text:
Dijks Leijssen wint ook in hoger beroep Euribor-rechtszaak bij het gerechtshof te Amsterdam - Dijks Leijssen
 Dijks Leijssen wint ook in hoger beroep Euribor-rechtszaak bij het gerechtshof te Amsterdam
 arrest Stop de Banken / ABN AMRO
 Op dinsdag 19 december 2017 is uitspraak gedaan door het gerechtshof in de zogenaamde Euribor-rechtszaak, door ondergetekende en Hans Hoeksma aangespannen namens de Stichting Stop de Banken tegen ABN AMRO Bank.
 Op 11 november 2015 had de rechtbank te Amsterdam de Stichting Stop de Banken en de Stichting Euribar, die eveneens in deze procedure de ABN AMRO Bank had aangesproken, in het gelijk gesteld.
 Euribor is een lening waarbij Euriborrente is overeengekomen, dit is de rente die banken elkaar in rekening brengen en die maandelijks kan worden gewijzigd. De Euriborrente is een bijzonder lage rente, maar kan ook wel omhoogschieten. Gemiddeld is deze rente lager dan andere rentes. Reden waarom veel leningnemers daarvoor gekozen hebben. Voor deze Euriborlening moet maandelijks Euriborrente worden betaalt en nog een andere component een zogenaamde opslag. De documentatie die de bank bij het sluiten van de leningsovereenkomst uitgaf over deze opslag was in alle gevallen volstrekt onduidelijk. In een aantal gevallen (de bank verkocht diverse Euriborleningsproducten) was aangegeven dat de opslag kon worden verhoogd indien het risico voor de bank hoger zou worden, omdat de waarde van het onderpand afnam ten opzichte van de hoogte van de lening. In de meeste gevallen was echter niets over de opslag vermeld. In de voorwaarden stonden onduidelijke vermeldingen zoals “de bank kan de opslag wijzigingen” en in andere gevallen “de bank kan de opslag wijzigen indien financiële ontwikkelingen daartoe aanleiding geven”. Een volstrekt onduidelijke en ondoorzichtige verklaring, omdat niet duidelijk is hoe en op basis van welke criteria de opslag kan worden gewijzigd.
 Het beding waarbij de bank zich het recht voorbehield de opslag te wijzigen is een algemene voorwaarde. Onredelijke en oneerlijke algemene voorwaarden kunnen door de rechter worden vernietigd. De Nederlandse algemenevoorwaardenregeling moet op basis van het Europese recht, te weten de richtlijn oneerlijke bedingen, worden uitgelegd en toegepast.
 De richtlijn bepaald dat een beding in een overeenkomst waarover niet afzonderlijk is onderhandeld als oneerlijk moet worden beschouwd indien het in strijd met de goede trouw het evenwicht tussen de uit de overeenkomst voortvloeiende rechten en verplichtingen van partijen ten nadele van de consument aanzienlijk verstoord. Bij beoordeling van de vraag of een beding oneerlijk is moet alle omstandigheden bij de sluiting van de overeenkomst en alle andere bedingen van de overeenkomst of een daarmee samenhangende overeenkomst in aanmerking worden genomen.
 Een beding is oneerlijk indien degene die dit heeft opgesteld zichzelf meer rechten toekent dan bij een overeenkomst uit de wet voortvloeit en dit een nadeel is voor de wederpartij/consument. Met te goeder trouw wordt bedoeld dat moet worden beoordeeld of een consument, indien eerlijk was onderhandeld, een dergelijk beding had geaccepteerd.
 In de laatste jaren is op basis van de Europese wetgeving door het Europese hof een aantal keren benadrukt dat bedingen die niet transparant zijn / ondoorzichtig zijn op zich al oneerlijk zijn. Indien dergelijke bedingen onduidelijk zijn en nadelig zijn voor de consument behoort vernietiging van het beding door de rechter te volgen. De richtlijn drukt dit uit met de zinssnede dat dergelijke bedingen de consument niet kunnen binden.
 Het gerechtshof te Amsterdam heeft geoordeeld dat de opslagbedingen waarbij de ABN AMRO zich de bevoegdheid voorbehield de opslag op het Euribortarief eenzijdig te wijzigen ongeclausuleerd is en niet transparant. De leningnemers zijn bij het aangaan van de Euriborhypotheek niet geïnformeerd over de verschillende kostencomponenten, evenmin is aan hen duidelijk gemaakt onder welke omstandigheden en volgens welke mechanismen de opslag kan worden gewijzigd. Het is een volstrekt duister gebied, zodat daaruit voorkomt dat de bank op basis van onbekende redenen naar eigen believen de opslag kan verhogen en zo de kosten voor de consument aanmerkelijk hoger kan maken. Bovendien werd geoordeeld dat het beding nadelig was. Het beding verstoorde het evenwicht tussen de uit de overeenkomst voortvloeiende rechten en verplichtingen van de partij ten nadele van de consument, aldus het gerechtshof. Daarbij oordeelde het hof tevens dat indien over het beding was onderhandeld de consument dit beding niet zou hebben geaccepteerd.
 Ten slotte kwam nog aan de orde de vraag of een aantal vorderingen van consumenten waarvoor de Stichting Stop de Banken procedeerde verjaard konden zijn. De bank had zich op dat standpunt gesteld en in verband daarmee naar voren gebracht dat een groot aantal vorderingen van leningnemers tot vernietiging van de bedingen zouden zijn verjaard, zodat de stichting geen belang zou hebben bij haar vordering. Het gerechtshof overweegt dat de verjaringstermijn om vernietiging van het beding te vorderen eerst begint op het moment dat de bank een duidelijk beroep heeft gedaan op het beding waarbij zij de opslag van de Euriborhypotheek mag verhogen. In veel gevallen was de opslag weliswaar een aantal keer verhoogd, maar zonder uitdrukkelijk beroep op een met name genoemd beding. Uit de uitspraak van het gerechtshof is op te maken dat het gerechtshof meent dat in veel gevallen van verjaring geen sprake zal zijn. Het zal echter per geval moet worden beoordeeld.
 Ook de door de bank gegeven financiële onderbouwing voor wijziging van de opslag wordt door het gerechtshof verworpen. Zij acht de financiële onderbouwing door de bank onduidelijk en niet consistent. Ook andere verweren van de bank, onder meer inhoudende dat ondanks de opslag de rente nog zeer laag was en leningnemers zo konden overstappen naar een andere bank, werd verworpen.
 Deze uitspraak geldt onmiddellijk. Daaruit vloeit voort, dat leningnemers nu al kunnen vorderen dat aan hen het teveel betaalde wordt terugbetaald.
 Het is zoals ondergetekende tijdens het pleidooi in deze zaak naar voren bracht. Er zijn known unknows, derhalve bekende onbekende factoren en er zijn unknown unknows. Onbekende onbekende factoren. Van dit laatste was sprake bij het opslagwijzigingsbeding. Het was volslagen onbekend en onduidelijk dat de bank op basis van onduidelijke omstandigheden de opslag ging wijzigen en hoe deze wijziging werkte.
 De vraag is nu of de bank vrijwillig de benadeelde consumenten zal compenseren of dat de leningnemers zich alsnog tot de rechter moeten wenden om hun recht te krijgen. De Stichting Stop de Banken zal haar leden adviseren op korte termijn al aanspraak te maken op het door elk individueel lid teveel betaalde. De stichting zal daarbij behulpzaam zijn. De uitspraak is gedaan in een zaak waarbij de stichting namens consumenten optrad. Uit wet en rechtspraak zijn echter wel aanwijzingen te vinden dat een aantal beginselen die in deze uitspraak ten grondslag liggen aan de ongeldigheid van dit opslagwijzigingsbeding ook zullen gelden voor kleine bedrijven die een soortgelijk financieel product hebben.
 Rob Leijssen, Hans Hoeksma en Lex Makkinje vieren het behaalde succes


type: wikipedia

text:
Névnapok: Eleonóra + Adolf, Bódog, Germán, Györe, György, Györk, Györke, Lenóra, Leona, Leonóra, Nóra, Patony, Péter, Pető, Zakariás, Zelmira
 Események
 Politikai események
 1431 – Megkezdődik Jeanne d’Arc pere.
 1613 – Oroszországban trónra lép I. Mihály cár, a Romanov-házból való első uralkodó.
 1711 – II. Rákóczi Ferenc elhagyja Magyarországot.
 1848 – Marx Károly és Engels Frigyes kiadja a Kommunista kiáltványt.
 1916 – Megkezdődik Verdunnél az I. világháború legvéresebb csatája.
 1939 – Keresztes-Fischer Ferenc m.kir. belügyminiszter rendeletileg feloszlatja a hungarista Magyar Nemzeti Szocialista Pártot.
 1945 – Az Ivo Dzsima-i partraszállást támogató USS Saratoga repülőgép-hordozót három perc alatt öt kamikaze találja el, a hajó nem süllyed el; a USS Bismarck Sea azonban legénységének 218 tagját viszi magával a hullámsírba.
 1965 – Merénylet Malcolm X afro-amerikai polgárjogi aktivista ellen.
 1972 – Richard Nixon látogatása a Kínai Népköztársaságban.
 2008 – Olaszország elismeri Koszovót, melynek hatására Belgrád azonnali hatállyal visszahívja római diplomatáját, továbbá független államnak ismeri el Koszovót Észtország, Dánia és Luxemburg is. Eközben Belgrádban – a volt jugoszláv parlament előtti téren – több mint háromszázezer ember jön össze a Koszovó függetlensége ellen szervezett tömegtüntetésen. Támadás éri a horvát nagykövetséget, továbbá néhány száz tüntető betör az Egyesült Államok belgrádi külképviseletére és felgyújtják az épületet.
 Tudományos és gazdasági események
 1953 – Francis Crick és James D. Watson bejelenti a DNS molekula kettős-spirál szerkezetének felfedezését.
 1969 – A szovjet holdprogram céljára épített N–1 óriásrakéta felrobban az indításnál.
 Kulturális események
 Irodalmi, színházi és filmes események
 2020 – Elindul A klónok háborúja 7. évada a Disney+ - on.
 Zenei események
 Sportesemények
 Egyéb események
 Születések
 1609 – Raimondo Montecuccoli olasz gróf, osztrák császári fővezér († 1680)
 1728 – III. Péter orosz cár, II. Katalin cárnő férje († 1762)
 1791 – John Mercer kémikus, festékiparos, a mercerizáció feltalálója († 1866)
 1825 – Görgey István honvéd százados, történetíró († 1912)
 1844 – Charles-Marie Widor francia orgonaművész, zeneszerző, zenepedagógus († 1937)
 1847 – Baumler János András magyar botanikus († 1926)
 1865 – Kenyeres Balázs igazságügyi orvos, hisztológus, az MTA tagja († 1940)
 1866 – August von Wassermann német bakteriológus, a szifiliszteszt kidolgozója († 1925)
 1876 – Lehár Antal, legitimista katonatiszt, IV. Károly visszatérési kísérletének támogatója († 1962)
 1893 – Honthy Hanna Kossuth-díjas magyar színésznő, énekesnő, operettprimadonna († 1978)
 1895 – Henrik Carl Peter Dam Nobel-díjas dán biokémikus († 1976)
 1896 – Mihalik Kálmán a Székely himnusz zeneszerzője († 1922)
 1903 — Raymond Queneau francia író, költő, esszéista, matematikus. († 1976)
 1903 – Anaïs Nin kubai származású, franciaországi születésű amerikai írónő († 1977)
 1907 – W. H. Auden angol költő († 1973)
 1912 – Hajós György magyar matematikus, az MTA tagja († 1972)
 1913 – Roger Laurent belga autóversenyző († 1997)
 1915 – Anton Vratuša szlovén politikus, szlavista, újságíró († 2017)
 1919 – Baleczky Emil, magyar nyelvész, egyetemi tanár, szlavista († 1981)
 1922 – Illovszky Rudolf magyar labdarúgó, edző, a magyar labdarúgó-válogatott volt szövetségi kapitánya († 2008)
 1924 – Robert Mugabe, Zimbabwe első miniszterelnöke († 2019)
 1926 – Király Ede olimpiai ezüstérmes, világbajnok műkorcsolyázó († 2009)
 1926 – Mucsi Sándor magyar színművész († 2006)
 1927 – Paul Préboist francia színész († 1997)
 1928 – Dariday Róbert magyar színész, a Békéscsabai Jókai Színház örökös tagja
 1929 – Izsák Imre magyar csillagász († 1965)
 1931 – Huzsvár László a Nagybecskereki egyházmegye első püspöke († 2016)
 1933 – Nina Simone amerikai énekesnő, zongorista, emberjogi aktivista († 2003)
 1940 – Peter Gethin (Peter Kenneth Gethin) brit autóversenyző († 2011)
 1942 – Cs. Szabó István magyar színész, író, költő, rendező, a Budai Bábszínház művészeti vezetője († 2020)
 1944 – Peter Lee Lawrence, színész († 1974)
 1946 – Anthony Daniels angol színész, szinkronszínész
 1946 – Alan Rickman Golden Globe-díjas angol színész († 2016)
 1948 – Laczkovich Miklós Széchenyi-díjas magyar matematikus, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja
 1949 – Gáti Oszkár Jászai Mari-díjas magyar színész
 1949 – Zempléni Mária Liszt Ferenc-díjas magyar operaénekes, a Halhatatlanok Társulatának örökös tagja
 1950 – Bicskei István Aase-díjas magyar színész
 1955 – Ioan Rus román szociáldemokrata párti politikus, Románia bel-, majd közlekedési minisztere
 1959 – Marek Raczkowski lengyel festőművész, karikaturista, díszlettervező
 1959 – Rák Kati magyar színésznő
 1963 – William Baldwin amerikai színész
 1968 – Kalocsai Andrea magyar televíziós műsorvezető, színésznő, előadóművész
 1971 – Tallián Mariann magyar színésznő, író
 1972 – Gosztola Adél magyar színésznő
 1976 – Fodor Rajmund vízilabdázó, az olimpiai bajnok csapat tagja
 1977 – Varga Gabriella magyar színésznő
 1978 – Kumail Nanjiani pakisztáni-amerikai színész, humorista
 1979 – Jennifer Love Hewitt amerikai színésznő
 1979 – Mahó Andrea színésznő, énekesnő
 1982 – Benedek Dalma magyar kajakozónő
 1982 – Hajnal András magyar műugró
 1983 – Előd Álmos magyar színész
 1984 – Andreas Seppi olasz teniszező
 1986 – Erdei Ádám magyar kosárlabdázó
 1988 – Damir Dugonjič szlovén úszó
 1989 – Gaál Attila Csaba magyar színész, rendező
 1989 – Scout Taylor-Compton amerikai színésznő
 1992 – Phil Jones angol labdarúgó
 1999 – Adem Asil török tornász
 Halálozások
 4 – Gaius Caesar római trónörökös, Augustus unokája és fogadott fia (* Kr. e. 20 körül)
 1513 – II. Gyula pápa a reneszánsz kor legismertebb egyházfője (* 1443)
 1677 – Baruch Spinoza holland humanista filozófus (* 1632)
 1822 – Nemesnépi Zakál György őrségi író, az első magyar nyelvű tájmongráfia szerzője (* 1761)
 1892 – Hamary Dániel magyar orvosdoktor, író, 1848-as nemzetőr, magyar királyi honvéd törzsorvos (* 1826)
 1900 – Charles Piazzi Smyth skót csillagász (* 1819)
 1912 – Osborne Reynolds ír születésű angol mérnök, fizikus, matematikus, a Reynolds-számot róla nevezték el (* 1842).
 1922 – Chernel István magyar ornitológus (* 1865).
 1926 – Heike Kamerlingh Onnes holland fizikus, Nobel-díjas, a szupravezetés felfedezője (* 1853)
 1932 – Gulácsy Lajos magyar festőművész (* 1882)
 1938 – George Ellery Hale amerikai csillagász (* 1868)
 1943 – Entz Géza zoológus, egyetemi tanár, akadémikus (* 1875)
 1944 – Szisz Ferenc magyar származású francia autóversenyző, az első Grand Prix győztese (* 1873)
 1958 – Duncan Edwards angol focista, a Manchester United focicsapat híres játékosa (* 1936)
 1961 – Herczeg Jenő színész, rendező (* 1886)
 1968 – Howard Florey Nobel-díjas ausztrál születésű angol patológus (* 1898)
 1984 – Mihail Alekszandrovics Solohov Nobel-díjas (1965) szovjet-orosz író (* 1905)
 1989 – Márai Sándor magyar író, költő, újságíró (* 1900)
 1995 – Bárány István Európa-bajnok úszó, olimpiai ezüstérmes, edző, sportvezető, szakíró (* 1907)
 2004 – Kollár Lajos építőmérnök, az MTA tagja (* 1926)
 2014 – Đoko Rosić szerb származású bolgár színész (* 1932)
 2015 – Fodor Ákos magyar költő, műfordító (* 1945)
 2016 – Bányai János magyar egyetemi tanár, író, irodalomtörténész, műkritikus, szerkesztő (* 1939)
 2017 – Burger Barna magyar fotóművész (* 1965)
 2018 – Billy Graham amerikai prédikátor (* 1918)
 2019 – Fésűs Éva Kossuth-díjas magyar írónő (* 1926)
 2022 – Molnár V. József Magyar Örökség díjas magyar néprajzkutató, grafikus (* 1930)
 Ünnepek, emléknapok, világnapok
 Az anyanyelv nemzetközi napja. Banglades javaslatára az ENSZ (UNESCO) 1999-ben február 21-ét nemzetközi anyanyelvi nappá nyilvánította. 2000-ben ünnepelték először. A világnapot annak emlékére tartják, hogy 1952-ben Bangladesben az urdut nyilvánították az egyetlen hivatalos nyelvvé, noha a bangladesiek anyanyelve a bengáli. Február 21-én Dakkában a diákok fellázadtak az anyanyelv elnyomása ellen. Ekkor a rendőrség összetűzött a tüntetőkkel és öt diákot megöltek. A bangladesiek akkor az anyanyelv napjává nyilvánították a napot.
 Idegenvezetők nemzetközi napja (International Tourist Guide Day). 1985 óta számos országban megünneplik, oly módon, hogy az idegenvezetők saját honfitársaiknak mutatják be városukat ellenszolgáltatás nélkül, hogy azok a városuk érdekességeit jobban megismerjék.
 Damiani Szent Péter ünnepe a katolikus egyházban
 Banglades: a mártírok napja
 Jegyzetek
 Február napjai


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 7.9.2013
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 260/43
 Žaloba podaná 4. júla 2013 — Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Komisia
 (Vec T-354/13)
 2013/C 260/78
 Jazyk konania: nemčina
 Účastníci konania
 Žalobca: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks a i. (Berlín, Nemecko) (v zastúpení: I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert a J. T. Saatkamp, advokáti)
 Žalovaná: Európska komisia
 Návrhy
 Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
 —
 zrušil rozhodnutie žalovanej z 8. apríla 2013 vo veciach „Kołocz śląski/Kołacz śląski“ — Schlesischer Streuselkuchen (Ref. Ares [2013] 619104 — 10. apríl 2013).
 Dôvody a hlavné tvrdenia
 Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody.
 1.
 Prvý žalobný dôvod: Nesprávny právny základ
 —
 Žalobca uvádza, že žalovaná svoje rozhodnutie o žiadosti žalobcu o zrušenie zápisu „Kołocz śląski/Kołacz śląski“ ako zemepisného označenia nesprávne oprela o nariadenie (EÚ) č. 1151/2012 (1) platné v čase vydania rozhodnutia žalovanej, pričom ho mala oprieť o staršie nariadenie (ES) č. 510/2006 (2) platné v čase podania žiadosti žalobcu. Tým žalovaná porušila zásadu tempus regit actum.
 —
 Žalobca ďalej uvádza, že žiadosť o zrušenie zápisu je podľa nariadenia č. 510/2006 prípustná a dôvodná. V tejto súvislosti okrem iného uvádza, že existujú dva dôvody na zrušenie (predmetné označenie je druhovým názvom v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia č. 510/2006; zemepisná oblasť Schlesiens bola v zápise nesprávne vymedzená) v zmysle článku 12 ods. 2 nariadenia č. 510/2006 a že odlišný výklad a odlišné uplatňovanie tohto ustanovenia by porušil základné práva pekární v Spolkovej republike Nemecko.
 2.
 Druhý žalobný dôvod: Porušenie nariadenia č. 1151/2012
 —
 Žalobca uvádza, že žiadosť by bola prípustná a dôvodná dokonca aj vtedy, ak by bola posudzovaná na základe nariadenia č. 1151/2012.
 (1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012 z 21. novembra 2012 o systémoch kvality pre poľnohospodárske výrobky a potraviny (Ú. v. EÚ L 343, s. 1).
 (2) Nariadenie Rady (ES) č. 510/2006 z 20. marca 2006 o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. EÚ L 93, s. 12).


text:
Avogadrov broj ili Avogadrova konstanta je prirodna konstanta koja određuje broj čestica (molekula, atoma ili iona) u jednom molu neke tvari. Jednaka je količniku broja čestica N i količine tvari n a označuje se s L ili NA dok je jedinica mol−1:
 gdje je: L - Avogadrova konstanta, N - brojnost jedinki, n - množina tvari, M - molna masa, m - masa tvari.
 Drugim riječima molna masa M neke tvari uvijek sadrži Avogadrov broj jedinki (atoma, molekula, formulskih jedinki).
 Avogadrova konstanta iznosi:
 Avogadrov broj nam kazuje na primjer koliko ima atoma ugljika u 1 molu ugljika. 1 mol = 12,0111 g ugljika. Dakle u 12,0111 g ugljika ima 6,0221412 x 1023 atoma ugljika.
 Razlika između Avogadrove konstante i Avogadrova broja je to da Avogadrova konstanta ima mjernu jedinicu mol−1.
 Povijest
 Konstanta je nazvana po Amedeu Avogadru, koji je 1811. prvi uočio da je broj čestica plina (molekula) pri određenom tlaku i temperaturi razmjeran obujmu (volumenu plina) neovisno o vrsti plina. Prvi je taj broj izračunao J. Loschmidt 1865. iz kinetičke teorije plinova i dobio vrijednost 6,09∙1023. Lord Rayleigh 1890. izračunao je broj iz raspršenja Sunčeva zračenja. Točniji rezutat je dobio R. A. Millikan 1909. iz naboja elektrona (točnost ±1%). Iste godine broj je izračunao J. Perrin iz sedimentacije koloidnih čestica u gravitacijskom polju. Danas je najtočnija metoda difrakcije rendgenskih zraka na kristalima.
 Avogadrov zakon
 Avogadrov zakon je jedan od plinskih zakona. Nazvan je prema Amedeu Avogadru koji je 1811. iznio pretpostavku da se u jednakim volumenima svih plinova pri istim uvjetima temperature i tlaka nalazi jednak broj čestica -molekula. Dakle, broj molekula u određenom volumenu plina ne ovisi o njihovoj veličini ili masi. Zbog toga se došlo do pojma molarne mase, a to je masa 1 mola neke supstance, to jest masa čestica te supstance puta Avogadrov broj. Avogadrov broj kazuje koliko ima atoma, molekula ili formulskih jedinki u 1 molu neke tvari. Taj broj je 6,022045 x 1023. Mol je ona množina tvari u sustavu koji sadrži toliko elementarnih jedinki tvari koliko ima atoma u 0,012 kg izotopa ugljika 12C.
 Prema Avogadru najsitnija čestica plina je molekula. To je bila hrabra pretpostavka za to doba i pala je u zaborav do 1858.g. kad je Stanislao Cannizzaro obnovio Avogadrovu hipotezu. Od te godine hipoteza je općenito prihvaćena i naziva se Avogadrov zakon. Izuzetak čine plemeniti plinovi koji zbog svoje stabilne elektronske konfiguracije ne tvore molekule, već se nalaze u obliku pojedinačnih atoma. Na primjer, molekule vodika i dušika, u jednakom obujmu, imaju jednak broj molekula, ako se nalaze pod jednakim tlakom i temperaturom, bez obzira na to što su molekule dušika 14 puta teže od molekula vodika. U primjeni, stvarni plinovi vrlo malo odstupaju od ponašanja idealnih plinova, pa se i plinski zakoni mogu koristiti za veliku većinu primjena.
 Matematičko određivanje
 Avogadrov zakon se matematički određuje kao:
 gdje je :
 V – obujam plina (m3)
 n – množina tvari ili broj molekula (ili atoma) plina
 k – proporcionalna fizikalna konstanta
 Najvažniji rezultat Avogadrovog zakona je određivanje opće plinske konstante za idealne plinove, koja ima jednaku vrijednost za sve plinove. To znači da vrijedi:
 gdje je :
 p – tlak plina (Pa)
 T – apsolutna temperatura plina (K)
 Jednadžba stanja idealnih plinova
 Ako se Avogadrov zakon preuredi, i za fizikalnu konstantu uvedemo oznaku R, dobijemo:
 Gornja jednakost je poznata kao jednadžba stanja idealnog plina.
 Obujam jednog mola plina - molni volumen
 Za standardni tlak 101,325 kPa i temperaturu 273,15 K (0 °C), obujam jednog mola idealnog plina iznosi:
 Obujam jednog mola idealnog plina iznosi 22,4 dm3 ili 22,4 litre i naziva se molni volumen.
 Izvori
 Kemija
 Plinski zakoni
 Fizikalne konstante
 Stehiometrija


text:
 18.8.2012
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 250/19
 Klage, eingereicht am 2. Juli 2012 — Health Food Manufacturers’ Association u. a./Kommission
 (Rechtssache T-296/12)
 2012/C 250/35
 Verfahrenssprache: Englisch
 Parteien
 Klägerinnen: The Health Food Manufacturers’ Association (East Molesey, Vereinigtes Königreich), Quest Vitamins Ltd (Birmingham, Vereinigtes Königreich), Natures Aid Ltd (Kirkham, Vereinigtes Königreich), Natuur- en Gezondheitsproducten Nederland (Ermelo, Niederlande) und New Care Supplements BV (Oisterwijk, Niederlande) (Prozessbevollmächtigte: B. Kelly und G. Castle, Solicitors, und Rechtsanwalt P. Bogaert)
 Beklagte: Europäische Kommission
 Anträge
 Die Klägerinnen beantragen,
 —
 Nichtigerklärung der Verordnung (EU) Nr. 432/2012 der Kommission vom 16. Mai 2012 zur Festlegung einer Liste zulässiger anderer gesundheitsbezogener Angaben über Lebensmittel als Angaben über die Reduzierung eines Krankheitsrisikos sowie die Entwicklung und die Gesundheit von Kindern (ABl. L 136, S. 1);
 —
 Nichtigerklärung des Beschlusses der Kommission vom 16. Mai 2012, mit der sie eine Liste mit zulässigen gesundheitsbezogenen Angaben angenommen und eine Liste sogenannter „on-hold“ (noch nicht bewerteter) gesundheitsbezogener Angaben erstellt hat, die von ihr weder zurückgewiesen noch genehmigt worden sind;
 —
 Verurteilung der Beklagten zur Tragung der Kosten.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Zur Stützung der Klage führen die Klägerinnen drei Klagegründe an. Sie machen geltend, dass die angefochtene Verordnung aus folgenden Gründen rechtswidrig sei.
 1.
 Erster Klagegrund:
 Für die Annahme der zulässigen Liste gesundheitsbezogener Angaben zu allgemeinen Funktionen unter gleichzeitiger Weiterverwendung bestimmter Angaben gemäß Art. 28 der Verordnung (EG) Nr. 1924/2006 enthaltenen Übergangsmaßnahmen (das heißt die Aufteilung des Bewertungsprozesses und die Verabschiedung einer partiellen Liste von Angaben nach Art. 13 Abs. 1) gebe es keine Rechtsgrundlage. Außerdem verletze sie die Grundsätze der ordnungsgemäßen Verwaltung, der Rechtssicherheit und der Nichtdiskriminierung aus einer Reihe von Gründen, u. a.: Es habe keine Rechtfertigung für die Aufteilung des Prozesses gegeben; der Aufteilung habe es an Transparenz gefehlt; es habe keine Anhörung oder ausreichende Gründe für die Aufteilung gegeben; einige Angaben seien „noch nicht bewertet“ und profitierten von den Übergangszeiträumen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1924/2006 (ungeachtet der Rechtsunsicherheit dieser Übergangszeiträume).
 2.
 Zweiter Klagegrund:
 Die Nichteinbeziehung vieler gesundheitsbezogener Angaben in die zulässige Liste aufgrund ungeeigneter Beurteilungskriterien verletze die Verordnung (EG) Nr. 1924/2006 sowie die Grundsätze der ordnungsgemäßen Verwaltung, der Rechtssicherheit und verstoße gegen die Verpflichtung zur Zusammenarbeit mit nationalen Lebensmittelbehörden und die Pflicht zu einer angemessenen Begründung.
 3.
 Dritter Klagegrund:
 Wenn den oben erwähnten Klagegründen nicht stattgegeben werden sollte, sei die Verordnung (EG) Nr. 1924/2006 selbst wegen Verletzung des Anspruchs auf rechtliches Gehör und des Grundsatzes der Rechtssicherheit nichtig. Die Rechtswidrigkeit der Verordnung (EG) Nr. 1924/2006 werde im Rahmen dieser Klage gemäß Art. 277 AEUV geltend gemacht und begründe die Rechtswidrigkeit der Verordnung (EG) Nr. 432/2012.


type: other

text:
NJA 1995 s. 661 (NJA 1995:102) | Lagen.nu
 NJA 1995 s. 661Vid rånförsök mot butik har en medhjälpare till butiksägaren, B, skjutit två skott med en pistol och skadat en av deltagarna i rånet, K. 1. Hovrätten har ansett B ha befunnit sig i en nödvärnssituation men fällt honom till ansvar på grund av att hans handlande varit uppenbart oförsvarligt och att det saknats förutsättningar för ansvarsfrihet på grund av nödvärnsexcess. Riksåklagaren överklagade domen med yrkande om straffskärpning under påstående att någon nödvärnssituation inte förelegat. Reglerna i 51 kap 23 a § RB har ansetts sakna tillämpning i detta fall. 2. B har vid avlossandet av skotten ansetts ha uppfattat situationen så, att det förelåg ett överhängande brottsligt angrepp mot honom, men funnits ha förfarit uppenbart oförsvarligt genom att med livsfarligt vapen utsätta K för allvarliga risker för skada till liv och lem. 3. K har ansetts ha genom grov vårdslöshet medverkat till den skada som tillfogats honom genom skottlossningen, varför skadeståndet till honom jämkats på grund av 6 kap 1 § skadeståndslagen och ersättning inte utdömts enligt 1 kap 3 § samma lag.
 1. Hovrätten har ansett B ha befunnit sig i en nödvärnssituation men
 fällt honom till ansvar på grund av att hans handlande varit uppenbart
 oförsvarligt och att det saknats förutsättningar för ansvarsfrihet på
 grund av nödvärnsexcess. Riksåklagaren överklagade domen med yrkande om
 straffskärpning under påstående att någon nödvärnssituation inte
 förelegat. Reglerna i 51 kap 23 a § RB har ansetts sakna tillämpning i
 2. B har vid avlossandet av skotten ansetts ha uppfattat situationen så,
 att det förelåg ett överhängande brottsligt angrepp mot honom, men
 funnits ha förfarit uppenbart oförsvarligt genom att med livsfarligt
 vapen utsätta K för allvarliga risker för skada till liv och lem.
 3. K har ansetts ha genom grov vårdslöshet medverkat till den skada som
 tillfogats honom genom skottlossningen, varför skadeståndet till honom
 jämkats på grund av 6 kap 1 § skadeståndslagen och ersättning inte
 utdömts enligt 1 kap 3 § samma lag.
 Allmän åklagare väckte vid Stockholms TR åtal mot T.K., född 1967, för
 grovt rån och mot B.M., född 1966, för försök till dråp.
 Beträffande T.K. påstod åklagaren att denne tillsammans och i samråd med
 M.M. d 13 jan 1995 hade förövat rån mot den av N.A. innehavda butiken
 MKA Guld & Klockor, Edvard Griegsgången 18 i Husby i Stockholm. Enligt
 gärningsbeskrivningen hade gärningsmännen färdats till platsen i en av
 T.K. tillgripen personbil, varefter M.M. gått in i butiken och T.K.
 väntat utanför i bilen. I butiken hade M.M. medelst hot, bestående i att
 han riktat en skarpladdad pistol mot butikens innehavare och två andra
 personer, stulit 4 400 kr i kontanter.
 Beträffande B.M. påstods att denne vid nyssnämnda tillfälle - med uppsåt
 att döda - avlossat två pistolskott mot T.K., vilka träffat denne i
 Alternativt påstod åklagaren att B.M. gjort sig skyldig till grovt
 vållande till kroppsskada enligt följande gärningsbeskrivning: B.M. har
 vid nämnda tid och plats avlossat två pistolskott, vilka träffat T.K.
 och tillfogat denne skador i höger arm, sida, rygg och bröstkorg.
 Härigenom har B.M. av oaktsamhet åsamkat T.K. kroppsskador som inte
 varit ringa. Oaktsamheten har bestått i att B.M. skjutit mot en bil,
 trots att han varit medveten om att T.K. suttit i bilen. Brottet är att
 anse som grovt, enär skadan orsakats av livsfarligt vapen.
 T.K. yrkade skadestånd av B.M. med 150 000 kr, varav 50 000 kr för sveda
 och värk och psykiskt lidande samt 100 000 kr för kränkning.
 TR:n (ordf rådmannen af Sillen) meddelade dom d 10 mars 1995. Enligt
 domskälen i den del som avsåg åtalet mot T.K. hade N.A. och B.M. uppgett
 bl a följande. B.M. var på besök hos sin vän N.A. i dennes
 guldsmedsaffär. Då denne befann sig på toaletten kom en rånare in med
 pistol i handen och luva över huvudet. B.M. ropade till N.A. att det var
 fråga om rån. Denne kom ut i butiken och tvingades under pistolhot att
 lägga pengar i en plastkasse. Medan han höll på med detta, nedböjd bakom
 disken, lyckades B.M. få tag i rånaren bakifrån. Denne hade stått över
 N.A. medan han fyllde påsen med pengar. N.A. reste sig upp och hjälpte
 B.M. att övermanna rånaren. En brottning uppstod och N.A. fick därunder
 smärre blessyrer. Tillsammans fick de ikull rånaren, som hölls av N.A..
 B.M. tog rånarens vapen och begav sig mot utgången. N.A. hörde ett skott
 avlossas. Rånaren lyckades kränga sig fri och fly men blev omedelbart på
 nytt gripen.
 T.K. hade enligt domskälen uppgett att han och M.M. enats om att M.M.
 skulle tillhandahålla rånarkläder och själv utföra rånet, medan T.K.
 skulle köra den bil de skulle använda - en gammal Opel Kadett som han
 hade stulit för ändamålet - och sitta utanför och vakta. Enligt
 domskälen hade T.K. vidare berättat: Sedan M.M. skaffat erforderliga
 kläder och luvor begav de sig iväg. Framme vid affären gjorde han en
 U-sväng och stannade bilen med högersidan mot denna. De hade tagit på
 sig rånarluvorna och T.K. hann se att M.M. tog fram en pistol. Det
 visade sig vara mycket folk i rörelse, vilket oroade T.K. till den grad
 att han tutade för att varna M.M.. Dessutom var han orolig över den inte
 särskilt välfungerande bilen. Plötsligt kom en man ut ur affären och
 avlossade skott mot honom från bara någon halv meters håll. Motorn var
 igång och han försökte åka därifrån men orkade inte, därför att han
 blivit träffad.
 TR:n fann på anförda skäl att T.K. skulle dömas för försök till rån.
 Beträffande åtalet mot B.M. och T.K:s skadeståndstalan anfördes i
 domskälen: B.M. har vitsordat att han avlossat två pistolskott mot T.K.
 men förnekat uppsåt att döda. Han har under åberopande av BrB:s regler i
 kapitlet om allmänna grunder för ansvarsfrihet inte velat underkasta sig
 ansvar för gärningen.
 T.K:s skadeståndsyrkanden har bestritts. T.K:s skada har ansetts vara
 T.K. har hörts som målsägande och berättat, liksom under förra punkten,
 att en man plötsligt kom ut från butiken och på mycket nära håll
 avlossade skott mot honom. Han blev träffad av två skott, ett i höger
 arm och ett i höger sida av bröstet. Bilen stod inte så nära butiken som
 B.M. uppgivit under rekonstruktionen. Den stod längre ut i gången.
 Mannen siktade medvetet mot honom och sköt.
 Han försökte köra iväg men blev på nytt beskjuten och träffad. På grund
 av skadorna orkade han inte fortsätta färden utan stannade bilen. Han
 forslades till sjukhus och opererades. T.K. hade inte räknat med att han
 skulle kunna bli beskjuten. Han hade ju en annan mer defensiv uppgift.
 Det inträffade kom att medföra svår psykisk störning. Eftersom angreppet
 skett efter det att rånet blivit avvärjt måste han som skadelidande bli
 betraktad som vilket annat offer som helst.
 B.M. har närmare hörts och berättat hur han blev i tillfälle att ingripa
 mot rånaren i butiken. I sitt hemland hade han tvingats ta del i
 krigshandlingar. Samtidigt som vapnet riktades mot honom kände han en
 inre styrka, vilket möjliggjorde hans ingripande. Han såg sin vän N.A.
 under vapenhot ta en påse på disken och börja fylla den med pengar. Då
 tillfälle kom grep han rånaren bakifrån och höll vapenhanden så att
 vapnet riktades ut i butiken. N.A. kom till hjälp. De lyckades efter en
 brottning få ned rånaren på golvet, där han hölls av N.A.. Själv fick
 han tag i pistolen och sprang mot entren. Utanför stod rånarbilen med
 påslagen motor. Föraren, iförd rånarluva, satt och gasade samtidigt som
 han trevade med händerna mellan sätena. B.M. fruktade att den rånaren
 också var beväpnad, varför han, uppskrämd och uppjagad, avlossade tre
 skott. Det första då han ännu inte hade kommit fram till första
 entredörren, det andra då han befann sig mellan entredörrarna och det
 tredje, riktat i luften, omedelbart utanför butiken. Det fanns ingen
 avsikt från hans sida att försöka döda mannen. Han ville bara genom sitt
 handlande skrämma iväg denne.
 Av åberopat rättsintyg avseende T.K. framgår att denne tillfogats skador
 i mjukdelar och muskulatur i höger överarm, höger flank och högra delen
 av ryggen samt övre högra delen av bröstkorgsväggen, att skadorna
 åsamkats vid skottlossning men att skadorna "med den lokalisationen ej
 utgjort ett hot mot T.K:s liv".
 Vid brottsplatsundersökningen har återfunnits tre tomhylsor, en mellan
 entredörrarna, en utanför och till höger om entren, ca 3 m bort och ca l
 m framför skyltfönstret, samt en 5,65 m rakt ut från entren.
 Skjutriktningarna har noterats med ledning av kulhålen i bilen. Därjämte
 har säkrats plats för krossat glas och bloddropp, 3 resp 4 m framför
 Vittnesförhör har hållits med tre femtonåriga pojkar, R.L., J.K. och
 C.U.. R.L. gick med en kamrat förbi butiken då händelsen utspelade sig.
 J.K. och C.U. satt inne på en pizzeria, vägg i vägg med butiken. J.K.
 som först såg att ett rån var på gång sprang ut i gången och tittade.
 Alla tre såg en man som kom ut ur butiken med en pistol som han höll med
 dubbelfattning framför sig. Enligt J.K. och C.U. ställde sig mannen
 bredbent nära bilen och avlossade skott, ett eller två mot
 passagerardörren. Rutan krossades av första skottet. R.L. hade hört ett
 skott innan mannen kom utspringande och sköt mot höger dörruta. Bilen
 hade då redan börjat röra på sig. Enligt J.K. stod bilen inte intill
 guldsmedsaffären utan snarare mitt i gången.
 B.M:s ingripande mot rånaren i butiken synes vittna om stor
 sinnesnärvaro och kallblodighet. Det är därför svårt att fästa tilltro
 till hans uppgift om att han på grund av skräck ansåg sig tvingad att
 skjuta på rånaren utanför. Rånaren i butiken var övermannad och B.M.
 hade tillskansat sig hans pistol. Rånaren utanför satt i bilen och
 gasade motorn. Även om B.M. blivit mycket uppjagad av det som han varit
 med om måste han ha begripit att han hade föga att frukta av den
 rånaren. För denne kunde rimligtvis inget annat återstå än flykt. TR:n
 tror därför mindre på B.M:s påstående att han handlat i nödvärn eller i
 nöd. Något överhängande brottsligt angrepp på person eller egendom kunde
 inte befaras. Inte heller någon annan nödsituation kunde tänkas
 föreligga. Då sålunda BrB:s regler om ansvarsfrihet vid nödvärn och nöd
 inte bedöms vara tillämpliga kan inte regeln om excess, fri från ansvar
 om omständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig, bli
 tillämplig. B.M. skall därför dömas för den gärning som han övertygas om
 Brottsplatsutredning och vittnesutsagor ger otvetydigt vid handen att
 bilen stått längre från butiken än vad B.M. uppgett, att han avlossat
 ett skott innan han kommit ut ur butiken och att han ute i gången
 avlossat de två övriga skotten, varav det första krossade rutan
 samtidigt som bilen började rulla framåt. Av vittnesutsagorna kan inte
 dras annan slutsats än att det var fråga om en medveten handling. TR:n
 kan inte finna annat än att B.M. medvetet eller omedvetet måste ha velat
 oskadliggöra rånaren. Det är inte omöjligt att B.M:s handlande kan
 tillskrivas krigsutbildning och/eller erfarenhet av krigshandlingar i
 hemlandet, vilket ju antytts av denne. De två senare skotten har
 avlossats på mycket nära håll. Vapnet har av samstämmiga uttalanden
 hållits med dubbelfattning, vilket talar mot att skotten avlossats
 slumpmässigt. Även om B.M. inte avsett att bringa rånaren om livet måste
 han ha insett att risken härför var överhängande, vilket emellertid inte
 avhållit honom från att skjuta. Han kan därför inte undgå ansvar för
 försök till dråp. Åtalet skall bifallas.
 B.M. förekommer inte i kriminalregistret. Denne har övertygats om ansvar
 för ett brott med mycket högt straffvärde. TR:n erinrar om att
 minimistraffet för dråp är sex år. Straff för försök bestäms högst till
 vad som gäller för fullbordat brott och må ej sättas under fängelse om
 lägsta straff för det fullbordade brottet är fängelse i två år eller
 däröver. Vid bedömningen av straffvärdet skall som förmildrande
 omständigheter i detta mål beaktas om brottet föranletts av någon annans
 grovt kränkande beteende (provokation) och om B.M. till följd av psykisk
 störning eller sinnesrörelse eller av annan orsak haft starkt nedsatt
 förmåga att kontrollera sitt handlande.
 Händelsen har utspelat sig under en kort och koncentrerad tidsperiod,
 sannolikt bara ett par minuter. Händelseförloppet som av TR:n i
 ansvarsdelen uppdelats i två skeden har säkerligen av B.M. uppfattats
 som en enda handling. Det är enligt TR:ns uppfattning ganska uppenbart
 att B.M. blivit utsatt för en mycket grov provokation från rånarnas sida
 och att han till följd därav haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera
 sitt handlande. TR:n finner därför anledning att vid straffmätningen ta
 stor hänsyn härtill. Påföljden bestäms emellertid till fängelse, vars
 längd med beaktande av brottets höga straffvärde inte kan bli obetydlig.
 Vad därefter angår T.K:s skadeståndsyrkanden anför TR:n. T.K. har yrkat
 ersättning med 100 000 kr för kränkning. Enligt 1 kap 3 §
 skadeståndslagen kan ersättning för kränkning utgå om någon tillfogas
 lidande genom brott mot den personliga friheten, genom annat ofredande
 som innefattar brott eller genom ärekränkning eller dylik brottslig
 gärning. Enligt TR:ns mening är denna lagregel i förevarande situation
 inte tillämplig på T.K.. Denne måste vara beredd på att bli utsatt för
 våld av myndighetsperson eller annan behjärtansvärd person, som vill
 förhindra brott eller gripa brottsling. Redan ordet kränkning talar mot
 att det skall kunna tillämpas mot en rånare. Det finns sålunda ingen
 integritet som kan skadas, varför ersättningsanspråket lämnas utan
 Vidare har T.K. yrkat ersättning med 50 000 kr för sveda och värk samt
 psykiskt lidande. Beloppet för sveda och värk har angetts vara
 försumbart. I denna del får T.K. anses vara skadeståndsberättigad. Vid
 bedömandet av beloppets storlek skall jämkningsregeln i 6 kap
 skadeståndslagen i vart fall analogivis tillämpas. T.K. måste anses ha
 uppsåtligen medverkat till skadan, varför jämkning skall ske. För den
 händelse skadeståndsskyldighet skulle föreligga har B.M. vitsordat 1 000
 kr, till vilket belopp TR:n jämkar anspråket.
 Domslut. TR:n dömde B.M. enligt 3 kap 2 och 11 §§ samt 23 kap 1 § BrB
 för försök till dråp till fängelse 1 år.
 B.M. ålades att utge skadestånd till T.K. med 1 000 kr. T.K. dömdes för
 försök till rån och viss annan brottslighet till fängelse 2 år.
 Domen överklagades i Svea HovR av åklagaren, T.K. och B.M..
 Åklagaren yrkade att B.M. skulle dömas till ett längre fängelsestraff än
 TR:n bestämt.
 T.K. yrkade helt bifall till sin skadeståndstalan mot B.M.. Han yrkade
 också ändring beträffande den honom ådömda påföljden. B.M. yrkade
 ogillande av åtalet mot honom och befrielse från skadeståndsskyldighet.
 Om HovR:n skulle finna brottet styrkt yrkade han att påföljden skulle
 bestämmas till en icke frihetsberövande sådan samt att T.K:s
 skadeståndsyrkanden skulle ogillas helt eller jämkas till 0 kr.
 HovR:n (hovrättslagmannen Cars, hovrättsrådet Rosenberg, referent, tf
 hovrättsassessorn Mårtensson samt nämndemännen Grunditz och Gustavsson-
 Stockhaus) meddelade dom d 19 maj 1995.
 I domskälen anfördes inledningsvis att T.K. och B.M. i HovR:n berättat i
 huvudsak i enlighet med vad som antecknats i TR:ns dom med bl a följande
 T.K.. När det blev tumult inne i affären valde han att stanna kvar för
 att inte lämna M.M. i sticket. Han såg sedan hur B.M. kom ut från
 affären, riktade pistolen mot honom och avlossade ett skott som
 träffade. Bilen var då, som han minns det, inte i rörelse. När han kände
 att det första skottet träffade sträckte han upp händerna för att visa
 B.M. att han gav upp och var obeväpnad. Hans minnesbild är att bilen då
 rullade framåt och att B.M. kom efter honom. De hade ögonkontakt. Trots
 att han hade gett upp riktade B.M. från mycket kort håll pistolen på
 nytt mot honom och avlossade ytterligare ett skott. Även detta skott
 träffade. Han körde då från platsen, men orkade bara ett kort stycke
 innan han gav upp och stannade bilen. När han såg B.M. skjuta mot honom
 var han säker på att han skulle dö. - Han är dock inte helt säker på i
 vilka skeden bilen stod stilla eller var i rörelse under skottlossningen
 och inte heller om han lyfte händerna i luften vid första eller andra
 skottet. Hans minnesbild är att bilen var i rörelse då något av skotten
 avlossades.
 B.M.: Han såg rånaren, M.M., redan när denne steg ur bilen, eftersom
 rånarluvorna hade gjort honom extra uppmärksam på dem. M.M. rusade in i
 butiken med pistolen i handen och skrek "pengar, pengar snabbt". M.M.
 riktade pistolen mot huvudet och bröstet på N.A. och honom. Han blev
 mycket rädd och fruktade för sitt liv. När sedan M.M. kom mellan honom
 och N.A. lyckades han med hjälp av N.A., under tumult, avväpna M.M.. Han
 tog då M.M:s vapen och sprang mot utgången där han såg den andre
 rånaren, T.K., sitta i bilen med rånarluva på. När han såg hur denne
 trevade mellan bilens säten med sin högerhand blev han skrämd och trodde
 att denne skulle skjuta honom för att hämnas hans kamrat. Han var
 övertygad om att T.K. hade ett skjutvapen, eftersom han hade rånarluva
 och M.M. hade haft ett skjutvapen. Han sköt två skott med pistolen.
 Syftet med skotten var att skrämma T.K. så att han inte skulle använda
 sitt vapen mot honom. Hur han riktade pistolen minns han inte, eftersom
 han var så uppskrämd efter det att M.M. kort innan hade riktat pistolen
 mot hans huvud och hotat att döda honom. Det första skottet avlossade
 han inne i affären. Det andra skottet avlossade han i vestibulen i
 samband med att bilen sattes i rörelse. Han såg inte att T.K. höjde
 händerna. Om han hade sett det, hade han inte skjutit. Först när
 bilrutan krossades blev han medveten om att han hade avlossat skott med
 ett skjutvapen. Han märkte inte var skotten träffade. Någon avsikt att
 döda eller skada T.K. hade han inte. Hela händelseförloppet från det att
 han tog pistolen från M.M. till dess att han sköt mot T.K. var över på
 några sekunder, och han uppfattade det som att angreppet pågick hela
 tiden. Han sköt även ett tredje skott i luften utanför butiken. När
 bilen försvann ropade han till folk att rånaren var farlig och skulle
 komma tillbaka. Människor omkring lugnade emellertid ned honom och sade
 att rånaren hade försvunnit.
 Beträffande åtalet mot B.M. anförde HovR:n vidare i domskälen: B.M. har
 vidgått att han avlossade två pistolskott mot T.K. men förnekat att han
 hade uppsåt att döda eller skada denne. Han har, för det fall att han
 skulle anses ha gjort sig skyldig till de åtalade gärningarna, gjort
 gällande att han skall vara fri från ansvar på grund av nödvärn eller s
 k nödvärnsexcess.
 Har B.M. gjort sig skyldig till gärningarna enligt åtalet? Den första
 fråga som HovR:n har att ta ställning till är om B.M. har gjort sig
 skyldig till någon av gärningarna enligt åtalet i denna del, beträffande
 vilka åklagaren har yrkat ansvar för försök till dråp, alternativt
 vållande till kroppsskada, grovt brott.
 HovR:n finner till en början att följande får anses vara tillförlitligen
 utrett. M.M., som var försedd med rånarluva och höll en skarpladdad
 pistol som också var ägnad att uppfattas som ett sådant vapen, utsatte
 de övriga personerna i butiken för ett rånförsök. Genom M.M:s agerande i
 butiken hade N.A. och B.M. skäl att känna fruktan för sina liv. Under
 tumult övermannade sedan N.A. och B.M. M.M. och avväpnade denne. B.M.
 tog därefter pistolen och begav sig mot utgången. T.K. satt på
 förarplatsen i bilen som stod uppställd med påslagen motor utanför
 butikens entre. B.M. avlossade tre skott med pistolen - två som träffade
 T.K. och ett i luften.
 Uppgifterna om var B.M. befann sig när han avlossade de två första
 skotten går emellertid isär. Denne har uppgett att han avlossade det
 första skottet inne i butiken. Detta stöds av uppgiften av R.L., som
 passerade butiken då händelsen utspelade sig, att ett skott hördes innan
 mannen med pistolen - B.M. - sprang ut ur butiken. B.M:s uppgift om var
 han avlossade det första skottet stöds också av att en tomhylsa
 återfanns inne i butikens vestibul. HovR:n finner att det därför är
 styrkt att B.M. avlossade det första skottet inifrån butiken och att
 skottet gick igenom dörren vid främre passagerarplatsen på bilens högra
 sida. Vidare finner HovR:n av R.L:s, J.K:s och C.U:s uppgifter, i
 förening med uppgifterna om var de två övriga tomhylsorna påträffades,
 att det är styrkt att B.M. avlossade det andra skottet utanför butiken i
 närheten av bilen och att det skottet gick in genom höger främre
 sidoruta på bilen.
 HovR:n anser att det av den tekniska och medicinska utredningen kan dras
 slutsatsen att ett skott träffade T.K:s högra överarm och fortsatte in i
 högersidan av bålen för att stanna vid bålens ryggsida samt att detta
 skott var det av B.M. först avlossade skottet. Detta skott, som gick
 igenom bildörren, måste ha avlossats på låg höjd.
 HovR:n anser därför att det inte är visat att B.M. innan skottet
 avlossades höjde vapnet och siktade mot T.K.. Enligt HovR:ns mening
 förefaller det snarare vara fråga om ett skott som B.M. avlossade i
 farten från höften i riktning mot bilen men utan att närmare sikta. Det
 kan därför inte heller anses vara visat att B.M. - när han avlossade det
 första skottet - hade uppsåt att skada T.K., än mindre att döda denne.
 Enligt HovR:ns mening kan det emellertid inte råda något tvivel om att
 B.M. - med hänsyn till hur han strax dessförinnan hade uppfattat M.M:s
 angrepp och till att det är svårt att tänka sig att B.M. skulle ha varit
 beredd att ingripa mot T.K. som han gjorde, om han inte utgick från att
 han höll ett skarpladdat skjutvapen i handen - var medveten om att han
 gjorde bruk av ett skjutvapen. HovR:n finner därför att han förfor
 vårdslöst genom att avlossa ett skarpladdat vapen i riktning mot T.K..
 HovR:n finner sålunda att B.M., genom att avlossa det första skottet, av
 oaktsamhet tillfogade T.K. de nyssnämnda kroppsskadorna. Frågan om B.M.
 skall dömas till ansvar för gärningen återkommer HovR:n strax till.
 När det sedan gäller det andra skottet finner HovR:n genom J.K:s och
 C.U:s uppgifter, att det är styrkt att B.M. ställde sig bredbent nära
 bilen, med pistolen hållen framför sig i dubbelhandsfattning, och
 därefter avlossade skottet mot T.K.. B.M. måste därför ha haft för
 avsikt att träffa T.K. och därigenom uppsåt att i vart fall skada denne.
 Utredningen visar att skottet träffade T.K. i höger överarm för att
 fortsätta in i bålen på framsidan, genom bröstmuskulaturen, och stanna
 vid bröstbenet. Även om skottet träffade T.K. på bålen, där skottskador
 lätt kan leda till döden, är det emellertid enligt HovR:ns mening inte
 visat att B.M. hade för avsikt att döda T.K.. Omständigheterna är inte
 heller sådana att det kan hållas för visst att B.M. var likgiltig för om
 skottet skulle vara dödande eller inte. Genom att avlossa det andra
 skottet tillfogade emellertid B.M. T.K. de nyssnämnda kroppsskadorna,
 och i enlighet med det sagda skedde gärningen uppsåtligen. HovR:n går så
 över till frågan om B.M. skall dömas till ansvar.
 Skedde gärningarna i nödvärn? B.M. har gjort gällande att han skall gå
 fri från ansvar, eftersom han handlade i nödvärn. HovR:n har därvid att
 först ta ställning till om B.M. befann sig i en sådan nödvärnssituation
 som denne har påstått, dvs om det förelåg ett påbörjat eller
 överhängande brottsligt angrepp mot person eller egendom (24 kap 1 § 2
 st 1 BrB).
 Det är klarlagt att M.M. i butiken gjorde sig skyldig till brottsligt
 angrepp på person och egendom genom att med hot om våld mot N.A. och
 B.M. försöka tilltvinga sig egendom bestående av bl a guldföremål. T.K:s
 medverkan i brottet innebar att han körde bilen och väntade på M.M. i
 den. Frågan är då om avväpnandet av M.M. innebar att det brottsliga
 angreppet mot N.A., B.M. och egendomen därigenom avbröts såvitt avser
 såväl M.M:s som T.K:s handlande.
 Av N.A:s uppgifter framgår att M.M. fortsatte att sätta sig till motvärn
 efter det att B.M. hade avväpnat denne samt att M.M. slet sig loss från
 N.A. och gav upp först utanför butiken då T.K. redan hade avlägsnat sig.
 HovR:n finner därför att det av M.M. påbörjade angreppet på person och
 egendom inte var avslutat när B.M. tog pistolen från denne. Angreppet
 fortsatte även efter det att B.M. hade avlossat skotten mot T.K.. Inte
 heller T.K., som hade uppfattat tumultet i butiken men ändå valt att
 stanna i bilen utanför butiken, kan anses ha avbrutit sin medverkan i
 det påbörjade angreppet mot person och egendom. HovR:n finner sålunda
 att B.M. befann sig i en nödvärnssituation när han avlossade de två
 första skotten.
 För att straffrihet skall inträda på grund av nödvärn fordras att den
 gärning som har begåtts i nödvärn inte var uppenbart oförsvarlig. Nästa
 fråga som HovR:n har att ta ställning till är därför om B.M., genom
 någon av de två gärningar som HovR:n i det föregående har funnit att han
 begick, handlade uppenbart oförsvarligt. Härvid skall hänsyn tas till
 angreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse och omständigheterna i
 övrigt (24 kap 1 § 1 st BrB).
 När det gäller angreppets beskaffenhet vill HovR:n peka på att det
 skedde genom hot om våld med användande av ett skarpladdat vapen. HovR:n
 finner, i enlighet med det tidigare anförda, att det inte finns någon
 anledning att betvivla att N.A. och B.M. kände fruktan för sina liv
 under angreppet. Angreppet var därför av mycket allvarlig beskaffenhet.
 T.K. hade visserligen en mer begränsad och passiv roll vid angreppet än
 vad M.M. hade. Såvitt utredningen visar befann sig T.K., så länge
 angreppet varade i enlighet med vad HovR:n har angett i det föregående,
 som förare i bilen och var obeväpnad men försedd med rånarluva. Enligt
 HovR:ns mening råder det emellertid inte något som helst tvivel om att
 B.M. var berättigad att utöva nödvärn inte bara mot M.M:s angrepp utan
 även mot den delaktighet i detta angrepp som T.K:s handlande innebar.
 B.M. befann sig således i en nödvärnssituation i förhållande till T.K:s
 handlande när han avlossade såväl det första som det andra skottet.
 När det gäller bedömningen av den gärning som B.M. begick när han
 avlossade skotten måste emellertid beaktas att denne har gjort gällande
 att han just före det första skottet såg att T.K. gjorde en rörelse med
 handen mellan bilsätena och att B.M. uppfattade rörelsen så att T.K.
 höll på att ta fram ett skjutvapen som han skulle komma att använda mot
 B.M.. Uppgiften om att B.M. såg en handrörelse mellan bilsätena kan
 visserligen ifrågasättas med hänsyn till den placering som denne hade i
 butiken i förhållande till bilen just före det första skottet. Uppgiften
 kan emellertid inte anses ha vederlagts. Eftersom B.M., i enlighet med
 det tidigare anförda, hade uppfattningen att M.M. hade haft ett
 skarpladdat skjutvapen framstår B.M:s invändning om hur han uppfattade
 handrörelsen därför inte som obefogad. Utgångspunkten vid prövningen av
 den gärning som B.M. begick när han avlossade skotten skall på grund av
 det anförda vara att han då hade uppfattningen att T.K. var i färd med
 att - med användande av skjutvapen - gripa in för att hjälpa M.M.. Det
 sagda innebär att, utöver den nödvärnssituation som B.M. befann sig i
 med avseende på den angreppshandling som T.K. rent faktiskt medverkade i
 så som tidigare har anförts, B.M. skall anses ha befunnit sig även i en
 inbillad (sk putativ) nödvärnssituation med avseende på ett handlande
 från T.K:s sida i form av ett nyss påbörjat eller i vart fall
 överhängande angrepp mot B.M. eller andra personer genom användande av
 skjutvapen. Med hänsyn till utformningen av uppsåtsbegreppet enligt BrB
 skall denna inbillade nödvärnssituation med avseende på B.M:s ansvar
 bedömas på samma sätt som om situationen verkligen hade varit sådan som
 denne föreställde sig.
 Vid bedömningen av B.M:s gärning genom det första skottet utgår HovR:n
 på grund av det anförda från att denne skall anses ha befunnit sig i en
 nödvärnssituation som nyss har angetts. Frågan är emellertid om
 gärningen skall leda till ansvarsfrihet för B.M. på grund av nödvärn,
 dvs om den inte med hänsyn till omständigheterna var uppenbart
 oförsvarlig. Vid denna bedömning beaktar HovR:n särskilt att B.M. genom
 att medvetet avlossa skottet inte bara tillfogade T.K. allvarlig
 kroppsskada och utsatte honom för livsfara utan även utsatte andra
 människor för sådan fara. Enligt HovR:ns mening var det inte fråga om en
 sådan undantagssituation där det får accepteras att skjutvapen kommer
 till användning i nödvärn. HovR:n finner sålunda att den nu aktuella
 gärningen, trots det allvarliga angrepp som rånförsöket innebar, var
 uppenbart oförsvarlig.
 När det sedan gäller bedömningen av B.M:s gärning genom det andra
 skottet utgår HovR:n, i enlighet med det nyss anförda, från att denne
 vid det skottet skall anses ha befunnit sig i principiellt samma
 nödvärnssituation - vilken innefattade även den inbillade situationen -
 som vid det första skottet. I det skede när det andra skottet avlossades
 var B.M., på det sätt som HovR:n tidigare har funnit vara utrett,
 utomhus och nära bilen i vilken T.K. befann sig. Även här utsattes T.K.
 och andra personer för livsfara genom att B.M. använde skjutvapen.
 Vidare tillfogade B.M. också i detta fall T.K. allvarliga kroppsskador
 genom att använda skjutvapen. B.M:s våldsutövning gentemot T.K. genom
 det andra skottet skedde emellertid dessutom uppsåtligen. Även om den
 nödvärnssituation som HovR:n lägger till grund för bedömningen var sådan
 som nyss har angetts kan det inte sägas ha varit fråga om att B.M.
 brukade det livsfarliga vapnet för att direkt freda sig eller någon
 annan. Denna situation utgjorde därför enligt HovR:ns mening i än mindre
 grad än vid det första skottet ett sådant utpräglat undantagsfall där
 det måste accepteras att en person uppsåtligen använder ett livsfarligt
 vapen i nödvärn. HovR:n finner sålunda att omständigheterna också i
 detta fall var sådana att gärningen var uppenbart oförsvarlig.
 Av det nu anförda följer således att HovR:n finner att B.M. inte med
 stöd av regleringen av nödvärn kan gå fri från ansvar för de gärningar
 som han begick genom att avlossa de två första skotten.
 Förelåg s k nödvärnsexcess? B.M. har gjort gällande att, om han inte går
 fri från ansvar på grund av nödvärn, åtalet likväl - på grund av sk
 nödvärnsexcess från hans sida - skall ogillas. Enligt 23 kap 6 § BrB
 gäller sålunda bl a att, om någon i en nödvärnssituation har gjort mer
 än som är tillåtet, han ändå skall vara fri från ansvar, om
 omständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig.
 De omständigheter som HovR:n beaktat vid bedömningen av huruvida
 gärningarna skall leda till ansvarsfrihet på grund av nödvärn har
 betydelse även vid den nu aktuella prövningen. HovR:n vill därutöver
 peka på följande förhållanden. B.M. försattes genom rånförsöket i en
 situation där han blev tvungen att snabbt fatta beslut om hur han skulle
 bete sig. Genom M.M:s agerande hade han just utsatts för ett mycket
 allvarligt hot mot sin egen person. Han hade även uppfattat att hans vän
 N.A. utsatts för ett sådant hot. M.M. - rånaren - fortsatte att göra
 motstånd efter det att han hade avväpnats.
 När det så gäller B.M:s gärning genom det första skottet vill HovR:n
 peka på att bestämmelsen i 24 kap 6 § BrB är tillämplig även vid
 inbillad (putativ) excess (se prop 1993/94:130 s 46f). HovR:n har därför
 att, med den tidigare bedömningen om nödvärn resp inbillat nödvärn
 beträffande nyssnämnda gärning, vid prövningen av om B.M. skall gå fri
 från ansvar på grund av nödvärnsexcess ta utgångspunkten i hur
 situationen tedde sig för denne. Att B.M. fick uppfattningen att T.K.
 var i färd med att ta fram ett skjutvapen, för att med användande av det
 undsätta M.M., måste onekligen ha inneburit att B.M. vid det första
 skottet var uppjagad, även om hans ingripande mot M.M. talar i en annan
 riktning. HovR:n anser därför att omständigheterna var sådana att B.M:s
 möjligheter att överväga och kontrollera sitt handlande vid det första
 skottet var reducerade. B.M. var emellertid, i enlighet med vad som
 tidigare har anförts, medveten om att han hade ett livsfarligt vapen i
 handen, och den avväpnade rånarens medhjälpare - T.K. - befann sig trots
 allt utanför butiken i en bil. HovR:n anser därför att B.M:s svårigheter
 att besinna sig inte var så stora att han, beträffande gärningen genom
 det första skottet, med stöd av bestämmelsen i 24 kap 6 § BrB kan gå fri
 från ansvar på grund av nödvärnsexcess.
 HovR:n finner på grund av det anförda att B.M. skall dömas till ansvar
 för den gärning som innebar, i enlighet med det tidigare anförda, att
 han - genom att avlossa det första skottet - av oaktsamhet tillfogade
 T.K. de kroppsskador som denne fick av det skottet. Skadorna var av
 allvarlig karaktär och alltså inte ringa. B.M. skall därför dömas till
 ansvar för vållande till kroppsskada. Med hänsyn till att den oaktsamhet
 som B.M. visade måste anses ha innefattat ett medvetet risktagande, till
 att skadorna orsakades av ett livsfarligt vapen och till skadornas
 allvarliga karaktär skall brottet bedömas som grovt.
 Vid bedömningen av brottets straffvärde beaktar HovR:n, med stöd av
 bestämmelsen i 29 kap 3 § 1 st 5 BrB, som förmildrande omständigheter
 att gärningen - i enlighet med prövningen i det föregående - utan att
 leda till ansvarsfrihet var sådan som avses i bestämmelsen om
 nödvärnsexcess. HovR:n återkommer till denna fråga.
 När det så gäller bedömningen av B.M:s gärning genom det andra skottet
 skall även här, vid prövningen av om denne skall gå fri från ansvar på
 grund av nödvärnsexcess, utgångspunkten tas i hur situationen tedde sig
 för denne i enlighet med vad som har anförts ovan. Också vid det andra
 skottet, som inträffade några sekunder efter det första skottet, var
 situationen därför sådan att B.M. skulle kunna anses ha haft stora
 svårigheter att hinna överväga och kontrollera sitt handlande.
 Emellertid måste beaktas att gärningen genom det andra skottet innebar,
 i enlighet med vad HovR:n har funnit vara utrett, att B.M. uppsåtligen -
 genom att bredbent ställa sig nära bilen och därefter med pistolen
 hållen i dubbelhandsfattning framför sig avlossa skottet mot T.K. i
 bilen - tillfogade denne kroppsskador. Det sätt på vilket denne
 avlossade det andra skottet visar enligt HovR:ns mening - även med
 beaktande av den korta tid som förflöt mellan det första skottet och det
 andra - att det inte på grund av själva händelseförloppet saknades
 utrymme för självbehärskning och besinning från B.M:s sida. HovR:n
 beaktar också att B.M., när han avlossade det andra skottet, var
 medveten om att han nyss hade använt det livsfarliga vapnet mot T.K..
 HovR:n finner därför att inte heller hans svårigheter att besinna sig
 vid det andra skottet var så betydande att han med stöd av bestämmelsen
 om nödvärnsexcess kan gå fri från ansvar för den gärningen.
 Till följd av detta ställningstagande finner HovR:n att B.M. skall dömas
 till ansvar, i enlighet med det tidigare anförda, för den gärning som
 innebar att han uppsåtligen genom att avlossa det andra skottet
 tillfogade T.K. kroppsskador. HovR:n anmärker därvid att denna gärning
 måste anses vara innefattad i åklagarens gärningspåstående avseende
 försök till dråp. Gärningen faller under brottsbeskrivningen i 3 kap 5 §
 BrB. Eftersom B.M. använde sig av ett livsfarligt vapen och måste anses
 ha tillfogat T.K. svår kroppsskada, skall gärningen därför bedömas som
 Även vid bedömningen av det nu aktuella brottets straffvärde beaktar
 HovR:n att gärningen, utan att leda till ansvarsfrihet, var sådan som
 avses i bestämmelsen om nödvärnsexcess. HovR:n återkommer till frågan.
 Under rubriken Påföljdsfrågorna anförde HovR:n bla: B.M. skall dömas för
 grov misshandel och vållande till kroppsskada, grovt brott. Som tidigare
 har angetts skall, vid bedömningen av den samlade brottslighetens
 straffvärde, beträffande vart och ett av brotten såsom förmildrande
 omständighet beaktas att gärningen var sådan som avses i regleringen av
 nödvärnsexcess. HovR:n finner att dessa omständigheter bör ges ett
 betydande utslag vid straffvärdebestämningen, vilket i sin tur påverkar
 påföljdsvalet.
 Såvitt känt är B.M. tidigare ostraffad. Det saknas särskild anledning
 att befara att han kommer att göra sig skyldig till fortsatt
 HovR:n finner på grund av det anförda, trots att skjutvapen kom till
 användning vid brotten, att påföljden för B.M:s del kan bestämmas till
 villkorlig dom. Med hänsyn till att gärningarna begicks i en
 nödvärnssituation finns det särskilda skäl mot att även döma till böter.
 Beträffande T.K:s skadeståndsyrkanden anfördes: B.M. har bestritt
 skadeståndsansvar men liksom vid TR:n vitsordat 1 000 kr som skäligt
 belopp. Som grund för sitt bestridande har B.M. åberopat att T.K:s
 skador är självförvållade eller att skadeståndet i vart fall bör jämkas
 till 0 kr på grund av medvållande.
 Av utredningen framgår att T.K. på grund av de skott som träffade honom
 har åsamkats allvarliga kroppsskador som fordrat operation liksom stark
 medicinering under längre tid samt att han under lång tid har haft
 sömnbesvär och smärta på grund av skadorna. Han är därför berättigad
 till skadestånd för sveda och värk. Med utgångspunkt från
 Trafikskadenämndens praxis kan skadeståndet bestämmas till 15 000 kr.
 Med hänsyn till att B.M. handlade i en nödvärnssituation bör
 ersättningsskyldigheten dock jämkas till 5 000 kr.
 Vid prövningen avseende rätt till ersättning för kränkning på grund av
 brott bör beaktas att T.K. frivilligt var M.M. behjälplig vid brottet.
 Han måste därför anses ha själv valt att utsätta sig för en risk att bli
 bemött av våld. Han har här uppgett att han var medveten om risken att
 bli utsatt för våld av exempelvis polis som kunde komma till platsen.
 Under dessa förhållanden finner HovR:n att det angrepp som han blev
 utsatt för av B.M. inte kan anses innefatta en sådan kränkning som avses
 i 1 kap 3 § skadeståndslagen.
 Domslut. HovR:n ändrar TR:ns domslut på följande sätt:
 B.M. döms enligt 3 kap 6 § BrB för grov misshandel och enligt 3 kap 8 §
 2 st samma balk för vållande till kroppsskada, grovt brott.
 Påföljden bestäms till villkorlig dom.
 Det skadeståndsbelopp som B.M. skall utge till T.K. bestäms till 5 000
 Fängelsestraffet för T.K. sattes ned till 1 år.
 Hovrättsrådet Rosenberg, i vilkens mening tf hovrättsassessorn
 Mårtensson instämde, var skiljaktig i påföljdsfrågan beträffande B.M.
 och ansåg dels att HovR:ns domskäl beträffande B.M. under rubriken
 "Påföljdsfrågorna" bort ha följande lydelse såvitt avsåg sista stycket:
 Det finns visserligen med hänsyn till vad som har kommit fram om B.M:s
 person starka skäl att bestämma påföljden till villkorlig dom. Det
 förhållandet att denne vid brotten använde ett livsfarligt vapen - med
 de risker och skador som följd som har angetts i det föregående - bör
 enligt HovR:ns mening dock ges en avgörande betydelse vid påföljdsvalet.
 HovR:n vill här även peka på de starka säkerhets- och
 brottsbekämpningsintressen som ligger bakom regleringen av hanteringen i
 samhället av skjutvapen. De brott som B.M. har gjort sig skyldig till,
 låt vara i en nödvärnssituation, måste därför anses vara av sådan art
 att påföljden bör bestämmas till fängelse, dels att påföljden
 beträffande B.M. bort ha bestämts till fängelse i 2 mån.
 HovR:ns dom överklagades av Riksåklagaren och T.K.. Riksåklagaren yrkade
 att B.M. skulle dömas till fängelse. T.K. (ombud advokaten B.J.) yrkade
 fullt bifall till sin skadeståndstalan.
 B.M. (offentlig försvarare advokaten G.R.) bestred ändring.
 Målet avgjordes efter huvudförhandling (Riksåklagaren genom byråchefen
 N.R.).
 HD (JustR:n Knutsson, Nyström och Danelius, referent) beslöt följande
 dom: Domskäl. Riksåklagarens yrkande om straffskärpning grundas på att
 B.M. inte befann sig i någon nödvärnssituation. Frågan om en sådan
 situation förelegat har betydelse inte bara vid straffvärdebedömningen
 utan också vid ställningstagandet till om gärningarna medför
 straffansvar. Reglerna i 51 kap 23 a § RB får därmed anses sakna
 tillämpning i detta fall. HD är alltså oförhindrad att pröva skuldfrågan
 i hela dess vidd (jfr NJA 1995 s 226).
 I målet uppkommer frågan huruvida B.M. hade rätt till nödvärn när han
 avlossade de två pistolskott som skadade T.K.. Denna fråga skall bedömas
 med ledning av 24 kap 1 § 2 st 1 BrB, vari föreskrivs att rätt till
 nödvärn föreligger mot ett påbörjat eller överhängande brottsligt
 angrepp på person eller egendom.
 Det saknas anledning ifrågasätta T.K:s uppgift om att hans medverkan vid
 rånet var begränsad till att han skulle föra en bil till och från
 brottsplatsen. Ingenting tyder heller på att T.K. innehade något
 skjutvapen när han väntade i bilen utanför butikslokalen eller att han
 hade för avsikt att aktivt ingripa i händelseförloppet för att undsätta
 sin medbrottsling sedan denne misslyckats med att genomföra rånet.
 Objektivt sett förelåg det därför inte från T.K:s sida något sådant
 överhängande angrepp på person eller egendom som avses i BrB:s
 bestämmelse om nödvärn.
 Av betydelse för bedömningen är emellertid också hur B.M. själv vid
 tillfället uppfattade situationen. Han har härom uppgivit att han, innan
 han avlossade det första skottet, såg T.K. göra en handrörelse mellan
 bilsätena och att han tolkade denna rörelse så, att T.K. avsåg att ta
 fram ett vapen som han skulle komma att använda mot B.M.. HovR:n, som
 visserligen uttryckt tvivel om riktigheten av denna uppgift, har
 emellertid funnit att den inte vederlagts och att den därför måste
 läggas till grund för bedömningen. Även Riksåklagaren har accepterat
 detta synsätt. Det saknas skäl för HD att bedöma bevisläget på annat
 B.M. får därför anses ha uppfattat situationen så, att det förelåg risk
 för ett överhängande brottsligt angrepp mot honom från T.K:s sida. Han
 skall därför inte fällas till ansvar om han värjt sig mot detta angrepp
 med sådana medel som inte var uppenbart oförsvarliga.
 Att värja sig mot en angripare genom att mot honom avlossa skott med ett
 livsfarligt skjutvapen kan endast under speciella omständigheter godtas
 som en proportionerlig åtgärd. I förevarande fall har B.M. med pistol
 skjutit två skott mot den bil i vilken T.K. befann sig. Även om T.K. för
 B.M. framstod som en farlig brottsling, vilken kunde vara beväpnad och
 beredd att använda sitt vapen, kan det hot som enligt B.M:s bedömning
 förelåg inte anses ha varit tillräckligt konkret och akut för att han
 skulle vara berättigad att i förebyggande syfte vidta en så drastisk
 åtgärd som att skjuta mot bilen och därigenom utsätta den person som
 befann sig i bilen för allvarliga risker för skada till liv och lem.
 Hans handlande framstår därför som uppenbart oförsvarligt.
 Omständigheterna kan inte heller anses ha varit sådana att han till
 följd av s k nödvärnsexcess enligt 24 kap 6 § BrB är fri från ansvar.
 HovR:n har funnit B.M. skyldig till grov misshandel och vållande till
 kroppsskada, grovt brott. HD finner inte skäl att bedöma gärningarna på
 Med hänsyn till att dessa gärningar föranletts av ett mycket allvarligt
 brott, i vilket T.K. medverkat, och till att det, som B.M. får anses ha
 uppfattat läget, förelåg en sådan nödvärnssituation som avses i 24 kap 1
 § BrB, är omständigheterna förmildrande (se särskilt 29 kap 3 § 1 st 1
 och 5 BrB). De förmildrande omständigheterna måste i detta fall
 tillmätas stor vikt vid bestämningen av påföljd. Även med beaktande
 härav bör emellertid, med hänsyn till att ett livsfarligt vapen kommit
 till användning, B.M. dömas till fängelse.
 Vad sedan angår det av T.K. framställda skadeståndsyrkandet är av
 avgörande betydelse att de skador som åsamkats T.K. varit en direkt
 följd av att denne medverkat i ett väpnat rån. Till den personskada som
 uppkommit genom att han träffats av två pistolskott får han därför anses
 ha medverkat genom grov vårdslöshet i sådan mån att han enligt 6 kap 1 §
 skadeståndslagen inte är berättigad till skadestånd utöver vad som
 tillerkänts honom av HovR:n. Han kan vidare med hänsyn till sin
 medverkan i rånet inte anses ha utsatts för en sådan kränkning av den
 personliga integriteten som skulle kunna ge honom rätt till skadestånd
 enligt 1 kap 3 § skadeståndslagen.
 Domslut. HD ändrar HovR:ns dom endast på så sätt att påföljden för B.M.
 bestäms till fängelse 3 mån.
 JustR:n Lind och Svensson var skiljaktiga i ansvarsfrågan och anförde:
 Vi biträder vad som sägs i domskälen i andra-fjärde styckena: "I målet -
 - - bevisläget på annat sätt."
 B.M. får därför anses ha uppfattat situationen så, att T.K. var i färd
 med att ta fram ett laddat vapen för att skjuta mot B.M. och att B.M.
 alltså svävade i livsfara. Att B.M. i denna situation avlossade ett
 skott inifrån butiken mot bilen där T.K. satt kan inte anses vara
 uppenbart oförsvarligt. Han kan därför inte fällas till ansvar för det
 första skottet.
 Av vittnesutsagorna framgår att det andra skottet avlossades från en
 plats utanför butiken, några meter från bilen. B.M. stod då bredbent,
 med vapnet i båda händerna och siktade mot T.K. genom bilens främre
 sidruta. B.M. hade nu situationen under bättre kontroll än när det
 första skottet avfyrades. Han hade i detta läge också större anledning
 än tidigare att räkna med att T.K., som fortfarande satt bakom
 bilratten, skulle förhålla sig passiv. Under sådana omständigheter var
 det uppenbart oförsvarligt att som B.M. gjorde avlossa ytterligare ett
 skott direkt mot T.K..
 B.M. har uppgett att han var rädd och trodde sig sväva i livsfara också
 när han avfyrade det andra skottet. Han måste emellertid trots sin
 upprörda sinnesstämning ha förstått att varje skott innebar en dödlig
 fara för T.K.. Som framgått av det föregående hade B.M. omedelbart innan
 det andra skottet föll situationen i viss mån under kontroll och han
 hade också haft, låt vara kort, tid mellan de två skotten för att
 överväga om det kunde räcka med att hota T.K. med vapnet i stället för
 att skjuta honom. B.M. kan därför inte anses ha haft så svårt att
 besinna sig att han på den grunden skall frias från ansvar för det andra
 skottet. Han skall alltså, som HovR:n funnit, dömas för grov misshandel.
 Vi delar majoritetens uppfattning att det föreligger förmildrande
 omständigheter som bör tillmätas stor vikt vid påföljdsvalet. Som
 majoriteten funnit kan emellertid någon annan påföljd än fängelse inte
 komma i fråga för den grova misshandel varom B.M. har övertygats. Även i
 fråga om fängelsestraffets längd ansluter vi oss till majoriteten.
 HD:s dom meddelades d 1 dec 1995 (nr DB 207).
 MetadataDomstolHögsta DomstolenAvgörandedatum1995-12-01MålnummerB2810-95Lagrum24 kap. 1 § brottsbalken (1962:700)
 24 kap. 6 § brottsbalken (1962:700)
 RättsfallNJA 1970 s. 280
 NJA 1977 s. 655
 NJA 1995 s. 187
 LitteraturSökordNödvärnSkadeståndGrov misshandelRånKällaDomstolsverketRättsfall som hänvisar till detta (5)AD 2005 nr 107:
 Fråga om tillämpning av den s.k. tvåmånadersregeln i 18 § andra stycket anställningsskyddslagen. En arbetsgivare åberopar som grund för avskedande det förhållandet att arbetstagaren dömts för brott....
 NJA 1998 s. 512:
 Framställning av cannabis (marijuana) genom odling i hemmet har, med hänsyn till den mängd som producerats i förening med att odlingen bedrivits i stor skala, systematiskt och med användning av...
 NJA 1999 s. 215:
 En rättslig kvalificering varigenom en gärning bedöms vara straffri har ansetts falla utanför tillämpningsområdet för 51 kap 23 a § RB. Även frågor om analogisk tillämpning av strafflag och om...
 NJA 2008 s. 861:
 En person har blivit bestulen på pengar. Den omständigheten att pengarna må utgöra utbyte av brott har inte ansetts utgöra grund för avvisning eller ogillande av hans skadeståndstalan mot den som...
 NJA 2013 s. 38:
 I en dom om misshandel fann tingsrätten att den tilltalade hade tillfogat målsäganden enbart en av flera skador som togs upp i gärningsbeskrivningen. Vid sin påföljdsbestämning beaktade tingsrätten...


text:
 30.7.2011
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 226/18
 Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal High Court of Ireland (Írsko) 6. júna 2011 — MM/Minister of Justice, Equality and Law Reform, Írsko, Attorney General
 (Vec C-277/11)
 2011/C 226/34
 Jazyk konania: angličtina
 Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
 High Court of Ireland
 Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom
 Navrhovateľ: MM
 Odporcovia: Minister of Justice, Equality and Law Reform, Írsko, Attorney General
 Prejudiciálna otázka
 V prípade, že sa žiadateľ domáha postavenia doplnkovej ochrany po tom, ako mu nebolo priznané postavenie utečenca, a ak sa navrhuje, aby bola takáto žiadosť zamietnutá, predstavuje povinnosť spolupracovať so žiadateľom uložená členskému štátu článkom 4 ods. 1 smernice Rady 2004/83/ES (1) povinnosť správnych orgánov dotknutého členského štátu poskytnúť tomuto žiadateľovi výsledky takéhoto posúdenia ešte predtým, ako bolo vydané konečné rozhodnutie, čím sa mu umožní vyjadriť sa k tým aspektom navrhovaného rozhodnutia, ktoré vedú k zamietavému výsledku?
 (1) Ú. v. EÚ L 304, s. 12.


text:
Paidir de chuid na Críostaíochta is ea Fáilte an Aingil (Laidin: Salutatio Angelica), a ghlaonn ar idirghuí Mhuire, máthair Íosa.
 Úsáideann sainchreidimh éagsúla Chríostaí an phaidir céanna chomh maith, go háirithe siúd a chloíonn leis an traidisiún Caitliceach - mar shampla, baill Angla-Caitliceacha den Chomaoin Anglacánach, Liútaraigh agus Meitidistigh.
 Is é seo a leanas an leagan a úsáidtear san Eaglais Chaitliceach Rómhánach:
 Fáilte an Aingil
 Tháinig Aingeal an Tiarna le scéala chun Mhuire Agus ghabh sí ón Spiorad Naomh.
 Is é do Bheatha, a Mhuire.
 Féach, mise banóglach an Tiarna
 Go ndéantar liom de réir do fhocail.
 Is é do Bheatha, a Mhuire.
 Ghlac an Briathar colainn dhaonna
 Agus chónaigh Sé inár measc.
 Is é do Bheatha, a Mhuire.
 Guigh orainn, a Naoimh Mháthair Dé ionas go mb'fhiú sinn geallúna Chríost a fháil.
 Guímis. Doirt anuas, impímid, a Thiarna, do ghrásta inár gcroíthe ionas, sinne a fuair fios trí scéala an Aingil ar theacht Chríost do mhac i gcolainn dhaonna, go dtiocfaimis trí luaíocht a pháise agus a chroise chun glóire a aiséirí. Trí Chríost ár dTiarna.
 Áiméan.
 Paidreacha
 Urnaí na Críostaíochta
 Deabhóidí le Mhuire
 Coróin Mhuire


text:
Είναι η πρώτη ποδοσφαιρική διοργάνωση που έφερε το όνομα Πανελλήνιο πρωτάθλημα ποδοσφαίρου και διοργανώθηκε από την Ένωση Ποδοσφαιρικών Σωματείων Ελλάδος. Προηγήθηκαν το πρωτάθλημα Ε.Π.Σ. Ελλάδος 1922-1923 και το αντίστοιχο της Θεσσαλονίκης υπό την αιγίδα της Χ.Α.Ν.Θ.. Οι δυσκολίες, το δαπανηρό των μετακινήσεων και άλλα προβλήματα, οδήγησαν στην απόφαση να κριθεί ο τίτλος σε έναν μόνο αγώνα μεταξύ των δύο πρωταθλητών, ο οποίος ανέδειξε νικητή τον Πειραϊκό Σύνδεσμο επί του Άρη Θεσσαλονίκης με σκορ 4-1 ή 3-1 (σύμφωνα με δύο διαφορετικές πηγές).
 Ο τελικός
 Ο αγώνας διεξήχθη στη Θεσσαλονίκη στις 12 Αυγούστου 1923 (25 του μηνός σύμφωνα με το ισχύον σήμερα Γρηγοριανό ημερολόγιο) και στο τότε γήπεδο (Γυμναστήριον) του Ηρακλή με ώρα έναρξης τις 6 μ.μ.
 Η προαναγγελία του αγώνα είχε ως εξής:
 "Την Κυριακήν, 12 τρχ. (αύριον) και ώραν 6 μ.μ. συναντώνται εις το Γυμναστήριον του Ηρακλέους αι ποδοσφαιρικαί ομάδες
 του Πειραϊκού Συνδέσμου, πρωταθλητού Αθηνών-Πειραιώς Σμύρνης και του Ποδ. Συλλόγου Άρης πρωταθλητού Μακεδονίας-
 Θράκης δια το πρωτάθλημα της Ελλάδος. Η ομάς του Πειραϊκού Συνδέσμου αφικνείται αύριον Σάββατον διά του επιτάκτου
 ατμοπλοίου "Χίος".
 Ο αγών ούτος, ο πρώτος δια το νεοσυσταθέν Πανελλήνιον πρωτάθλημα προμηνύεται πεισματοδέστατος. Εις τους
 συμπολίτας μας δίδεται η ευκαιρία να συγκρίνουν την πρόοδον του Ποδοσφαίρου εν Παλαιά Ελλάδι και εν Μακεδονία. Ο αγών
 ούτος θέλει επιρεάσει σοβαρώς την εκλογήν της Ελληνικής Εθνικής Ομάδος διά τους Ολυμπιακους Αγώνας των Παρισίων."
 Το μηνιαίο περιοδικό "Αθλητική Επιθεώρησις" της Αθήνας αναφέρει ως τελικό αποτέλεσμα τη νίκη του Πειραϊκού Συνδέσμου με 3-1, ενώ η "Μακεδονία" της Θεσσαλονίκης με 4-1! Ανάμεσα στις δύο πηγές επίσης, εντοπίζονται διαφορές μικρότερης σημασίας στο επώνυμο ενός ποδοσφαιριστή των νικητών και σε κάποια μικρά ονόματα.
 Οι συνθέσεις
 * Για τις θέσεις των ποδοσφαιριστών χρησιμοποιείται η ορολογία του τύπου της εποχής.
 Σημειώσεις:
 Οι δύο ομάδες, στην προσπάθειά τους να επικρατήσουν, χρησιμοποίησαν και παίκτες που είχαν αγωνιστεί με άλλους συλλόγους στις προηγούμενες φάσεις του πρωταθλήματος. Συγκεκριμένα:
 Στον Άρη εκτός από δικούς του παίκτες έπαιξαν οι:
 Απόστολος Νικολαΐδης: παίκτης, ηγέτης (και αργότερα παράγοντας) του Παναθηναϊκού, με τον οποίο είχε αγωνιστεί μέχρι το Μάιο κατά την προκριματική φάση του πρωταθλήματος Αθηνών-Πειραιώς της ΕΠΣΕ. Στην τελική φάση ήταν διαιτητής στην α ́ αγωνιστική (20 Μαΐου 1923) αλλά στη συνέχεια μετέβη στη Βιένη για το διεθνές συνέδριο της ΧΑΝ, αποδυναμώνοντας τον Παναθηναϊκό, ο οποίος με την έλλειψή του δεν σημείωσε ούτε μία νίκη. Στη συνέχεια ο Νικολαΐδης βρέθηκε στη Θεσσαλονίκη ως εκπρόσωπος της παγκόσμιας Χριστιανικής Αδελφότητος Νέων για να βοηθήσει στην οργάνωση της ΧΑΝΘ. Όσο έμεινε εκεί αγωνιζόταν σε όλα σχεδόν τα αθλήματα που καλλιεργούσε ο Άρης, με τον οποίο είχε λάβει μέρος από 12 ως 15 Ιουλίου στους Α' Πανθρακικούς Αγώνες, στην Κομοτηνή, όπου αναδείχθηκε πολυνίκης της διοργάνωσης με 3 χρυσά, 1 αργυρό και 1 χάλκινο μετάλλιο σε άλματα και ρίψεις.
 Κ. Καλούδης: αγωνιζόταν στην Πειραϊκή Ένωση στην τελική φάση του πρωταθλήματος Αθηνών-Πειραιώς της ΕΠΣΕ. Στους ίδιους αγώνες υπήρξε και διαιτητής.
 Στον Πειραικό εκτός από δικούς του παίκτες έπαιξαν οι:
 Ντίνος Ανδριανόπουλος: αγωνιζόταν στην Πειραϊκή Ένωση στην τελική φάση του πρωταθλήματος Αθηνών-Πειραιώς της ΕΠΣΕ. Στον Πειραϊκό έπαιζαν μόνο οι τρεις αδερφοί Ανδριανόπουλοι.
 Αλεξ. Κεχαγιάς: αγωνιζόταν στον Απόλλωνα στην τελική φάση του πρωταθλήματος Αθηνών-Πειραιώς της ΕΠΣΕ.
 Περιγραφή του αγώνα
 Ο Πειραϊκός Σύνδεσμος με τους τέσσερις αδελφούς Ανδριανόπουλου (το 1925 θα ιδρύσουν τον Ολυμπιακό) στην επίθεση επικράτησε άνετα, ο δε Άρης ξεκίνησε δυνατά, ισοφάρισε αλλά στο β' μέρος ήταν κατώτερος.
 Στην εφ. "Μακεδονία" αναφέρεται:
 "Η μεγάλη νευρικότης η οποία από εβδομάδος και πλέον κατείχε πάντας τους αθλουμένους και φιλάθλους της πόλεως μας δια
 το αποτέλεσμα των ποδοσφαιρικών αγώνων μεταξύ των ομάδων του Πειραϊκού Συνδέσμου και του Άρεως έληξε... Ο Πειραϊκός
 Σύνδεσμος ανεδείχθη και πάλιν νικητής με τέσσερα τέρματα έναντι του Άρεως ο οποίος κατώρθωσεν να κάμη μόνον έν.
 Το πολυπληθές φίλαθλον κοινόν το οποίον κατεπλημίρησε τον απέραντον στίβον του «Ηρακλέους» και μετ' εξαιρετικού ενδιαφέ-
 ροντος παρηκολούθησε τον Αγώνα, δεν ηδυνήθη να μη θαυμάση την αριστοτεχνικότητα των παικτών του Πειραϊκού Συνδέσμου...
 Οι παίκται του «Άρεως» ημύνθησαν ερρωμένως... Πάντα όμως ταύτα εξουδετερούνται προ της αριστοτεχνικής συνοχής των
 παικτών του Πειραϊκού Συνδέσμου χάρις εις την οποίαν ούτος κατά το λήξαν ποδοσφαιρικόν έτος ανεκηρύχθη Πανελληνιονίκης."
 Η "Αθλητική Επιθεώρησις" έγραφε:
 Η πόλη μας εφιλοξένησεν επί τέλους τον μετά τόσης αγωνίας αναμενόμενον Πειραϊκόν Σύνδεσμον, όστις δια πρώτην φοράν θα συνηντάτο την Κυριακήν 12 τρ. μετά του κατέχοντος το πρωτάθλημα Μακεδονίας και Θράκης Ποδοσφαιρικού Συλλόγου "Άρης". Το πλήθος των φιλάθλων της πόλεώς μας από της 5ης απογευματινής ήρχισε να προσέρχεται αθρόον εις τον στίβον του Ηρακλέους, ένθα και το ωραίον φύον αντιπροσωπεύθη δι' αρκετιύ αριθμού φιλάθλων αντιπροσώπων του. Ευνόητον το ενδιαφέρον το οποίον ενείχεν ο αγών αυτός της Κυριακής και η εκ τούτου μεγάλη παρατηρηθείσα συγκέντρωσις θεατών, διότι η ημέρα αύτη έμελε να κρίνη την τύχην του Πανελληνίου Πρωταθλήματος, το οποίον διημφισβητείτο μεταξύ των δύο τούτων ομάδων...
 "Και τοιουτοτρόπως η ομάς του Πειραϊκού εξέρχεται νικήτρια με 3 τέρματα έναντι 1 του «Άρεως», αναδειχθείσα ούτω επισήμως νικήτρια ομάς όλης της Ελλάδος... "Τον αγώνα παρηκολούθησαν ελθόντες επί τούτω εκ Πειραιώς οι φίλαθλοι του "Πειραϊκού Συνδέσμου" μέλη του Δ.Σ. του ποδοσφαιρικού τμήματος κ.κ. Ο. Κόκκινος, Ι. Λουλουδάκης, Π. Λαγουμτζής και Λελλές Λεούσης μετά της κυρίας του. Οι Πειραιείς εώρτασαν την νίκην των και μετά τούτο ανεχώρησαν την εσπέραν της Τρίτης κατευθείαν διά Πειραιά."Πρωταθλητής: Πειραϊκός Σύνδεσμος
 Πηγές"Γκολ 2000: ένας Αιώνας Ποδόσφαιρο", Ανδρέας Μπόμης, Εκδόσεις Πελεκάνος, Αθήνα 2000, σελ. 41
 εφ. «Μακεδονία», 11/8/1923, σ. 3Οι χθεσινοί μεγάλοι ποδοσφαιρικοί αγώνες. Νικητής ο Πειραϊκός Σύνδεσμος, εφ. «Μακεδονία», 13/8/1923, σ. 4Ο ποδοσφαιρικός αγών Θεσσαλονίκης δια το Πανελλήνιον Πρωτάθλημα'' (ψηφιακή σ. 26) , «Αθλητική Επιθεώρησις», τ. Αυγ 1923
 Παραπομπές - σημειώσεις
 Πανελλήνιο πρωτάθλημα ποδοσφαίρου
 Εγχώρια ποδοσφαιρικά πρωταθλήματα 1922-1923


text:
 27.10.2014
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 380/19
 1. septembril 2014 esitatud hagi – Red Lemon Incorporation versus Siseturu Ühtlustamise Amet – Lidl Stiftung (ABTRONIC)
 (Kohtuasi T-643/14)
 2014/C 380/25
 Hagiavalduse keel: saksa
 Pooled
 Hageja: Red Lemon Incorporation (Hongkong, Hiina Rahvavabariik) (esindajad: advokaadid T. Wieland ja S. Müller)
 Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
 Teine menetluspool apellatsioonikojas: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Saksamaa)
 Nõuded
 Hageja palub Üldkohtul:
 —
 tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 15. mai 2014. aasta otsus asjas R 1899/2013-1 ja jätta vastulause rahuldamata;
 —
 mõista kohtukulud välja kostjalt.
 Väited ja peamised argumendid
 Ühenduse kaubamärgi taotleja: hageja
 Asjaomane ühenduse kaubamärk: sõnamärk ABTRONIC klassi 9 kuuluvate kaupade jaoks – ühenduse kaubamärk nr 8 1 84 632
 Vastulause aluseks oleva kaubamärgi või tähise omanik: teine menetluspool apellatsioonikojas
 Vastulause aluseks olev kaubamärk või tähis: rahvusvaheline registreering sõnamärgile TRONIC klassi 9 kuuluvate kaupade jaoks
 Vastulausete osakonna otsus: rahuldada vastulause
 Apellatsioonikoja otsus: jätta kaebus rahuldamata
 Väited: määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumine