text:
Vanaginiai (Accipitridae) – vanaginių paukščių (Accipitriformes) būrio plėšriųjų paukščių šeima. Neretai dalis mokslininkų vanaginių šeimą priskiria sakalinių paukščių (Falconiformes) būriui.
 Paplitimas
 Pirmųjų vanaginių fosilijos žinomos iš ankstyvojo eoceno laikotarpio, maždaug prieš 50 milijonų metų, bet iš šio laikotarpio jų radiniai labai fragmentiški. Kaip ir daugumos kitų plėšriųjų paukščių atveju, šios grupės fosilijos įrašai yra gana išsamūs nuo vėlesniojo eoceno (prieš 35 milijonus metų) epochos, o šiuolaikinės gentys yra gerai dokumentuotos nuo ankstyvojo oligoceno epochos, maždaug prieš 30 milijonus metų.
 Mūsų laikais vanaginiai paplitę visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą. Gyvena įvairiuose biotopuose, išskyrus arkties tundrą ir sausringiausias dykumas.
 Išvaizda
 Tai nedideli, vidutinio dydžio ir dideli, žemyn lenktu, gana trumpoku snapu paukščiai. Turi gerai išsivysčiusią regą. Jų kojos stiprios, prisitaikę griebti ar nešti grobį, o užpakalinio ir priekinių pirštų nagai stipriai lenkti ir aštrūs. Vanaginiai paukščiai turi ilgus, o daugelio rūšių ir gana plačius sparnus, kurie padeda sklandyti ir sklęsti. Viršutinės kūno dalies plunksniniame apdare dažniausiai dominuoja rudi, juodi, pilki atspalviai, apatiniame – šviesesni atspalviai. Lytinis dimorfizmas pasireiškia kūno masėje, kuomet visų rūšių patelės yra stambesnės. Pavyzdžiui labiausiai lytinis dimorfizmas masėje pasireiškia tarp aktyviai paukščius medžiojančių rūšių, tokių kaip tikrieji vanagai (Accipiter), kurių patelės stambesnės 25–50%. Tarp rūšių, kurios medžioja smulkesnius graužikus, driežus, varliagyvius, žuvis, vabzdžius, patelių ir patinėlių dydis skiriasi nuo 5% iki 30%. Skirtingų lyčių individų dydis beveik nesiskiria pas Senojo pasaulio grifus mintančius dažniausiai dvėseliena ar kitus vanaginius mintančius gyvatėmis, nors vidutiniškai ir jų patelės gali būti sunkesnės už patinėlius. Nedidelė dalis rūšių, pavyzdžiui lingės (Circus) turi lytinį dimorfizmą plunksniniame apdare, tokiu atveju patinėlių plunksnos ryškesnės nei pas pateles, o patelės panašesnės į jauniklius.
 Smulkiausios rūšys yra perlamutrinis peslys (Gampsonyx swainsonii) ir afrikinis mažasis paukštvanagis (Accipiter minullus) – abiejų kūno ilgis 23 cm, sveria 85 g. Stambiausia šeimos rūšis yra tamsieji grifai (Aegypius monachus), kurie sveria iki 14 kg, jų kūno ilgis 98–120 cm, skersmuo tarp išskleistų sparnų galų 250–310 cm. Apie 1400 metus Naujojoje Zelandijoje išnykęs milžiniškasis Hasto erelis (Harpagornis moorei) svėrė iki 15 kg ir kūno dydžių, svoriu pralenkė šiuo metu gyvenančias visas plėšriųjų paukščių rūšis.
 Gyvenimo būdas
 Gyvenimo būdas labai įvairus. Beveik visos rūšys aktyvios šviesiu paros metu, tik nedaug rūšių aktyvios naktį. Pavyzdžiui raštuotasparnis palšasis peslys (Elanus scriptus) aktyvus naktį ir prietemose. Beveik visos rūšys monogamai – poruojasi visam gyvenimui, tik nedidelė dalis rūšių poliginai ir poliandrai. Lizdus krauna abu poros nariai, bet daugiausia lizdui medžiagos atneša patinėliai. Lizdus krauna ant klifų, medžiuose arba ant žemės. Deda nuo 1 iki 9 kiaušinių. Priklausomai nuo rūšies, peri nuo 28 iki 60 dienų. Daugumoje rūšių peri abu poros nariai. Grobį gaudo ant žemės, medžių, rečiau ore ir vandenyje, o Senojo pasaulio grifai daugiau minta negyvais gyvūnais. Dauguma minta gyvu grobiu – paukščiais, dažniausiai smulkiais graužikais ir kitais nedideliais žinduoliais, ropliais, varliagyviai, žuvimis, bestuburiais, vaisiais.
 Gyvenęs laisvėje vanaginių šeimos paukštis yra išgyvenęs 38 metus. Gyvenę nelaisvėje žmonių priežiūroje, stambūs ereliai ir grifai yra išgyvenę iki 60 metų.
 Vanaginių pošeimiai ir gentys
 Vanaginių pošeimių klasifikacija iki šiol vienodai nenusistovėjusi ir keičiasi. Priklausomai nuo mokslinio šaltinio autorių, vanaginių pošeimių skaičius nurodomas skirtingai, bei skirtingas genčių priklausomumas pošeimiams. Cornell Lab of Ornithology išskiria 69 gentis ir 250 rūšių. Howard and Moore pasaulio paukščių klasifikacija išskiria 67 gentis ir 233 rūšis.
 Žemiau, vanaginių 14 pošeimių ir 68 genčių klasifikacija abėcėlės tvarka:
 Pošeimis: Accipitrinae Vieillot, 1816 – Vanagai
 Gentis: Accipiter Brisson, 1760 – Tikrieji vanagai;
 Gentis: Erythrotriorchis Sharpe, 1875 – Rusvieji vištvanagiai;
 Gentis: Megatriorchis Salvadori & D’Albertis, 1875 – Naujosios Gvinėjos vanagai
 Gentis: Micronisus G.R. Gray, 1840 – Vanagai giesmininkai;
 Gentis: Urotriorchis Sharpe, 1874 – Ilgauodegiai pesliai;
 Pošeimis: Aquilinae – Paprastieji ereliai
 Gentis: Aquila Brisson, 1760 – Tikrieji ereliai;
 Gentis: Clanga Adamowicz, 1858 – Ereliai rėksniai;
 Gentis: Hieraaetus Kaup, 1844 – Sakaliniai ereliai;
 Gentis: Ictinaetus Blyth, 1843 – Indiniai juodieji ereliai;
 Gentis: Lophaetus Kaup, 1847 – Kuoduotieji ereliai;
 Gentis: Lophotriorchis Sharpe, 1874 – Rausvapilviai ereliai;
 Gentis: Nisaetus Hodgson, 1836
 Gentis: Polemaetus Heine, 1890 – Karingieji ereliai;
 Gentis: Spizaetus Vieillot, 1816 – Pesliniai ereliai;
 Gentis: Stephanoaetus Sclater, 1922 – Vainikuotieji ereliai;
 Pošeimis: Buteoninae Vigors, 1824 – Suopiai
 Gentis: †Bermuteo Olson, 2008 – Bermudiniai suopiai;
 Gentis: Busarellus Lesson, 1843 – Suopiai žuvininkai;
 Gentis: Butastur Hodgson, 1843 – Vanaginiai suopiai;
 Gentis: Buteo Lacépède, 1799 – Tikrieji suopiai
 Gentis: Buteogallus Lesson, 1830 sin. Harpyhaliaetus Lafresnaye, 1842 – Ereliai atsiskyrėliai;
 Gentis: Cryptoleucopteryx Amaral et al., 2009
 Gentis: Geranoaetus Kaup, 1844 – Suopiniai ereliai;
 Gentis: Geranospiza Kaup, 1847 – Gerviniai vanagai;
 Gentis: Helicolestes Bangs & Penard, 1918
 Gentis: Ictinia Vieillot, 1816 – Melsvieji pesliai;
 Gentis: Leucopternis Kaup, 1847 – Keršieji suopiai;
 Gentis: Morphnarchus Ridgway, 1920
 Gentis: Parabuteo Ridgway, 1874 – Hariso suopiai;
 Gentis: Pseudastur Blyth, 1849
 Gentis: Rostrhamus Lesson, 1830 – Liaunasnapiai pesliai;
 Gentis: Rupornis Kaup, 1844 – Didžiasnapiai suopiai;
 Pošeimis: Circaetinae Blyth, 1849 – Ropliaėdžiai
 Gentis: Circaetus Vieillot, 1816; – Gyvatėdžiai;
 Gentis: Eutriorchis Sharpe, 1875 – Madagaskariniai gyvatėdžiai;
 Gentis: Pithecophaga Ogilvie-Grant, 1896 – Ereliai beždžionėdžiai;
 Gentis: Spilornis G.R. Gray, 1840 – Kuoduotieji gyvatėdžiai;
 Gentis: Terathopius Lesson, 1830 – Striukauodegiai gyvatėdžiai;
 Pošeimis: Circinae – Linginiai
 Gentis: Circus Lacepede, 1799 – Lingės
 Pošeimis: Elaninae Blyth, 1851 – Dūminiai pesliai
 Gentis: Chelictinia Lesson, 1843 – Afrikiniai kregždiniai pesliai
 Gentis: Elanus Savigny, 1809 – Palšieji pesliai
 Gentis: Gampsonyx Vigors, 1825 – Perlamutriniai pesliai
 Pošeimis: Gypaetinae Bonaparte, 1831 – Vanaginiai grifai
 Gentis: Gypaetus Storr, 1784 – Avėdros;
 Gentis: Gypohierax Rüppell, 1836 – Palminiai grifai;
 Gentis: Neophron Savigny, 1809 – Maitgrifiai;
 Pošeimis: Gypinae sin Aegypiinae – Kilmingieji grifai
 Gentis: Aegypius Savigny, 1809 – Tamsieji grifai;
 Gentis: Gyps Savigny, 1809 – Tikrieji grifai;
 Gentis: Necrosyrtes Gloger, 1841 – Grifai vienuoliai;
 Gentis: Sarcogyps Lesson, 1842 – Indiniai ausuotieji grifai;
 Gentis: Torgos Kaup, 1828 – Afrikiniai ausuotieji grifai;
 Gentis: Trigonoceps Lesson, 1842 – Baltagalviai grifai;
 Pošeimis: Haliaeetinae – Jūriniai ereliai
 Gentis: Haliaeetus Savigny, 1809 – Jūriniai ereliai;
 Pošeimis: Harpiinae – Harpiniai ereliai
 Gentis: Harpia Vieillot, 1816 – Harpijos;
 Gentis: Harpyopsis Salvadori, 1875 – Naujosios Gvinėjos harpijos;
 Gentis: Macheiramphus Bonaparte, 1850 – Plačiažiočiai pesliai;
 Gentis: Morphnus Dumont, 1816 – Gvianinės harpijos;
 Pošeimis: Melieraxinae
 Gentis: Kaupifalco Bonaparte, 1854 – Driežiniai suopiai; kitose klasifikacijose priskiriami Harpaginae pošeimiui.
 Gentis: Melierax G.R. Gray, 1840 – Giedvanagiai;
 Pošeimis: Milvinae – Pesliai
 Gentis: Haliastur Selby, 1840 – Netikrieji pesliai;
 Gentis: Harpagus Vigors, 1824 – Dančiasnapiai pesliai;
 Gentis: Milvus Lacépède, 1799 – Tikrieji pesliai;
 Pošeimis: Perninae Blyth, 1851 – Vapsvaėdžiai
 Gentis: Aviceda Swainson, 1836 – Kuoduotieji vanagai;
 Gentis: Chondrohierax Lesson, 1843 – Ilgasnapiai pesliai;
 Gentis: Elanoides Vieillot, 1818 – Amerikiniai kregždiniai pesliai;
 Gentis: Hamirostra Brown, 1845 – Suopiniai pesliai;
 Gentis: Henicopernis G.R. Gray, 1859 – Ilgauodegiai vapsvaėdžiai;
 Gentis: Leptodon Sundevall, 1836 – Šviesiagalviai pesliai;
 Gentis: Lophoictinia Kaup, 1847 – Kampuotuodegiai pesliai;
 Gentis: Pernis Cuvier, 1816 – Tikrieji vapsvaėdžai;
 Pošeimis: Polyboroidinae
 Gentis: Polyboroides A. Smith, 1829 – Linginiai vanagai; dažnai priskiriami vanaginių grifų (Gypaetinae) pošeimiui.
 Lietuvos vanaginiai
 Lietuvoje – 21 rūšis (sąraše nuo stambiausios iki smulkiausios rūšies, remiantis svoriu ir kūno ilgiu):
 Palšasis grifas (Gyps fulvus). Ypatingai retai užklystantis į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
 Paprastasis jūrinis erelis (Haliaeetus albicilla). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje peri.
 Kilnusis erelis (Aquila chrysaetos). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 1(E) kategoriją. Reguliariai stebimas per migracijas, žiemoja retai. Lietuvoje lizdavietės nežinomos, nors aplinkinėse šalyse peri.
 Stepinis erelis (Aquila nipalensis). Ypatingai retai užklystantis į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
 Karališkasis erelis (Aquila heliaca). Ypatingai retai užklystantis į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
 Didysis erelis rėksnys (Clanga clanga). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 1(E) kategoriją. Reguliariai stebimas per migracijas. Lietuvoje kartais peri.
 Paprastasis gyvatėdis (Circaetus gallicus). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 0(Ex) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas. Lietuvoje seniau perėdavo, bet jau keletas paskutinių dešimtmečių perinčių porų nepastebima.
 Mažasis erelis rėksnys (Clanga pomarina). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas. Lietuvoje peri.
 Vištvanagis (Accipiter gentilis). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje peri.
 Rudasis peslys (Milvus milvus). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 1(E) kategoriją. Reguliariai stebimas per migracijas. Retkarčiais peri Lietuvoje.
 Juodasis peslys (Milvus migrans). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 2(V) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas, bet žiemoja retai ar atsitiktinai. Lietuvoje peri.
 Tūbuotasis suopis (Buteo lagopus). Lietuvoje reguliariai stebimas per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje neperi.
 Stepinis suopis (Buteo rufinus). Ypatingai retai užklystantis į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
 Vapsvaėdis (Pernis apivorus). Įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją. Reguliariai pastebimas per migracijas. Lietuvoje peri.
 Paprastasis suopis (Buteo buteo). Lietuvoje dažniausia dieninių plėšriųjų paukščių rūšis. Reguliariai pastebimas per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje peri.
 Nykštukinis sakalinis erelis (Hieraaetus pennatus). Į Lietuvą užskrenda nereguliariai ir joje neperi.
 Nendrinė lingė (Circus aeruginosus). Reguliariai pastebima per migracijas, bet žiemoja retai ar atsitiktinai. Lietuvoje peri.
 Javinė lingė (Circus cyaneus). Reguliariai pastebima per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje retkarčiais peri.
 Stepinė lingė (Circus macrourus). Nereguliariai užskrendanti į Lietuvą. Lietuvoje neperi.
 Pievinė lingė (Circus pygargus). Įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 2(V) kategoriją. Reguliariai pastebima per migracijas. Lietuvoje peri.
 Paukštvanagis (Accipiter nisus). Reguliariai pastebimas per migracijas ir žiemojimo metu. Lietuvoje peri.
 Taip pat skaityti
 Pasaulio stambiausių plėšriųjų paukščių rūšių sąrašas
 Lietuvos plėšrieji paukščiai
 Šaltiniai
 Nuorodos
 tolweb.org / Accipitridae; Lerner, Heather R. L. and David P. Mindell. 2006. Accipitridae. Version 09 May 2006
 oiseaux-birds.com / Description of the Family Accipitridae
 raudonojiknyga.lt / Lietuvos raudonoji knyga. Nykstančių ir retų paukščių sąrašas
 Vanaginiai paukščiai


type: wikipedia

text:
Fritz Zorn (eigentlich Fritz «Federico» Angst; * 10. April 1944 in Meilen; † 2. November 1976 in Zürich) war ein Schweizer Lehrer und Autor, sein autobiografisch gefärbter Roman «Mars» machte ihn zu einem bekannten Literaten der Achtziger-Bewegung in der Schweiz.
 Leben
 Zorn besuchte das Realgymnasium und studierte Portugiesisch, Deutsch und Spanisch an den Universitäten Zürich, Lissabon und Madrid. Er wurde 1971 bei Georges Güntert in Zürich mit einer Dissertation über den portugiesischen Schriftsteller Luís de Sttau Monteiro promoviert und war dann für kurze Zeit Gymnasiallehrer. Zeitlebens litt er an seiner bitter erfahrenen Liebesunfähigkeit und an schweren Depressionen. Er erlebte weder Liebesbeziehungen noch sexuelle Kontakte, was ihn in tiefe innere Konflikte stürzte.
 1976 starb Fritz Zorn in Zürich im Alter von 32 Jahren an Krebs.
 «Mars»
 In seinem 1977 postum erschienenen autobiografischen Buch Mars macht er die schweizerisch-bürgerliche Umwelt für seine Krebserkrankung (malignes Lymphom) verantwortlich. Das Buch wurde wegen seiner Radikalität und der zum Zeitpunkt der Veröffentlichung zum Lebensgefühl der protestierenden Jugend passenden rebellischen Diktion zu einem Kultbuch der 1980er-Jahre.
 Zorn beschreibt in Mars sein (zu) spätes, von der Krankheit ausgelöstes Erschrecken über sein dreissigjähriges «nicht gelebtes» Leben. Seine Krankheit deutet er in einem psychosomatischen Sinn, aber auch als Symptom eines den gesamten gesellschaftlichen Organismus befallenden Degenerationsprozesses. Im Angesicht des nahenden Todes wird ihm klar, dass während seiner zugleich behüteten und kalt-strengen Kindheit in einer wohlhabenden, grossbürgerlichen Familie an der Zürcher Goldküste und hinter der Fassade seiner geradlinigen Berufskarriere für ihn als Menschen fast alles «falsch gelaufen» ist.
 Werke
 Charme und Moral. Die Darstellung der Wirklichkeit bei Luis de Sttau Monteiro. Juris, Zürich 1972 (Dissertation, Universität Zürich, 1971).
 Mars. «Ich bin jung und reich und gebildet; und ich bin unglücklich, neurotisch und allein...» Mit einem Vorwort von Adolf Muschg. Kindler, München 1977, ISBN 3-463-00693-6.
 Taschenbuchausgabe: Mars. Fischer Taschenbuch, Frankfurt am Main 1979, ISBN 3-596-22202-8.
 Literatur
 Brigitte Haberer: Fritz Zorn. Mars. In: Walter Jens (Hrsg.): Kindlers Neues Literatur Lexikon. Band 17 (1992), ISBN 3-463-43017-7, S. 1087 f.
 Anselm Haverkamp: Die neueste Krankheit zum Tode. Das Werthersyndrom in der Verständigungsliteratur der siebziger Jahre: Fritz Zorn, Mars. Mit einem Nachwort über Fiktion und Wirklichkeit. In: Deutsche Vierteljahrsschrift für Literaturwissenschaft und Geistesgeschichte. Band 60 (1986), S. 667–696.
 Jutta Anna Kleber: Schuld und Krebs. Geschichte und Ende der Unheilbarkeit in der Moderne. In: Konkursbuch. Zeitschrift für Vernunftkritik. Nr. 37 (1999), ISBN 3-88769-237-3, S. 121–137.
 Christiane Lenker: Krebs kann auch eine Chance sein. Zwischenbilanz oder Antwort an Fritz Zorn. Fischer Taschenbuch, Frankfurt am Main 1984, ISBN 3-596-23288-0.
 Daniel de Roulet: Double. Limmat, Zürich 1998, ISBN 3-857-91323-1.
 Michael Rutschky: Erfahrungshunger. Ein Essay über die siebziger Jahre. Kiepenheuer & Witsch, Köln 1980, ISBN 3-462-01381-5.
 Weblinks
 Linus Schöpfer: Was ist vom Zorn geblieben? Artikel aus dem Tages-Anzeiger, 2. November 2010
 Hellmuth Karasek: Ein dreißigjähriger Krieg im Frieden Artikel aus Der Spiegel, 3. April 1977
 Einzelnachweise
 Autor
 Autobiografie
 Literatur (Schweiz)
 Literatur (Deutsch)
 Literatur (20. Jahrhundert)
 Kultur der Jugendbewegung
 Pseudonym
 Schweizer
 Geboren 1944
 Gestorben 1976
 Mann


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 2.4.2005
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 82/24
 Talan mot Storhertigdömet Luxemburg väckt den 15 februari 2005 av Europeiska gemenskapernas kommission
 (Mål C-74/05)
 (2005/C 82/49)
 Rättegångsspråk: franska
 Europeiska gemenskapernas kommission har den 15 februari 2005 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot Storhertigdömet Luxemburg. Sökanden företräds av Nicola Yerrell, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg.
 Sökanden yrkar att domstolen skall
 1)
 fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 2000/79/EG (1) av den 27 november 2000 om genomförande av det europeiska avtal om arbetstidens förläggning för flygpersonal inom civilflyget som har ingåtts mellan Association of European Airlines (AEA), Europeiska transportarbetarfederationen (ETF), European Cockpit Association (ECA), European Regions Airline Association (ERA) och International Air Carrier Association (IACA) genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller säkerställa att arbetsmarknadens parter infört nödvändiga bestämmelser genom avtal eller genom att inte underrätta kommissionen om sådana åtgärder,
 2)
 förplikta Storhertigdömet Luxemburg att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Fristen för att införliva direktivet med den nationella rättsordningen löpte ut den 1 december 2003.
 (1) EGT L 302, 1.12.2000, s. 57.