stakla s plastičnom prevlakom potrebno je izvršiti ispitivanje otpornosti na vlagu.
 3.2.
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 7. Priloga 3.
 4. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA TEMPERATURNE PROMJENE
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 8. Priloga 3.
 5. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 10. Priloga 3.
 6. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 11.2.1. Priloga 3.
 PRILOG 10.
 STAKLENOPLASTIČNA VJETROBRANSKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Staklenoplastična vjetrobranska stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 oblik i dimenzije.
 Staklenoplastična vjetrobranska stakla s obzirom na ispitivanja mehaničkih osobina, otpornosti na utjecaj okoline, otpornosti na temperaturne promjene i otpornosti na kemijska sredstva smatraju se jednom grupom,
 1.1.3.
 broj plastičnih slojeva,
 1.1.4.
 nazivna debljina vjetrobranskog stakla „e”, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne vrijednosti od ± 0,2 mm,
 1.1.5.
 nazivna debljina sloja stakla,
 1.1.6.
 nazivna debljina plastičnog sloja ili slojeva koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva,
 1.1.7.
 priroda i tip plastičnog sloja ili slojeva koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva (npr. PVB ili drugi plastični materijal) i plastičnog sloja na unutarnjoj strani,
 1.1.8.
 bilo kakva posebna obrada kojoj je podvrgnut sloj stakla.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo),
 1.2.2.
 obojenje (potpuno ili djelomično) bilo kojeg sloja ili slojeva plastike (bezbojno ili tonirano),
 1.2.3.
 obojenje stakla (bezbojno ili tonirano),
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost vodiča,
 1.2.5.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Ispitivanja staklenoplastičnih vjetrobranskih stakala, osim ispitivanja modelom glave (stavak 3.2.) i ispitivanja optičkih značajki, treba izvesti na ravnim ispitnim komadima koji se ili izrezuju iz stvarnog vjetrobranskog stakla ili se posebno izrađuju za tu namjenu. U svakom slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske proizvodnje za koja je zatražena homologacija.
 2.2.
 Prije svakog ispitivanja ispitni komadi ili uzorci trebaju biti držani najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi ili uzorci izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Ispitivanje modelom glave na dovršenom vjetrobranskom staklu
 3.2.1. Broj uzoraka
 Za ispitivanje se dostavljaju četiri uzorka iz partije s najmanjom razvijenom površinom i četiri uzorka iz partije s najvećom razvijenom površinom, odabrana u skladu s odredbama Priloga 13.
 3.2.2. Ispitni postupak
 3.2.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.2.2.2.
 Visina pada treba biti 1,50 m
 .
 3.2.3. Tumačenje rezultata
 3.2.3.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.2.3.1.1.
 sloj stakla se lomi, prikazujući brojne kružne pukotine, centrirane približno oko točke udara; najbliža pukotina nastaje na udaljenosti ne većoj od 80 mm od točke udara;
 3.2.3.1.2.
 stakleni sloj ostaje povezan s plastičnim međuslojem; prihvatljivo je jedno ili više djelomičnih raslojavanja ako su širine manje od 4 mm, sa svake strane pukotine, izvan kruga promjera 60 mm čije je središte u točki udara;
 3.2.3.1.3.
 na strani udara dopušteno je puknuće međusloja do dužine 35 mm.
 3.2.3.2.
 Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih za homologaciju tipa sastavnog dijela treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 3.2.3.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 3.2.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 3.3. Ispitivanje modelom glave na ravnim ispitnim komadima
 3.3.1. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija (1 100 × 500 mm) .
 3.3.2. Ispitni postupak
 3.3.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.2.
 Visina pada treba biti 4 m
 .
 3.3.3. Tumačenje rezultata
 3.3.3.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.3.3.1.1.
 stakleni sloj popušta i lomi se, prikazujući brojne kružne pukotine centrirane približno oko točke udara;
 3.3.3.1.2.
 dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega;
 3.3.3.1.3.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.3.3.2.
 Komplet ispitnih komada podvrgnutih homologacijskim ispitivanjima treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.3.3.2.1
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 3.3.3.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE
 4.1. Indeksi teškoće, ispitni postupak i tumačenje rezultata:
 primjenjuju se zahtjevi navedeni u stavku 4. Priloga 6.
 4.2. Ne primjenjuje se treći uvjet iz stavka 4.3.4.1 Priloga 6.
 5. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA UTJECAJ OKOLINE
 5.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 5.1.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju na vanjskoj površini
 5.1.1.1.
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 5.1. u Prilogu 6.
 5.1.2. Ispitivanje otpornosti na abraziju na unutarnjoj površini
 5.1.2.1.
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 2. u Prilogu 9.
 5.2. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 5. u Prilogu 3.
 5.3. Ispitivanje otpornosti na zračenje
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 6.3. u Prilogu 3.
 5.4. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 7. u Prilogu 3.
 5.5. Ispitivanje otpornosti na temperaturne promjene
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 8. u Prilogu 3.
 6. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za svaki tip vjetrobranskog stakla primjenjuju se s obzirom na optičke značajke zahtjevi navedeni u stavku 9. Priloga 3.
 7. VATROOTPORNOST
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 10. u Prilogu 3.
 8. OTPORNOST NA DJELOVANJE KEMIJSKIH SREDSTAVA
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 11.2.1. u Prilogu 3.
 PRILOG 11.
 STAKLENOPLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 1. DEFINICIJA TIPA
 Staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih stakala treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 razred debljine stakla unutar kojeg se nalazi nazivna debljina stakla „e”, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne vrijednosti od ± 0,2 mm:
 razred I
 :
 e ≤ 3,5 mm
 razred II
 :
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 razred III
 :
 4,5 mm < e
 1.1.3.
 nazivna debljina sloja ili slojeva iz plastičnog materijala koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva,
 1.1.4.
 nazivna debljina ploče
 1.1.5.
 tip sloja ili slojeva iz plastičnog materijala koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva (npr. PVB ili drugi plastični materijal) i plastičnog sloja na unutarnjoj strani,
 1.1.6.
 svaka posebna obrada kojoj je podvrgnut sloj stakla.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 priroda materijala (polirano staklo, „float” staklo, ravno vučeno staklo),
 1.2.2.
 obojenje (potpuno ili djelomično) bilo kojeg sloja plastike (bezbojno ili tonirano),
 1.2.3.
 obojenje stakla (bezbojno ili tonirano),
 1.2.4.
 prisutnost ili odsutnost neprozirnih zatamnjenja.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Za staklenoplastična stakla, osim vjetrobranskih stakala, ispitivanja se izvode na ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od stvarnih staklenih ploča ili posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati staklene ploče iz proizvodnje za koja je zatražena homologacija.
 2.2.
 Prije svakog ispitivanja ispitni komadi iz staklenoplastičnog stakla trebaju biti držani najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 2.3.
 Smatra se da ploče stakla dostavljene za homologaciju tipa zadovoljavaju zahtjeve ovog Priloga ako imaju isti sastav kao i vjetrobransko staklo koje je već homologirano u skladu s odredbama Priloga 10.
 3. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija (1 100 mm × 500 mm)
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.
 Visina pada treba biti 1,50 m
 .
 3.4. Tumačenje rezultata
 3.4.1.
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.4.1.1.
 sloj stakla se lomi prikazujući brojne pukotine
 3.4.1.2.
 dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega
 3.4.1.3.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.4.2.
 Niz ispitnih komada podvrgnutih homologacijskim ispitivanjima treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.4.2.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili
 3.4.2.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g
 4.1.
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 4. Priloga 7., s izuzećem tablice u stavku 4.3.2. koja mora biti zamijenjena sa sljedećim:
 Nazivna debljina
 Visina pada
 e ≤ 3,5 mm
 5 m
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 6 m
 e ≤ 4,5 mm
 7 m
 4.2.
 Ne primjenjuju se zahtjevi navedeni u stavku 4.4.1.2. Priloga 7.
 5. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA DJELOVANJE OKOLINE
 5.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 5.1.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju na vanjskoj površini
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 5.1. Priloga 7.
 5.1.2. Ispitivanje otpornosti na abraziju na unutarnjoj površini
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 2.1. Priloga 9.
 5.2. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 5. Priloga 3.
 5.3. Ispitivanje otpornosti na zračenje
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 6. Priloga 3.
 5.4. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 7. Priloga 3.
 5.5. Ispitivanje otpornosti na promjenu temperature
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 8. Priloga 3.
 6. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih ili dijelove sigurnosnih stakala osim vjetrobranskih, postavljena na mjestima koja su bitna za vozačevo vidno polje, potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3. za normalni koeficijent propuštanja svjetla.
 7. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 10. Priloga 3.
 8. ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA
 Primjenjuju se zahtjevi iz stavka 11. Priloga 3.
 PRILOG 12.
 DVOSTRUKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Dvostruka stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 Sastav dvostrukih stakala (simetrična, asimetrična),
 1.1.3.
 tip svake sastavne ploče stakla, kako je definirano u stavku 1. Priloga 5., 7. ili 11. ovom Pravilniku.
 1.1.4.
 nazivna širina zazora između dva stakla,
 1.1.5.
 tip brtvljenja.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 sporedne značajke svake sastavne ploče stakla, kako je definirano u stavku 1.2. Priloga 5., 7. ili 11. ovom Pravilniku.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Svaka od sastavnih ploča dvostrukog stakla mora biti ili tipski homologirana kao sastavni dio ili ispitana prema zahtjevima navedenim u određenim prilozima ovom Pravilniku (prilozi 5., 7. ili 11.).
 2.2.
 Ispitivanja izvedena na dvostrukim staklima s nazivnom širinom zazora „e” smatraju se primjenjivima za sva dvostruka stakla s istim značajkama i nazivnom širinom zazora e ± 3 mm. U svakom slučaju podnositelj zahtijeva za homologaciju tipa sastavnog dijela može dostaviti uzorak s najmanjom i najvećom širinom zazora.
 2.3.
 Za dvostruka stakla s najmanje jednim staklom izrađenim iz slojevitog ili staklenoplastičnog stakla, ispitne komade prije ispitivanja treba držati najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili držani.
 3. ISPITIVANJA MODELOM GLAVE
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Za ispitivanja treba dostaviti šest ispitnih komada dimenzija (1 100 × 500 mm) za svaki razred debljine sastavnih ploča stakla i za svaku širinu zazora definiranu u prethodnoj stavku 1.1.4.
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.1. Priloga 3.
 3.3.2.
 Visina pada treba biti 1,50 m
 .
 3.3.3.
 Za asimetrična dvostruka stakla tri ispitivanja se izvode na jednoj površini te tri ispitivanja na drugoj.
 3.4. Tumačenje rezultata
 3.4.1.
 Dvostruko staklo koje se sastoji od dvije ploče jednoliko kaljenog stakla:
 ispitivanje modelom glave treba smatrati zadovoljavajućim ako se obje sastavne ploče slome;
 3.4.2.
 Dvostruko staklo koje se sastoji od ploče slojevitog stakla i/ili ploče staklenoplastičnog stakla osim vjetrobranskog:
 ispitivanje modelom glave treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 3.4.2.1.
 obje sastavne ploče ispitnog komada popuštaju i lome se prikazujući brojne kružne pukotine centrirane približno u točki udara;
 3.4.2.2.
 dopušteno je puknuće međusloja ili međuslojeva, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega.
 3.4.2.3.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.4.3.
 Dvostruko staklo koje se sastoji od jedne ploče jednoliko kaljenog stakla i jedne ploče slojevitog stakla ili staklenoplastičnog stakla osim vjetrobranskog:
 3.4.3.1.
 lomi se ploča kaljenog stakla;
 3.4.3.2.
 ploča slojevitog stakla ili staklenoplastičnog stakla popušta i lomi se prikazujući brojne kružne pukotine centrirane približno u točki udara;
 3.4.3.3.
 dopušteno je puknuće međusloja ili međuslojeva, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz njega;
 3.4.3.4.
 veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.
 3.4.4.
 Komplet uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
 3.4.4.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate,
 3.4.4.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 4. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za dvostruka stakla ili dijelove dvostrukih stakala, postavljena na mjestima koja su bitna za vozačevo vidno polje, potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3. za normalni koeficijent propuštanja svjetla.
 PRILOG 13.
 GRUPIRANJE VJETROBRANSKIH STAKALA ZA HOMOLOGACIJSKA ISPITIVANJA
 1. ZNAČAJKE VJETROBRANSKIH STAKALA UZETE U OBZIR SU:
 1.1.
 razvijena površina vjetrobranskog stakla,
 1.2.
 visina odsječka,
 1.3.
 zakrivljenost.
 2. GRUPE SE STVARAJU PREMA RAZREDIMA DEBLJINA
 3. RAZREDBA SE IZVODI RASTUĆIM REDOM RAZVIJENIH POVRŠINA
 Izabire se pet najvećih i pet najmanjih razvijenih površina koje se obrojčavaju kako slijedi:
 1 za najveću
 2 za iduću najveću nakon 1
 3 za iduću najveću nakon 2
 4 za iduću najveću nakon 3
 5 za iduću najveću nakon 4
 1 za najmanju
 2 za iduću najmanju nakon 1
 3 za iduću najmanju nakon 2
 4 za iduću najmanju nakon 3
 5 za iduću najmanju nakon 4
 4. UNUTAR SVAKOG OD DVA KOMPLETA DEFINIRANA U PRETHODNOM STAVKU 3. TREBA NAVESTI VISINU ODSJEČKA KAKO SLIJEDI:
 1 za najveću visinu odsječka,
 2 za sljedeću najveću,
 3 za sljedeću najveću,
 itd.
 5. U SVAKOM OD DVA KOMPLETA DEFINIRANA U PRETHODNOM STAVKU 3. TREBA NAVESTI POLUMJER ZAKRIVLJENOSTI KAKO SLIJEDI:
 1 za najmanji polumjer zakrivljenosti,
 2 za sljedeći najmanji polumjer zakrivljenosti,
 3 za sljedeći najmanji polumjer zakrivljenosti,
 itd.
 6. BROJEVE DODJELJENE SVAKOM VJETROBRANSKOM STAKLU U DVA KOMPLETA DEFINIRANA U PRETHODNOM STAVKU 3. TREBA MEĐUSOBNO ZBROJITI
 6.1.
 Ono vjetrobransko staklo koje unutar pet s najvećim razvijenim površinama ima najmanji zbroj, kao i ono vjetrobransko staklo koje unutar pet s najmanjim razvijenim površinama ima najmanji zbroj treba odabrati za kompletna ispitivanja definirana u prilozima 4., 6., 8., 9. i 10.
 6.2.
 Ostala vjetrobranska stakla istoga kompleta treba ispitati u svrhu provjere optičkih značajki definiranih u stavku 9. Priloga 3.
 7. Nekoliko vjetrobranskih stakala koja imaju bitno različite parametre oblika i/ili polumjera zakrivljenosti od ekstremnih u izabranoj grupi mogu također biti ispitana, ako tehnička služba koja izvodi ispitivanja zaključi da navedeni parametri mogu imati značajan nepovoljan utjecaj.
 8. Granice grupe određene su razvijenom površinom vjetrobranskih stakala. Ako vjetrobransko staklo dostavljeno za homologaciju ima razvijenu površinu izvan granica obuhvaćenih homologacijom i/ili ima znatno veću visinu odsječka ili znatno manji polumjer zakrivljenosti, treba ga smatrati novim tipom i podvrgnuti ga dodatnim ispitivanjima, ako tehnička služba smatra takva ispitivanja tehnički opravdanim uzimajući u obzir podatke koje već posjeduje o proizvodu i upotrebljenom materijalu.
 9. Ako posjednik homologacije namjerava naknadno proizvoditi neki drugi model vjetrobranskog stakla unutar već homologiranog razreda debljine:
 9.1.
 potrebno je prosuditi da li se taj model može uvrstiti među pet najvećih ili pet najmanjih stakala odabranih za homologaciju tipa sastavnog dijela predmetne grupe vjetrobranskih stakala
 9.2.
 ponovno treba izvršiti obrojčavanje postupcima određenim u točkama 3., 4. i 5.
 9.3.
 ako je za zbroj brojeva dodijeljenih vjetrobranskom staklu koje je novo uključeno među pet najvećih ili pet najmanjih vjetrobranskih stakala:
 9.3.1.
 utvrđeno da je najmanji, izvode se sljedeća ispitivanja:
 9.3.1.1.
 za kaljena vjetrobranska stakla:
 9.3.1.1.1.
 ispitivanje fragmentacije,
 9.3.1.1.2.
 ispitivanje modelom glave,
 9.3.1.1.3.
 optičko izobličenje,
 9.3.1.1.4.
 razdvajanje sekundarne slike,
 9.3.1.1.5.
 propuštanje svjetla.
 9.3.1.2.
 za vjetrobrane izrađene od običnog slojevitog stakla ili od staklenoplastičnog stakla:
 9.3.1.2.1.
 ispitivanje modelom glave,
 9.3.1.2.2.
 optičko izobličenje,
 9.3.1.2.3.
 razdvajanje sekundarne slike,
 9.3.1.2.4.
 propuštanje svjetla.
 9.3.1.3.
 Za obrađena slojevita vjetrobranska stakla, ispitivanja prethodno navedena u točkama 9.3.1.1.1., 9.3.1.1.2., 9.3.1.2.
 9.3.1.4.
 Za vjetrobranska stakla prevučena plastičnim materijalom, ispitivanja prethodno navedena u točkama 9.3.1.1. ili 9.3.1.2., ovisno o kojem je slučaju riječ.
 9.3.2.
 Ako zbroj nije najmanji, izvode se samo ispitivanja kojima se provjeravaju optičke značajke, definirana u stavku 9. Priloga 3.
 PRILOG 14.
 KRUTA PLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH
 1. DEFINICIJA TIPA
 Kruta plastična stakala treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 kemijski naziv materijala.
 1.1.3.
 razred materijala, kako je odredio proizvođač.
 1.1.4.
 proizvodni proces.
 1.1.5.
 oblik i dimenzije.
 1.1.6.
 nazivna debljina; granice odstupanja debljine za ekstrudirane plastične proizvode su ± 10 %; za plastične proizvode izrađene drugim postupcima (na primjer ploče iz lijevanog akrila) prihvatljive granice odstupanja dane su jednadžbom (granice odstupanja debljine (mm) = ± (0,4 + 0,1e), pri čemu je „e” debljina ploče u milimetrima; referentna norma je ISO 7823/1.
 1.1.7.
 obojenje plastičnog proizvoda.
 1.1.8.
 priroda prevlake površine.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 prisutnost ili odsutnost vodiča ili grijaćih elemenata.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Ispitivanja krutih plastičnih ploča treba izvesti ili na ravnim ispitnim komadima koji trebaju u svakom smislu točno predstavljati gotov proizvod ili na gotovim dijelovima. Sva optička mjerenja potrebno je izvesti na stvarnim dijelovima.
 2.2.
 S ispitnih komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake, te ih treba pažljivo očistiti.
 2.2.1.
 Ispitne komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50 % ± 5 %.
 2.3.
 Za opisivanje ponašanja pri lomu pod dinamičkim opterećenjem formiraju se razredi ovisno o primjeni plastike. Ti razredi se odnose na vjerojatnost kontakta ljudske glave s plastičnim staklom i imaju različite zahtjeve s obzirom na ispitivanje modelom glave.
 3. ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati jedan ravni ispitni komad dimenzija 300 mm × 25 mm.
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 12. Priloga 3.
 3.4. Tumačenje rezultata
 Ispitni komad ili uzorak smatra se krutim ako je vertikalni otklon ispitnog uzorka nakon 60 sekundi manji ili jednak od 50 mm.
 4. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati šest ravnih ispitnih komada (1 170 × 570 + 0/– 2 mm) ili šest potpunih dijelova.
 4.3. Ispitni postupak
 4.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.2. Priloga 3.
 4.3.2.
 Za ploče kao što su pregrade i pregradni prozori, kod kojih postoji vjerojatnost udara (razred VIII/A), visina pada treba biti 3 m. Također je potrebno izmjeriti HIC-vrijednost.
 4.3.3.
 Za ploče kao što su bočni prozori, stražnji prozori i stakleni krovovi, kod kojih je vjerojatnost udara smanjena (razred VIII/B), visina pada treba biti 1,5 m. Također je potrebno izmjeriti HIC-vrijednost.
 4.3.4.
 Za ploče kod kojih nema mogućnosti udara, kao što su mali prozori u vozilu i svi prozori na prikolicama (razred VIII/C), ne vrši se ispitivanje modelom glave. Malim prozorom se smatra prozor unutar kojega se ne može upisati krug promjera 150 mm.
 4.4. Tumačenje rezultata
 Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 4.4.1.
 ispitni komad ili uzorak nije probijen, niti se slomio u potpuno razdvojene velike komade.
 4.4.2.
 HIC-vrijednost je manja od 1 000.
 4.4.3.
 Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.4.3.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 4.4.3.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 5. ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g
 5.1. Indeksi teškoće sporednih značajki:
 1.
 bez vodiča ili grijaćih elemenata
 2.
 s vodičima ili grijaćim elementima
 5.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati deset ravnih kvadratnih ispitnih komada dužine stranice 300 mm + 10/-0 ili deset djelomično ravnih dovršenih dijelova.
 5.3. Ispitni postupak
 5.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.1. Priloga 3.
 5.3.2.
 Visina pada za različite vrijednosti debljine navedena je u sljedećoj tablici:
 Debljina ploče (mm)
 Visina pada (m)
 < 3
 2
 4
 3
 5
 4
 > 6
 5
 Za međuvrijednosti debljine ispitnih komada u području između 3 i 6 mm visinu pada je potrebno interpolirati.
 5.4. Tumačenje rezultata
 5.4.1.
 Za ispitivanje kuglom se smatra da daje zadovoljavajuće rezultate ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 —
 kugla ne probija ispitni komad
 —
 ispitni komad se ne lomi u potpuno razdvojene komade.
 Međutim, kao rezultat udara, dopuštene su pukotine i raspuknuća na ploči.
 5.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 5.4.2.1.
 osam ili više pojedinačnih ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri zahtijevanoj visini pada.
 5.4.2.2.
 tri ili više ispitivanja ne zadovoljavaju, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 5.5. Ispitivanje kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C
 5.5.1.
 Radi svođenja temperaturnih promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.
 5.5.2.
 Ispitni postupak treba biti poput opisanoga u stavku 5.3. ovog Priloga, izuzevši ispitne temperature koja je -18 °C ± 2 °C.
 5.5.3.
 Tumačenje rezultata je opisano je u stavku 5.4. ovog Priloga.
 6. OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE
 6.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 6.1.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 4. u Prilogu 3; ispitivanje se izvodi sa 1 000, 500 ili 100 ciklusa za mjerenje abrazije na površini proizvoda.
 6.1.2. Potrebno je ispitati tri ravna kvadratna ispitna komada dužine stranice 100 mm za svaki tip površine.
 6.1.3. Tumačenje rezultata
 6.1.3.1.
 Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda L daje zadovoljavajuće rezultate ako ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 1 000 ciklusa na vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 2 %, i nakon abrazije sa 100 ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4 %.
 6.1.3.2.
 Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda M daje zadovoljavajuće rezultate ako ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 500 ciklusa na vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 10 %, i nakon abrazije sa 100 ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4 %.
 6.1.3.3.
 Za staklene krovove se ne zahtjeva ispitivanje abrazijom.
 6.1.4. Komplet uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
 —
 svi uzorci zadovoljavaju zahtjeve ili
 —
 jedan uzorak ne zadovoljava, ponovljena ispitivanja izvedena na novom kompletu uzoraka daju zadovoljavajuće rezultate.
 6.2. Ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja
 6.2.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju svijetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju svjetla s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.
 6.2.1.1.
 Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.
 6.2.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana iz ravnog uzorka ploče.
 6.2.3. Tumačenje rezultata
 6.2.3.1.
 Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako:
 6.2.3.1.1.
 propuštanje svjetla, izmjereno u skladu sa stavkom 9.1. Priloga 3., nije palo ispod 95 % od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na staklima za koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije biti manja od 70 %
 6.2.3.1.2.
 tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.
 6.2.4. Komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 6.2.4.1.
 svi ispitni komadi daju zadovoljavajuće rezultate
 6.2.4.2.
 jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.3. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem
 6.3.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Zahtjeve iz stavka 13. Priloga 3. potrebno je primijeniti samo za krute proizvode s prevlakama.
 6.3.2. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem potrebno je izvesti na jednom od ispitnih komada iz stavka 6.2.
 6.3.3. Tumačenje rezultata
 6.3.3.1.
 Za ispitivanje poprečnim zarezivanjem treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako je:
 6.3.3.1.1.
 zadovoljena vrijednost poprečnog zarezivanja Gt 1.
 6.3.3.2.
 Za ispitni komad treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate s obzirom na homologaciju ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 6.3.3.2.1.
 ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate
 6.3.3.2.2.
 ispitivanje ne zadovoljava, daljnje ispitivanje izvedeno na sljedećem od preostalih ispitnih komada iz stavka 6.2. daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.4. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 6.4.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 7. Priloga 3.
 6.4.2. Potrebno je ispitati deset ravnih kvadratnih ispitnih komada duljine stranice 300 mm.
 6.4.3. Tumačenje rezultata
 6.4.3.1.
 Za ispitivanje otpornosti na vlagu treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako:
 6.4.3.1.1.
 na uzorcima nema pojave vidljive razgradnje poput mjehurića ili zamućenja,
 6.4.3.1.2.
 i ako propuštanje svjetla, izmjereno u skladu sa stavkom 9.1. Priloga 3., nije palo ispod 95 % od vrijednosti prije ispitivanja, i dodatno, na staklima za koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, nije manje od 70 %.
 6.4.4. Nakon ispitivanja ispitne komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50 % ± 5 %, te ih potom podvrgnuti ispitivanju padom kugle mase 227 g, opisanom u stavku 5. ovog Priloga.
 7. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3.
 7.1. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 7.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate.
 7.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 8. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 8.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 10. Priloga 3.
 8.2. Tumačenje rezultata
 Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat ako je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.
 8.2.1.
 Komplet uzoraka smatra se zadovoljavajućim za potrebe homologacije ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 8.2.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat.
 8.2.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 9. OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA
 9.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 11. Priloga 3.
 9.2. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 9.2.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate.
 9.2.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 PRILOG 15.
 SAVITLJIVA PLASTIČNA STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH STAKALA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Savitljiva plastična stakla treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 kemijski naziv materijala,
 1.1.3.
 razred materijala, kako je odredio proizvođač,
 1.1.4.
 proizvodni proces,
 1.1.5.
 nazivna debljina (e), dopuštena su proizvodna odstupanja: ± (0,1 mm + 0,1e), d > 0,1 mm,
 1.1.6.
 obojenje plastičnog proizvoda,
 1.1.7.
 priroda prevlake (prevlaka) površine,
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Ispitivanja savitljivih plastičnih stakala treba izvesti ili na ravnim ispitnim komadima koji su izrezani iz gotovih proizvoda ili posebno izrađeni za tu svrhu. U oba slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati ploče iz serijske proizvodnje za koje je zatražena homologacija.
 2.2.
 S ispitnih komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake te ih treba pažljivo očistiti.
 2.2.1.
 Ispitne komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50 % ± 5 %.
 3. ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI I ISPITIVANJE PRESAVIJANJEM
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati jedan ravni ispitni komad dimenzija 300 mm × 25 mm.
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 12. Priloga 3.
 3.4. Tumačenje rezultata
 Ispitni komad ili uzorak smatra se savitljivim ako je vertikalni otklon ispitnog uzorka nakon 60 sekundi veći od 50 mm.
 10 sekundi nakon presavijanja za 180° materijal ne smije pokazivati nikakve pukotine ni oštećenja u točki presavijanja.
 4. ISPITIVANJA MEHANIČKE ČVRSTOĆE
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.2. Ispitivanje kuglom mase 227 g na 20 °C ± 5 °C
 4.2.1. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati deset ravnih kvadratnih komada dužine stranice 300 mm + 10/-0 mm.
 4.2.2. Ispitni postupak
 4.2.2.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.1. Priloga 3.
 4.2.2.2.
 Visina pada za sve debljine je 2 m.
 4.2.3. Tumačenje rezultata
 4.2.3.1.
 Za ispitivanje kuglom se smatra da daje zadovoljavajuće rezultate ako kugla ne probija ispitni komad.
 4.2.3.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.2.3.2.1.
 osam ili više ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri zahtijevanoj visini pada
 4.2.3.2.2.
 više od dva ispitivanja ne zadovoljavaju pri najmanjoj visini pada, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 4.3. Ispitivanje kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C
 4.3.1.
 Radi svođenja temperaturnih promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.
 4.3.2.
 Ispitni postupak treba biti poput opisanoga u stavku 4.2.2. ovog Priloga, izuzev ispitne temperature koja je -18 °C ± 2 °C.
 4.3.3.
 Tumačenje rezultata je opisano u stavku 4.2.3. ovog Priloga.
 5. OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE
 5.1. Ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja
 5.1.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju svjetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju svjetla s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.
 5.1.1.1.
 Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.
 5.1.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana iz ravnog uzorka ploče.
 5.1.3. Tumačenje rezultata
 Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako:
 5.1.3.1.
 propuštanje svjetla, izmjereno u skladu sa stavkom 9.1. Priloga 3., nije palo ispod 95 % od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na staklima za koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije biti manja od 70 %.
 5.1.3.2.
 tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.
 5.1.4. Komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 5.1.4.1.
 svi ispitni komadi daju zadovoljavajući rezultat
 5.1.4.2.
 jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3.
 6.1. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 6.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate
 6.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 7. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 7.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 10. Priloga 3.
 7.2. Tumačenje rezultata
 Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat ako je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.
 7.2.1.
 Komplet uzoraka smatra se zadovoljavajućim za potrebe homologacije ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 7.2.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat.
 7.2.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 8. OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA
 8.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 11.2.1. Priloga 3.
 8.2. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 8.2.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate.
 8.2.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 PRILOG 16.
 KRUTA PLASTIČNA DVOSTRUKA STAKLA
 1. DEFINICIJA TIPA
 Dvostruka stakala treba smatrati različitim tipom ako se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.
 1.1.
 Glavne značajke su sljedeće:
 1.1.1.
 trgovački naziv ili oznaka,
 1.1.2.
 kemijski naziv materijala sastavnih stakala,
 1.1.3.
 razred materijala sastavnih stakala, kako je odredio proizvođač
 1.1.4.
 debljina sastavnih stakala.
 1.1.5.
 proizvodni proces stakala.
 1.1.6.
 širina zazora između sastavnih plastičnih stakala.
 1.1.7.
 obojenje plastičnih stakala.
 1.1.8.
 priroda i tip prevlake.
 1.2.
 Sporedne značajke su sljedeće:
 1.2.1.
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 2. OPĆENITO
 2.1.
 Ispitivanja krutih plastičnih dvostrukih stakala treba izvesti ili na ravnim ispitnim komadima ili na gotovim dijelovima, ovisno o ispitnim zahtjevima.
 2.2.
 S ispitnih komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake, te ih treba pažljivo očistiti. Ispitne komade prije ispitivanja treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50 % ± 5 %.
 2.3.
 Granice odstupanja nazivne debljine za ekstrudirane plastične proizvode su ± 10 %. Za plastične proizvode izrađene drugim postupcima (na primjer ploče iz lijevanog akrila) prihvatljive granice odstupanja debljine dane su jednadžbom:
 granice odstupanja debljine (mm) = ± (0,4 + 0,1e)
 pri čemu je e nazivna debljina stakla.
 Referentna norma je ISO 7823/1
 Napomena: Ako debljina nije stalna zbog postupka oblikovanja, mjerenje debljine izvodi se u geometrijskom središtu stakla.
 2.4.
 Ispitivanje izvedeno na krutom plastičnom dvostrukom staklu s nazivnom širinom zazora e, izmjerenom u geometrijskom središtu, smatra se primjenjivim za sva kruta plastična dvostruka stakla s istim značajkama i nazivnom širinom zazora od e ± 5 mm.
 Alternativno, podnositelj zahtjeva za homologaciju može dostaviti uzorke koji imaju najmanji i najveći nazivni zazor.
 3. ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI
 3.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 3.2. Broj ispitnih komada
 Za svako sastavno staklo prozora potrebno je ispitati jedan ispitni komad dimenzija 300 mm × 25 mm.
 3.3. Ispitni postupak
 3.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 12. Priloga 3.
 3.4. Tumačenje rezultata
 Vertikalni otklon ispitnih uzoraka s oba sastavna stakla nakon 60 sekundi treba biti manji od 50 mm.
 4. ISPITIVANJE MODELOM GLAVE
 4.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 4.2. Broj ispitnih komada
 Ispituje se šest reprezentativnih prozora dimezija 1 170 x 570 mm (+ 0/- 2 mm u oba smjera). Uzorci imaju odredbu za rubno držanje.
 4.3. Ispitni postupak
 4.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 3.2. Priloga 3. Udar se izvodi na unutarnjoj strani prozora.
 4.3.2.
 Za ploče kao što su pregrade i pregradni prozori, kod kojih postoji velika vjerojatnost udara, visina pada treba biti 3 m.
 Također je potrebno izmjeriti vrijednost HIC.
 4.3.3.
 Za ploče kao što su bočni prozori, stražnji prozori i stakleni krovovi, kod kojih je vjerojatnost udara smanjena, visina pada treba biti 1,5 m.
 Također je potrebno izmjeriti vrijednost HIC.
 4.3.4.
 Za ploče kod kojih nema mogućnosti udara, kao što su prozori na kamp prikolicama i mali prozori, ne izvodi se ispitivanje modelom glave. Mali prozor je prozor unutar kojega se ne može upisati krug promjera 150 mm.
 4.4. Tumačenje rezultata
 Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 4.4.1.
 ispitni komad ili uzorak nije probijen, niti se slomio u potpuno razdvojene velike komade
 4.4.2.
 HIC-vrijednost je manja od 1 000.
 4.4.3.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri ispitivanju modelom glave ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 4.4.3.1.
 sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili
 4.4.3.2.
 jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 5. ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g
 5.1. Indeksi teškoće sporednih značajki
 Sporedne značajke se ne razmatraju.
 5.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati deset ravnih ispitnih komada vanjskog sastavnog stakla ili deset gotovih dijelova veličine 300 × 300 mm + 10/-0 mm.
 5.3. Ispitni postupak
 5.3.1.
 Upotrebljava se postupak opisan u stavku 2.1. Priloga 3.
 Udar treba biti u vanjsku stranu ispitnog prozora.
 5.3.2.
 Visina pada za različite vrijednosti debljine vanjskog sastavnog stakla prozora navedena je u sljedećoj tablici:
 Debljina ploče (mm)
 Visina pada (m)
 < 3
 2
 4
 3
 5
 4
 > 6
 5
 Za međuvrijednosti debljine ispitnih komada u području između 3 i 6 mm visinu pada je potrebno interpolirati.
 5.4. Tumačenje rezultata
 5.4.1.
 Za ispitivanje kuglom se smatra da daje zadovoljavajuće rezultate ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
 —
 kugla ne probija ispitni komad
 —
 ispitni komad se ne lomi u potpuno razdvojene komade.
 5.4.2.
 Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 5.4.2.1.
 osam ili više pojedinačnih ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri zahtijevanoj visini pada
 5.4.2.2.
 tri ili više ispitivanja ne zadovoljavaju, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 5.5. Ispitivanje kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C
 5.5.1.
 Radi svođenja temperaturnih promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.
 5.5.2.
 Ispitni postupak treba biti poput opisanoga u stavku 5.3. ovog Priloga, osim ispitne temperature koja je -18 °C ± 2 °C.
 5.5.3.
 Tumačenje rezultata je poput opisane u stavku 5.4. ovog Priloga.
 6. OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE
 6.1. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 6.1.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Treba primijeniti zahtjeve iz stavka 4. u Prilogu 3; ispitivanje se izvodi sa 1 000, 500 ili 100 ciklusa za mjerenje abrazije na površini proizvoda.
 6.1.2. Potrebno je ispitati tri ravna kvadratna ispitna komada dužine stranice 100 mm za svaki tip površine.
 6.1.3. Tumačenje rezultata
 6.1.3.1.
 Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda L daje zadovoljavajuće rezultate ako ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 1 000 ciklusa na vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 2 %, i nakon abrazije sa 100 ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4 %.
 6.1.3.2.
 Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda M daje zadovoljavajuće rezultate ako ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 500 ciklusa na vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 10 %, i nakon abrazije sa 100 ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4 %.
 6.1.3.3.
 Za staklene krovove se ne zahtijeva ispitivanje abrazijom.
 6.1.4. Komplet uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 —
 svi uzorci zadovoljavaju zahtjeve ili
 —
 jedan uzorak ne zadovoljava, ponovljena ispitivanja izvedena na novom kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.2. Ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja
 6.2.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju svijetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju svjetla s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.
 6.2.1.1.
 Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.
 6.2.2. Broj ispitnih komada
 Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana iz vanjskog stakla prozora.
 6.2.3. Tumačenje rezultata
 6.2.3.1.
 Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako:
 6.2.3.1.1.
 propuštanje svjetla, izmjereno u skladu sa stavkom 9.1. Priloga 3., nije palo ispod 95 % od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na prozorima za koje se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije biti manja od 70 %.
 6.2.3.1.2.
 tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.
 6.2.4. Komplet ispitnih komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 6.2.4.1.
 svi ispitni komadi daju zadovoljavajuće rezultate.
 6.2.4.2.
 jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.3. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem
 6.3.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Zahtjeve iz stavka 13. Priloga 3. potrebno je primijeniti samo za proizvode s prevlakama.
 6.3.2. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem potrebno je izvesti na jednom od ispitnih komada iz stavka 6.2.
 6.3.3. Tumačenje rezultata
 6.3.3.1.
 Za ispitivanje poprečnim zarezivanjem treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako je:
 zadovoljena vrijednost poprečnog zarezivanja Gt 1.
 6.3.3.2.
 Za ispitni komad treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate s obzirom na homologaciju ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 6.3.3.2.1.
 ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate,
 6.3.3.2.2.
 ispitivanje ne zadovoljava, daljnje ispitivanje izvedeno na sljedećem od preostalih ispitnih komada iz stavka 6.2. daje zadovoljavajuće rezultate.
 6.4. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 6.4.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 7. Priloga 3.
 6.4.2. Potrebno je ispitati deset kvadratnih komada iz ispitnih prozora dimenzija 300 × 300 mm.
 6.4.3. Tumačenje rezultata
 6.4.3.1.
 Za ispitivanje otpornosti na vlagu treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate ako:
 6.4.3.1.1.
 na uzorcima nema pojave vidljive razgradnje poput mjehurića ili zamućenja,
 6.4.3.1.2.
 i ako propuštanje svjetla, izmjereno u skladu sa stavkom 9.1. Priloga 3., nije palo ispod 95 % od vrijednosti prije ispitivanja, i dodatno, na staklima za koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, nije manje od 70 %.
 6.4.4. Nakon ispitivanja ispitne komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50 % ± 5 %, te ih potom podvrgnuti ispitivanju padom kugle mase 227 g, opisanom u stavku 5. ovog Priloga.
 7. OPTIČKE ZNAČAJKE
 Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je primijeniti zahtjeve određene u stavku 9.1. Priloga 3.
 7.1. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 7.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate,
 7.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.
 8. ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI
 8.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 10. Priloga 3.
 8.2. Tumačenje rezultata
 Ispitivanje je potrebno izvesti odvojeno na obje površine dvostrukog stakla.
 Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat ako je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.
 8.2.1.
 Komplet uzoraka smatra se zadovoljavajućim za potrebe homologacije ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 8.2.1.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat.
 8.2.1.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 9. OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA
 9.1. Indeksi teškoće i ispitni postupak
 Potrebno je primijeniti zahtjeve iz stavka 11. Priloga 3.
 Ispitivanja se obavljaju samo na uzorcima koji predstavljaju vanjsku stranu dvostrukog stakla.
 9.2. Tumačenje rezultata
 Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
 9.2.1.
 svi uzorci daju zadovoljavajuće rezultate,
 9.2.2.
 jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.
 PRILOG 17.
 Mjerenje visine odsječka i položaj točaka udara
 Slika 1.
 Određivanje visine odsječka „h”
 Za sigurnosna stakla s jednostavnim zakrivljenjem visina odsječka je najveća visina h1.
 Za sigurnosna stakla s dvostrukim zakrivljenjem visina odsječka je najveća visina h1 + najveća visina h2.
 Slika 2.
 Propisane točke udara za vjetrobranska stakla
 Slike 3(a), 3(b) i 3(c)
 Propisane točke udara za ploče iz jednoliko kaljenog staka
 Slika 3(a)
 Ravna ploča stakla
 Slika 3(b)
 Ravna ploča stakla
 Slika 3(c)
 Zakrivljena ploča stakla
 Točke „2” prikazane na slikama 3(a), 3(b) i 3(c) su primjeri za raspored točaka „2” propisanih u stavku 2.5. Priloga 5.
 PRILOG 18.
 Postupak za određivanje ispitnih područja na vjetrobranskim staklima vozila kategorije m1 u odnosu na V-točke
 1. POLOŽAJI V-TOČAKA
 1.1 U tablicama I i II prikazani su položaji V-točaka u odnosu na R-točku (vidjeti Prilog 19. ovom Pravilniku), kako su označene X-Y-Z-koordinatama trodimenzionalnoga referentnog sustava.
 1.2. Tablica I sadrži osnovne koordinate za konstrukcijski kut naslona sjedala od 25°. Pozitivan smjer za koordinate prikazan je na slici 3. u ovom Prilogu.
 Tablica 1.
 V-točke
 a
 b
 c (d)
 V1
 68 mm
 –5 mm
 665 mm
 V2
 68 mm
 –5 mm
 589 mm
 1.3. Ispravak za konstrukcijski kut naslona sjedala različit od 25°
 1.3.1.
 Tablica II prikazuje daljnje ispravke koji se vrše na X– i Z-koordinatama za svaku V-točku kada konstrukcijski kut naslona sjedala nije 25°. Pozitivan smjer za koordinate prikazan je na slici 3. u ovom Prilogu.
 Tablica 2
 Kut naslona sjedala
 (°)
 Vodoravne koordinate
 X
 Vertikalne koordinate
 Z
 5
 – 186 mm
 28 mm
 6
 – 176 mm
 27 mm
 7
 – 167 mm
 27 mm
 8
 – 157 mm
 26 mm
 9
 – 147 mm
 26 mm
 10
 – 137 mm
 25 mm
 11
 – 128 mm
 24 mm
 12
 – 118 mm
 23 mm
 13
 – 109 mm
 22 mm
 14
 –99 mm
 21 mm
 15
 –90 mm
 20 mm
 16
 –81 mm
 18 mm
 17
 –72 mm
 17 mm
 18
 –62 mm
 15 mm
 19
 –53 mm
 13 mm
 20
 –44 mm
 11 mm
 21
 –35 mm
 9 mm
 22
 –26 mm
 7 mm
 23
 –17 mm
 5 mm
 24
 –9 mm
 2 mm
 25
 0 mm
 0 mm
 26
 9 mm
 –3 mm
 27
 17 mm
 –5 mm
 28
 26 mm
 –8 mm
 29
 34 mm
 –11 mm
 30
 43 mm
 –14 mm
 31
 51 mm
 –18 mm
 32
 59 mm
 –21 mm
 33
 67 mm
 –24 mm
 34
 76 mm
 –28 mm
 35
 84 mm
 –31 mm
 36
 92 mm
 –35 mm
 37
 100 mm
 –39 mm
 38
 107 mm
 –43 mm
 39
 115 mm
 –48 mm
 40
 123 mm
 –52 mm
 2. ISPITNA PODRUČJA
 2.1.
 Polazeći od V-točaka određuju se dva ispitna područja.
 2.2.
 „Ispitno područje A” područje je na vanjskoj površini vjetrobranskog stakla određeno sa sjecištima sljedeće četiri ravnine (vidjeti sliku 1.):
 (a)
 ravninom koja prolazi kroz V1 pod kutom od 3° prema gore u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 1);
 (b)
 ravninom koja prolazi kroz V2 pod kutom od 1° prema dolje u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 2);
 (c)
 vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1 i V2 pod kutom od 13° u lijevo u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na lijevoj strani, odnosno u desno u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na desnoj strani (ravnina 3);
 (d)
 vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1 i V2 pod kutom od 20° u desno u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na lijevoj strani, odnosno u lijevo u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na desnoj strani (ravnina 4).
 2.3.
 „Ispitno područje B” područje je vanjske površine vjetrobranskog stakla koje je određeno sjecištima sljedeće četiri ravnine:
 (a)
 ravninom koja prolazi kroz V1 pod kutom od 7° prema gore u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 5);
 (b)
 ravninom koja prolazi kroz V2 pod kutom od 5° prema dolje u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 6);
 (c)
 vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1 i V2 pod kutom od 17° u lijevo u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na lijevoj strani, odnosno u desno u odnosu na X-os kod vozila s upravljačem na desnoj strani (ravnina 7);
 (d)
 ravninom koja je simetrična ravnini 7 u odnosu na središnju uzdužnu ravninu vozila (ravnina 8).
 2.4.
 „Reducirano ispitno područje B” je područje B s izuzećem sljedećih područja (1) (vidjeti slike 2. i 3.):
 2.4.1.
 ispitnog područja A određenog u stavku 2.2., proširenog u skladu sa stavkom 9.2.2.1. Priloga 3.
 2.4.2.
 po diskrecionoj odluci proizvođača vozila može se primijeniti jednu od sljedeće dvije točke:
 2.4.2.1.
 bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja, prema dolje omeđenog ravninom 1 i bočno s ravninom 4 te njoj simetričnom ravninom s obzirom na uzdužnu središnju ravninu vozila (ravnina 4’);
 2.4.2.2.
 bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja, prema dolje omeđenog ravninom 1, uz uvjet da je u području širine 300 mm sa središtem na središnjoj uzdužnoj ravnini vozila i uz uvjet da je neprozirno zatamnjenje ispod traga ravnine 5 u području koje je bočno omeđeno tragovima ravnina koje prolaze granicama segmenta (2) širine 150 mm, usporedno s tragovima ravnina 4 i 4’.
 2.4.3.
 bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja omeđenog sjecištem vanjske površine vjetrobranskog stakla:
 (a)
 s ravninom nagnutom pod kutom od 4° prema dolje u odnosu na X-os, koja prolazi kroz V2 i usporedna je s Y-osi (ravnina 9);
 (b)
 s ravninom 6;
 (c)
 s ravninama 7 i 8 ili s rubom vanjske površine vjetrobranskog stakla, ako sjecište ravnine 6 s ravninom 7 (ravnine 6 s ravninom 8) ne prolazi vanjskom površinom vjetrobranskog stakla;
 2.4.4.
 bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja omeđenog sjecištem vanjske površine vjetrobranskog stakla:
 (a)
 s vodoravnom ravninom koja prolazi kroz V1 (ravnina 10);
 (b)
 s ravninom 3 (3);
 (c)
 s ravninom 7 (4) ili s rubom vanjske površine vjetrobranskog stakla, ako sjecište ravnine 6 s ravninom 7 (ravnine 6 s ravninom 8) ne prolazi vanjskom površinom vjetrobranskog stakla;
 (d)
 s ravninom 9;
 2.4.5.
 područja unutar širine od 25 mm od ruba vanjske površine vjetrobranskog stakla ili od bilo kojega neprozirnog zatamnjenja; to područje ne smije narušavati prošireno ispitno područje A.
 2.5.
 Definicije temeljnih točaka vjetrobranskog stakla (vidjeti sliku 3.)
 Temeljne točke su točke koje se nalaze na sjecištu vanjske površine vjetrobranskog stakla i linija koje se prema naprijed zrakasto šire iz V-točaka:
 2.5.1.
 gornja vertikalna temeljna točka ispred V1 i 7° iznad vodoravnice (Pr1);
 2.5.2.
 donja vertikalna temeljna točka ispred V2 i 5° ispod vodoravnice (Pr2);
 2.5.3.
 vodoravna temeljna točka ispred V1 i 17° u lijevo (Pr3);
 2.5.4.
 tri dodatne temeljne točke, simetrične točkama određenim u točkama 2.5.1. do 2.5.3. s obzirom na središnju uzdužnu ravninu vozila (P’r1, P’r2, P’r3).
 Slika 1.
 Ispitno područje „a” (primjer za vozilo s upravljačkom napravom na lijevoj strani)
 Slika 2.a
 Reducirano ispitno područje „B” (primjer za vozilo s upravljačkom napravom na lijevoj strani) – gornje područje zatamnjenja kako je određeno u stavku 2.4.2.2.
 Slika 2.b
 Reducirano ispitno područje „B” (primjer za vozilo s upravljačkom napravom na lijevoj strani) – gornje područje zatamnjenja kako je određeno u stavku 2.4.2.1.
 Slika 3.
 Određivanje temeljnih točaka (primjer za vozilo s upravljačkom napravom na lijevoj strani)
 (1) Uzevši u obzir činjenice da se temeljne točke određene u stavku 2.5. moraju nalaziti u prozirnom području.
 (2) Mjereno na vanjskoj strani vjetrobranskog stakla i na tragu ravnine 1.
 (3) Za drugu stranu vjetrobranskog stakla sa simetričnom ravninom s obzirom na ravninu 3 i središnju uzdužnu ravninu vozila.
 (4) Za drugu stranu vjetrobranskog stakla s ravninom 8.
 PRILOG 19.
 Postupak određivanja točke „h” i stvarnog nagiba trupa za sjedeća mjesta u motornim vozilima
 1. SVRHA
 Postupak opisan u ovom Prilogu koristi se za određivanje položaja točke „H” i stvarnog nagiba trupa za jedno ili više sjedećih mjesta u motornom vozilu te za provjeru odstupanja između mjernih vrijednosti i konstrukcijskih podataka koje je naveo proizvođač (1).
 2. DEFINICIJE
 Za potrebe ovog Priloga:
 2.1.
 „Referentni podaci” znače jedna ili više sljedećih karakteristika sjedećeg mjesta:
 2.1.1.
 točka „H” i točka „R” te odstupanje između njih;
 2.1.2.
 stvarni nagib trupa i konstrukcijski predviđeni nagib trupa i odnosi između njih.
 2.2.
 „Trodimenzionalna naprava za određivanje točke H” (3-D H naprava) znači naprava koja se koristi za određivanje točke „H” i stvarnog nagiba trupa. Ta je naprava opisana u Dodatku 1. ovom Prilogu;
 2.3.
 „Točka H” znači zakretna točka trupa i bedra naprave 3-D H postavljene na sjedalo u vozilu u skladu sa stavkom 4. dolje. Točka H je u središtu središnje osi naprave koja se nalazi između vizirnih oznaka točke H na obje strane naprave 3-D H. Točka H teoretski odgovara točki R (za dozvoljena odstupanja vidjeti stavak 3.2.2. dolje). Kad se postupkom iz stavka 4. odredi točka H, smatra se da je fiksna u pogledu konstrukcije jastuka sjedala te se pomiče zajedno sa sjedalom kad se ono namješta.;
 2.4.
 „Točka R” ili „referentna točka sjedala” znači konstrukcijski predviđena točka koju određuje proizvođač vozila za svako sjedeće mjesto s obzirom na trodimenzionalni koordinatni sustav;
 2.5.
 „Linija trupa” znači središnja linija mjerne sonde naprave 3-D H u njenom krajnjem stražnjem položaju;
 2.6.
 „Stvarni nagib trupa” znači nagib mjeren između vertikalne linije koja prolazi kroz točku „H” i liniju trupa, koristeći skalu stražnjeg nagiba naprave 3-D H. Stvarni nagib trupa teoretski odgovara konstrukcijski predviđenom nagibu trupa (za dozvoljena odstupanja vidjeti stavak 3.2.2. dolje);
 2.7.
 „Konstrukcijski predviđeni nagib trupa” znači nagib izmjeren između vertikalne linije koja prolazi kroz točku „R” i linije trupa u položaju koji odgovara konstrukcijski predviđenom položaju naslona sjedala kako ga je odredio proizvođač;
 2.8.
 „Središnja ravnina putnika” (C/LO) znači središnja ravnina naprave 3-D H, postavljene na svako konstrukcijski predviđeno sjedeće mjesto; predstavljena je koordinatama točke „H” na osi Y. Kod pojedinačnih sjedala središnja ravnina sjedala odgovara središnjoj ravnini putnika. Kod drugih sjedala središnju ravninu putnika određuje proizvođač;
 2.9.
 „Trodimenzionalni koordinatni sustav” znači sustav opisan u Dodatku 2. ovom Prilogu;
 2.10.
 „Ishodišne oznake” znače fizičke točke (otvori, površine, oznake ili udubine) na karoseriji vozila kako ih je odredio proizvođač;
 2.11.
 „Mjerni položaj vozila” znači položaj vozila određen koordinatama ishodišnih oznaka u trodimenzionalnom koordinatnom sustavu.
 3. ZAHTJEVI
 3.1. Navođenje podataka
 Za svako sjedeće mjesto za koje su potrebni referentni podaci radi dokazivanja usklađenosti s odredbama ovog Pravilnika, na obrascu iz Dodatka 3. ovom Prilogu treba navesti sve ili odgovarajuće podatke:
 3.1.1.
 koordinate točke „R” u odnosu na trodimenzionalni koordinatni sustav;
 3.1.2.
 konstrukcijski predviđeni nagib trupa;
 3.1.3.
 sve podatke potrebne za namještanje sjedala (ako se može namještati) u položaj za mjerenje iz dolje navedenog stavka 4.3.
 3.2. Odstupanja između izmjerenih vrijednosti i konstrukcijski predviđenih vrijednosti
 3.2.1.
 Koordinate točke „H” i aktualna vrijednost nagiba trupa, dobivena postupkom iz dolje navedenog stavka 4., uspoređuju se s koordinatama točke „R” i vrijednosti konstrukcijski predviđenog nagiba trupa, kako je odredio proizvođač vozila.
 3.2.2.
 Relativni položaji točke „R” i točke „H”, kao i odnos između konstrukcijski predviđenog nagiba trupa i stvarnog nagiba trupa smatraju se zadovoljavajućim za sjedeći položaj, ako točka H, kako je određena svojim koordinatama, leži u kvadratu koji ima stranicu 50 mm, a čije se dijagonale sijeku u točki „R” te ako stvarni nagib trupa ne odstupa više od 5° od konstrukcijski predviđenog nagiba trupa.
 3.2.3.
 Ako su ti uvjeti ispunjeni, za dokazivanje usklađenosti s odredbama ovog Pravilnika koristit će se točka „R” i konstrukcijski predviđeni nagib trupa.
 3.2.4.
 Ako točka „H” stvarnog nagiba trupa ne zadovoljava zahtjeve stavka 3.2.2. gore, točka „H” stvarnog nagiba trupa određuje se još dvaput (ukupno tri puta). Ako rezultati dva od ta tri mjerenja ispunjavaju zahtjeve, primjenjuju se uvjeti iz gore navedenog stavka 3.2.3.
 3.2.5.
 Ako rezultati najmanje dva od tri postupka iz gore navedenog stavka 3.2.4. ne zadovoljavaju zahtjeve iz gore navedenog stavka 3.2.2., ili ako se provjera ne može provesti, jer proizvođač vozila nije dostavio podatke o položaju točke „R”, ili konstrukcijski predviđenog nagiba trupa, koristi se srednja vrijednost tri mjerne točke, ili prosječna vrijednost tri izmjerena nagiba te se te dvije vrijednosti smatraju primjenjivim u svim slučajevima, kad se ovaj Pravilnik poziva na točku „R” ili na konstrukcijski predviđeni nagib trupa.
 4. POSTUPAK ZA ODREĐIVANJE TOČKE „H” I STVARNOG NAGIBA TRUPA
 4.1.
 Vozilo se po izboru proizvođača zagrijava na temperaturu od 20 ± 10 °C, kako bi se osiguralo da materijal sjedala postigne sobnu temperaturu. Ako sjedalo koje treba ispitati nikad nije korišteno, sjedalo se u dva navrata tijekom jedne minute optereti bilo osobom ili napravom mase od 70 do 80 kg, kako bi se utisnuli jastuci na sjedalu i naslonu. Na zahtjev proizvođača svi sklopovi sjedala ostaju neopterećeni tijekom razdoblja od najmanje 30 minuta prije postavljanja naprave 3-D H.
 4.2.
 Vozilo se treba nalaziti u mjernom položaju predviđenom stavkom 2.11. gore.
 4.3.
 Sjedalo se, ako se može namještati, prvo postavlja u krajnji stražnji položaj za uobičajenu uporabu tijekom vožnje, kako je naveo proizvođač vozila, uzimajući pri tome u obzir samo uzdužno namještanje sjedala, bez uporabe sjedala za druge namjene. Ako postoje druge mogućnosti namještanja sjedala (vertikalna, kutna, naslona itd.), ona se tada postavljaju u položaj koji je naveo proizvođač vozila. Kod vibracijskih sjedala, sjedalo se učvrsti u jednom od položaja uobičajenih za vožnju, koje je naveo proizvođač.
 4.4.
 Površina sjedećeg mjesta, na kojem je postavljena naprava 3-D H, prekriva se pamučnom tkaninom koja je dovoljno velika i odgovarajuće teksture, opisane kao čista pamučna tkanina sa 18,9 vlakana po cm2 i težine 0,228 kg/m2, ili pletena ili netkana tkanina istih karakteristika. Ako se ispitivanje provodi na sjedalu izvan vozila, tlo na kojem je sjedalo smješteno treba imati jednake karakteristike (2) kao i tlo u vozilu za koje je sjedalo namijenjeno.
 4.5.
 Sjedalo i stražnju stranu naprave 3-D H postavlja se tako da se središnja ravnina putnika (C/LO) podudara sa središnjom ravninom naprave 3-D H. Na zahtjev proizvođača naprava 3-D H može se pomaknuti prema unutra s obzirom na C/LO, ako je naprava 3-D H postavljena toliko izvan ruba sjedala da sprečava horizontalno poravnanje naprave 3-D H.
 4.6.
 Sklop stopala i donjeg dijela noge pričvrsti se na sklop sjedala, pojedinačno ili korištenjem T-elementa i sklopa donjeg dijela noge. Linija koja prolazi kroz vizirne oznake točke H usporedna je s tlom i okomita na uzdužnu središnju ravninu sjedala.
 4.7.
 Položaj stopala i noge naprave 3-D H namješta se na sljedeći način:
 4.7.1.
 Predviđeno sjedeće mjesto: vozač i putnik na vanjskom prednjem sjedalu.
 4.7.1.1.
 Sklop stopala i noge pomiču se prema naprijed, tako da su stopala u prirodnom položaju na tlu, prema potrebi između pedala. Ako je moguće, lijevo stopalo približno je jednako udaljeno od lijevog ruba središnje ravnine naprave 3-D H kao i desno stopalo od desnog ruba. Libela za namještanje poprečnog nagiba naprave 3-D H postavlja se u vodoravni položaj, prema potrebi se sjedala, ili sklop noge i stopala, pomiču unazad. Linija koja prolazi kroz vizirne oznake točke H, zadržava se okomito na uzdužnu središnju ravninu sjedala.
 4.7.1.2.
 Ako se lijeva noga ne može zadržati paralelno s desnom nogom, a lijevo stopalo se ne može osloniti na konstrukciju, lijevo se stopalo pomiče sve dok ne bude poduprto. Položaj vizirnih oznaka ostaje nepromijenjen.
 4.7.2.
 Predviđeno sjedeće mjesto: vanjsko stražnje
 Za stražnja sjedala ili pomoćna sjedala noge se postavljaju kako je naveo proizvođač. Ako su stopala naslonjena na dijelove tla različite razine, stopalo koje prvo dodirne prednje sjedalo je referentno stopalo, a drugo se stopalo namješta tako da libela za namještanje kosog nagiba bude u vodoravnom položaju.
 4.7.3.
 Ostala predviđena sjedeća mjesta:
 Koristi se opći postupak iz gore navedenog stavka 4.7.1., osim što se stopala postavljaju kako je odredio proizvođač vozila.
 4.8.
 Namještaju se utezi donjeg dijela noge i stegna, a naprava 3-D H se izravnava.
 4.9.
 Stražnja ploča naginje se naprijed do prednjega graničnika, a naprava 3-D H se pomoću T-elementa odmakne od naslona sjedala. Nakon toga se naprava 3-D H ponovno postavlja na sjedalo jednim od sljedećih postupaka:
 4.9.1.
 Ako naprava 3-D H klizi prema nazad, koristi se sljedeći postupak. Naprava 3-D H pušta se da klizi prema nazad, sve dok prema naprijed usmjereno opterećenje na T-elementu više nije potrebno, odnosno dok sjedalo ne dodirne naslon sjedala. Prema potrebi se ponovno namješta donji dio noge.
 4.9.2.
 Ako naprava 3-D H ne klizi prema nazad, koristi se sljedeći postupak. Naprava 3-D H se djelovanjem vodoravnog, prema nazad usmjerenog opterećenja E-elementa pomakne prema nazad, dok sjedalo ne dodirne naslon sjedala (vidjeti sliku 2. Dodatka 1. ovom Prilogu).
 4.10.
 Silom od 100 ± 10 N djeluje se na sklop naslona i sjedala naprave 3-D H u presjeku kvadranta kuta boka i kućišta T-elementa. Smjer primjene opterećenja zadržava se duž linije koja prolazi uz gornji presjek do točke neposredno iznad kućišta motke stegna (vidjeti sliku 2. Dodatka 1. ovom Prilogu). Nakon toga se leđna ploča pažljivo nasloni na naslon sjedala. Pri daljnjem postupku treba paziti da naprava 3-D H ne klizne prema naprijed.
 4.11.
 Postavljaju se desni i lijevi utezi sjedala, a nakon toga naizmjenično osam utega trupa. Naprava 3-D H ostaje poravnana.
 4.12.
 Leđna ploča naginje se prema naprijed, kako bi se smanjio pritisak na naslon sjedala. Naprava 3-D H u tri se navrata pomakne s jedne strane na drugu u luku od 10° (5° na svaku stranu od okomite središnje ploče) radi oslobađanja mogućeg trenja, nastalog između naprave 3-D H i sjedala.
 Tijekom pomicanja može se dogoditi da se T-element naprave 3-D H pomakne iz predviđenog vodoravnog i okomitog položaja. Zato treba T-element pomicanjem naprave zadržati primjenom odgovarajućeg bočnog opterećenja. Pri zadržavanju T-elementa i pomicanju naprave 3-D H treba paziti da ne nastanu nenamjerna vanjska opterećenja u okomitom uzdužnom smjeru.
 Tijekom tog postupka stopala naprave 3-D H ne smiju se sputavati ni zadržavati. Ako stopala promijene položaj, treba ih na kratko ostaviti u tom položaju.
 Leđna ploča pažljivo se vraća nazad na naslon sjedala i provjerava se jesu li obje libele u nultom položaju. Ako su se stopala tijekom pomicanja naprave 3D H pomaknula, treba ih vratiti u početni položaj sljedećim postupkom:
 Svako se stopalo zasebno podiže sa tla samo do visine preko koje ga više nije moguće pomaknuti. Tijekom tog dizanja, stopala trebaju imati mogućnost slobodnog pomicanja; ne smije se primijeniti opterećenje prema naprijed, ili bočno opterećenje. Kad se svako stopalo vrati u prvotni položaj, pete trebaju dodirivati za to predviđenu konstrukciju.
 Bočna libela treba biti u nultom položaju, a prema potrebi se primjenjuje bočno opterećenje na gornji dio leđne ploče, dovoljno da omogući izravnanje naprave 3-D H na sjedalu.
 4.13.
 Držanje T-elementa, koje sprečava klizanje naprave 3-D H na sjedalu prema naprijed, provodi se na sljedeći način:
 (a)
 leđna ploča naslanja se na naslon sjedala;
 (b)
 naizmjenično se primjenjuje vodoravna, prema nazad usmjerena sila, koja ne prelazi 25 N, djeluje se na mjernu motku nagiba naslona približno na sredini mase opterećenja trupa, dok kvadrant kuta boka ne pokaže stabilan položaj nakon prestanka djelovanja opterećenja. Treba paziti da se na napravu 3-D H ne primjenjuju opterećenje prema dolje, ili bočno opterećenje. Ako je potrebno ponovno namještanje naprave 3-D H, leđna ploča okreće se u smjeru prema naprijed, ponovno izravnava i ponavlja se postupak iz stavka 4.12.
 4.14.
 Sva se mjerenja provode na sljedeći način:
 4.14.1.
 Mjere se koordinate točke „H” u trodimenzionalnom koordinatnom sustavu.
 4.14.2.
 Na skali za mjerenje stražnjeg nagiba očitava se stvarni nagib trupa, pri čemu je mjerna motka trupa u krajnjem stražnjem položaju.
 4.15.
 Ako se želi ponovno postaviti napravu 3-D H, sklop sjedala treba ostati neopterećen tijekom razdoblja od najmanje 30 minuta prije ponovnog postavljanja. Naprava 3-D H ne smije ostati na sjedalu dulje od vremena potrebnog za provedbu ispitivanja.
 4.16.
 Ako se sjedala u istom redu mogu smatrati sličnim (sjedeća klupa, identična sjedala itd.), za svaki red sjedala određuje se samo jedna točka „H” i jedan „stvarni nagib trupa”, pri čemu se naprava 3-D H iz Dodatka 1. ovom Prilogu postavlja na mjesto koje se smatra tipičnim za taj red. To mjesto je:
 4.16.1.
 za prednji red, vozačko sjedalo,
 4.16.2.
 za stražnji red, ili redove, vanjsko sjedalo.
 (1) U slučaju bilo kojeg sjedećeg mjesta, osim prednjih sjedišta, gdje točku „H” nije moguće odrediti pomoću „trodimenzionalne naprave za određivanje točke „H” ili postupaka, može se kao referentna točka uzeti točka „R” koju je označio proizvođač prema želji nadležnog tijela.
 (2) Kut nagiba, razlika u visini pri ugradnji sjedala, struktura površine itd.
 DODATAK 1.
 Opis trodimenzionalne naprave za točku H
 (*)
 (Naprava 3-D H)
 1. LEĐNA PLOČA I SJEDALO
 Leđna ploča i sjedalo izrađeni su od armirane plastike i metala; oni simuliraju ljudski trup i stegno i mehanički su gibljivi u točki „H”. Za mjerenje stvarnog kuta nagiba trupa na motki trupa, gibljivoj u točki „H” pričvršćen je kutomjer. Motka stegna koja se može namještati, pričvršćena na ploču sjedala utvrđuje središnju liniju i služi kao osnovica za kutomjer za kut kuka.
 2. ELEMENTI TRUPA I NOGU
 Segmenti donjeg dijela noge povezani su sa sklopom sjedala putem T-elementa koji je bočni produžetak. U donjim segmentima noge ugrađeni su kutomjeri za mjerenje nagiba koljena. Sklopovi cipela i nogu kalibrirani su za mjerenje nagiba koljena. Dvije libele koriste se za poravnavanje naprave u prostoru. Utezi elemenata trupa namješteni su u odgovarajuće težište, kako bi na sjedala djelovao pritisak koji odgovara pritisku 76 kg teškog muškarca. Treba provjeriti gibljivost svih sklopova naprave 3-D Hpri čemu trenje treba biti zanemarivo
 Slika 1.
 Oznake dijelova naprave 3-D H
 Slika 2.
 Dimenzije dijelova naprave 3-D H i raspored opterećenja
 (*) Za pojedinosti konstrukcije naprave 3-D H obratiti se na „Society of Automotive Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, United States of America.
 Naprava odgovara napravi navedenoj u standardu ISO 6549-1980.
 DODATAK 2.
 TRODIMENZIONALNI KOORDINATNI SUSTAV
 1.
 Trodimenzionalni koordinatni sustav određen je s tri okomite ravnine, kako ih je odredio proizvođač vozila (vidjeti sliku) (*).
 2.
 Pri mjerenju se vozilo postavlja na površinu podloge, tako da koordinate ishodišnih oznaka odgovaraju vrijednostima koje je naveo proizvođač.
 3.
 Koordinate točke „R” i točke „H” određuju se u odnosu na ishodišne oznake, kako ih je odredio proizvođač vozila.
 Slika
 Trodimenzionalni koordinatni sustav
 (*) Koordinatni sustav odgovara standardu ISO 4130:1978.
 DODATAK 3.
 REFERENTNI PODACI ZA SJEDEĆA MJESTA
 1. KODIRANJE REFERENTNIH PODATAKA
 Referentni podaci navedeni su jedan za drugim za svako sjedeće mjesto. Sjedeća mjesta označena su dvoznamenkastim kodom. Prva znamenka je arapski broj i označava vrstu sjedala, koji se broje od prednjeg prema stražnjem dijela vozila. Na drugom mjestu je veliko štampano slovo koje označava položaj sjedećeg mjesta u nizu, gledano u smjeru vožnje naprijed; koriste se sljedeća slova:
 L = lijevo
 C = središnje
 R = desno
 2. OPIS MJERNOG POLOŽAJA VOZILA
 2.1. Koordinate ishodišnih oznaka
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3. POPIS REFERENTNIH PODATAKA
 3.1. Sjedeće mjesto: ...
 3.1.1. Koordinate točke „R”
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3.1.2. Konstrukcijski predviđeni nagib trupa: ...
 3.1.3. Specifikacije za namještanje sjedala (*)
 vodoravno: ...
 okomito: ...
 kutno: ...
 nagib trupa: ...
 Napomena:
 Referentni podaci za daljnja sjedeća mjesta navedeni su u stavku 3.2., 3.3. itd.
 (*) Prekrižiti nepotrebno.
 PRILOG 20.
 PROVJERA SUKLADNOSTI PROIZVODNJE
 1. DEFINICIJE
 Za potrebe ovog Priloga:
 1.1.
 „tip proizvoda” znači sva stakla s istim glavnim značajkama;
 1.2.
 „razred debljine” znači sva stakla iste debljine sastavnih dijelova unutar dopuštenih odstupanja;
 1.3.
 „tvornica” znači svi proizvodni pogoni jednog ili više tipova stakala, osnovani na istom mjestu; može uključivati razne proizvodne linije;
 1.4.
 „smjena” znači razdoblje proizvodnje na istoj proizvodnoj liniji tijekom dnevnog radnog vremena;
 1.5.
 „proizvodna serija” znači kontinuirani period proizvodnje istog tipa proizvoda na istoj proizvodnoj liniji;
 1.6.
 „Ps” znači broj stakala istoga tipa proizvoda, proizvedenih u istoj smjeni;
 1.7.
 „Pr” znači broj stakala istog tipa proizvoda, proizvedenih u istoj proizvodnoj seriji.
 2. ISPITIVANJA
 Stakla treba podvrgnuti sljedećim ispitivanjima:
 2.1. Kaljena vjetrobranska stakla
 2.1.1.
 ispitivanje fragmentacije u skladu sa zahtjevima iz Priloga 4. stavka 2.
 2.1.2.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.1.
 2.1.3.
 ispitivanje optičkog izobličenja u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.2.
 2.1.4.
 ispitivanje razdvajanja sekundarne slike u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.3.
 2.2. Jednoliko kaljena stakla
 2.2.1.
 ispitivanje fragmentacije u skladu sa zahtjevima iz Priloga 5. stavka 2.
 2.2.2.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.1.
 2.2.3.
 za stakla koja se koriste kao vjetrobranska stakla:
 2.2.3.1.
 ispitivanje optičkog izobličenja u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.2.
 2.2.3.2.
 ispitivanje razdvajanja sekundarne slike u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.3.
 2.3. Obična slojevita i staklenoplastična vjetrobranska stakla
 2.3.1.
 ispitivanje udarom modela glave u skladu sa zahtjevima iz Priloga 6. stavka 3.
 2.3.2.
 ispitivanje udarom kugle mase 2 260 g u skladu sa zahtjevima iz Priloga 6. stavka 4.2. i Priloga 3. stavka 2.2.
 2.3.3.
 ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 5.
 2.3.4.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.1.
 2.3.5.
 ispitivanje optičkog izobličenja u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.2.
 2.3.6.
 ispitivanje razdvajanja sekundarne slike u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.3.
 2.3.7.
 Samo za staklenoplastična vjetrobranska stakla
 2.3.7.1.
 ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 2.1.
 2.3.7.2.
 ispitivanje otpornosti na vlagu u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 3.
 2.3.7.3.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 11.2.1.
 2.4. Obična slojevita stakla i staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih stakala
 2.4.1.
 ispitivanje udarom kugle mase 227 g u skladu sa zahtjevima iz Priloga 7. stavka 4.
 2.4.2.
 ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 5.
 2.4.3.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 9.1.
 2.4.4.
 Samo za staklenoplastična stakla
 2.4.4.1.
 ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 2.1.
 2.4.4.2.
 ispitivanje otpornosti na vlagu u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 3.
 2.4.4.3.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa zahtjevima iz Priloga 3. stavka 11.2.1.
 2.4.5.
 Prethodno navedene uvjete treba smatrati ispunjenima ako su odgovarajuća ispitivanja izvedena na vjetrobranskim staklima istoga sastava.
 2.5. Obrađena slojevita vjetrobranska stakla
 2.5.1.
 Dodatno ispitivanjima navedenima u prethodnoj stavku 2.3. ovog Priloga, izvodi se ispitivanje fragmentacije u skladu sa zahtjevima iz stavka 4. Priloga 8.
 2.6. Stakla s plastičnim prevlakama
 Dodatno ispitivanjima opisanima raznim točkama ovog Priloga, potrebno je izvesti sljedeća ispitivanja:
 2.6.1.
 ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 2.1.
 2.6.2.
 ispitivanje otpornosti na vlagu u skladu sa zahtjevima iz Priloga 9. stavka 3.
 2.6.3.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa zahtjevima iz. Priloga 3. stavka 11
 2.7. Dvostruka stakla
 2.7.1.
 Potrebno je izvesti ispitivanja opisana u ovom Prilogu za svaku sastavnu ploču dvostrukog stakla, s istom učestalošću i s istim zahtjevima.
 2.7.2.
 U slučaju dvostrukih stakala mjerenje propuštanja svjetla izvodi se prema zahtjevima Priloga 3. stavka 9.1.
 2.8. Kruta plastična stakala osim vjetrobranskih
 2.8.1.
 ispitivanje udarom kugle mase 227 g u skladu sa zahtjevima iz stavka 5. Priloga 14.
 2.8.2.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz stavka 9.1. Priloga 3.
 2.8.3.
 ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz stavka 6.1. Priloga 14.
 2.8.4.
 ispitivanje poprečnim zarezivanjem u skladu sa zahtjevima iz stavka 6.3. Priloga 14.
 Napomena:
 ispitivanje iz stavka 2.8.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.
 Ispitivanje iz stavka 2.8.4. izvodi se na uzorcima koji nisu bili ispitani u skladu sa zahtjevima iz stavka 6.2. Priloga 14.
 2.8.5.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa stavkom 11. Priloga 3.
 2.9. Savitljiva plastična stakla osim vjetrobranskih
 2.9.1.
 ispitivanje udarom kugle mase 227 g u skladu sa zahtjevima iz stavka 4. Priloga 15.
 2.9.2.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz stavka 9.1. Priloga 3.
 Napomena:
 ispitivanje iz stavka 2.9.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.
 2.9.3.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa stavkom 11.2.1. Priloga 3.
 2.10. Kruta plastična dvostruka stakla
 2.10.1.
 ispitivanje udarom kugle mase 227 g u skladu sa zahtjevima iz stavka 5. Priloga 16.
 2.10.2.
 mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa zahtjevima iz stavka 9.1. Priloga 3.
 Napomena:
 ispitivanje iz stavka 2.10.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.
 2.10.3.
 ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa stavkom 11. Priloga 3.
 3. UČESTALOST I REZULTATI ISPITIVANJA
 3.1. Ispitivanje fragmentacije
 3.1.1. Ispitivanja
 3.1.1.1.
 Prvi niz ispitivanja podrazumijevajući lom u svakoj točki udara određenoj ovim Pravilnikom treba izvesti na početku proizvodnje svakog novog tipa stakla kako bi se odredile najnepovoljnije točke loma. Rezultate ispitivanja je potrebno zabilježiti.
 Međutim, za kaljena vjetrobranska stakla prvi niz ispitivanja je potrebno izvesti samo ako je godišnja proizvodnja tog tipa stakla veća od 200 komada.
 3.1.1.2.
 Tijekom proizvodne serije treba izvesti provjeru upotrebom točaka loma određenih u stavku 3.1.1.1.
 3.1.1.3.
 Provjeru treba izvršiti na početku svake proizvodne serije ili sljedeći promjenu boje.
 3.1.1.4.
 Tijekom proizvodne serije potrebno je izvršiti provjere sa sljedećom najmanjom učestalošću:
 Kaljena vjetrobranska stakla
 Jednoliko kaljena stakla osim vjetrobranskih
 Obrađena slojevita vjetrobranska stakla
 Ps ≤ 200: jedna po proizvodnoj seriji
 Pr ≤ 500: jedna po smjeni
 0,1 % po tipu
 Ps > 200: jedna provjera svaka četiri sata proizvodnje
 Pr > 500: dvije po smjeni
 3.1.1.5.
 Provjeru treba izvršiti na kraju proizvodne serije na jednom od posljednje proizvedenih stakala.
 3.1.1.6.
 Za Pr < 20 potrebno je izvršiti samo jedno ispitivanje fragmentacije po proizvodnoj seriji.
 3.1.2. Rezultati
 Sve rezultate potrebno je zabilježiti, uključujući rezultate bez trajnog zapisa uzorka fragmentacije.
 Dodatno, ispitivanje s trajnim zapisom uzorka fragmentacije potrebno je izraditi jednom po smjeni izuzev za Pr ≤ 500. U tom slučaju treba izraditi samo jedno ispitivanje s trajnim zapisom uzorka fragmentacije po proizvodnoj seriji.
 3.2. Ispitivanje modelom glave
 3.2.1. Ispitivanja
 Potrebno je izvršiti provjere na uzorcima od najmanje 0,5 % dnevne proizvodnje slojevitih vjetrobranskih stakala na jednoj proizvodnoj liniji. Ispituje se najviše 15 vjetrobranskih stakala dnevno.
 Odabirom uzoraka treba zastupiti proizvodnju raznih tipova vjetrobranskih stakala.
 U dogovoru s tijelom nadležnim za homologaciju ta ispitivanja mogu se zamijeniti s ispitivanjem udarom kugle mase 2 260 g (vidjeti stavak 3.3.). U svakom slučaju potrebno je izvršiti ispitivanja modelom glave na najmanje dva uzorka godišnje za svaki razred debljine.
 3.2.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.3. Udar kugle mase 2 260 g
 3.3.1. Ispitivanja
 Provjeru treba izvršiti najmanje jednom mjesečno za svaki razred debljine.
 3.3.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.4. Udar kugle mase 227 g
 3.4.1. Ispitivanja
 Ispitni komadi trebaju biti odrezani iz uzoraka. Međutim, iz praktičnih razloga ispitivanja mogu biti izvedena na gotovim proizvodima ili njihovim dijelovima.
 Ispitivanja je potrebno izvesti na uzorku od najmanje 0,5 % proizvodnje jedne smjene, na najviše 10 uzoraka dnevno.
 3.4.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.5. Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu
 3.5.1. Ispitivanja
 Ispitni komadi trebaju biti odrezani iz uzoraka. Međutim, iz praktičnih razloga ispitivanja mogu biti izvedena na gotovim proizvodima ili njihovim dijelovima. Izabiru se tako da svi međuslojevi budu ispitani proporcionalno njihovoj uporabi.
 Provjeru treba izvesti na najmanje tri uzorka po boji međusloja, uzeta iz dnevne proizvodnje.
 3.5.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.6. Propuštanje svjetla
 3.6.1. Ispitivanja
 Za ovo ispitivanje je potrebno dostaviti reprezentativne uzorke toniranih dovršenih proizvoda.
 Provjera se vrši najmanje na početku svake proizvodne serije ako postoje bilo kakve promjene značajki stakla koje utječu na rezultate ispitivanja.
 Stakla s normalnim propuštanjem svjetla mjerenim tijekom homologacijskih ispitivanja ne manjim od 80 % za vjetrobranska stakla i ne manjim od 75 % za ostala stakla, i stakla čiji je simbol V (vidjeti stavak 5.5.2. ovog Pravilnika) izuzimaju se iz ovog ispitivanja.
 Alternativno, za kaljena stakla, dobavljač stakla može dostaviti certifikat o usklađenosti s prethodno navedenim zahtjevima.
 3.6.2. Rezultati
 Potrebno je zapisati vrijednost propuštanja svjetla. Dodatno, za vjetrobranska stakla s neprozirnim zatamnjenjima, potrebno je provjeriti na crtežima definiranima u stavku 3.2.1.2.2.4. ovog Pravilnika da li su takvi pojasi izvan područja B ili područja I, ovisno o kategoriji vozila za koje je vjetrobransko staklo namijenjeno. Svako neprozirno zatamnjenje mora biti u skladu s odredbama sadržanim u Prilogu 18.
 3.7. Optičko izobličenje i razdvajanje sekundarne slike
 3.7.1. Ispitivanja
 Svako vjetrobransko staklo treba pregledati radi utvrđivanja postojanja vidljivih grešaka. Dodatno, korištenjem postupka navedenog u ovom Pravilniku ili bilo kojeg drugoga koji daje slične rezultate, potrebno je izvršiti mjerenja u raznim područjima vidljivosti sa sljedećom najmanjom učestalošću:
 ako je Ps ≤ 200, jedan uzorak po smjeni,
 ili, ako je Ps > 200, dva uzorka po smjeni,
 ili 1 % od cjelokupne proizvodnje, uzorci se odabiru tako da se zastupi cjelokupna proizvodnja.
 3.7.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.8. Ispitivanje otpornosti na abraziju
 3.8.1. Ispitivanja
 Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom, staklenoplastična stakla i plastična stakla. Obavlja se najmanje jedna provjera mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili plastičnog materijala.
 3.8.2. Rezultati
 Potrebno je zabilježiti rezultate mjerenja raspršenja svjetla.
 3.9. Ispitivanje otpornosti na vlagu
 3.9.1. Ispitivanja
 Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom i staklenoplastična stakla. Obavlja se najmanje jedna provjera mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili plastičnog materijala.
 3.9.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.10. Ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva
 3.10.1. Ispitivanja
 Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom, staklenoplastična stakla i plastična stakla. Obavlja se najmanje jedna provjera mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili plastičnog materijala.
 3.10.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 3.11. Ispitivanje poprečnim zarezivanjem
 3.11.1. Ispitivanja
 Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo kruta plastična stakla s abrazijski otpornom plastičnom prevlakom. Vrši se najmanje jedna provjera tjedno po tipu plastičnog materijala i njegove prevlake, na uzorcima koji nisu bili podvrgnuti ispitivanju na simulirane uvjete starenja (Prilog 14. točka 6.2.)
 Ispitivanje na uzorcima koji su bili izloženi simuliranim uvjetima starenja izvodi se svaka tri mjeseca.
 3.11.2. Rezultati
 Sve rezultate je potrebno zabilježiti.
 PRILOG 21.
 Zahtjevi u odnosu na ugradbu sigurnosnih stakala na vozila
 1. PODRUČJE PRIMJENE
 Ovaj Pravilnik određuje odredbe u odnosu na ugradbu sigurnosnih stakala na vozila kategorija M, N i O (1) kako bi se osigurala visoka razina sigurnosti za putnike a posebno kako bi se osigurala visoka razina vidljivosti prometnih uvjeta za vozača, ne samo sprijeda već i odostraga i bočno.
 Ne primjenjuje se na oklopna vozila kako je određeno dolje u stavku 2.3.
 2. DEFINICIJE
 Za potrebe ovog Priloga,
 2.1.
 „Vozilo” znači svako motorno vozilo namijenjeno za uporabu na cesti koje ima najmanje četiri kotača i najveću konstrukcijski određenu brzinu veću od 25 km/h uz iznimku vozila koja voze po tračnicama i svih pokretnih strojeva;
 2.2.
 „Kategorija vozila” znači skupina vozila koja potpadaju u istu odgovarajuću kategoriju prema klasifikaciji koja je usvojena Prilogom 7. Konsolidiranoj rezoluciji o konstrukciji vozila (R.E.3) (1).
 2.3.
 „Vozilo za posebnu namjenu”, „vozilo za stanovanje ili kampiranje”, „oklopno vozilo”, „vozilo hitne pomoći”, „pogrebno vozilo”, „sportsko vozilo s pomičnim krovom” definirani su u Prilogu 7. Konsolidiranoj rezoluciji o konstrukciji vozila (R.E.3) (1).
 2.4.
 „Dvopodno vozilo” definirano je u stavku 2.1.2. Pravilnika br. 107.
 3. OPĆE ODREDBE PRIMJENJIVE NA VOZILA KATEGORIJA M, N i O
 3.1.
 Sigurnosna stakla ugrađuju se tako da unatoč naporima kojima je vozilo izloženo u uobičajenim uvjetima vožnje, ostaju na mjestu i omogućavaju vidljivost i sigurnost putnika vozila;
 3.2.
 Sigurnosna stakla nose odgovarajuću oznaku homologacije sastavnog dijela određenu u stavku 5.4. ovog Pravilnika iza koje slijedi, ako se to zahtijeva, jedna dodatna oznaka predviđena u stavku 5.5.
 4. POSEBNE ODREDBE PRIMJENJIVE NA VOZILA KATEGORIJA M i N (1)
 4.1. Vjetrobranska stakla
 4.1.1.
 Uobičajeno propuštanje svjetlosti ne smije biti manje od 70 posto.
 4.1.2.
 Vjetrobransko staklo mora biti homologirano za tip vozila za koje je namijenjeno za ugradbu.
 4.1.3.
 Vjetrobransko staklo mora biti ispravno ugrađeno u odnosu na vozačevu točku „R”.
 4.1.4.
 Vozila koja imaju najveću konstrukcijski određenu brzinu veću od 40 km/h ne mogu biti opremljena kaljenim vjetrobranskim staklom.
 4.2. Sigurnosna stakla osim vjetrobranskih i pregradnih stakala
 4.2.1. Preduvjeti za sigurnosna stakla za prednje vidno polje vozača
 4.2.1.1.
 Sigurnosna stakla kroz koja se ostvaruje vozačevo prednje vidno polje kako je određeno u stavku 2.18.1. ovog Pravilnika, mora imati uobičajeno propuštanje svjetlosti od najmanje 70 posto.
 4.2.1.2.
 Plastična sigurnosna stakla nose dodatnu oznaku/B/L kako je određeno u stavcima 5.5.5. i 5.5.7. ovog Pravilnika.
 4.2.2. Preduvjeti za sigurnosna stakla za stražnje vidno polje vozača
 4.2.2.1.
 Sigurnosno staklo određeno u stavku 2.18.2. ovog Pravilnika mora imati propuštanje svjetlosti od najmanje 70 posto ali ako su ugrađena dva vanjska retrovizora staklo može imati propuštanje svjetlosti ispod 70 posto uz uvjet da nosi dodatnu oznaku V određenu u stavku 5.5.2. ovog Pravilnika.
 4.2.2.2.
 Plastično sigurnosno staklo nosi dodatnu oznaku A/L ili B/L kako je definirano u stavcima 5.5.5. i 5.5.7. ovog Pravilnika.
 Kao alternativa, stražnje staklo na sklopivom krovu sportskog vozila s pomičnim krovom može nositi dodatnu oznaku/B/M.
 Stražnje staklo na sklopivom krovu vozila s pomičnim krovom može biti izrađeno od savitljive plastične ploče.
 4.2.3. Druga sigurnosna stakla
 4.2.3.1.
 Sigurnosna stakla koja nisu obuhvaćena definicijama iz stavaka 2.18.1. i 2.18.2. ovog Pravilnika nose dodatnu oznaku V određenu u stavku 5.5.2. ovog Pravilnika, ako je propuštanje svjetlosti ispod 70 posto.
 4.2.3.2.
 Plastična stakla nose jednu od dodatnih oznaka određenih u stavcima 5.5.5., 5.5.6. i 5.5.7. ovog Pravilnika. Međutim kada je vozilo namijenjeno za prijevoz putnika, stakla s dodatnim oznakama/C/L ili/C/M nisu dozvoljena na položajima gdje postoji rizik od udarca glavom.
 4.2.4. Izuzeća
 U slučaju plastičnih sigurnosnih stakala odredbe koje se odnose na otpornost na abraziju kako se navodi u stavcima 4.2.2.2. i 4.2.3.2. ovog Priloga ne primjenjuju se na vozila i položaje stakala navedene dolje:
 (a)
 vozila hitne pomoći
 (b)
 pogrebna vozila
 (c)
 prikolice, uključujući vozila za stanovanje ili kampiranje
 (d)
 krovna stakla i smještena na krovu vozila
 (e)
 sva stakla gornjeg kata dvopodnog vozila
 Nije potrebno ispitivanje na abraziju/oznaka tog ispitivanja.
 4.3. Posebni zahtjevi
 4.3.1.
 Svako staklo usmjereno prema naprijed koje nije vjetrobransko staklo mora biti izrađeno ili od slojevitog stakla ili od plastične ploče koja ima dodatnu oznaku/A kako je određeno u stavcima 5.5.5. i 5.5.7. ovog Pravilnika.
 4.3.2.
 Stavak 4.3.1. nije primjenjiv za vozila koja imaju najveću konstrukcijski određenu brzinu manju od 40 km/h.
 (1) Kako je određeno u Prilogu 7. Konsolidiranoj rezoluciji o konstrukciji vozila (R.E.3) (TRANS/WP.29/78/Rev.1/Izmjena 2.).