text:
TITUL XV - UČITEĽSKÝ ÚRAD CIRKVI - Gréckokatolícka eparchia Bratislava : Gréckokatolícka eparchia Bratislava
 TITUL XV – UČITEĽSKÝ ÚRAD CIRKVI
 TITUL XV
 Učiaca úloha Cirkvi vo všeobecnosti
 Kán. 595 – § 1. Cirkev, ktorej Kristus Pán zveril poklad viery, aby za pomoci Svätého Ducha zjavenú pravdu sväto chránila, hlbšie skúmala, verne ohlasovala a vykladala, má vrodené právo a povinnosť, nezávislé od akejkoľvek ľudskej moci, kázať evanjelium všetkým národom.
 § 2. Cirkvi prislúcha právo vždy a všade ohlasovať morálne zásady, týkajúce sa aj sociálneho poriadku, ako aj posudzovať akékoľvek ľudské záležitosti, pokiaľ to vyžaduje dôstojnosť ľudskej osoby, jej základné práva alebo spása duší.
 Kán. 596 – Učiacu úlohu v mene Cirkvi vykonávajú len biskupi; avšak na tejto úlohe majú podľa normy práva účasť aj tí, ktorí sa prostredníctvom posvätných svätení stali spolupracovníci biskupov, ako aj tí, ktorí dostali mandát vyučovania bez toho, aby boli ustanovení v posvätných stupňoch.
 Kán. 597 – § 1. Rímsky veľkňaz je na základe svojho úradu neomylný v Magistériu, keď ako najvyšší pastier a učiteľ všetkých veriacich v Krista, ktorý má za úlohu posilňovať svojich bratov vo viere, definitívnym aktom vyhlasuje náuku o viere alebo mravoch za záväznú.
 § 2. Neomylnosť v Magistériu má aj kolégium biskupov, keď Magistérium vykonávajú biskupi zhromaždení na ekumenickom koncile, ktorí ako učitelia a sudcovia viery a mravov vyhlasujú pre celú Cirkev náuku o viere alebo mravoch za takú, ktorej sa treba definitívne držať; alebo keď rozídení po svete, zachovávajúc puto spoločenstva medzi sebou a s nástupcom svätého Petra, spolu s tým istým rímskym veľkňazom, hodnoverne učiac veci viery alebo mravov, zhodnú sa na jednej mienke, ktorej sa treba definitívne držať.
 § 3. Nijaká náuka sa nechápe ako neomylne definovaná, ak to nie je zjavne zistené.
 Kán. 598 – §1 Božskou a katolíckou vierou treba veriť všetko to, čo obsahuje napísané alebo tradované Božie slovo, čiže jeden poklad viery zverený Cirkvi a súčasne sa predkladá ako Bohom zjavené buď slávnostným Magistériom Cirkvi, alebo jej riadnym a univerzálnym Magistériom, čo sa totiž prejavuje spoločným uznaním veriacich v Krista pod vedením posvätného Magistéria. Všetci veriaci v Krista sú teda zaviazaní vyhýbať sa akýmkoľvek náukám, ktoré sú s nimi v rozpore.
 §2 – Okrem toho bez výhrad tiež treba prijímať a zachovávať všetky a jednotlivé pravdy týkajúce sa viery a mravov, ktoré Magistérium Cirkvi vyhlasuje definitívnym spôsobom, čiže tie, ktoré sa vyžadujú, aby sa ten istý poklad viery sväto strážil a verne vykladal; kto teda odmietne tieto smernice, ktorých sa treba definitívne pridŕžať, odporuje náuke Katolíckej cirkvi.
 Kán. 599 – Aj keď nie súhlas viery, predsa však nábožnú poslušnosť rozumu a vôle treba prejaviť náuke o viere a mravoch, ktorú rímsky veľkňaz alebo kolégium biskupov, keď vykonávajú hodnoverné Magistérium, hlásajú o viere alebo mravoch, hoci túto náuku nezamýšľajú vyhlásiť definitívnym aktom; veriaci v Krista sa teda majú starostlivo vyhýbať tomu, čo sa s ňou nezhoduje.
 Kán. 600 – Biskupi, ktorí sú v spojení s hlavou a členmi kolégia či jednotlivo, alebo zhromaždení na synodách alebo partikulárnych konciloch, hoci nemajú neomylnosť v učení, sú hodnovernými doktormi a učiteľmi viery veriacich v Krista, ktorí sú zverení ich starostlivosti; veriaci v Krista sú viazaní s nábožnou poslušnosťou ducha priľnúť k tomuto hodnovernému Magistériu svojich biskupov.
 Kán. 601 – Predovšetkým patriarchom a biskupom, spôsobom primeraným každej generácii a kultúre, v jednotlivých cirkvách prislúcha ťarcha odpovedať na otázky ľudí o zmysle života, ako aj, prostredníctvom kresťanského vysvetľovania znamení času, starosť o riešenie naliehavejších problémov vo svetle evanjelia tak, aby všade viac žiarilo Kristovo svetlo, ktoré osvetľuje všetkých ľudí.
 Kán. 602 – V pastoračnej starostlivosti majú byť využívané nielen zásady posvätných vied, ale aj výdobytky iných vied a majú sa používať tak, aby veriaci v Krista boli vedení k uvedomelejšiemu a praktickému životu viery.
 Kán. 603 – Literatúre a umeniu treba zachovať úctu, vzhľadom na ich moc účinne vyjadrovať a sprostredkovať zmysel viery, pri podpore správnej slobody a kultúrnej rozmanitosti.
 Kán. 604 – Prvoradou úlohou pastierov Cirkvi je starosť, aby sa uprostred rôznorodosti ohlasovania náuky v rôznych cirkvách zachovával a posilňoval ten istý zmysel viery, aby sa predovšetkým katolíckosť Cirkvi cez legitímnu rôznorodosť ukazovala v lepšom svetle.
 Kán. 605 – Biskupom, najmä zídeným na synodách alebo radách, osobitne však Apoštolskej stolici, prislúcha autoritatívne podporovať, chrániť a nábožne obhajovať neporušenosť a jednotu viery, tiež dobré mravy, zavrhovať, vždy keď je potrebné, názory, ktoré odporujú týmto hodnotám, alebo vystríhať pred tým, čo im môže prekážať.
 Kán. 606 – § 1. Je úlohou teológov, kvôli ich hlbšiemu pochopeniu tajomstva spásy i znalosti posvätných náuk, ich príbuzných disciplín a tiež nových otázok, pri vernom zachovávaní poslušnosti autentickému Magistériu Cirkvi, vieru Cirkvi slobodne vysvetľovať i obhajovať, a starať sa o rozvoj doktríny.
 § 2. V hľadaní a vyjadrovaní teologických právd majú starostlivo budovať spoločenstvo viery a tiež odborne spolupracovať s biskupmi v ich úlohe vyučovania.
 § 3. Tí, ktorí sa venujú teologickým disciplínam, najmä v seminároch, univerzitách a fakultách, sa majú snažiť spoločnými silami spolupracovať s ľuďmi, ktorí vynikajú v iných náukách.
 Služba Božieho slova
 Kán. 607 – Služba Božieho slova, čiže ohlasovanie, katechéza a každé kresťanské poučenie, medzi ktorými má mať popredné miesto liturgická homília, sa má spásonosne živiť Svätým písmom a tiež opierať o Posvätnú tradíciu; slávenie Božieho slova sa však má náležite podporovať.
 Kán. 608 – Biskupi, presbyteri a diakoni, každý podľa stupňa svojho posvätného svätenia, majú ako prví plniť službu Božieho slova, podľa noriem práva; avšak ostatní veriaci v Krista, každý podľa svojej hodnosti, životného stavu a prijatej úlohy, sa majú na tejto službe ochotne zúčastňovať.
 Art. I – Kázanie Božieho slova
 Kán. 609 – Riadenie kázania Božieho slova prislúcha na jeho území eparchiálnemu biskupovi, pri zachovaní spoločného práva.
 Kán. 610 – § 1. Biskupi majú právo kázať Božie slovo všade na celej Zemi, ak to eparchiálny biskup v osobitnom prípade výslovne neodoprel.
 § 2. Presbyteri majú právo kázať tam, kde sú legitímne poslaní alebo pozvaní.
 § 3. Také isté splnomocnenie kázať majú aj diakoni, ak partikulárne právo nestanovuje iné.
 § 4. Za mimoriadnych okolností, najmä vzhľadom na doplnenie nedostatku klerikov, aj ostatným veriacim v Krista môže byť eparchiálnym biskupom zverený mandát kázať, aj v chráme, pri zachovaní kán. 614, § 4.
 Kán. 611 – Všetci, ktorým bola zverená starostlivosť o duše, majú fakultu kázať z moci úradu, môžu tiež pozvať ktoréhokoľvek presbytera kázať tým, ktorí sú zverení ich starostlivosti alebo pri zachovaní kán. 610, § 3 diakona, ak to legitímne nemajú zakázané.
 Kán. 612 – § 1. V rehoľných inštitútoch alebo klerických spoločnostiach spoločného života na spôsob rehoľníkov pápežského, alebo patriarchálneho práva riadiť kázanie prislúcha vyšším predstaveným.
 § 2. Všetci predstavení, aj miestni, každého inštitútu zasväteného života, môžu pozvať kázať vlastným členom ktoréhokoľvek presbytera alebo diakona, pri zachovaní kán. 610, § 3, ak to legitímne nemajú zakázané.
 Kán. 613 – Proti dekrétu hierarchu, ktorým sa niekomu zakazuje kázať, sa podáva len odvolací rekurz, ktorý má byť bez meškania rozhodnutý.
 Kán. 614 – § 1. Homíliu, ktorou sa počas liturgického roka zo Svätého písma vysvetľujú tajomstvá viery a normy kresťanského života, treba považovať za dôležitú časť liturgie.
 § 2. Na farároch a rektoroch chrámov spočíva povinnosť postarať sa, aby v Božskej liturgii aspoň počas nedeľňajších dní a prikázaných sviatkov bola vyhlásená homília, ktorú bez vážneho dôvodu nemožno vynechať.
 § 3. Farár nemôže povinnosť kázať ľudu zverenému jeho pastoračnej starostlivosti zveriť natrvalo inému, ak to nie je zo spravodlivej príčiny schválené miestnym hierarchom.
 § 4. Homília je rezervovaná kňazovi, alebo, podľa noriem partikulárneho práva, aj diakonovi.
 Kán. 615 – Eparchiálni biskupi sa vydaním noriem majú postarať, aby pre duchovnú obnovu kresťanského ľudu boli vo vhodnom čase vyhlásené osobitné cykly posvätných kázní.
 Kán. 616 – § 1. Kazatelia Božieho slova, odložiac slová ľudskej múdrosti a nejasné argumenty, nech hlásajú veriacim v Krista, ktorý je cesta, pravda a život, celé Kristovo tajomstvo; nech ukazujú, že pozemské veci a ľudské inštitúcie sú usporiadané podľa zámeru Boha Stvoriteľa pre spásu človeka a preto sa majú pričiniť o budovanie Kristovho Tela.
 § 2. Majú preto vyučovať aj náuku Cirkvi o dôstojnosti ľudskej osoby a jej základných právach, o rodinnom živote, o občianskom a sociálnom spoločenstve a tiež o zmysle spravodlivosti v ekonomickom a pracovnom živote, ktorý prispieva k vytváraniu pokoja na zemi a k dosiahnutiu rozvoja národov.
 Art. II – Katechetické vyučovanie
 Kán. 617 – Jednotlivé cirkvi sui iuris a osobitne ich biskupi majú vážnu povinnosť odovzdávať katechézu, ktorá vieru privádza k dokonalosti a Kristovho učeníka formuje prostredníctvom hlbšieho a viac usporiadanejšieho poznania Kristovho učenia a každodenným silnejším primknutím k jeho osobe.
 Kán. 618 – Rodičia majú prvotnú povinnosť slovom a príkladom formovať deti vo viere a praxi kresťanského života; rovnaká povinnosť sa týka tých, ktorí rodičov zastupujú, ako aj krstných rodičov.
 Kán. 619 – Okrem kresťanskej rodiny, samotná farnosť a každé cirkevné spoločenstvo sa musia starať o katechetickú formáciu svojich členov a tiež o ich včlenenie do tohto spoločenstva zabezpečením podmienok, v ktorých by nadobudnuté vedomosti mohli čo najplnšie žiť.
 Kán. 620 – Združenia, hnutia a krúžky veriacich v Krista, či už sú zamerané na ciele nábožnosti a apoštolátu, alebo na diela lásky a pomoci, nech sa pod vedením miestneho hierarchu starajú o náboženskú formáciu svojich členov.
 Kán. 621 – § 1. Synode biskupov patriarchálnej cirkvi a Rade hierarchov prislúcha, v hraniciach územia vlastnej cirkvi, právo vydať normy o katechetickej formácii, ktoré treba primerane usporiadať v katechetickom direktóriu, pri zachovávaní predpisov najvyššej autority Cirkvi.
 § 2. V katechetickom direktóriu treba vziať zreteľ na osobitnú povahu východných cirkví tak, aby v odovzdávaní katechézy žiaril biblický a liturgický moment a tiež tradície vlastnej cirkvi sui iuris v patrológii, hagiografii a jej ikonografii.
 § 3. Synoda biskupov patriarchálnej cirkvi, alebo Rada hierarchov, sa má postarať o prípravu katechizmov prispôsobených rôznym skupinám veriacich v Krista, spolu s potrebnými pomôckami a prostriedkami a tiež o podporu a koordináciu katechetických podujatí.
 Kán. 622 – § 1. V každej cirkvi sui iuris má existovať katechetická komisia, ktorá môže byť ustanovená aj s inými cirkvami sui iuris na tom istom území alebo spoločensko-kultúrnej oblasti.
 § 2. Katechetická komisia má mať k dispozícii aj katechetické centrum, ktorého úlohou je pomáhať týmto cirkvám pri koordinácii organizovania katechetických podujatí a tiež slúžiť aj permanentnej formácii katechétov.
 Kán. 623 – § 1. Eparchiálny biskup má katechetickú formáciu s najväčšou starostlivosťou vo svojej eparchii podporovať, viesť a tiež riadiť.
 § 2. Na tento cieľ má v eparchiálnej kúrii existovať eparchiálne katechetické centrum.
 Kán. 624 – § 1. Farár, pri zachovaní predpisov vydaných kompetentnou autoritou, sa musí s najväčšou starostlivosťou venovať odovzdávaniu katechézy všetkým, akéhokoľvek veku a stavu, ktorí sú zverení jeho pastierskej službe.
 § 2. Farárom majú pomáhať presbyteri a diakoni, ktorí sú pridelení k farnosti; avšak členovia rehoľných inštitútov podľa noriem kán. 479 a 542.
 § 3. Ostatní veriaci v Krista, náležite pripravení, majú na diele odovzdávania katechézy ochotne pomáhať.
 Kán. 625 – Z ekumenických dôvodov je v katechéze potrebné odovzdávať pravdivý obraz iných cirkví a cirkevných spoločenstiev; treba sa však postarať, aby pravdivosť katolíckej katechézy bola predstavovaná v celej plnosti.
 Kán. 626 – Všetci, ktorí slúžia odovzdávaniu katechézy, majú pamätať, že vystupujú ako súčasť Cirkvi a že boli poslaní na ohlasovanie nie vlastného, ale zjaveného Božieho slova; preto majú predkladať celú náuku Cirkvi, avšak spôsobom primeraným úrovne katechizovaných a zodpovedajúcim požiadavkám ich kultúry.
 Kán. 627 – § 1. Starostlivosť o výchovu detí sa predovšetkým týka rodičov alebo tých, ktorí ich zastupujú; oni majú v kruhu kresťanskej rodiny, osvietenej vierou a oživovanej vzájomnou láskou, vychovať deti k úcte voči Bohu a láske k blížnemu.
 § 2. Ak k starostlivosti o úplnú výchovu detí nestačia vlastné sily rodičov, majú časť výchovnej úlohy zveriť aj iným a tiež si zvoliť nevyhnutné alebo užitočné výchovné prostriedky.
 § 3. Rodičia pri voľbe výchovných prostriedkov majú mať náležitú slobodu, pri zachovaní kán. 633; preto sa veriaci v Krista majú postarať, aby toto právo bolo priznané občianskou spoločnosťou a podľa požiadaviek spravodlivosti aj bolo podporované primeranými prostriedkami.
 Kán. 628 – § 1. Cirkev, keďže krstom zrodila nové stvorenia, sa má súčasne s rodičmi postarať o ich katolícku výchovu.
 § 2. Všetci, ktorým bola zverená starostlivosť o duše, musia byť nápomocní rodičom pri výchove detí, pomáhať im, aby si boli vedomí vlastných práv a povinností a starať sa hlavne o náboženskú výchovu mládeže.
 Kán. 629 – Všetci vychovávatelia sa majú starať o formáciu celej ľudskej osoby tak, aby mladí harmonickým rozvojom fyzických, intelektuálnych a morálnych schopností, poučení v kresťanských čnostiach, dozrievali k dokonalejšiemu poznaniu a láske k Bohu, v svedomí k správnemu hodnoteniu ľudských morálnych hodnôt a ich slobodnému prijatiu a súčasne k dosiahnutiu bratského spoločenstva s inými, vďaka rozvinutému citu pre spravodlivosť a spoločenskú zodpovednosť.
 Kán. 630 – § 1. Veriaci v Krista sa majú veľkodušne usilovať, aby sa dobro výchovy a vzdelávania mohlo čo najskôr rozšíriť medzi všetkými ľuďmi na celej Zemi, pri preukazovaní osobitnej starostlivosti o tých, ktorí sú chudobní.
 § 2. Nech všetci veriaci v Krista podporujú podujatia Cirkvi s výchovným cieľom, predovšetkým zakladanie, riadenie a udržiavanie škôl.
 Art. I – Školy, najmä katolícke
 Kán. 631 – § 1. Medzi rôznymi výchovnými prostriedkami sa má s osobitnou starostlivosťou podporovať katolícka škola, na ktorú je potrebné sústreďovať starosť rodičov, učiteľov ako aj cirkevného spoločenstva.
 § 2. Cirkev má právo zakladať a riadiť školy akéhokoľvek druhu a stupňa.
 Kán. 632 – Škola sa podľa práva považuje za katolícku iba vtedy, ak je ako taká zriadená eparchiálnym biskupom alebo vyššou cirkevnou autoritou, alebo je nimi za takú uznaná.
 Kán. 633 – § 1. Eparchiálny biskup má právo rozhodnúť o ktorejkoľvek škole, či zodpovedá alebo nezodpovedá požiadavkám kresťanskej výchovy; tak isto jemu prislúcha právo, z vážneho dôvodu, veriacim v Krista zakázať navštevovať niektorú školu.
 § 2. Rodičia majú deti posielať predovšetkým do katolíckych škôl.
 Kán. 634 – § 1. Katolícka škola má povinnosť tvoriť vlastné školské spoločenstvo, oživované evanjeliovým duchom slobody a lásky, pomáhať dospievajúcim, aby spolu s vývojom vlastnej osobnosti súčasne rástli ako nové stvorenie, ktorým sa stali v krste, a tiež celú ľudskú kultúru podriaďovať posolstvu spásy tak, aby poznanie, ktoré študujúci postupne nadobúdajú o svete, živote a človeku, bolo ožarované vierou.
 § 2. Samotná katolícka škola má pod vedením kompetentnej cirkevnej autority prispôsobiť tieto zásady vlastným okolnostiam, ak ju navštevujú prevažne nekatolícki žiaci.
 § 3. Katolícka škola sa má pričiňovať, nie menej než iné školy, o dosahovanie kultúrnych cieľov, ľudskej a spoločenskej formácie mládeže.
 Kán. 635 – Eparchiálni biskupi sa majú usilovne starať, aby mali katolícke školy, najmä kde iné školy chýbajú, alebo nie sú zodpovedajúce, tiež školy odborné a technické, a to vždy, keď to vzhľadom na požiadavky miesta a času vyžaduje ich osobitná potreba.
 Kán. 636 – § 1. Katechetická výučba v akýchkoľvek školách podlieha autorite a dozoru eparchiálneho biskupa.
 § 2. Učiteľov katolíckeho náboženstva menuje alebo schvaľuje eparchiálny biskup a ak sa to vyžaduje z náboženského alebo morálneho dôvodu, odvolávať ich, alebo naliehavo žiadať, aby boli odvolaní.
 Kán. 637 – V školách, v ktorých chýba katolícka výučba, alebo je podľa uváženia eparchiálneho biskupa nedostačujúca, má byť doplnená skutočná katolícka formácia všetkých katolíckych žiakov.
 Kán. 638 – § 1. Eparchiálnemu biskupovi prislúcha právo kánonicky vizitovať všetky katolícke školy v svojej eparchii, s výnimkou škôl, ktoré sú dostupné výlučne žiakom inštitútov zasväteného života pápežského alebo patriarchálneho práva, pri neporušení, vo všetkých prípadoch, ich autonómie riadiť vlastné školy.
 § 2. Tam, kde sú viacerí eparchiálni biskupi, právo kánonickej vizitácie patrí tomu, kto školu založil alebo schválil, ak nie je ináč určené v zakladacích štatútoch, alebo v osobitnej dohode, ktorú medzi sebou uzatvorili.
 Kán. 639 – Učitelia, ktorí sú najväčšími tvorcami uskutočňovania úmyslov a podujatí katolíckej školy, musia vynikať náukou a príkladným svedectvom života a predovšetkým spoločné dielo dosahovať nielen s rodičmi, ale i s inými školami.
 Art. II – Katolícke univerzity
 Kán. 640 – § 1. Katolícka univerzita si dáva za cieľ umožniť verejnú, ustavičnú a všeobecnú prítomnosť kresťanského ducha v prehlbovaní celej kultúry; preto vykonáva výskumy, reflexie a výučbu vyššieho stupňa, v ktorých mnohoraké ľudské poznanie osvetľuje svetlom evanjelia.
 § 2. Na rovnakej úrovni ako katolícke univerzity sú ostatné inštitúty vyšších štúdií alebo samostatné katolícke fakulty, ktoré slúžia tomu istému cieľu, nie však cirkevné univerzity a fakulty, o ktorých hovoria kán. 646 -650.
 Kán. 641 – Na katolíckych univerzitách sa jednotlivé disciplíny majú rozvíjať podľa vlastných zásad, vlastnej metódy a tiež vlastnou slobodou vedeckého skúmania tak, aby sa každodenne dosahovalo hlbšie poznanie týchto disciplín a veľmi starostlivo, berúc do úvahy nové úlohy a objavy modernej doby, jasnejšie sa ukázalo, akým spôsobom sa viera a rozum usilujú o jednu pravdu, a tiež aby sa formovali ľudia, ktorí skutočne vynikajú učenosťou, pripravení na vykonávanie najvážnejších služieb v spoločnosti a tiež svedkovia viery vo svete.
 Kán. 642 – § 1. Katolícka univerzita je inštitútom vyšších štúdií, ktorý je ako taký zriadený alebo schválený buď vyššou administratívnou autoritou cirkvi sui iuris, po predchádzajúcej konzultácii s Apoštolskou stolicou, alebo samotnou Apoštolskou stolicou; musí byť o tom vyhotovený verejný dokument.
 § 2. V hraniciach územia patriarchálnej cirkvi je touto vyššou autoritou patriarcha, so súhlasom Synody biskupov patriarchálnej cirkvi.
 Kán. 643 – Na katolíckych univerzitách, na ktorých neexistuje teologická fakulta, sa majú vykonávať aspoň teologické kurzy, prispôsobené študentom rozličných fakúlt.
 Kán. 644 – Tí, ktorí na katolíckych univerzitách vyučujú disciplíny týkajúce sa viery a mravov, musia mať mandát cirkevnej autority, udelený tými, o ktorých hovorí kán. 642; tá istá autorita môže tento mandát z vážneho dôvodu odvolať, najmä ak chýba vedecká alebo pedagogická kvalifikácia, pravosť alebo neporušenosť náuky.
 Kán. 645 – Hierarchovia sa majú po porade postarať, aby aj pri iných univerzitách boli katolícke univerzitné spoločenstvá a centrá, v ktorých budú veriaci v Krista starostlivo vybratí a pripravení poskytovať univerzitnej mládeži stálu duchovnú a intelektuálnu pomoc.
 Art. III – Cirkevné univerzity a fakulty
 Kán. 646 – Rozvoj cirkevných univerzít a fakúlt majú ustavične podporovať najmä hierarchovia, veď predsa ony sa zaoberajú Božím zjavením a disciplínami s ním spojenými a preto sú užšie spojené s evanjelizačnou úlohou Cirkvi.
 Kán. 647 – Cieľom cirkevných univerzít a fakúlt je:
 1 ̊ hlbšie a vedecké skúmanie Božieho zjavenia a toho, čo je s ním spojené, systematické vysvetľovanie a usporiadanie pravdy Božieho zjavenia, v jeho svetle uvažovanie nad novými problémami doby a jeho podávanie súčasným ľuďom spôsobom prispôsobeným ich vlastnej kultúre;
 2 ̊ hlbšie vzdelávanie študentov v rozličných disciplínach podľa katolíckej náuky a ich primeraná príprava na rozličné diela apoštolátu, služieb alebo vyučovania v týchto disciplínach a tiež podpora stálej formácie.
 Kán. 648 – Cirkevné univerzity a fakulty sú tie, ktoré sú kánonicky zriadené alebo schválené kompetentnou cirkevnou autoritou, rozvíjajú a prednášajú posvätné vedy a vedy s nimi spojené a sú vybavené právom udeľovania akademických stupňov, ktoré majú kánonické účinky.
 Kán. 649 – Zriaďovanie alebo schvaľovanie cirkevných univerzít alebo fakúlt náleží Apoštolskej stolici, alebo vyššej administratívnej autorite, o ktorej hovorí kán. 642, spolu s Apoštolskou stolicou.
 Kán. 650 – Čo sa týka štatútov cirkevnej univerzity alebo fakulty, predovšetkým riadenia, správy, menovania učiteľov alebo odvolania z úradu, študijného plánu a udeľovania akademických stupňov, treba zachovávať normy vydané Apoštolskou stolicou.
 Spoločenské oznamovacie prostriedky a zvlášť knihy
 Kán. 651 – § 1. Pri vykonávaní úlohy ohlasovania evanjelia po celom svete má Cirkev využívať primerané prostriedky a preto má všade právo používať spoločenské oznamovacie prostriedky a osobitne vydávať tlač.
 § 2. Všetci veriaci v Krista majú zo svojej strany spolupracovať v tomto poslaní Cirkvi a diela tohto apoštolátu podporovať a napomáhať; predovšetkým tí, ktorí sú odborníkmi v tvorbe a odovzdávaní informácií, nech starostlivo podporujú pastoračnú činnosť biskupov a so zápalom sa usilujú, aby využívanie týchto prostriedkov bolo preniknuté Kristovým duchom.
 Kán. 652 – § 1. Eparchiálni biskupi majú dbať, aby hlavne pomocou inštitúcií prostriedkov spoločenskej komunikácie veriaci v Krista boli poučení o kritickom a užitočnom využívaní týchto prostriedkov; nech podporujú spoluprácu medzi týmito inštitúciami; starajú sa o formáciu odborníkov; na koniec nech podporujú dobré podujatia, čo je účinnejšie ako karhanie a odsudzovanie zlých, predovšetkým chváliac a odporúčajúc dobré knihy.
 § 2. Pri ochrane neporušenosti viery a mravov eparchiálny biskup, Synoda biskupov patriarchálnej cirkvi, Rada hierarchov a Apoštolská stolica môžu veriacim v Krista zakázať využívanie prostriedkov spoločenskej komunikácie alebo tiež nedovoliť, aby sa spájali s inými, ak sú na škodu tejto neporušiteľnosti.
 Kán. 653 – Partikulárne právo má stanoviť presnejšie normy o využívaní rozhlasu, televízie, kinematrografie a podobných prostriedkov ohľadom toho, čo sa týka katolíckeho učenia alebo mravov.
 Kán. 654 – Normy spoločného práva o knihách platia aj o akýchkoľvek iných spisoch alebo prejavoch, určených k verejnej publikácii a šírených akýmkoľvek spôsobom prostredníctvom technických vynálezov.
 Kán. 655 – § 1. Veriacim v Krista má byť umožnený široký prístup k Svätému písmu; preto sa za starostlivosti eparchiálnych biskupov majú vyhotoviť vhodné a správne preklady, vybavené dostatočnými vysvetlivkami a vždy, keď je to primerané a užitočné, spoločne s inými kresťanmi.
 § 2. Všetci veriaci v Krista, najmä dušpastieri, majú mať starosť o šírenie výtlačkov Svätého písma, vybavené primeranými poznámkami, prispôsobené na používanie aj nekresťanom.
 § 3. K liturgickému alebo katechetickému užívaniu možno využiť len tie vydania Svätého písma, ktoré majú cirkevné schválenie; ostatné vydania musia mať aspoň cirkevné dovolenie.
 Kán. 656 – § 1. Pri liturgických sláveniach sa majú používať len knihy, ktoré majú cirkevné schválenie.
 § 2. Modlitebníky alebo nábožné knihy, určené na verejné alebo súkromné používanie veriacich v Krista, potrebujú cirkevné dovolenie.
 Kán. 657 – § 1. Schvaľovanie liturgických textov, po predchádzajúcom preskúmaní Apoštolskou stolicou, je v patriarchálnych cirkvách rezervované patriarchovi, so súhlasom Synody biskupov patriarchálnej cirkvi; v metropolitných cirkvách sui iuris metropolitovi, so súhlasom Rady hierarchov; v ostatných cirkvách má toto právo len Apoštolská stolica a tiež, v medziach, ktoré ona stanovila, biskupi a ich legitímne ustanovené zhromaždenia.
 § 2. Tieto autority majú tiež právo schvaľovať preklady týchto kníh, určených k liturgickému používaniu, po odovzdaní správy Apoštolskej stolici, ak ide o patriarchálne alebo metropolitné cirkvi sui iuris.
 § 3. K novému vydaniu liturgických kníh alebo ich prekladov do iného jazyka, alebo ich časti, ktoré sú určené na liturgické používanie, sa vyžaduje a stačí potvrdenie zhodnosti so schváleným vydaním, o ktorom hovorí kán. 662, § 1, potvrdené miestnym hierarchom.
 § 4. Pri zmenách liturgických textov sa má pozorne zvážiť kán. 40, § 1.
 Kán. 658 – § 1. Katechizmy a tiež iné spisy určené na katechetickú formáciu v školách akéhokoľvek druhu a stupňa, alebo ich preklady, potrebujú cirkevné schválenie.
 § 2. Tú istú normu treba uplatňovať aj na iné knihy pojednávajúce o viere alebo mravoch, ak sa používajú ako texty, o ktoré sa opiera katechetická formácia.
 Kán. 659 – Odporúča sa, aby akékoľvek spisy, ktoré pojednávajú o katolíckej viere alebo mravoch, boli opatrené aspoň cirkevným dovolením, pri zachovaní predpisov inštitútov zasväteného života, ktoré vyžadujú viac.
 Kán. 660 – Do denníkov, brožúrok alebo periodík, ktoré zvyknú otvorene napádať katolícke náboženstvo alebo dobré mravy, veriaci v Krista nemajú ničím prispievať, ak na to nie je oprávnený a rozumný dôvod; avšak klerici a členovia rehoľných inštitútov iba s dovolením tých, o ktorých hovorí kán. 662.
 Kán. 661 – § 1. Cirkevné dovolenie vyjadrené len slovom „imprimatur“ znamená, že dielo je ochránené od omylov ohľadom katolíckej viery a mravov.
 § 2. Avšak schválenie udelené kompetentnou autoritou dokazuje, že text bol prijatý Cirkvou, alebo že dielo sa zhoduje s hodnovernou náukou Cirkvi.
 § 3. Ak bolo dielo navyše pochválené alebo požehnané eparchiálnym biskupom, alebo vyššou autoritou, znamená to, že dobre vyjadruje hodnovernú náuku Cirkvi a preto sa odporúča.
 Kán. 662 – § 1. Cirkevné schválenie alebo dovolenie na vydanie kníh, ak právom nie je výslovne stanovené iné, môže byť udelené buď vlastným miestnym hierarchom autora, alebo miestnym hierarchom miesta vydania, alebo napokon vyššou autoritou, ktorá vykonáva nad osobami, alebo miestami výkonnú riadiacu moc.
 § 2. Aby členovia rehoľných inštitútov mohli vydať spisy zaoberajúce sa otázkami katolíckej viery alebo mravov, potrebujú aj povolenie svojho vyššieho predstaveného, podľa normy typika alebo štatútov.
 Kán. 663 – § 1. Povolenie vydať nejaké dielo alebo schválenie, jeho pochválenie, alebo požehnanie platí pre originálny text, nie však pre jeho nové vydania, alebo preklady.
 § 2. Ak ide o vydania Svätého písma alebo iných kníh, ktoré podľa právnych noriem potrebujú cirkevné schválenie, schválenie jedného miestneho hierarchu, legitímne udelené, nestačí, aby mohli byť používané v inej eparchii, ale sa vyžaduje výslovný súhlas miestneho hierarchu tejto eparchie.
 Kán. 664 – § 1. Posúdenie kníh môže miestny hierarcha zveriť cenzorom zo zoznamu vyhotoveného Synodou biskupov patriarchálnej cirkvi, alebo Radou hierarchov, alebo podľa vlastného úsudku iným osobám, ktorým dôveruje; napokon, môže byť ustanovená osobitná komisia cenzorov, s ktorou miestny hierarcha, Synoda biskupov patriarchálnej cirkvi, alebo Rada hierarchov môžu konzultovať.
 § 2. Za cenzorov treba vybrať takých, ktorí sa vyznačujú vzdelaním, pravou náukou a rozvážnosťou, a ktorí pri vykonávaní svojho úradu podajú úsudok podľa katolíckej náuky tak, ako je predkladaná hodnoverným Magistériom Cirkvi, bez akéhokoľvek uprednostňovania osôb.
 § 3. Cenzori musia odovzdať svoj názor písomne; ak je priaznivý, hierarcha, podľa svojho rozumného uváženia, má v svojom mene udeliť výslovné dovolenie alebo schválenie; v negatívnom prípade má dať autorovi na vedomie dôvody odopretia diela.
 Kán. 665 – § 1. Farári a rektori chrámov majú dávať pozor, aby sa v ich chrámoch nevystavovali, nepredávali alebo nerozdávali ikony, alebo obrazy cudzie pravému posvätnému umeniu, alebo knihy, ktorých obsah sa nezhoduje s kresťanským náboženstvom, alebo mravmi.
 § 2. Tak isto farári a rektori chrámov, a tiež moderátori katolíckych škôl sa majú starať, aby predstavenia akéhokoľvek druhu, konané pod ich patronátom, boli vyberané so zmyslom pre kresťanské rozlišovanie.
 § 3. Všetci veriaci v Krista majú dbať, aby kupovaním, predávaním, čítaním alebo iným užívaním materiálov, o ktorých hovorí § 1, nespôsobili sebe alebo iným duchovnú škodu.
 Kán. 666 – § 1. Intelektuálne dielo autora je pod právnou ochranou, či už ako vyjadrenie jeho osobnosti, alebo ako prameň dedičských práv.
 § 2. Pod právnou ochranou sú texty zákonov a oficiálnych dokumentov každej cirkevnej autority a tiež ich autentické zbierky; preto sa nesmú znova vydať ak sa nevyžiadalo povolenie tejto alebo vyššej vrchnosti a nezachovali sa ňou predpísané podmienky.
 § 3. Partikulárnym právom každej cirkvi sui iuris majú byť v tejto veci ustanovené presnejšie normy, pri zachovávaní predpisov občianskeho práva, so zreteľom na autorské práva.


type: wikipedia

text:
Swoszowice, Osiedle Uzdrowisko Swoszowice – część miasta Krakowa oraz jednostka pomocnicza niższego rzędu wchodząca w skład Dzielnicy X Swoszowice. Obecnie jest jedynym w mieście prawnie wydzielonym osiedlem (nie powoduje to jednak żadnych skutków prawnych oraz nie funkcjonuje w świadomości mieszkańców).
 W Swoszowicach znajduje się jedno z najstarszych polskich uzdrowisk.
 Etymologia nazwy
 Nazwa wywodzi się od formy osobowej pierwszego założyciela wsi, będącej własnością rycerską – o nazwisku Swosz, de Swoszowic.
 Historia Swoszowic
 Pierwsze wzmianki o Swoszowicach pochodzą z Kodeksu Tynieckiego z 12 marca 1362 r. Pierwszym właścicielem był Wojciech de Swoszow (pochodzący ze stanu rycerskiego). W 1422 r. odkryto bogate złoża siarki wtedy też założono pierwsze kopalnie. (Obecnie siarkę wydobywa się tylko do celów leczniczych). Po obecności kopalni zostało jednak wiele pamiątek jak hałdy czy liczne nazwy ulic: Borowinowa, Szybisko czy Siarczanogórska.
 Najlepszym okresem dla Swoszowic były lata 1800–1831, gdy dr Feliks Radwański na wykupionych gruntach wybudował Zakład Kąpielowy funkcjonujący do dziś. Uzdrowisko zostało oficjalnie otwarte w 1811 roku. Początkowo uzdrowisko stało się jednym z popularniejszych. Zachwyt ten opadł na chwilę, w czasie powstania listopadowego, ale już w 1859 r. za sprawą dra Józefa Dietla Swoszowice odzyskały dawny blask dzięki budowie w 1875 r. linii kolejowej. W XIX w. Swoszowice były licznie zamieszkiwane przez Żydów, istniały tu także synagogi. Pod koniec XIX w. wybudowano Fort Swoszowice, gdzie obecnie znajduje się ośrodek szkoleniowy.
 W czasie okupacji niemieckiej mieszkająca w Szwoszowicach rodzina Trammerów udzieliła pomocy Oldze Mandel i Marii Feldhorn. W 1991 roku Instytut Jad Waszem podjął decyzję o przyznaniu Frydzie Trammer i Auguście Szmelowskiej z d. Trammer tytułu Sprawiedliwych wśród Narodów Świata
 Do 1954 roku istniała zbiorowa gmina Swoszowice.
 W 1979 r. w Swoszowicach z inicjatywy ks. Stanisława Żaka powstał Dom Księży Chorych im. św. Franciszka z Asyżu.
 W 1982 r. ks. kard. Franciszek Macharski erygował w Swoszowicach parafię pw. Opatrzności Bożej, wydzielając ją z parafii pw. Przemienienia Pańskiego w Krakowie-Wróblowicach.
 Dnia 26 września 2006 r. obszar Swoszowic stał się pierwszą i jak dotąd jedyną w Krakowie jednostką pomocniczą niższego rzędu funkcjonującą w ramach dzielnicy. Ta jednostka pomocnicza niższego rzędu w ramach Dzielnicy X Swoszowice nosi nazwę Osiedle Uzdrowisko Swoszowice.
 Uzdrowisko w Swoszowicach
 Obecnie uzdrowisko zarządzane jest przez spółkę. Na jego terenie znajdują się dwa źródła wody leczniczej Zdrój Główny i Napoleon, które dostarczają unikatowych wód mineralnych bogatych w siarczan, wodór, węgiel, wapń, magnez. Zawartość siarki w wodach klasyfikuje Swoszowice na 5. miejscu na świecie, a 4. w Europie. W uzdrowisku leczy się także schorzenia reumatyczne za pomocą kąpieli z wykorzystaniem wód siarczanych i borowiny. W 2010 roku nastąpiła prywatyzacja Uzdrowiska – STP Investment SA z siedzibą w Bochni kupił większość udziałów Uzdrowiska, w 2014 roku stał się jedynym właścicielem Uzdrowiska Kraków Swoszowice wykupując pozostałe udziały od Skarbu Państwa.
 Obszar Swoszowic wynosi ok. 400 ha, zamieszkuje go ok. 3000 osób. W Swoszowicach znajduje się także stadnina koni, sekcja kolarska, korty tenisowe, klub piłkarski Krakus Swoszowice oraz park uzdrowiskowy o powierzchni 7 ha.
 Linki zewnętrzne
 Historia osiedla Swoszowice
 Wody mineralne Swoszowic
 Parafia Opatrzności Bożej w Krakowie-Swoszowicach
 Wojewódzki Ludowy Klub Sportowy Krakus Swoszowice
 Zobacz też
 Mateczny
 Przypisy
 Linki zewnętrzne
 Strona Uzdrowiska
 Szlak Górnictwa Siarkowego w Swoszowicach
 Uzdrowiska w Polsce
 Dzielnica X Swoszowice


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 7.8.2018
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 LI 199/7
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2018/1101
 z 3. augusta 2018,
 ktorým sa stanovujú kritériá uplatňovania článku 5 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 2271/96 o ochrane pred účinkami uplatňovania právnych predpisov prijatých treťou krajinou mimo jej územia a pred účinkami opatrení na nich založených alebo z nich vyplývajúcich
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 2271/96 z 22. novembra 1996 o ochrane pred účinkami uplatňovania právnych predpisov prijatých treťou krajinou mimo jej územia a pred účinkami opatrení na nich založených alebo z nich vyplývajúcich (1), a najmä na jeho článok 5 druhý odsek,
 keďže:
 (1)
 Nariadenie (ES) č. 2271/96 poskytuje ochranu pred nezákonnými účinkami uplatňovania niektorých uvedených právnych predpisov mimo územia, a to aj nariadení a iných právnych nástrojov prijatých tretími krajinami, a účinkami opatrení na nich založených alebo z nich vyplývajúcich a neutralizuje tieto účinky, ak takéto uplatňovanie ovplyvňuje záujmy fyzických a právnických osôb uvedených v článku 11 uvedeného nariadenia zapájajúcich sa do medzinárodného obchodu a/alebo pohybu kapitálu a súvisiacich obchodných činností medzi Úniou a tretími krajinami.
 (2)
 V nariadení (ES) č. 2271/96 sa uznáva, že svojím uplatňovaním mimo územia porušujú takéto zákony vrátane nariadení a iných právnych nástrojov medzinárodné právo.
 (3)
 Podľa článku 5 prvého odseku nariadenia (ES) č. 2271/96 osoby uvedené v článku 11 uvedeného nariadenia nevyhovejú, priamo alebo nepriamo alebo prostredníctvom pomocníka alebo inej sprostredkujúcej osoby, aktívne alebo úmyselným zanedbaním, akýmkoľvek požiadavkám alebo zákazom, vrátane požiadaviek na zahraničné súdy, založeným na takýchto právnych predpisoch alebo z nich vyplývajúcim alebo založeným na opatreniach na nich založených alebo z nich vyplývajúcich alebo z nich vyplývajúcim.
 (4)
 V článku 5 druhom odseku nariadenia (ES) č. 2271/96 sa však umožňuje osobám uvedeným v článku 11 uvedeného nariadenia požiadať Komisiu o oprávnenie na to, aby úplne alebo čiastočne vyhoveli takejto požiadavke alebo zákazu, pokiaľ by nevyhovenie mohlo spôsobiť vážne poškodenie ich záujmov alebo záujmov Únie.
 (5)
 V záujme zabezpečenia právnej istoty a účinného vykonávania nariadenia (ES) č. 2271/96 a pri súčasnom zohľadnení, v osobitných a riadne odôvodnených prípadoch, rizika vážneho poškodenia záujmov fyzických a právnických osôb uvedených v článku 11 uvedeného nariadenia, treba stanoviť kritériá uplatňovania článku 5 druhého odseku nariadenia (ES) č. 2271/96.
 (6)
 Komisia bude vzhľadom na svoju úlohu pri dohliadaní na jednotné uplatňovanie právnych predpisov EÚ vrátane nariadenia (ES) č. 2271/96 pozorne sledovať uplatňovanie súčasného nariadenia a prijímať akékoľvek nevyhnutné úpravy na základe svojho posúdenia jeho vykonávania.
 (7)
 Mali by sa stanoviť aj hlavné kroky postupu po tom, ako sa Komisii predloží žiadosť o oprávnenie úplne alebo čiastočne vyhovieť takejto požiadavke alebo zákazu.
 (8)
 Pri akomkoľvek spracovaní osobných údajov fyzických osôb podľa tohto nariadenia by sa malo dodržiavať nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 (2) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (3).
 (9)
 Žiadosti podľa tohto nariadenia by sa mali týkať opatrení alebo zanedbaní, ktoré sú priamo alebo nepriamo založené na uplatňovaní právnych predpisov špecifikovaných v prílohe k nariadeniu (ES) č. 2271/96 alebo z neho vyplývajú, alebo opatrení na nich založených alebo z nich vyplývajúcich.
 (10)
 Žiadosť sa vybaví čo najskôr.
 (11)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Výboru pre extrateritoriálne právne predpisy a boli prijaté podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 (4),
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Predmet úpravy
 V tomto nariadení sa stanovujú kritériá uplatňovania článku 5 druhého odseku nariadenia (ES) č. 2271/96.
 Článok 2
 Vymedzenie pojmov
 Na účely tohto nariadenia sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
 a)
 „uvedené extrateritoriálne právne predpisy“ sú zákony, nariadenia a iné právne nástroje špecifikované v prílohe k nariadeniu (ES) č. 2271/96 vrátane nariadení a iných právnych nástrojov, ktoré sú na nich založené alebo z nich vyplývajú;
 b)
 „následné opatrenia“ sú opatrenia, ktoré sú založené na uvedených extrateritoriálnych právnych predpisoch alebo z nich vyplývajú;
 c)
 „nevyhovenie“ je nevyhovenie, priamymi opatreniami alebo úmyselným zanedbaním, požiadavkám alebo zákazom vrátane požiadaviek na zahraničné súdy, ktoré sú priamo alebo nepriamo založené na uvedených extrateritoriálnych právnych predpisoch alebo následných opatreniach, alebo z nich priamo alebo nepriamo vyplývajú;
 d)
 „chránené záujmy“ sú záujmy akejkoľvek osoby uvedenej v článku 11 nariadenia (ES) č. 2271/96, záujmy Únie alebo oboje;
 e)
 „žiadateľ“ je akákoľvek osoba uvedená v článku 11 nariadenia Rady (ES) č. 2271/96, ktorá požiadala o oprávnenie uvedené v článku 5 druhom odseku nariadenia (ES) č. 2271/96.
 Článok 3
 Predkladanie žiadostí
 1. Žiadosti o oprávnenie uvedené v článku 5 druhom odseku nariadenia (ES) č. 2271/96 sa predkladajú v písomnej podobe na túto adresu:
 European Commission
 Service for Foreign Policy Instruments
 EEAS 07/99
 B-1049 Brussels, Belgium
 EC-AUTHORISATIONS-BLOCKING-REG@ec.europa.eu
 2. Žiadosti obsahujú meno a kontaktné údaje žiadateľov, sú v nich uvedené presné ustanovenia uvedených extrateritoriálnych právnych predpisov alebo príslušných následných opatrení a opisuje sa v nich rozsah oprávnenia, o ktoré sa žiada, a poškodenia, ktoré by sa spôsobilo nevyhovením.
 3. Žiadatelia vo svojich žiadostiach poskytujú dostatočné dôkazy o tom, že nevyhovenie by spôsobilo vážne poškodenie aspoň jedného chráneného záujmu.
 4. V prípade potreby si môže Komisia od žiadateľov vyžiadať dodatočné dôkazy, pričom žiadatelia ich poskytnú v primeranej lehote stanovenej Komisiou.
 5. Komisia informuje Výbor pre extrateritoriálne právne predpisy hneď, ako žiadosti dostane.
 Článok 4
 Posúdenie žiadostí
 Komisia pri posudzovaní, či by vzniklo vážne poškodenie chránených záujmov uvedených v článku 5 druhom odseku nariadenia (ES) č. 2271/96, v prípade potreby berie do úvahy, okrem iného, tieto nekumulatívne kritériá:
 a)
 či je pravdepodobné, že chránený záujem je osobitne ohrozený, a to na základe kontextu, povahy a pôvodu poškodenia chráneného záujmu;
 b)
 existencia prebiehajúceho administratívneho alebo súdneho vyšetrovania žiadateľa z tretej krajiny alebo predchádzajúcej dohody o urovnaní s treťou krajinou, ktorá je predmetom uvedených extrateritoriálnych právnych predpisov;
 c)
 existencia podstatnej väzby s treťou krajinou, ktorá je predmetom uvedených extrateritoriálnych právnych predpisov alebo následných opatrení; napríklad ak má žiadateľ materské alebo dcérske spoločnosti alebo v prípade účasti fyzických alebo právnických osôb podliehajúcich primárnej právomoci tretej krajiny, ktorá je predmetom uvedených extrateritoriálnych právnych predpisov alebo následných opatrení;
 d)
 či by žiadateľ odôvodnene mohol prijať opatrenia na predchádzanie poškodeniu alebo na jeho zmiernenie;
 e)
 nepriaznivý vplyv na vykonávanie hospodárskej činnosti, najmä pokiaľ ide o to, či by žiadateľ čelil značným hospodárskym stratám, ktoré by mohli napríklad ohroziť jeho životaschopnosť alebo predstavovať vážne riziko konkurzu;
 f)
 či by sa činnosť žiadateľa považovala za nadmerne zložitú z dôvodu straty základných vstupov alebo zdrojov, ktoré sa nedajú primerane nahradiť;
 g)
 či by sa značne sťažilo využívanie individuálnych práv žiadateľa;
 h)
 či je ohrozená bezpečnosť, ochrana ľudského života a zdravia a ochrana životného prostredia;
 i)
 či je ohrozená schopnosť Únie vykonávať svoje humanitárne, rozvojové a obchodné politiky alebo vonkajšie aspekty vnútorných politík;
 j)
 bezpečnosť dodávok strategického tovaru alebo služieb v rámci Únie alebo členského štátu alebo do Únie alebo členského štátu a vplyv akéhokoľvek ich nedostatku alebo prerušenia;
 k)
 dôsledky pre vnútorný trh, pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu, ako aj o finančnú a hospodársku stabilitu alebo kľúčové infraštruktúry Únie;
 l)
 systémové dôsledky poškodenia, najmä pokiaľ ide o účinky jeho presahovania do ostatných odvetví;
 m)
 vplyv na trh práce jedného alebo viacerých členských štátov a jeho cezhraničné dôsledky v rámci Únie;
 n)
 akýkoľvek iný relevantný faktor.
 Článok 5
 Výsledok žiadosti
 1. Ak Komisia po dokončení posúdenia uvedeného v článku 4 nájde dostatočné dôkazy o tom, že nevyhovenie by spôsobilo vážne poškodenie chránených záujmov, urýchlene predloží Výboru pre extrateritoriálne právne predpisy návrh rozhodnutia obsahujúci vhodné opatrenia, ktoré sa majú prijať.
 2. Ak Komisia po dokončení posúdenia uvedeného v článku 4 nenájde dostatočné dôkazy o tom, že nevyhovenie by spôsobilo vážne poškodenie chránených záujmov, predloží Výboru pre extrateritoriálne právne predpisy návrh rozhodnutia o zamietnutí žiadosti.
 3. Komisia bezodkladne informuje žiadateľa o konečnom rozhodnutí.
 Článok 6
 Spracovanie údajov
 1. Komisia spracúva osobné údaje na účely vykonávania svojich úloh podľa tohto nariadenia.
 2. Akékoľvek spracovanie osobných údajov musí byť v súlade s nariadením (EÚ) 2016/679 a nariadením (ES) č. 45/2001.
 3. V zmysle článku 2 písm. d) nariadenia (ES) č. 45/2001 je na účely tohto nariadenia Útvar pre nástroje zahraničnej politiky určený ako „prevádzkovateľ“ na strane Komisie, aby sa zabezpečilo, že dotknuté fyzické osoby môžu vykonávať svoje práva podľa uvedeného nariadenia.
 Článok 7
 Nadobudnutie účinnosti
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 3. augusta 2018
 Za Komisiu
 predseda
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) Ú. v. ES L 309, 29.11.1996, s. 1.
 (2) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 4.5.2016, s. 1).
 (3) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 12.1.2001, s. 1).
 (4) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie (Ú. v. EÚ L 55, 28.2.2011, s. 13).


type: caselaw

text:
21.11.98 EL Epiärglg Eugleqiäda sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm C 358/15
 3) So Bariäkeio sxm Jósx Vxqxäm jai so Rtlbotäkio sgy APOUARG SOT PQXSODIJEIOT
 Etqxpaøjgäy Emxärexy ha ueäqotm sa dijarsijó soty
 sgy 30gäy Repselbqiäot 1998
 eänoda.
 rsgm tpoäherg T-164/97, Silvio Busacca jai koipoiä jasó
 Ekecjsijotä Rtmedqiäot sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm (1)
 (1) EE C 74 sgy 8.3.1997.
 (Tpókkgkoi Ç Oqirsijgä eänodoy apoä sgm tpgqeriäa le sgm
 etjaiqiäa sgy pqorvxqgärexy meäxm jqasxäm lekxäm rsiy Joi-
 moäsgsey Ç Bkapsijgä pqóng Ç èmrsarg ekkeiäwexy moli-
 loäsgsay Ç Moliloäsgsa sot jamomirlotä (EJ, Etqasoäl,
 EJAV) aqih. 2688/95 Ç êrg lesaveiäqirg Ç Paqóbarg
 otrixädoty stäpot Ç Pqogcotälemg diabotäketrg le sa joi-
 mosijó oäqcama jai sgm Episqopgä Jamomirlotä Tpgqeriajgäy
 Jasarsórexy)
 APOUARG SOT PQXSODIJEIOT
 (98/C 358/30)
 sgy 1gy Ojsxbqiäot 1998
 rsgm tpoäherg T-155/97, Natural van Dam AG jai Danser
 Container Line BV jasó Episqopgäy sxm Etqxpaøjxäm (Ckxärra diadijariäay: g cakkijgä)
 Joimosgäsxm (1)
 (Erxseqijgä matripkoða Ç Diaqhqxsijgä entciäamrg Ç Rsgm tpoäherg S-164/97, Silvio Busacca jai koipoiä, tpókkgkoi
 Pqoùpoheäreiy cia sg dqolokoäcgrg meäxm rjauxäm Ç Apo- sot Ekecjsijotä Rtmedqiäot sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm,
 jkeirloäy) ejpqorxpotälemoi apoä soty Georges Vandersanden jai
 Laure Levi, dijgcoäqoty Bqtnekkxäm, le soäpo epidoärexm rso
 (98/C 358/29) Kotnelbotäqco sa cqaueiäa sgy esaiqeiäay Fiduciaire Myson
 SARL, 30, rue de Cessange, jasó Ekecjsijotä Rtmedqiäot sxm
 Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm (ejpqoärxpoi: Jean-Marie Stenier,
 Jan Inghelram, Paolo Giusta jai Christina Friedrich), le amsi-
 (Ckxärra diadijariäay: g okkamdijgä) jeiälemo aiäsgla ajtqxärexy sxm apouórexm sot Ekecjsijotä
 Rtmedqiäot, sgy 16gy Repselbqiäot 1996, peqiä apoqqiäwexy sxm
 aisgärexm sxm pqoruetcoämsxm ma peqikguheiä so oämoló soty
 rsom piämaja sxm pqorxäpxm pot ejdgäkxram so emdiaueäqom
 Rsgm tpoäherg S-155/97, Natural van Dam AG, le eädqa so soty ma tpavhotäm rso leäsqo sgy oqirsijgäy enoädot apoä sgm
 BaÃle (Ekbesiäa), jai Danser Container Line BV, le eädqa so tpgqeriäa le sgm etjaiqiäa sgy pqorvxqgärexy sgy Atrsqiäay,
 Sliedrecht (Jósx Vxäqey), ejpqorxpotälemey apoä som Marius sgy Uimkamdiäay jai sgy Rotgdiäay rsiy Joimoäsgsey, so Pqx-
 J. van Dam, dijgcoäqo Qoässeqmsal, le soäpo epidoärexm rso sodijeiäo (peälpso slgäla), rtcjeiälemo apoä soty J. Azizi,
 Kotnelbotäqco so dijgcoqijoä cqaueiäo sot Fernand Entrin- pqoäedqo, R. García-Valdecasas jai M. Jaeger, dijarseäy,
 ger, 34 A, rue Philippe II, jasó Episqopgäy sxm Etqxpaøjxäm cqallaseäay: B. Pastor, jtäqia tpókkgkoy dioijgärexy,
 Joimosgäsxm (ejpqoärxpoi: aqvijxäy Berend-Jan Drijber, rsg eneädxre rsiy 30 Repselbqiäot 1998 apoäuarg le so ajoäkotho
 rtmeäveia Laura Pignataro jai Maurits Lugard), le amsijeiä- diasajsijoä:
 lemo sgm ajtäqxrg sgy apouórexy SG(97) D/1862 sgy Epi-
 sqopgäy, sgy 7gy Laqsiäot 1997, le sgm opoiäa apouariärhgje
 ma lg voqgcgheiä rsiy pqoruetäcotrey g apakkacgä pot 1) Ajtqxämei siy apouóreiy pot apgtähtme so Ekecjsijoä
 fgsgähgje bórei sot óqhqot 8, paqócqauoy 3, rsoiveiäo c), Rtmeädqio rsiy 16 Repselbqiä ot 1996 rsoty Silvio Busacca,
 sot jamomirlotä (EOJ) 1101/89 sot Rtlbotkiäot, peqiä Carlo Degli Abbati, Pamela Rattigan, Gisela Tremont jai
 diaqhqxsijgäy entciómrexy rsgm erxseqijgä matripkoða (EE CeÂcile Vandam, peqiä apoqqiäwexy sxm aisgärexäm soty ma
 L 116 sgy 28.4.1989, r. 25), so Pqxsodijeiäo (seäsaqso slgäla), peqikguheiä so oämoló soty rsom piämaja sxm pqorxäpxm
 rtcjeiälemo apoä sgm P. Lindh, Pqoäedqo, jai soty K. Lenaerts pot ejdgäkxram so emdiaueäqom soty ma tpavhotäm rso
 jai J. D. Cooke, dijarseäyç cqallaseäay: A. Mair, tpókkgkoy leäsqo sgy oqirsijgäy enoädot apoä sgm tpgqeriäa, pot
 dioijgärexy, eneädxre sgm 1g Ojsxbqiäot 1998 apoäuarg le so pqobkeäpesai apoä som jamomirloä (EJ, Etqasoäl, EJAV)
 ajoäkotho diasajsijoä: aqih. 2688/95 sot Rtlbotkiäot, sgy 17gy Moelbqiäot 1995,
 cia sg heärpirg eidijxäm leäsqxm pot auoqotäm sgm oqi-
 rsijgä eänodo apoä sgm tpgqeriäa tpakkgäkxm sxm Etqx-
 paøjxäm Joimosgäsxm le sgm etjaiqiäa sgy pqorvxqgärexy
 1) Apoqqiäpsei sgm pqorutcgä. sgy Atrsqiäay, sgy Uimkamdiäay jai sgy Rotgdiäay.
 2) So Ekecjsijoä Rtmeädqio ha ueäqei sa dijarsijó sot
 2) Jasadijófei siy pqoruetäcotrey rsa dijarsijó eänoda. eänoda, jahxäy jai sa dijarsijó eänoda sxm pqoruet-
 coämsxm.
 (1) EE C 212 sgy 12.7.1997.
 (1) EE C 212 sgy 12.7.1997.


text:
Robert Ernest Simanek (Detroit, 26 de abril de 1930 - Novi, 1 de agosto de 2022) fue un infante de marina de los Estados Unidos y recibió la más alta condecoración militar de los Estados Unidos, la Medalla de Honor, por sus acciones durante la Guerra de Corea.
 Primeros años
 Nació en Detroit, Michigan, el 26 de abril de 1930. Se graduó de la escuela preparatoria allí en 1948 y trabajó para Ford Motor Company y General Motors, antes de unirse al Cuerpo de Marines de los Estados Unidos el 13 de agosto de 1951.
 Cuerpo de Marines
 Completando el entrenamiento de reclutas en Marine Corps Recruit Depot Parris Island, Carolina del Sur, en octubre de 1951, Simanek fue enviado a Camp Pendleton, California, al mes siguiente. Después de un entrenamiento adicional en Camp Pendleton, navegó hacia Corea en abril de 1952 y se unió a la Compañía F, 2.o Batallón, 5.o Infantería de Marina el 6 de mayo. Había ganado dos estrellas de batalla en el momento de su acción Medalla de Honor.
 Simanek estaba sirviendo con la 1.a División de Marines, cuando ocurrió la acción el 18 de agosto de 1952, durante la Batalla de Bunker Hill. Su patrulla se había adelantado bastante a las líneas amigas para ocupar un puesto de avanzada cuando los marines se encontraron con una trampa. Se arrojó sobre una granada enemiga para salvar a sus compañeros y resultó gravemente herido en las piernas.
 Simanek recibió tratamiento médico a bordo del buque hospital y en Japón antes de ser devuelto a los Estados Unidos en septiembre de 1952. Luego fue hospitalizado en Mare Island, California, y en la Estación Naval de los Grandes Lagos, Illinois, hasta que fue incluido en la lista de jubilados por discapacidad temporal, el 1 de marzo de 1953.
 La Medalla de Honor le fue entregada por el presidente Dwight D. Eisenhower en una ceremonia en la Casa Blanca el 27 de octubre de 1953. Fue el 36o infante de marina en recibir la medalla en la Guerra de Corea.
 Además de la Medalla de Honor, Simanek también recibió el Corazón Púrpura, la Medalla de Servicio de Corea con dos estrellas de servicio de bronce, la Medalla de Servicio de las Naciones Unidas y la Medalla del Servicio de Defensa Nacional.
 Vida personal
 Simanek se casó con Nancy Middleton en 1956. Permanecieron casados hasta su muerte en 2020. Juntos, tuvieron una hija, Ann.
 Después de retirarse del ejército, Simanek obtuvo una licenciatura en administración de empresas de la Universidad Estatal de Wayne. Luego fue empleado en la industria automotriz y por la Agencia Federal de Pequeños Negocios. Falleció el 1 de agosto de 2022 en Novi, Michigan. Tenía 92 años.
 Su muerte deja solo 65 receptores vivos de la Medalla de Honor.
 Mención de la Medalla de Honor
 La mención oficial de la Medalla de Honor de Simanek dice:
 El 15 de enero de 2021, el Secretario de Marina anunció que la Base Marítima Expedicionaria ESB-7 se llamaría .
 Referencias
 Enlaces externos
 Phalen, Lane. "Three Who Acted", AMVETS Magazine, 2002. Consultado el 23 de junio de 2006.
 Nacidos en Detroit
 Marines de Estados Unidos
 Militares estadounidenses de la Guerra de Corea
 Alumnado de la Universidad Estatal Wayne
 Militares condecorados con la Medalla de Honor


text:
(Idősebb) siménfalvi Székely Mózes (Udvarhely, 1553 körül – Brassó, 1603. július 17.) erdélyi fejedelem.
 Élete
 Az udvarhelyszéki lófő székely családból származott. Unitárius vallású volt.
 Székely Mózes Udvarhelyszék Udvarhely városában született 1553-ban, Szamosközy István, korának legnagyobb történésze szerint. Sokan a születési évét – tévesen – 1550-re teszik, mint ahogy Lövétét tartják szülőfalujának. Két fia volt, Székely István, illetve ifj. Székely Mózes.
 Apja literáti Székely János, Udvarhelyszék jegyzője és János Zsigmond magyar király, majd erdélyi fejedelem székely sókamarása, anyja nevét nem ismerjük, második felesége Kornis Anna volt. 1580 táján a sófalvi sóbánya kamarása, udvarhelyszéki főkapitány és főkirálybíró lett.
 Báthory István erdélyi fejedelem megválasztását követően az ő oldalán harcolt a Habsburg-pártiak ellen. Radnótnál kardját a foga közé fogva átúszott a Maroson, majd két ellenséges katonát leterített, ami miatt a Bekes Gáspár oldalán harcolók megfutottak. Ezért a tettéért Báthory kinevezte az erdélyi fejedelemség testőrségének parancsnokává. Báthory hadnagyaként érdemeket szerzett. Követte a fejedelmet Lengyelországba is, ahol a magyar gyalogság parancsnokaként végigharcolta a király livóniai hadjáratait. Tetteiért a király a Szentelt lovagjai közé emelte. Báthory István lengyel király oldalán 1576-tól 1582-ig harcolt Oroszország ellen egy székely dandár parancsnokaként, majd a Rettegett Ivánnal kötött béke után hazament Erdélybe. Báthory Istvánnak köszönheti, hogy a sófalvi sóbánya kamaraispánja lett, de emellett Siménfalván és Lövétén jelentős birtokokat kapott.
 Báthory Zsigmondtól nemesi címet kapott, habár mint székely ember eleve nemesnek számított és földadományt is kapott. Báthory Andrásnak, majd Mihai Viteazul havasalföldi vajdának lett a fővezére. 1601-ben Székely Mózes érdeme, hogy később mégis szembefordult a vajdával és Basta Habsburg generális rémuralmával; előbb Lengyelországban Jan Zamoysky lengyel kancellár segítségével próbálta Báthory Zsigmondot a trónra visszahozni, majd az 1601. augusztus 3-i goroszlói vereség után maga állt a császárellenes párt élére. 1602 júliusában a Tövis melletti csatában Giorgio Basta generális vereséget mért a székelyekből álló seregre, és Báthory Zsigmond erdélyi fejedelem pedig lemondott a fejedelmi trónról. 1602–1603 telén Székely Mózes Erdély felszabadítására Bethlen Gábor szövetségében és török támogatással hadjáratot szervezett, Temesváron tartózkodott, itt kapta meg III. Mehmed oszmán szultán engedélyét az erdélyi trónra.
 1603 márciusában foglalták el Karánsebest a Habsburg-katonáktól. Itt született meg Mózes nevű fia, majd pestisben itt halt meg felesége és nagyobbik fia, Székely István.
 1603. április 15-én Hátszegnél egy katonai táborban választották meg az erdélyi rendek fejedelemnek, majd az Erdély korabeli fővárosának számító Gyulafehérvár elfoglalása után május 9-én ott ünnepélyesen be is iktatták. Gyulafehérvár már az unitárius hitre tért, és ugyanitt székelő választott magyar király, II. János óta az unitáriusok „fellegvára” volt, így nem véletlen, hogy a székely–magyar történelem második unitárius vallású uralkodóját és egyetlen unitárius fejedelmét is itt iktatták be. Székely Mózes fejedelem Kolozsváron 1603. június közepe táján erős pénzt veretett a kolozsvári pénzverdében. Ez a pénz az egyik legszebb erdélyi pénz. 1603-ban Erdély nagy része felszabadult.
 Halála
 Habsburg támogatással IX. Radu havasalföldi fejedelem csapatokat szervezett a függetlenségpárti erdélyiek leverésére és 1603. július 17-én Brassó mellett legyőzték Székely Mózes katonáit. Itt mintegy 3000 magyar és székely vesztette életét vele együtt. A fejedelem levágott fejét Radu havasalföldi vajdának vitték, aki trófeaként állította ki Brassó piacterén. Michael Weiss brassói bíró elvette a fejet, és eltemette Kolostor utcai házának kertjében. Később itt épült fel az Európa Szálló, amelynek udvarán emléktábla jelezte a fejedelem sírhelyét; ezt később az unitárius templomban állították ki.
 Jegyzetek
 Források
 Magyarország története 1526–1686. Akadémiai, Bp., 1985
 Magyarország történeti kronológiája, II. kötet 1526–1848. Akadémiai, Bp., 1989
 Jerzy Topolski: Lengyelország története. Gondolat, Bp., 1989
 Szekeres-Lukács Sándor: Székely Mózes, Erdély székely fejedelme; szerzői, Székelyudvarhely, 2007
 Markó László: A magyar állam főméltóságai Szent Istvántól napjainkig. 2., bőv., jav. kiadás. Bp., 2006
 Szakács Gábor: Az elfelejtett fejedelem – Demokrata 2013. 10. 30.
 Tarján M. Tamás: 1603. július 17. – Székely Mózes erdélyi fejedelem halála, rubicon.hu
 További információk
 Székely történelmi zászlók – Székely Mózes kornétája
 Szekeres Lukács Sándor: Székely Mózes, Erdély székely fejedelme
 Szekeres Lukács Sándor: Székely Mózes Erdély székely fejedelme
 Szekeres Lukács Sándor: Kodáros kincsei, Fejezetek Felsősófalva és a Székely-Sóvidék történelméből/, mek.oszk.hu
 Székely Mózes fejedelemről, unitarius.hu
 Vass Miklós: Székely Mózes erdélyi fejedelem életrajza; Márkus Ny., Bp., 1897
 Sesostris szekerén. Kronológia Székely Mózes életrajzához; szerk., bev. Mihály János; HMKK, Csíkszereda, 2004 (HMKK könyvek)
 Erdélyi fejedelmek
 Székelyudvarhelyiek
 Székelyek
 1553-ban született személyek
 1603-ban elhunyt személyek
 Unitárius magyarok
 Erdélyi főgenerálisok


text:
 24.10.2009
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 256/13
 Vorabentscheidungsersuchen des Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Vereinigtes Königreich), eingereicht am 12. August 2009 — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias
 (Rechtssache C-325/09)
 2009/C 256/26
 Verfahrenssprache: Englisch
 Vorlegendes Gericht
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Parteien des Ausgangsverfahrens
 Berufungskläger: Secretary of State for the Home Department
 Berufungsbeklagte: Maria Dias
 Vorlagefragen
 1.
 Hat sich eine Unionsbürgerin, die sich in einem Mitgliedstaat aufhält, dessen Staatsangehörigkeit sie nicht besitzt, und die vor Umsetzung der Richtlinie 2004/38/EG (1) Inhaberin einer nach Art. 4 Abs. 2 der Richtlinie 68/360/EWG (2) rechtsgültig erteilten Aufenthaltserlaubnis war, jedoch während der Gültigkeitsdauer der Erlaubnis eine Zeit lang freiwillig arbeitslos und nicht wirtschaftlich unabhängig war und die Voraussetzungen für die Erteilung einer solchen Erlaubnis nicht mehr erfüllte, während dieser Zeit, nur weil sie im Besitz der Erlaubnis war, im Aufnahmestaat „rechtmäßig aufgehalten“ für den Zweck des späteren Erwerbs eines Daueraufenthaltsrechts nach Art. 16 Abs. 1 der Richtlinie 2004/38/EG?
 2.
 Begründet ein fünfjähriger ununterbrochener Aufenthalt als Arbeitnehmer vor dem 30. April 2006, falls er nicht ausreicht, um das mit Art. 16 Abs. 1 der Richtlinie 2004/38/EG geschaffene Daueraufenthaltsrecht zu begründen, ein ständiges Aufenthaltsrecht unmittelbar aus Art. 18 Abs. 1 EG-Vertrag, weil die Richtlinie lückenhaft ist?
 (1) Richtlinie 2004/38/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 29. April 2004 über das Recht der Unionsbürger und ihrer Familienangehörigen, sich im Hoheitsgebiet der Mitgliedstaaten frei zu bewegen und aufzuhalten, zur Änderung der Verordnung (EWG) Nr. 1612/68 und zur Aufhebung der Richtlinien 64/221/EWG, 68/360/EWG, 72/194/EWG, 73/148/EWG, 75/34/EWG, 75/35/EWG, 90/364/EWG, 90/365/EWG und 93/96/EWG (ABl. L 158, S. 77).
 (2) Richtlinie 68/360/EWG des Rates vom 15. Oktober 1968 zur Aufhebung der Reise- und Aufenthaltsbeschränkungen für Arbeitnehmer der Mitgliedstaaten und ihre Familienangehörigen innerhalb der Gemeinschaft (ABl. L 257, S. 13).


text:
Η Αμβέρσα (Antwerpen) είναι η βορειότερη επαρχία της Φλάνδρας και του Βελγίου. Συνορεύει με την Ολλανδία και τις Βελγικές επαρχίες Λιμβουργία, Φλαμανδική Βραβάντη και Ανατολική Φλάνδρα. Πρωτεύουσά της είναι η Αμβέρσα. Με περίπου 1,7 εκατομμύριο κατοίκους είναι η πολυπληθέστερη επαρχία του Βελγίου.
 Έχει έκταση 2.867 χλμ2 που χωρίζεται σε τρία διοικητικά διαμερίσματα (Ολλανδικά: arrondissementen) τα οποία περιλαμβάνουν 70 δήμους.
 Παραπομπές
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 Επαρχίες του Βελγίου
 Φλάνδρα


type: contracts

text:
 21.12.2006
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 366/68
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 130/2006
 z 27. októbra 2006,
 ktorým sa mení a dopĺňa príloha IX (Finančné služby) k Dohode o EHP
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, zmenenú a doplnenú Protokolom, ktorým sa upravuje Dohoda o Európskom hospodárskom priestore, ďalej len „dohoda“, a najmä na jej článok 98,
 keďže:
 (1)
 Príloha IX k dohode bola zmenená a doplnená rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 119/2006 z 22. septembra 2006 (1)
 .
 (2)
 Smernica Komisie 2006/29/ES z 8. marca 2006, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES, pokiaľ ide o vyňatie určitých inštitúcií z rozsahu jej pôsobnosti alebo ich začlenenie do nej (2), sa má začleniť do dohody,
 ROZHODLA TAKTO:
 Článok 1
 V bode 14 (smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES) prílohy IX k dohode sa dopĺňa táto zarážka:
 „–
 32006 L 0029: smernica Komisie 2006/29/ES z 8. marca 2006 (Ú. v. EÚ L 70, 9. 3. 2006, s. 50).“
 Článok 2
 Znenie smernice 2006/29/ES v islandskom a nórskom jazyku, ktoré bude uverejnené v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, je autentické.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 28. októbra 2006 pod podmienkou, že Spoločnému výboru EHP budú zaslané všetky oznámenia podľa článku 103 ods. 1 dohody (3).
 Článok 4
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP Úradného vestníka Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 27. októbra 2006.
 Za Spoločný výbor EHP
 predseda
 Oda Helen SLETNES
 (1) Ú. v. EÚ L 333, 30.11.2006, s. 44.
 (2) Ú. v. EÚ L 70, 9.3.2006, s. 50.
 (3) Nie sú uvedené žiadne ústavné požiadavky.


text:
Mixodectidae hija familja ta' mammiferi plaċentati estinti, eżattament mammiferi relatati fil-qrib mal-kolugi (il-mammiferi plaċentati li jipplanaw tal-kontinent tal-Asja mifruxin fin-naħa tax-Xlokk u fuq bosta gżejjer).
 Din il-familja qiegħdha kklassifikata fil-klassi Mammalia, fis-sottoklassi Theria, fl-infraklassi Eutheria (il-plaċentati), fis-superordni Euarchontoglires u fl-ordni Dermoptera ma' tliet familji oħra (għalkemm sa ftit żmien ilu ma' dawn kien hemm il-familja Paramomyidae ukoll, li llum il-ġurnata hija kkunsidrata bħala familja tal-ordni Plesiadapiformes), li huma Cynocephalidae, Plagiomenidae u Thylacaeluridae.
 Il-familja Mixodectidae hija familja żgħira (għalkemm mhux l-iżgħar) u tiġbor fiha żewġ ġeneri (sa ftit żmien ilu kien inkluż il-ġeneru Remiculus bl-ispeċi Remiculus deutschi ukoll sakemm dan ġie riklassifikat f'familja oħra): Dracontolestes bi speċi waħda estinta u Mixodectes b'żewġ speċi estinti.
 Il-membri ta' din il-familja tal-Palejoċen kienu mifruxa fil-kontinent tal-Amerika ta' Fuq ma' bosta stati tal-Istati Uniti, bħal New Mexico, Texas, Utah u Wyoming.
 Klassifikazzjoni
 Familja Mixodectidae
 Ġeneru Dracontolestes (Gazin, 1941)
 Dracontolestes aphantus (Gazin, 1941)
 Ġeneru Mixodectes (Cope, 1883)
 Mixodectes malaris (Cope, 1883)
 Mixodectes pungens (Cope, 1883)
 Referenzi
 Mikko's Phylogeny Archive: L-ordni Dermoptera u l-familja Mixodectidae
 Dermoptera


text:
 16.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 342/14
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2016/2260 НА КОМИСИЯТА
 от 15 декември 2016 година
 за изменение на регламенти (ЕО) No 226/2007, (ЕО) No 1293/2008, (ЕО) No 910/2009, (ЕО) No 911/2009, (ЕС) No 1120/2010, (ЕС) No 212/2011 и регламенти за изпълнение (ЕС) No 95/2013 и (ЕС) No 413/2013 по отношение на наименованието на титуляря на разрешенията за Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M и Saccharomyces cerevisiae CNCM I-1077
 (текст от значение за ЕИП)
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 1831/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно добавки за използване при храненето на животните (1), и по-специално член 13, параграф 3 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Lallemand SAS подаде заявление в съответствие с член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 1831/2003, в което се предлага промяна на наименованието на титуляря на разрешението в регламенти (ЕО) No 226/2007 (2), (ЕО) No 1293/2008 (3), (ЕО) 910/2009 (4), (ЕО) 911/2009 (5), (ЕС) No 1120/2010 (6), (ЕС) No 212/2011 (7) на Комисията и регламенти за изпълнение (ЕС) No 95/2013 (8) и (ЕС) No 413/2013 (9) на Комисията.
 (2)
 Заявителят твърди, че Danstar Ferment AG е законният собственик на правата за търговия с фуражните добавки Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M и Saccharomyces cerevisiae CNCM I-1077. Заявителят представи съответна информация в подкрепа на своето искане.
 (3)
 Предложената промяна на титуляря на разрешението има чисто административен характер и не налага извършването на нова оценка на посочените добавки. Европейският орган за безопасност на храните бе уведомен за подаденото заявление.
 (4)
 За да може Danstar Ferment AG да упражнява правата си за търговия, е необходимо да бъдат променени условията на разрешенията.
 (5)
 Поради това регламенти (ЕО) No 226/2007, (ЕО) No 1293/2008, (ЕО) No 910/2009, (ЕО) No 911/2009, (ЕС) No 1120/2010, (ЕС) No 212/2011 и регламенти за изпълнение (ЕС) No 95/2013 и (ЕС) No 413/2013 следва да бъдат съответно изменени.
 (6)
 Тъй като няма съображения във връзка с безопасността, които да налагат незабавното прилагане на въведените с настоящия регламент изменения на регламенти (ЕО) No 226/2007, (ЕО) No 1293/2008, (ЕО) No 910/2009, (ЕО) No 911/2009, (ЕС) No 1120/2010, (ЕС) No 212/2011 и на регламенти за изпълнение (ЕС) No 95/2013 и (ЕС) No 413/2013, е целесъобразно да се предвиди преходен период, през който могат да бъдат изчерпани наличностите от добавката.
 (7)
 Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите.
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Изменение на Регламент (ЕО) No 226/2007
 В колона 2 от приложението към Регламент (ЕО) No 226/2007 името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 2
 Изменение на Регламент (ЕО) No 1293/2008
 В колона 2 от приложението към Регламент (ЕО) No 1293/2008 името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 3
 Изменение на Регламент (ЕО) No 910/2009
 Регламент (ЕО) No 910/2009 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 4
 Изменение на Регламент (ЕО) No 911/2009
 Регламент (ЕО) No 911/2009 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 5
 Изменение на Регламент (ЕС) No 1120/2010
 Регламент (ЕС) No 1120/2010 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 6
 Изменение на Регламент (ЕС) No 212/2011
 Регламент (ЕС) No 212/2011 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 7
 Изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) No 95/2013
 Регламент за изпълнение (ЕС) No 95/2013 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 8
 Изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) No 413/2013
 Регламент за изпълнение (ЕС) No 413/2013 се изменя, както следва:
 1)
 в заглавието името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG;
 2)
 в колона 2 от приложението името Lallemand SAS се заменя с името Danstar Ferment AG, представлявано от Lallemand SAS.
 Член 9
 Преходни мерки
 Наличните запаси от добавката, които отговарят на разпоредбите, приложими преди датата на влизане в сила на настоящия регламент, могат да продължат да се предлагат на пазара и да бъдат използвани до тяхното изчерпване.
 Член 10
 Влизане в сила
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 15 декември 2016 година.
 За Комисията
 Председател
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) ОВ L 268, 18.10.2003 г., стр. 29.
 (2) Регламент (ЕО) No 226/2007 на Комисията от 1 март 2007 г. за разрешаване на Saccharomyces cerevisiae CNCM I-1077 (Levucell SC20 и Levucell SC10 ME) като фуражна добавка (ОВ L 64, 2.3.2007 г., стр. 26).
 (3) Регламент (ЕО) No 1293/2008 на Комисията от 18 декември 2008 г. относно разрешаването на ново използване на Saccharomyces cerevisiae CNCM I-1077 (Levucell SC20 и Levucell SC10 ME) като фуражна добавка (ОВ L 340, 19.12.2008 г., стр. 38).
 (4) Регламент (ЕО) No 910/2009 на Комисията от 29 септември 2009 г. относно разрешително за нова употреба на препарата Saccharomyces cerevisiae CNCM I-1077 като фуражна добавка за коне (притежател на разрешителното Lallemand SAS) (ОВ L 257, 30.9.2009 г., стр. 7).
 (5) Регламент (ЕО) No 911/2009 на Комисията от 29 септември 2009 г. относно разрешително за нова употреба на препарата Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M като фуражна добавка при пъстървови риби и скариди (притежател на разрешителното — Lallemand SAS) (ОВ L 257, 30.9.2009 г., стр. 10).
 (6) Регламент (ЕС) No 1120/2010 на Комисията от 2 декември 2010 г. относно разрешително за употреба на Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M като фуражна добавка при отбити прасенца (притежател на разрешителното Lallemand SAS) (ОВ L 317, 3.12.2010 г., стр. 12).
 (7) Регламент (ЕС) No 212/2011 на Комисията от 3 март 2011 г. относно разрешително за употреба на Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M като фуражна добавка при кокошки носачки (притежател на разрешителното Lallemand SAS) (ОВ L 59, 4.3.2011 г., стр. 1).
 (8) Регламент за изпълнение (ЕС) No 95/2013 на Комисията от 1 февруари 2013 г. за разрешаване на препарат от Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M като фуражна добавка за всички риби, различни от пъстървови риби (притежател на разрешителното Lallemand SAS) (ОВ L 33, 2.2.2013 г., стр. 19).
 (9) Регламент за изпълнение (ЕС) No 413/2013 на Комисията от 6 май 2013 г. за разрешаване на препарат от Pediococcus acidilactici CNCM MA 18/5M като фуражна добавка за употреба в питейната вода на отбити прасенца, свине за угояване, кокошки носачки и пилета за угояване (притежател на разрешителното Lallemand SAS) (ОВ L 125, 7.5.2013 г., стр. 1).


text:
 7.8.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 256/2
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2017. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – Evonik Degussa GmbH protiv Savezne Republike Njemačke
 (Predmet C-229/17)
 (2017/C 256/02)
 Jezik postupka: njemački
 Sud koji je uputio zahtjev
 Verwaltungsgericht Berlin
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Evonik Degussa GmbH
 Tuženik: Savezna Republika Njemačka
 Prethodna pitanja
 1.
 Postoji li „proizvodnja vodika” u smislu Priloga I. dijela 2. Odluci 2011/278/EU (1) samo u slučaju kada je molekula vodika H2 nastala kemijskom sintezom dvaju vodikovih atoma H ili pojam proizvodnje također obuhvaća postupak u kojem se, u slučaju smjese plinova koja sadržava vodik – bez sinteze – povećava relativni udio vodika H2 u toj smjesi na način da se druge komponente plina – bilo fizikalnim ili kemijskim putem – uklone kako bi se dobio – kao što je to navedeno u Prilogu I. dijelu 2. Odluci 2011/278/EU – „proizvod izražen kao (neto) utrživa proizvodnja i 100 % čista tvar”?
 2.
 U slučaju da se na prvo pitanje odgovori na način da pojam proizvodnje ne obuhvaća postupak povećanja relativnog udjela vodika H2 u smjesi plinova, postavlja se sljedeće pitanje:
 Treba li izraz „elementi procesa koji su izravno ili neizravno povezani s proizvodnjom vodika i odjeljivanjem vodika i ugljikovog monoksida” tumačiti na način da su samo dva elementa zajedno („i”) obuhvaćena granicama sustava referentnih vrijednosti za vodik opisanih u Prilogu I. dijelu 2. Odluke Komisije od 27. travnja 2011. (2011/278/EU) ili element procesa „Odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida” može postojati i izolirano kao neovisan element procesa unutar granica sustava?
 3.
 U slučaju da se na drugo pitanje odgovori na način da element procesa „Odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida” može postojati i izolirano kao neovisan element procesa unutar granica sustava, postavlja se sljedeće pitanje:
 Postoji li element procesa „Odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida” samo kada se vodik H2 odjeljuje isključivo od ugljikovog monoksida CO ili element procesa „Odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida” postoji i kada taj proces obuhvaća odjeljivanje vodika ne samo od ugljikovog monoksida nego i od drugih tvari, npr. ugljičnog dioksida CO2 ili CnHn?
 4.
 U slučaju da se tužitelju sudskom odlukom prizna pravo na dodatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica, postavlja se pitanje treba li treću točku izreke presude Suda Europske unije od 28. travnja 2014. (C-191/14) tumačiti na način
 a)
 da se međusektorski faktor korekcije iz članka 4. i Priloga II. Odluci 2013/448/EU u izvornoj verziji primjenjuje na dodjele za 2013. do 2020. koje su nadležna tijela država članica utvrdila prije 1. ožujka 2017., i
 b)
 da se međusektorski faktor korekcije iz članka 4. i Priloga II. Odluci 2013/448/EU u izvornoj verziji primjenjuje na dodatne dodjele za 2013. do 2017. koje su sudska tijela dodijelila nakon 1. ožujka 2017., i
 c)
 da se međusektorski faktor korekcije iz članka 4. i Priloga II. Odluci 2013/448/EU u verziji Odluke 2017/126/EU važećoj od 1. ožujka 2017. primjenjuje na dodatne dodjele za 2018. do 2020. koje su sudska tijela dodijelila nakon 1. ožujka 2017.?
 (1) Odluka Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (priopćena pod brojem dokumenta C(2011) 2772) (SL L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.)


text:
 Avis juridique important
 |
 21994D1217(13)
 Decision No 2/94 of the EC-Slovak Republic Joint Committee of 31 October 1994 concerning modifications to Decision 1/93 of the EC-Czech Republic and Slovak Republic Joint Committee of 28 May 1993 concerning the export of certain steel products from the Slovak Republic to the Community
 Official Journal L 325 , 17/12/1994 P. 0058 - 0059
 DECISION No 2/94 OF THE EC-SLOVAK REPUBLIC JOINT COMMITTEE of 31 October 1994 concerning modifications to Decision 1/93 of the EC-Czech Republic and Slovak Republic Joint Committee of 28 May 1993 concerning the export of certain steel products from the Slovak Republic to the Community (94/793/ECSC)THE JOINT COMMITTEE, Whereas Decision No 1/93 of the EC-Czech Republic and Slovak Republic Joint Committee of 28 May 1993 established a tariff quota system concerning the export of certain products from the Slovak Republic to the Community was introduced; Whereas Article 1 (1) of that Decision established the limits within which products listed in Annex I of that Decision could be imported into the Community subject to the import duty foreseen in the Interim Agreement between the Community and the Slovak Republic; Whereas, in the context of further consultations in the framework of the EC-Slovak Joint Committee, the Slovak Republic has requested and the Community has agreed to the redistribution among certain product categories of the limits established under Article 1 (1) of that Decision; Whereas Article 1 (1) of that Decision should, therefore, be amended accordingly, HAS DECIDED AS FOLLOWS: Article 1 The limits for 1994 established under Article 1 (1) of Decision No 1/93 (S) of the EC-Czech Republic and Slovak Republic Joint Committee of 28 May 1993 for the products set out in the table therein shall be amended as follows: >TABLE> This Decision shall be binding on both the Community and the Slovak Republic which shall take the measures necessary to implement it. This Decision shall enter into force on the date of signature. Done at Brussels, 31 October 1994. For the Community Salvatore SALERNO For the Slovak Republic Miroslav ADAMI OS


text:
Jacoba Gijsberta van Haersolte-de Lange (Alkmaar, 2 februari 1897 – Renkum, 27 oktober 1974) was een Nederlands schilder.
 Leven en werk
 De Lange was een dochter van mr. Adrianus Petrus Hendrik de Lange (1858-1927), notaris in Alkmaar, en Jacoba Elisabeth Wentholt (1856-1926). Ze kreeg als tiener schilderlessen van Frans Huysmans in Schoorl (1915-1916), maar was grotendeels autodidact. Ze schilderde portretten, (duin)landschappen en stillevens. In 1916 trouwde ze in Alkmaar met Ernst Frans baron van Haersolte (1887-1966), lid van de familie Van Haersolte. Hij was adjudant-inspecteur van de Hollandsche IJzeren Spoorweg-Maatschappij.
 Het gezin verhuisde in 1919 naar de stad Groningen, toen de baron daar werd benoemd tot inspecteur van het vervoer van Staatsspoorwegen. In Groningen kreeg Van Haersolte-de Lange les van de schilder Jan Gerrit Jordens en sloot ze zich aan bij De Ploeg. Ze exposeerde meerdere malen met De Ploeg en vormde met Jan Altink en Johan Dijkstra in 1933 het tentoonstellingscomité voor een internationale tentoonstelling, ter gelegenheid van het derde lustrum van De Ploeg. Hoewel ze dat jaar naar Amersfoort verhuisde nam ze nog deel aan de volgende lustrumtentoonstelling van De Ploeg in 1938 bij Pictura in Groningen. In Amersfoort werd Van Haersolte-de Lange lid van het Amersfoorts Kunstenaarsgilde. In 1940 exposeerde ze met het gilde in kunstzaal Mariënburg in Arnhem. Een journalist van de Arnhemsche Courant schreef over haar werk: "Virtuozer, sterker, spontaner van kleur zijn de bloemen, het landschap en het stilleven van J.G. baronesse van Haersolte. Reeds eerder exposeerde deze enthousiaste schilderes in Arnhem. Hier maken wij kennis met een bloemenstilleven met anemonen, tulpen, narcissen, dat in flamboyante kleuren de verheerlijking der lente weergeeft. (...) Alles kleur en luchtigheid, spontaan neergeschilderd van een rijk palet."
 Een aantal jaren nadat baron van Haersolte in 1950 als secretaris van de directie van de Nederlandse Spoorwegen met pensioen ging, vestigde het paar zich in Oosterbeek. De schilderes werd lid van de Werkgemeenschap Arnhemse Kunstenaars en het Oosterbeeks kunstenaarscollectief Rhijn-Ouwe, waarmee ze tot begin jaren 60 exposeerde, en was daarnaast lid van de Beroepsvereniging van Beeldende Kunstenaars.
 Jacoba Gijsberta van Haersolte-de Lange overleed in 1974, op 77-jarige leeftijd. Haar dochter Elisabeth van Haersolte (1917-2011) schilderde en beeldhouwde en ook kleindochter Monica van Panthaleon van Eck (1939) trad als kunstenaar in haar voetspoor.
 Nederlands kunstschilder


text:
Das Lied der Deutschen (hrv.: "Pjesma Nijemaca") je državna himna Savezne Republike Njemačke. Stihove je napisao August Heinrich Hoffmann von Fallersleben 1841. godine. Glazbu je ranije bio skladao Joseph Haydn, ali za himnu Gott erhalte Franz den Kaiser ("Bože, čuvaj cara Franju"), tj. za tadašnjeg (1797.) vladara Svetog Rimskog Carstva cara Franju II.
 Stihovi
 Danas je u svijetu ova himna uglavnom poznata pod imenom Deutschland, Deutschland über alles, što je Fallerslebenov prvi stih, iako se zbog dolje navedenih razloga taj stih danas rijetko izvodi.
 Fallersleben je napisao "Das Lied der Deutschen" u vrijeme kada je Njemačka još bila rascjepkana na kraljevstva i principate. Pjesma je izražavala njegovu želju za ujedinjenom i jakom Njemačkom. Stih "Deutschland, Deutschland über alles, über alles in der Welt" znači da Nijemci i njihovi vladari moraju imati pred očima ujedinjenu Njemačku kao cilj. U Fallerslebenovo vrijeme, tekst pjesme je imao revolucionarne i liberalne prizvuke, jer je poziv na ujedinjenje Njemačke obično uključivao i zahtjeve za slobodom tiska i većim građanskim pravima.
 Sve tri strofe postale su državna himna Njemačke 1922. godine. Međutim, uskoro je Hitlerova Nacistička stranka počela koristiti pjesmu u skladu sa svojom ideologijom. Prvi stih su protumačili kao "Njemačka mora vladati nad cijelim svijetom" a Fallerslebenovu sliku ujedinjene domovine promijenili su u Treći Reich, koji je doveo do Drugog svjetskog rata.
 Godine 1949., kad se Zapadna Njemačka formirala kao demokratska država, Nijemci su zaključili da zbog spomenutih negativnih prizvuka ne mogu koristiti sve strofe.
 Ipak, nisu htjeli ni odbaciti pjesmu jer je izvorno stvorena u želji za demokracijom. Zato su je zadržali kao državnu himnu, ali ostavili su samo treću strofu.
 Prve dvije strofe nisu u potpunosti zabranjene, ali nikad se ne pjevaju u službenim prilikama.
 Pjevanje ili korištenje prve strofe može se protumačiti kao izražavanje desničarskog političkog stava.
 Melodija
 Melodija njemačke himne izvorno je bila melodija himne Habsburške Monarhije te kasnije Austro-Ugarske. Tekst je naravno bio drugačiji, a naslov je glasio "Bože, čuvaj cara Franju". Pošto je Hrvatska tada bila pod vlašću Habsburgovaca, onda je ta melodija bila i melodija hrvatske himne, ali je postojala zasebna verzija hrvatskog teksta himne.
 Autor melodije je Joseph Haydn, a kao inspiracije su mu poslužile narodna pjesma gradišćanskih Hrvata i jedna crkvena pjesma.
 Vanjske poveznice
 Das Lied der Deutschen
 Članak o usporedbi melodija hrvatske narodne pjesme i njemačke himne
 Verzija hrvatske narodne pjesme Vjutro rano se ja stanem
 Državni simboli Njemačke
 Državne himne


text:
 30.6.2011
 EN
 Official Journal of the European Union
 L 171/41
 DECISION OF THE EEA JOINT COMMITTEE
 No 40/2011
 of 1 April 2011
 amending Annex XVIII (Health and safety at work, labour law, and equal treatment for men and women) to the EEA Agreement
 THE EEA JOINT COMMITTEE,
 Having regard to the Agreement on the European Economic Area, as amended by the Protocol adjusting the Agreement on the European Economic Area, hereinafter referred to as ‘the Agreement’, and in particular Article 98 thereof,
 Whereas:
 (1)
 Annex XVIII to the Agreement was amended by Decision of the EEA Joint Committee No 141/2010 of 10 December 2010 (1).
 (2)
 Council Directive 2010/18/EU of 8 March 2010 implementing the revised Framework Agreement on parental leave concluded by BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP and ETUC and repealing Directive 96/34/EC (2) is to be incorporated into the Agreement.
 (3)
 Directive 2010/18/EU repeals with effect from 8 March 2012 Council Directive 96/34/EC (3), which is incorporated into the Agreement and which is consequently to be repealed under the Agreement with effect from 8 March 2012,
 HAS DECIDED AS FOLLOWS:
 Article 1
 Annex XVIII to the Agreement shall be amended as follows:
 (1)
 the following point shall be inserted after point 31 (Council Directive 97/81/EC):
 ‘31a.
 32010 L 0018: Council Directive 2010/18/EU of 8 March 2010 implementing the revised Framework Agreement on parental leave concluded by BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP and ETUC and repealing Directive 96/34/EC (OJ L 68, 18.3.2010, p. 13).’;
 (2)
 the text of point 32 (Council Directive 96/34/EC) shall be deleted with effect from 8 March 2012.
 Article 2
 The text of Directive 2010/18/EU in the Icelandic and Norwegian languages, to be published in the EEA Supplement to the Official Journal of the European Union, shall be authentic.
 Article 3
 This Decision shall enter into force on 2 April 2011, provided that all the notifications under Article 103(1) of the Agreement have been made to the EEA Joint Committee (4).
 Article 4
 This Decision shall be published in the EEA Section of, and in the EEA Supplement to, the Official Journal of the European Union.
 Done at Brussels, 1 April 2011.
 For the EEA Joint Committee
 The Acting President
 Gianluca GRIPPA
 (1) OJ L 85, 31.3.2011, p. 26.
 (2) OJ L 68, 18.3.2010, p. 13.
 (3) OJ L 145, 19.6.1996, p. 4.
 (4) Constitutional requirements indicated.


text:
 Avis juridique important
 |
 21995D1230(01)
 Décision n° 3/95 du Conseil des ministres ACP-CE, du 3 novembre 1995, relative à des mesures transitoires applicables à partir du 1er mars 1995 à la suite de l'expiration du protocole financier du septième FED
 Journal officiel n° L 317 du 30/12/1995 p. 0001 - 0001
 DÉCISION N° 3/95 DU CONSEIL DES MINISTRES ACP-CE du 3 novembre 1995 relative à des mesures transitoires applicables à partir du 1er mars 1995 à la suite de l'expiration du protocole financier du septième FED (95/556/CE)LE CONSEIL DES MINISTRES ACP-CE,vu la quatrième convention ACP-CEE, signée à Lomé le 15 décembre 1989, ci-après dénommée «convention», et notamment son article 195 point b), son article 219 paragraphe 2 point d) et son article 245 paragraphe 2,vu le protocole financier de la quatrième convention ACP-CE, et notamment son article 1er, son article 2 point c) et son article 4,considérant que le protocole financier de la convention couvrait une période de cinq ans à compter du 1er mars 1990; qu'un nouveau protocole financier doit être conclu pour la deuxième période de cinq ans couverte par la convention;considérant que, en attendant l'entrée en vigueur du nouveau protocole financier, il importe de prendre les dispositions appropriées à titre de mesures transitoires applicables à partir du 1er mars 1995,DÉCIDE:Article premier 1. Les reliquats visés à l'article 195 point b) de la convention seront utilisés, jusqu'à épuisement, aux fins précisées à l'article 186 et affectés au système de stabilisation des recettes d'exportation (Stabex).2. Les reliquats visés à l'article 219 paragraphe 2 point d) de la convention seront utilisés, jusqu'à épuisement, aux fins précisées à l'article 214 et affectés à la facilité de financement spécial (Sysmin).3. Les reliquats visés à l'article 245 paragraphe 2 de la convention seront utilisés, jusqu'à épuisement, aux fins de l'appui à l'ajustement structurel.4. Les reliquats visés à l'article 2 point c) du protocole financier annexé à la convention seront utilisés, jusqu'à épuisement, pour le financement des aides visées aux articles 254 et 255 de la convention.Article 2 Le Conseil procédera à un examen de la mise en oeuvre de la présente décision lors de l'entrée en vigueur du deuxième protocole financier de la convention.Article 3 La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption.Elle est applicable à partir du 1er mars 1995.Fait à Maurice, le 3 novembre 1995.Par le Conseil des ministres ACP-CEJ. SOLANALe président