text:
Thajsko, plným názvem Thajské království, je stát v jihovýchodní Asii. Jeho sousedy jsou Myanmar, Laos, Kambodža a Malajsie. Hlavním městem je Bangkok, thajsky nazývaný Krung Thep (กรุงเทพมหานคร). Země leží na poloostrově Zadní Indie. S rozlohou 513 120 kilometrů čtverečních je Thajsko 50. největší zemí světa, s počtem 68,4 milionu obyvatel však 21. nejlidnatější zemí.
 Thajsko bylo v minulosti známo pod jménem Siam (สยาม), které bylo oficiálním názvem státu do 11. května 1939 a znovu v letech 1945 až 1949. Etnonymum Thai (ไทย) v thajštině původně znamenalo „svobodný“.
 Thajsko je jedinou zemí jihovýchodní Asie, která se vyhnula přímé koloniální vládě evropských mocností. Ačkoli je Thajsko formálně konstituční monarchií a parlamentní demokracií, převrat z roku 2014 nastolil de facto vojenskou diktaturu. V roce 2020 probíhaly v zemi, hlavně v hlavním městě Bangkoku, velké protivládní demonstrace.
 Thajsko je zakládajícím členem Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) a je tradičním spojencem Spojených států v oblasti. Má druhou největší ekonomiku v jihovýchodní Asii a 20. největší na světě (HDP v paritě kupní síly). Velkou část jeho ekonomiky tvoří cestovní ruch.
 Dějiny
 Území Thajska je nepřetržitě osídleno asi 20 000 let. Nejstarší důkazy o pěstování rýže se datují do roku 2000 př. n. l. Bronz se objevil v období 1250–1000 př. n. l. Ban Chiang v severovýchodním Thajsku se řadí mezi nejstarší známá centra výroby mědi a bronzu v jihovýchodní Asii. Výroba železa je doložena zhruba k roku 500 př. n. l. Prvním známým státem, který thajské území ovládal, byl na začátku letopočtu Funan.
 Dváravatí a Lan Na
 Na ústřední rovině se kolem 3. století zformoval stát zvaný Dváravatí. Jeho městské státy obývali převážně Monové, vyznávající théravádový buddhismus. Dváravatí bylo pod silným indickým kulturním vlivem, a tak jistou pozici měl i hinduismus. V 10. století se Dváravatí začalo dostávat pod vliv Khmerské říše (s centrem v Lobpuri) a nakonec bylo napadeno a uchváceno khmerským králem Súrjavarmanem II. v první polovině 12. století.
 Tajové, o nichž se čínské kroniky zmiňují již v 6. století př. n. l., žili v éře Dváravatí na jihu Číny (v dnešních provinciích Jün-nan a S’-čchuan). Vytvořili zde stát zvaný Nan-čao. V roce 1253 však bylo Nan-čao vyvráceno Kublajchánem a Tajové zahájili masivní migraci na jih, do oblasti dnešního Thajska. První tajské migrační vlny jsou však ještě starší, již ve 12. století tvořili Tajové většinu populace v oblasti centrálních planin, které ovládala Khmerská říše. Tajové se usazovali hlavně kolem Lopburi. Oblasti se pak začalo říkat „Sijam“ (což v překladu značí zhruba "lidé tmavé pleti"). Název Siam se pak udržel dlouho, byť sami Tajové ho užívali jen zřídka. Roku 1281 Tajové oblast kolem Lobpuri plně ovládli a roku 1281 vytvořili stát zvaný Lan Na.
 Lan Na znamená v překladu „země milionů rýžových polí“. Otcem zakladatelem říše byl král Mangrai. Nechal postavit i nové hlavní město Čiang Mai (založeno 1296). Za vlády Tiloka, zvaného též Tilokaraj nebo Tilokarat (vládl 1441–1487) se království ocitlo na vrcholu moci politické i kulturní. Posledním mocným vládcem říše byl jeho vnuk Paja Kaew, který se roku 1507 pokusil dobýt Ajjuthajského království, ovšem neúspěšně. Po nešťastném pokusu se zapojit do dynastických bojů v jednom z barmských států v roce 1523, během nějž utrpěl Lan Na zdrcující porážku, jeho moc definitivně poklesla. V roce 1545 se stal vazalem Ajjuthajského království.
 Suchothajské království
 Ve 13. století oslabila Khmerská říše i sousední Pugamská říše. Tajové na khmerském území toho využili a roku 1238 založili nezávislý stát, Suchothajské království. Prvním králem se stal Si Inthrathit. Hlavním městem byl Sukhothaj. Zpočátku šlo o jeden z mnoha menších států v oblasti, ale za krále Rama Khamhaenga (vládl 1279–1298) zahájil mohutnou územní expanzi, která vedla k ovládnutí takřka celého území současného Thajska (pouze východní provincie zůstaly pod kontrolou Khmerů). Proto je Suchothajská říše velmi důležitá pro thajskou identitu a thajský nacionalismus. Nacionální historiografie 19. století hovořila o „zlatém věku thajských dějin“ nebo o „prvním thajském státě“. Na vrcholu své moci Suchothajci ovládali i část Barmy a Laosu. Lan Na na severu byl tradiční a dlouhodobý spojenec. Za Ram Khamhaenga se rozšířil i v Suchothajském království théravádový buddhismus (díky mnichům pozvaným ze Srí Lanky) a stal se státním náboženstvím. Říše se stala jakýmsi jeho centrem, z něhož se šířil i do jiných oblastí (misie do Lan Na). Král Ram Khamhaeng je též považován za tvůrce thajského písma (měl ho vytvořit roku 1283, přičemž důkazem má být stéla objevená roku 1833, o jejímž stáří a původu se nicméně odborníci přou). Pozval do země rovněž čínské hrnčíře a Suchothajské království se stalo načas centrem výroby keramiky v čínském stylu (tradice se ovšem neudržela). Ram Khamhaeng nechal též stavět stúpy, typicky s kopulí ve tvaru poupěte lotosu. Přestože Ram Khamhaeng vytvořil všechny předpoklady pro to, aby se Suchothaj stal hegemonem v oblasti, jeho nástupci nedokázali toto očekávání naplnit. V roce 1349 začaly války s Ajutthajským královstvím, roku 1378 se Suchothajské království stalo jeho vazalem a v roce 1438 s ním zcela splynulo.
 Ajutthajské království
 V roce 1351 byl na ústřední rovině založen nový stát Ajutthajské království. Během několika desetiletí se ajutthajským panovníkům podařilo vojenskou silou i sňatkovou politikou ovládnout Sukhothaj. Bylo založeno hlavní město Ayutthaya (poté, co centrum Lopburi zdevastovala epidemie neštovic). Zakladatelem města i prvním králem byl U Thong. Již roku 1378 ovládl Suchothajské království, a tak i celý region. V roce 1431 si Ajutthajský stát podrobil kdysi mocný Angkor (to vedlo k přenesení střediska kambodžské státní moci do Phnom Penhu). Vedle Ajutthaje vznikl v polovině 14. století také stát Lan Xang v dnešním Laosu a severovýchodním Thajsku. Na severu nadále existoval stát Lan Na.
 Král Naresuan roku 1511 navázal kontakt s Portugalci a učinil z hlavního města epicentrum obchodu. Mnohé evropské národy (a ovšem i Číňané, Peršané či Indové) měly v Ayutthayae svou celou čtvrť, z níž zprostředkovávaly obchod s jihovýchodní Asií. Moc království byla trnem v oku zejména Barmě a její ambiciózní taunnguské dynastii a následné dynastii Konbaung. Velké barmské nájezdy proběhly v letech 1547–1549 (první barmsko-siamská válka) a 1759–1760 (druhá barmsko-siamská válka). Osudovým se stal rok 1767, kdy Barmánci centrum říše, tehdy již milionovou metropoli, dobyli a zcela vyvrátili. Asi 30 000 lidí bylo odvlečeno do zajetí, včetně královské rodiny.
 Za půl roku sice generál Taksin zorganizoval proti Barmáncům úspěšnou vzpouru a nechal se korunovat králem, ovšem hlavní město bylo natolik zdevastované, že své sídlo přesunul do Thonburi (dnes součást Bangkoku). Proto je rok 1767 považován za datum konce Ajutthajského království.
 Rattanakósinské království
 Taksin byl roku 1782 svými dvořany prohlášen za nepříčetného a zabit. Vlády se ujal vojenský velitel Phra Phutthayotfa Chulalok a nastoupil na trůn jakožto Ráma I. Nová dynastie Rattanakosin neboli Čakrí (jež sedí na thajském trůnu dodnes) přesunula hlavní město na opačný břeh řeky Čaophraja, do Bangkoku. Pokračovala v mocenské expanzi, zahájené už Taksinem, a vynutila si hegemonii na celém území mezi Barmou a Vietnamem. Koloniální pronikání Británie a Francie do regionu však představovalo vážnou hrozbu také pro Siam.
 Králové Mongkut (Ráma IV., 1851–1868) a Chulalongkorn (Ráma V., 1868–1910) reagovali vstřícnou diplomacií, územními ústupky a reformami, které měly jednak zvýšit prestiž Siamu v očích evropských mocností, jednak upevnit centralizovanou státní moc na územích, která byla dosud vůči Bangkoku ve volném vazalském poměru. Tak vznikl moderní thajský stát v nynějších hranicích.
 Podepsané smlouvy s Evropany, jako byla například Bowringova smlouva z roku 1855, byly typickým příkladem tzv. nerovných smluv. Siamcům však umožnily se vyhnout přímé válce s kolonialisty, na rozdíl od jejich sousedů Laosanů a Barmánců, a také obchodní a ekonomický rozvoj. Thajsko je jediným národem jihovýchodní Asie, který nikdy nebyl kolonizován západní mocností. Avšak i proto, že se Británie a Francie dohodly, že bude cosi jako nárazníkovým státem mezi jejich sférami vlivu v oblasti.
 Chulalongkorn provedl též značnou centralizaci země. Zrušil otroctví a robotní systém. V roce 1888 zřídil dvanáct kromů, což byly ekvivalenty dnešních ministerstev. Palácová vzpoura v roce 1912 byla neúspěšným pokusem vojenských důstojníků se západním vzděláním svrhnout monarchii. Král Vajiravudh (vládl 1910–1925) jako nástroj boje s podobnými tendencemi užil propojení myšlenky thajského národa s tradičním monarchismem, čímž podnítil moderní nacionalismus. V roce 1917 se Siam zapojil do první světové války na straně Trojdohody. Díky tomu měl důstojné zastoupení na Pařížské mírové konferenci a podařilo se mu vyvázat z řady nerovných smluv.
 Konstituční monarchie
 Za vlády krále Rámy VI. došlo k nekrvavé revoluci, po ní byla 24. června 1932 ustavena konstituční monarchie. V roce 1933 došlo k aristokratickému kontrarevolučnímu povstání, jehož cílem bylo znovu nastolit absolutní monarchii, ale neuspělo. Král musel nakonec abdikovat a vláda vybrala nového, Ananda Mahidola. V době 2. světové války podpořila vláda Plaeka Phibunsongkhrama Japonsko a napadla francouzskou Indočínu. Thajsko díky tomu získalo některá laoská a kambodžská území. 8. prosince 1941 japonská armáda vpadla do Thajska a plně si ho podřídila. Thajsko se stalo součástí tzv. Velké východoasijské sféry vzájemné prosperity, ovládané Japonci. Jiní politici ale udržovali styky se Spojenci a vytvořili odbojovou organizaci Seri Thaj. Po válce se tato frakce, v jejímž čele stál Pridi Phanomjong, chopila moci a následovalo období demokratičtější politiky. Dvojice státních převratů v letech 1947 a 1948 přivedla k moci opět Plaeka Phibunsongkhrama a Thajsko se zapojilo do studené války na straně USA. Královská thajská armáda pak bojovala na straně Američanů v korejské a vietnamské válce. Sarit Thanarat, který se postavil do čela vlády po dalších dvou převratech na konci 50. let, začal znovu zdůrazňovat úlohu monarchie v thajské společnosti. 60. léta ale přinesla také rostoucí modernizaci a westernizaci thajské společnosti.
 V říjnu 1973, po rozsáhlých demonstracích v hlavním městě, někdy zvaných "krevoluce", tehdejší předseda vlády Thanom Kittikačorn uprchl ze země. Král Pchúmipchon Adunjadét jmenoval úřednickou vládu (bylo to poprvé od roku 1932, kdy král zasáhl přímo do thajské politiky). Po třech letech reforem a volených vlád zvaných někdy „doba rozkvětu demokracie“ však byl obnoven vojenský režim. Velkým motivem byl pád Saigonu (vítězství komunistů ve vietnamské válce) a strach z komunistického povstání. Některé ultrapravicové skupiny označily za komunisty i levicové studenty, což vyvrcholilo masakrem na Thammasatské univerzitě v říjnu 1976, kdy dav začal studenty lynčovat a zabíjet. Ve stejný den došlo k převratu a krajní pravice se chopila moci. Komunisté byli pozatýkáni. Další převrat v následujícím roce nastolil umírněnější vládu, která v roce 1978 komunisty amnestovala.
 V letech v letech 1980 až 1988 vládl Prem Tinsulanonda. Jeho éra je někdy zvána „polodemokracie“. Vládla armáda, ale limitována voleným parlamentem. Osmdesátá léta byla také érou rostoucích zásahů panovníka do politiky. Král se dokonce pokusil o dva převraty (1981 a 1985), ovšem neúspěšně. Thajsko se prvního demokraticky zvoleného premiéra dočkalo až v roce 1988. Byl svržen vojenským převratem roku 1991, ale v roce 1992, během nové vlny demonstrací, byl vojenský režim donucen odstoupit. Po těchto událostech byla za účasti široké veřejnosti sepsána nová ústava a parlament ji v roce 1997 přijal. Asijská finanční krize z toho roku zároveň ukončila 40 let nepřetržitého hospodářského růstu země.
 21. století
 Roku 2001 byl ministerským předsedou zvolen telekomunikační magnát Tchaksin Šinavatra. Díky většině, kterou jeho strana Thaj rak Thaj (TRT) získala v parlamentu, mohl zahájit program reforem ekonomické i sociální politiky. Po volbách roku 2005 se parlamentní převaha TRT ještě zvýšila, vyvstala jí však silná opozice v hlavním městě. 19. září 2006 došlo k vojenskému převratu. Vojenskou juntu vedl generál Sonthi Boonyaratkalin, ústava z roku 1997 byla zrušena. Juntou jmenovaná vláda prosadila 10. srpna 2007 ve veřejném referendu novou ústavu.
 23. prosince 2007 se konaly nové volby, ve kterých zvítězila strana Pchak pchalang pračcháčchon (PPP), kterou vedl Samak Sundaravej. V této straně působila řada bývalých členů TRT, která byla za vojenského režimu soudně zakázána. PPP zformovala koalici s dalšími pěti stranami. Lidové sdružení pro demokracii, které organizovalo protivládní aktivity před převratem, ihned obnovilo svou činnost. Demonstrace v hlavním městě vyvrcholily v listopadu 2008 obsazením vládních budov a obou mezinárodních letišť. Za této situace vydal ústavní soud rozhodnutí, kterým rozpustil vládnoucí stranu a zakázal některým členům na pět let politickou činnost. Tím se změnilo složení parlamentu a opoziční Demokratická strana byla schopna sestavit novou vládu premiéra Apchisita Vedžadžívy v koalici s několika menšími stranami a s jednou z frakcí bývalé PPP. Stoupenci opozice opakovaně demonstrovali za uspořádání nových voleb. Rozsáhlé protesty na jaře 2010 vedené hnutím Jednotná fronta za demokracii proti diktatuře armáda potlačila, přičemž bylo 90 demonstrantů zastřeleno a přes 1900 zraněno.
 Po mnohaměsíčních protivládních protestech provedla thajská armáda 22. května 2014 státní převrat a vládu v zemi převzala vojenská junta. Zemi vedla vojenská junta vedená generálem Prajutch Čan-Očaem až do roku 2019. Političtí odpůrci a disidenti byli posláni do převýchovných táborů. Armáda silně pronikla do ekonomiky. Junta nechala v referendu schválit novou ústavu, která zřídila „vojensky řízenou demokracii“. Svobodné volby roku 2019 junta podmínila tím, že se všechny vlády v příštích dvaceti letech podřídí jí připravené „cestovní mapě“. Prajutch ovšem stejně zůstal v čele země i po volbách, s podporou strany Palang Pracharath a Senátu najmenovaného juntou. Opozice široce hovořila o volebním podvodu. Pokračují také „záhadná mizení“ politických odpůrců, jako je například demokratický aktivista Wanchalearm Satsaksit. Jejich únosy probíhají i na území cizích států.
 Geografie
 Thajsko se nachází ve střední části poloostrova Zadní Indie a zasahuje též na Malajský poloostrov. Severní část thajského území je hornatá, s nejvyšším vrcholem Doi Inthanon, který měří 2 576 m n. m. Směrem k jihu z této oblasti vybíhají dvě horská pásma, vyšší podél hranice s Myanmarem a dále na Malajský poloostrov, nižší jako pohoří Phetchabun ve střední části země. Mezi oběma pásmy se nachází ústřední rovina s dolní částí povodí řeky Čao Phraja, hospodářsky nejrozvinutější oblast Thajska. Zde leží i hlavní město Bangkok. Na východ od pohoří Phetchabun se táhne Khoratská plošina až po laoskou hranici, tvořenou převážně veletokem Mekong, na jihu je oddělena pohořím Dangrek od kambodžského území. V jižní části Thajska, na Malajském poloostrově, se těží cín, jehož je Thajsko významným vývozcem.
 Podnebí
 Thajské podnebí je tropické, s vysokými teplotami i vlhkostí a vlivem monzunů. Duben a květen jsou měsíce s nejvyššími teplotami v roce, dosahující v průměru 35–36 °C. V červnu začíná jihozápadní monzun, který ovlivňuje východní Thajsko a západní pobřeží. Přináší deštnou sezónu přibližně do konce října. Zimní, severovýchodní, monzun naopak přináší suché počasí.
 V jižním Thajsku (včetně Ko Samui a dalších ostrovů) přináší srážky i zimní monzun, který vrcholí od prosince do února. Počasí na Ko Samui dokáže být velmi deštivé. I během dešťové sezóny je občas podnebí vhodné pro turismus. Po většinu období dešťů ke srážkám dochází jen na krátký čas (hodinu) nebo přes noc. Velké množství srážek zvyšuje vlhkost (pocit prádelny, neschne prádlo, textil má tendenci plesnivět).
 V období zimního monzunu, od listopadu do konce února i déle, jsou v kontinentální části Thajska teploty nižší a srážky minimální.
 Na Vánoce roku 2004 po zemětřesení v Indickém oceánu bylo západní pobřeží Thajska podobně jako okolní státy zasaženo ničivou vlnou tsunami. Nejpostiženějším místem se stalo letovisko Phuket, které je již ale obnoveno.
 Flóra a fauna
 Značná rozloha země v severojižním směru umožňuje neobvykle vysoké množství různých klimatických zón, od rovníkových až po ty, které se podobají oblastem mírného pásu. Část území pokrývají stále zelené tropické deštné lesy, ve vyšších polohách je střídají opadavé lesy a savany. Vegetaci tvoří především vlhkomilné a bahenní rostliny rostoucí v močálech, tropické deštné lesy a v horách borovicový porost. Pobřežní vody nabízejí bohatství korálových útesů. Kácením lesů a jejich přeměnou na hospodářskou půdu, popř. využitím v papírenském a dřevařském průmyslu, mizí řada druhů rostlin i živočichů. Například vzácné dřevo teak (teka obrovská) se dříve mohutně těžilo, ale dnes je jeho těžba vládou zakázána.
 V Thajsku žije 282 druhů savců. Počet živočichů rok od roku klesá. Slon je národním symbolem. Populace divoce žijících slonů, v 19. století stotisícová, je však v současnosti odhadována již jen na 2000 až 3000 kusů (2009). Počet domestikovaných slonů je jen o něco málo vyšší. Ve 20. století se v Thajsku na práci využívalo 20 000 slonů, po zákazu soukromé těžby dřeva v roce 1989 tento počet znatelně klesl. Stavy přesto stále klesají, hlavně kvůli pytláctví. Pytláci dlouho lovili slony pro slonovinu, nyní stále častěji pro maso.
 Mezi savce, jejichž početní stav klesá, patří tygr, levhart, gibbon, makak, medvěd malajský (nejmenší druh medvěda), medvěd ušatý, kabar pižmový (drobný jelínek vážící 10–15 kg), gaur aj. Ohrožené jsou i některé druhy ptáků (ze 13 druhů zoborožců, kteří tu žijí, např. zoborožec běloprsý, dvojzoborožec velký, zoborožec štítnatý) a plazů, zejména je to říční želva a sladkovodní krokodýl, kteří již téměř vymizeli. Na druhou stranu hadi jsou silně zastoupeni počtem druhů i jedinců včetně velmi jedovatých druhů. Mořská fauna je zastoupena živočichy marlín modrý, letounovité ryby, soltýn barakuda a různými druhy žraloků. V Andamanském moři i v Thajském zálivu je značný výskyt korálových útesů s bohatou faunou.
 Ochrana přírody
 V Thajsku se nachází 63 národních parků a 32 přírodních rezervací o celkové rozloze 56 443 km2. Špatným příkladem ochrany přírody je rapidní úbytek lesní plochy. Před padesáti lety bylo v Thajsku 70 % území zalesněno, v současnosti (2009) pouhých 26 %. Odlesněné svahy kopců jsou mj. příčinou sesuvu lavin bahna. V Thajsku je rozšířené pytláctví a obchod s ohroženými druhy zvířat a zvířecími produkty. Tuto situaci se snaží stát řešit zakládáním národních parků a rezervací. Ty tvoří přes polovinu zalesněného území. Nejznámějším a nejstarším národním parkem je Khao Yai založený v roce 1962 (2168 km2). Dalším národním parkem je Erawan (550 km2) založený v roce 1972 v západním Thajsku v pohoří Tenasserim. Leží v údolí řeky Kwai Yai a je význačný nádhernými vodopády. Přírodní rezervace Hala-Bala o rozloze 433 km2 byla založena v roce 1996. Pokrývá oblast pohoří Titiwangsa a sousedí s rezervací Belum-Temengor v Malajsii. Hala-Bala je chráněný les se dvěma lesními oblastmi: lesem Hala (provincie Yala a Narathiwat) a lesem Bala (provincie Narathiwat). Lesy v rezervaci jsou považovány za nejbohatší z hlediska druhové rozmanitosti. Část rezervace pokrývá Národní park Bang Lang.
 Politický systém
 Thajsko je konstituční monarchií. Královská moc je regulovaná ústavou a je také podřízena jejím ustanovením. Král zahajuje zasedání parlamentu a jmenuje premiéra a také členy kabinetu. Jedná se o podobný systém jako ve Spojeném království, i když v Thajsku má monarchie větší vliv. Král má daleko větší dozorčí úlohu ve státě a předkládá řadu projektů na rozvoj země. Někteří politologové, jako například Duncan McCargo, tvrdí, že thajský král má mnohem větší moc, než mu přiznává ústava, díky síti spřízněných osob v jednotlivých stranách a v zákulisí politiky. Hovoří dokonce o „síťové monarchii“. Monarchie má tři správní články. Jedná se o Kabinetní (tajnou) radu, Úřad královského domu a Sekretariát krále. Kabinetní rada vystupuje jako poradce krále a někdy ho i zastupuje, Úřad královského domu spravuje nemovitosti a administrativu, organizuje ceremonie a Sekretariát vykonává administrativní a sekretářské práce. Podle ústavy musí být král buddhista.
 Král a jeho rodina jsou chráněni zákonem o urážce majestátu. Trest za ni se pohybuje v rozmezí tři až patnáct let vězení. V roce 2017 však vojenský soud za urážku majestátu udělil i 35letý trest, a to za vyjádření na facebooku. To proto, že tresty se sčítají podle počtu urážek. V roce 2015 byli Thajci souzeni například i za urážku králova psa nebo za olajkovaní upravené královy fotografie na sociální síti. Junta, jež se chopila moci roku 2014, zákona na ochranu majestátu široce využívala k potírání opozice a Thajsko mělo v letech 2014-2019 zdaleka největší množství osob uvězněných "za urážku krále" ve své historii. Tato praxe pokračuje i po formální ukončení vlády junty.
 Král Pchúmipchon Adunjadét, který nastoupil na trůn v roce 1946 a vládl až do roku 2016, byl nejdéle vládnoucím panovníkem. Od roku 2016 v čele země stojí král Mahá Vatčirálongkón.
 Výkonná moc vlády je podřízena premiérovi, který je volen parlamentem, jenž se skládá z dolní (360 křesel) a horní (270 křesel) sněmovny. Ústava zřizuje dvoukomorové Národní shromáždění, které je složeno ze Senátu a Parlamentu. Členové dolní komory jsou voleni lidovým hlasováním na 4 roky, členové Senátu jsou jmenováni. Soudní moc je vykonávána ve jménu krále. Soudci jsou voleni a odvoláváni králem. Soudní systém existuje ve třech úrovních. Nejnižší jsou soudy první instance, střední úroveň plní odvolací soudy a na nejvyšším stupni stojí Vrchní soud. Soudy první instance se dělí na 20 smírčích soudů a 85 provinčních soudů. Existuje také Ústřední soud pro nezletilé. Nejvyšší soud se skládá z prezidenta a 21 soudců. Armáda se skládá z Královské thajské armády, Královského letectva a Královského námořnictva a konečně z policie.
 V Thajsku existují dva nesmiřitelné politické tábory a to takzvané „Žluté košile“ mající podporu royalistů, nacionalistů a městské střední vrstvy a „Červené košile“ mající podporu chudších lidí z venkova, studentů a levicových aktivistů.
 Jedním z typických rysů thajské politiky jsou převraty. Thajsko je zemí se čtvrtým nejvyšším počtem státních převratů na světě, mělo proto také dvacet různých ústav. S tím souvisí i výjimečná role armády. Ta velmi často zasahuje do politiky a provádí právě zmíněné státní převraty. V éře konstituční monarchie (od 1932) vedli zemi uniformovaní nebo bývalí vojáci zhruba po dvě třetiny doby její existence.
 Administrativní členění
 Thajsko je rozděleno na město Bangkok a 76 provincií. V čele každé provincie stojí guvernér, jmenovaný ministerstvem vnitra, kdežto guvernér Bangkoku je volen občany na čtyřleté funkční období. Provincie se dělí na okresy (amphoe), podokresy (king-amphoe), dále na újezdy (tambon) a vesnice (muban), ve významnějších sídlech existují paralelně s těmito správními jednotkami municipality (thetsabaan) různých úrovní. Hlavní město provincie mívá stejný název jako samotná provincie. Bangkok se dělí na 50 městských obvodů (khet).
 Lidská práva
 V květnu 2014 se po ozbrojeném převratu dostala k moci vojenská junta. Podle článku v Reflexu z července 2016 junta „cenzurovala média, měnila ústavu a zatýkala své odpůrce, občanské aktivisty i politiky různých stran. Ti pak stáli ne před civilními, ale vojenskými soudy, které je často bez pardonu a velmi rychle posílali do vězení.“
 Oficiální ukončení vlády junty v roce 2019 však situaci příliš nezlepšilo. Organizace Human Right Watch v roce 2022 stav lidských práv v Thajsku hodnotila slovy: "Vláda premiéra Prajut Čan-oča omezuje základní práva, zejména svobodu projevu a shromažďování, svévolně zatýká demokratické aktivisty a kritiky monarchie, připravila rozpuštění velké opoziční strany a zneužívá pandemie covidu-19 k udržování výjimečného stavu. Úřady potlačují protesty proti demokracii, někdy násilně. Vládní agentury i soukromé společnosti pronásledují ochránce lidských práv. Tři miliony migrujících pracovníků ze zahraničí čelí systematickému zneužívání navzdory vládním slibům o reformě. Uprchlíci a žadatelé o azyl čelí zatýkání, dlouhodobému zadržování a deportacím." Také podle organizace Freedom House vláda i po roce 2019 "nadále omezuje občanská a politická práva a potlačuje opozici". Organizace Reportéři bez hranic zařadila Thajsko ve svém Indexu svobody tisku z roku 2021 na 137. místo ze 180 zemí světa.
 Zahraniční vztahy
 Od 50. let 20. století bylo Thajsko hlavním spojencem Spojených států v oblasti jihovýchodní Asie. V roce 1954 utvořilo s Američany a jejich západními spojenci organizaci kolektivní bezpečnosti SEATO. Z oblasti jihovýchodní Asie byly členem ještě Filipíny. Primárním cílem bylo vytvořit blok k zadržení dalšího komunistického postupu v jihovýchodní Asii. To vedlo k zapojení thajské armády jak do korejské, tak vietnamské války. Sídlo organizace SEATO bylo v Bangkoku. V 70. letech však organizací začaly zmítat spory, nejprve vystoupil Pákistán, pak Francie a roku 1977 byla i formálně zrušena. Thajské spojenectví s Američany však přetrvalo a oživlo zejména po 11. září 2001. Thajsko poté přispělo svými vojáky k americké invazi do Afghánistánu i Iráku.
 Po konci studené války se Thajsko více zaměřilo na regionální spolupráci v rámci ASEAN. Utvořilo si mnohem těsnější vazby než v minulosti zvláště s Indonésií, Malajsií, Filipínami, Singapurem, Brunejí, Laosem, Myanmarem i Vietnamem. Ještě o něco širší platformou je Východoasijský summit, jehož ustavujícího zasedání se Thajsko aktivně účastnilo roku 2005, či Asijsko-pacifické hospodářské společenství, jehož zasedání Thajsko hostilo roku 2003.
 Premiér Tchaksin Šinavatra (2001-2006) bazíroval na tom, že Thajsko je regionální velmocí. Zastavil proto přijímání jakékoli zahraniční pomoci a naopak inicioval různé rozvojové projekty v chudších sousedních zemích, jako je Laos. Navzdory obavám, zda to Thajsko ekonomicky ustojí, zahájil jednání o zóně volného obchodu s Čínou, Austrálií, Bahrajnem, Indií i USA. Když se Východní Timor odtrhl od Indonésie, přispěl vojáky do mírové mise INTERFET (druhým největším počtem po Austrálii).
 V roce 2020 Thajsko uzavřelo dohodu o strategickém partnerství s Austrálií. Spolupráce s Austrálií byla dobře patrna právě již během východotimorské mírové mise.
 Již od 60. let vede Thajsko spor o malé území bezprostředně sousedící s 900 let starými ruinami hinduistického chrámu Preah Vihear. Roku 1962 ho Mezinárodní soudní dvůr přisoudil Kambodži. Když byl chrám roku 2008 zapsán na seznam Světového dědictví UNESCO, napětí znovu vzrostlo. V dubnu 2009 vypukly na hranicích vojenské střety. Byli zabiti dva kambodžští a tři thajští vojáci. Obě armády vinily tu druhou, že střílela jako první, a popřely vstup na území druhé země. I další výrok haagského tribunálu roku 2013 však byl ve prospěch Kambodže.
 Obyvatelstvo
 K roku 2018 mělo Thajsko 69,2 milionů obyvatel.
 Z celkového počtu obyvatel země představují etničtí Thajci asi 75 %, etničtí Číňané 14 %, ostatní 11 % (Lao, Malajci, Khmerové, Hmongové, Karenové, Šanové, Akhové, Rohingyové, Mořští lidé a další etnické skupiny). Thajská vláda uznává celkem 62 etnických skupin žijících v Thajsku.
 V metropolitní oblasti Bangkoku žije více než 14 milionů obyvatel, což je 22,2 % všech obyvatel země.93,6 % se hlásí k buddhismu. Theravádový buddhismus je rovněž jádrem thajského nacionálního sebeuvědomění. Muslimové tvoří asi 5% obyvatel. V nejjižnějších oblastech Thajska islám převažuje. Od roku 2004 sužuje jih země ozbrojený konflikt mezi muslimskými separatisty a thajskou vládou. Křesťané v zemi představují menšinu čítající 1,2 % populace.
 Jako ve většině asijských kultur, je klíčová v thajském spirituálním učení úcta k předkům. Jedním z významných představitelů moderního buddhismu byl Buddhadása. V Thajsku je přes 300 000 buddhistických mnichů. Od thajských mužů, včetně členů královské rodiny, se očekává, že přinejmenším jednou ve svém životě dočasně vstoupí do mnišského řádu, většinou na tři měsíce. V zemi je 40 000 tzv. watů, jež jsou něco mezi chrámem a klášterem, kde buddhistický výcvik probíhá. Typické je, že mniši putují zemí a lidé je obdarovávají jídlem, neboť věří, že jim to přinese štěstí.
 Ekonomika
 Ekonomika je postindustriální – služby tvoří 55,6 % HDP, průmysl: 36,2 %, zemědělství: 8,2 %.
 Ekonomika Thajska patří k nejsilnějším v regionu a pro okolní země působí jako ekonomická opora, zejména pro Laos, Myanmar a Kambodžu funguje jako tzv. kotevní ekonomika. Patří mezi tzv. nově industrializované země. Hospodářství je založeno převážně na exportu, vývoz tvoří více než dvě třetiny hrubého domácího produktu (HDP). Thajsko je přední světový vývozce rýže, mořských plodů, automobilů typu pick-up, počítačů i spotřební elektroniky. Osm výrobců, pět japonských, dva američtí a Tata z Indie, vyrábí pick-upy v Thajsku. Výroba těchto vozů je oproti osobním automobilům daňově zvýhodněna, daň činí 3-12 %, kdežto u osobních vozů 17-50 %. Nejvíce Thajci vyváží do Číny a Spojených států. Dovozy jsou nejvyšší z Číny a Japonska.
 Hrubý domácí produkt v roce 2017 byl 18 060 amerických dolarů na hlavu a růst činil 6,5%. Thajská ekonomika se nastartovala na konci 80. let a Thajsko zažilo éru prudkého růstu HDP v 90. letech 20. století (průměr 12,4 % ročně). Asijská finanční krize roku 1997 křivku růstu zlomila, problémy thajské národní měny bahtu byly dokonce jedním z iniciátorů krize v celé oblasti. Ale potíže trvaly jen tři roky, poté se dynamika ekonomiky obnovila a vrátila se zhruba na předkrizovou úroveň. Třicet let od roku 1990 tak z Thajska udělalo svého druhu ekonomickou velmoc, která útočí na první dvacítku nejbohatších zemí planety. Podle Mezinárodního měnového fondu byla thajská ekonomika v roce 2021 dvaadvacátou největší na světě, z hlediska HDP v paritě kupní síly (počítáme-li jen skutečně nezávislé státy). Je druhou největší v jihovýchodní Asii (po Indonésii), byť Vietnam se začíná dostávat na podobnou úroveň. Po Singapuru, Bruneji a Malajsii je Thajsko čtvrtou nejbohatší zemí oblasti podle HDP na obyvatele, ovšem Singapur a Brunej jsou malé městské státy. Pozorovatelé již mnohokrát upozornili, že thajský ekonomický vývoj jako by byl nezávislý na častých politických krizích a zvratech.
 V zemi žije více než 2,2 milionu legálních a ilegálních migrantů.
 K úspěchům země patří boj s chudobou. Přes nízký hrubý národní příjem na osobu se podařilo snížit podíl lidí žijících pod národním prahem chudoby z 65,26 % v roce 1988 na 13,15 % v roce 2011. Podíl lidí žijících v extrémní chudobě je pouze zlomek procenta. Nezaměstnanost je velmi nízká – v první čtvrtině roku 2014 činila pouze 0,9 %. To je způsobeno velkým počtem lidí živících se samozásobitelským hospodařením, majících živnost nebo zaměstnaných v rodině bez nároku na mzdu. Relativně vysoká je ovšem zadluženost domácností – na úrovni 80 % HDP. Státní dluh je ovšem velmi nízký – 41,24 procent HDP (tedy zhruba na úrovni Česka).
 Na indexu bídy byla thajská ekonomika v r. 2018 vyhodnocena jako nejlepší na světě.
 Problémem ovšem je nerovnoměrné bohatství. V roce 2014 Credit Suisse uvedla, že Thajsko je po Rusku a Indii třetí zemí s největší nerovností na světě. Deset procent nejbohatších drželo 79 % majetku země. Jedno procento nejbohatších drželo 58 % aktiv. Padesát thajských nejbohatších rodin mělo celkové čisté jmění představující 30 % HDP.
 Turismus
 Důležitou součástí ekonomiky je turismus. Podíl cestovního ruchu na tvorbě HDP činí přibližně 10 % (zhruba dvakrát tolik co v České republice), pokud se ovšem zohlední nepřímé efekty turismu, dá se hovořit o tom, že je na cestovní ruch navázáno až 20 % HDP. V roce 2016 Thajsko navštívilo 32,6 milionu zahraničních turistů.
 Mezi hlavní turistické lokality patří hlavní město Bangkok, přímořské město Pattaya, Čiang Mai, Phuket (ostrov), Ko Čang (ostrov) a provincie Krabi. Mezi oblasti s nižší cenovou hladinou turistického ubytování patří Khao Lak na západě Thajska. Pláže jsou zde opatřeny opěrnými zdmi proti vlnám.Součástí turismu v Thajsku byla tradičně také sexuální turistika. Ta se soustřeďovala do Bangkoku a zejména města Pattaya, jemuž se kvůli tomu přezdívalo „město hříchu“. Opakující se zprávy o nezletilých prostitutkách a rozmachu mafie nakonec, v roce 2017, přiměly vládu k zásahu proti tomuto druhu turismu.
 Doprava
 Autobusová doprava převažuje při přepravě na dlouhé vzdálenosti, zatímco na venkově je dlouhodobě užívána železnice. Thajská vláda v budoucnu plánuje dopravní infrastrukturu rozšířit vybudováním vysokorychlostní železnice. Železniční dopravu v Thajsku zabezpečuje státní dopravce State Railway of Thailand (SRT). Vlaky z Bangkoku odjíždí z Bangkok Railway Station (neoficiálně stanice Hua Lamphong). Infrastrukturu představuje okolo 4500 kilometrů kolejí, přičemž kromě Airport Link jsou všechny úzkorozchodné (1000 mm).
 Podle údajů BBC z roku 2017 je v Thajsku 462 133 silnic, většinou zpevněných. Je zde registrováno 37 milionů vozidel, z nichž 20 milionů jsou motocykly. Pro dopravu osob na krátké vzdálenosti jsou motocykly využívány především. V Bangkoku, Pattaye a jiných velkých městech jsou provozovány motocyklové taxislužby (tzv. „moto-taxi“). Ve městech je hojně využívána přeprava tuk-tuky – motorovými tříkolkami se sedátkem za řidičem. Jejich výhodou je nízká cena. První linka nadzemního metra v Bangkoku byla otevřena v roce 1999 a denně tento systému v roce 2018 přepravil kolem 650 000 cestujících. Přeprava soukromými automobily v 21. století prudce vzrostla. V roce 2015 bylo v Bangkoku registrováno 9 milionů automobilů, přičemž zdejší silnice dokážou zvládnout provoz maximálně 1,5 milionu vozidel. Dopravní zácpy jsou ve městě velmi častým jevem.
 Thajsko má 101 letišť, z nichž 63 má zpevněné vzletové a přistávací dráhy. Heliportů je v zemi 7. Největším je Letiště Bangkok-Suvarnabhumi. Letiště proslavilo německého architekta Helmuta Jahna, který jej navrhl v impozantních tvarech, barvách a rozměrech. Je jedno z největších na světě. Vnitrostátní letecká doprava zaznamenala od roku 2010 nárůst popularity, většinou díky rozšiřování nabídky nízkonákladových dopravců, jakými jsou například Thai Air Asia a Nok Air. Lodní doprava je provozována v oblastech splavných vodními kanály. Ve venkovských oblastech se používají různé domácí dopravní prostředky, někdy i sloni.
 Energetika
 75 % thajské elektrické energie je vyráběno ze zemního plynu (k roku 2013). Je to díky tomu, že Thajsko samo je velkým producentem zemního plynu, se zásobami nejméně 10 bilionů kubických stop. Druhou nejdůležitější součástí thajského energetického mixu je uhlí, uhelné elektrárny produkují 20 % elektřiny. Po Indonésii je Thajsko největším producentem uhlí v jihovýchodní Asii, přesto musí uhlí dovážet, aby uspokojilo domácí poptávku. Zbylých pět procent v energetickém mixu tvoří biomasa, vodní elektrárny a bioplyn. Thajsko produkuje zhruba jednu třetinu ropy, kterou spotřebuje. Je druhým největším dovozcem ropy v jihovýchodní Asii.
 Thajsko-české vztahy
 Thajsko uznalo ČR hned po jejím vzniku 1. ledna 1993 a navázalo s ní diplomatické vztahy. Diplomatické vztahy mezi Thajskem a bývalým Československem na úrovni velvyslanců byly navázány 15. března 1974. Efektivní zastupitelské úřady v Praze a Bangkoku na úrovni velvyslanců byly otevřeny v roce 1990.
 Ke vstupu na území Thajska není pro občany České republiky vyžadováno vstupní vízum. V roce 2015 do Thajska přicestovalo 40 784 Čechů.
 Kultura
 Umění
 Nejvýznamnějšími spisovateli v dějinách thajské literatury byly panovníci. Například národní epos Ramakien je připisován králi Taksinovi. Některé pasáže mýtu osobně později upravil jiný král, Ráma I. a jeho syn Ráma II. Ráma II. neboli Buddha Loetla Nabhalai byl i velkým podporovatelem umění a jeho vláda je zvána zlatou érou thajské literatury. Tradice, že literárně tvoří politici a vládci se udržela i v moderní éře, jak prokázaly literární aktivity kupříkladu premiéra Kukrita Pramoje.
 Režisér Apichatpong Weerasethakul vyhrál se svým filmem Strýček Búnmí Zlatou palmu na festivalu v Cannes roku 2010. Největší výstavní institucí v Thajsku je Národní galerie. Otevřená byla roku 1977.
 Na seznam světového kulturního dědictví UNESCO byly zapsány zbytky historického města Ayutthaya, město Sukhothaj a Ban Chiang, nejvýznamnější naleziště předhistorického osídlení v jihovýchodní Asii. K významným památkám patří Velký palác v Bangkoku.
 Kuchyně
 Thajský způsob přípravy pokrmů je mezinárodně velmi úspěšný. V roce 2017 americká televize CNN vydala seznam padesáti nejlepších pokrmů světa, který byl vydán na základě průzkumu, jehož se účastnilo 35 000 lidí. Z těchto padesáti jídel bylo sedm jídel z thajské kuchyně. Konkrétně to byly tom yam, pad thai, som tam, kari massaman, zelené kari, smažená rýže po thajsku a mu nam tok.
 Thajská kuchyně patří k pikantním způsobům přípravy jídel. Používá mnoho různých koření, která se častěji používají v čerstvé formě než sušená. Populárními kořeními v Thajsku jsou: galangal, koriandr, citrónová tráva, šalotka, pepř a především chilli. Základem většiny jídel je rýže, slovní spojení „jíst rýži“ má v thajštině dokonce stejný význam jako „jíst jídlo“. Používají se ale i nudle. V Thajsku se konzumuje i hmyz či krysy, v thajských restauracích po světě samozřejmě nikoli. Jako dochucovadlo se používají různé pasty (krevetová pasta) a rybí omáčka. Jako sladidlo se používá palmový cukr. Jako základ omáček se často užívá kokosové mléko.
 Zábava
 Bojové scény v akčních filmech jako Ong-bak, Tom-Yum-Goong, Ong-Bak 2, Ong Bak 3. Dva filmy, Ong-bak a Tom-Yum-Goong, proslavily Tony Jaa a vydělaly na celém světě přes 47 milionů dolarů.
 Kromě filmů s bojovým uměním jsou populární i hororové filmy. Například snímek Shutter (2004), upravený a reprodukovaný 20th Century Fox se stejným názvem. Dále jsou to horory jako The Uneeable (2006), Alone (2007), Body (2007), Coming Soon (2008), 4bia (2008), Phobia 2 (2009), Ladda Land (2011), The Swimmer (2013) nebo The Promise (2017). Thajské filmy jsou velmi úspěšné v jihovýchodní Asii a dalších asijských zemích. Film Pee Mak (2013) představuje novinku: kombinací romantické komedie s hororem. Pee Mak vydělal po celém světě více než 33 milionů dolarů, nejvíce v Asii. Jiný snímek Bad Genius (2017) dokonce 42 milionů dolarů. Je to komerčně nejúspěšnější thajský film všech dob.
 Zábavní průmysl si v zemi vede také dobře. Populární jsou taneční umělci žánru luk thung, klasikem byl Pumpuang Duangjan (1961–1992). I dnes jsou tanečníci v Thajsku populární. Zpěvačka a tanečnice Tata Young si získala i mezinárodní renomé, stejně jako Lalisa Manoban.
 Rostoucí je také thajský televizní průmysl. Základním žánrem je tzv. lakhon, thajská varianta mýdlové opery. I mimo Thajsko se staly fenoménem seriály jako Ugly Duckling (2015), U-Prince (2016), Khluen Chiwit (2017), The Crown Princess (2018) nebo My Husband in Law (2020). Zvláštní variantou je teen-lakhon, verze lakhonu pro dospívající. K takovým patřily například The Gifted (2018) nebo 2gether: The Series (2020).
 Sport
 Thajsko se zúčastňuje olympijských her od roku 1952. Od té doby (k roku 2021) získalo deset zlatých olympijských medailí, a to ve třech sportech, ve vzpírání, boxu a taekwondu. Tu vůbec první získal boxer Somluck Kamsing na olympiádě v Atlantě roku 1996. Nejúspěšnějším olympionikem je další boxer Manus Boonjumnong, jenž má jedno zlato (2004) a jedno stříbro (2008). Taekwondistka Panipak Wongpattanakitová má zlato (2020) a bronz (2016). Zajímavostí je, že všech pět zlatých ze vzpírání získaly ženy. Úspěchy v boxu nejsou nikterak náhodné. Jsou důsledkem velké tradice bojových umění v Thajsku. Nejznámější z nich, muay thai, je také zvané thajský box. Vyvinulo se z bojového umění muay boran a má více než tisíciletou tradici. Jedná se o jeden z nejtvrdších bojových sportů. Jsou povoleny údery lokty a koleny. Ke známým thajboxerům patří Buakaw Por. Pramuk. Známý je rituál prováděný před originálními muay thai zápasy zvaný Wai Khru Ram Muay. Dalšími tradičními bojovými uměními jsou krabi–krabong či lerdrit.
 Nejpopulárnějším sportem je fotbal. Největším úspěchem Thajská fotbalová reprezentace bylo třetí místo na mistrovství Asie v roce 1972. Thajský podnikatel Vičaj Srivadtanaprapcha velmi ovlivnil anglickou Premier League, když roku 2010 zakoupil klub Leicester City a dosáhl s ním nevídaných úspěchů. V roce 2018 zemřel při leteckém neštěstí.
 Thajské volejbalistky už dvakrát vyhrály mistrovství Asie (2009, 2013). Tradici má sepak takraw. Úspěšným hráčem kulečníku byl James Wattana. Všestranným sportovcem byl i člen královské rodiny Princ Bira. Známým sportovcem z Thajska je i jezdec Formule 1 Alexander Albon, který jezdí za slavnou stáj Williams. Již dvakrát stál v závodech F1 na stupních vítězů.
 Největším sportovním stánkem v zemi je Národní stadion Rajamangala v Bangkoku. Otevřen byl roku 1998 a pojme 51 tisíc diváků. Postaven byl pro Asijské hry, které Thajsko roku 1998 pořádalo. Tuto akci Thajsko organizovalo též v letech 1966, 1970 a 1978. V letech 1972 a 2007 Thajsko hostilo mistrovství Asie ve fotbale (ve druhém případě spolu s Indonésií, Malajsií a Vietnamem).
 Reference
 Literatura
 Siam. In: Ottův slovník naučný, sv. 23, s. 104.
 Siam. In: Ottův slovník naučný nové doby, sv. 10, s. 1207.
 Externí odkazy
 Základní charakteristika teritoria, ekonomický přehled
 Velvyslanectví České republiky v Bangkoku
 Videa z Thajska – kultura, tanec, turismus
 Thajsko – Cesta do země plné úsměvů
 Informativní průvodce a dovolená v Thajsku
 Státy Asie
 Asijské monarchie


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 15.7.2010
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 181/11
 DECISIONE DEL COMITATO MISTO SEE
 N. 43/2010
 del 30 aprile 2010
 che modifica l’allegato I (Questioni veterinarie e fitosanitarie) dell’accordo SEE
 IL COMITATO MISTO SEE,
 visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, modificato dal protocollo che adegua l’accordo sullo Spazio economico europeo, in seguito denominato «l’accordo», in particolare l’articolo 98,
 considerando quanto segue:
 (1)
 L’allegato I dell’accordo è stato modificato dalla decisione del Comitato misto SEE n. 3/2010 del 29 gennaio 2010 (1).
 (2)
 Occorre integrare nell’accordo la decisione 2009/786/CE della Commissione, del 26 ottobre 2009, che dispensa il Regno Unito da taluni obblighi in materia di applicazione della direttiva 66/402/CEE del Consiglio per quanto riguarda l’Avena strigosa Schreb (2).
 (3)
 La presente decisione non si applica al Liechtenstein,
 DECIDE:
 Articolo 1
 Sotto il titolo «ATTI DI CUI GLI STATI AELS (EFTA) E L’AUTORITÀ DI VIGILANZA AELS (EFTA) TENGONO DEBITO CONTO», dopo il punto 78 (decisione 2008/462/CE della Commissione) del capitolo III dell’allegato I dell’accordo è inserito il seguente punto:
 «79.
 32009 D 0786: decisione 2009/786/CE della Commissione, del 26 ottobre 2009, che dispensa il Regno Unito da taluni obblighi in materia di applicazione della direttiva 66/402/CEE del Consiglio per quanto riguarda l’Avena strigosa Schreb. (GU L 281 del 28.10.2009, pag. 5).»
 Articolo 2
 I testi della decisione 2009/786/CE nelle lingue islandese e norvegese, da pubblicare nel supplemento SEE della Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, fanno fede.
 Articolo 3
 La presente decisione entra in vigore il 1o maggio 2010, a condizione che al Comitato misto SEE siano pervenute tutte le notifiche previste dall’articolo 103, paragrafo 1, dell’accordo (3).
 Articolo 4
 La presente decisione è pubblicata nella sezione SEE e nel supplemento SEE della Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Fatto a Bruxelles, il 30 aprile 2010.
 Per il Comitato misto SEE
 Il presidente
 Alan SEATTER
 (1) GU L 101 del 22.4.2010, pag. 9.
 (2) GU L 281 del 28.10.2009, pag. 5.
 (3) Non è stata comunicata l’esistenza di obblighi costituzionali.


text:
11/Sv. 92 HR Službeni list Europske unije 121
 22010D0121
 3.3.2011. SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE L 58/79
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 121/2010
 od 10. studenoga 2010.
 o izmjeni Priloga XIII. (Promet) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a, „— 32010 D 0187: Odluka Komisije 2010/187/EU od
 25. ožujka 2010. (SL L 83, 30.3.2010., str. 24.).”
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom
 prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Spora Članak 2.
 zuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu
 Tekst Odluke 2010/187/EU na islandskom i norveškom jeziku
 „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 koji se objavljuje u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske
 unije, vjerodostojan je.
 budući da:
 Članak 3.
 (1) Prilog XIII. Sporazumu izmijenjen je Odlukom Zajedni
 Ova Odluka stupa na snagu 11. studenoga 2010., pod uvjetom
 čkog odbora EGP-a br. 108/2010 od 1. listopada
 da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma
 2010. (1)
 podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (*).
 (2) Odluku Komisije 2010/187/EU od 25. ožujka 2010. Članak 4.
 kojom se države članice ovlašćuju na usvajanje određenih
 odstupanja u skladu s Direktivom 2008/68/EZ Europ Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u
 skog parlamenta i Vijeća o kopnenom prijevozu Službenom listu Europske unije.
 opasnih tvari (2) treba unijeti u Sporazum,
 ODLUČIO JE: Sastavljeno u Bruxellesu 10. studenoga 2010.
 Članak 1. Za Zajednički odbor EGP-a
 U točku 13.c (Direktiva 2008/68/EZ Europskog parlamenta i Predsjednik
 Vijeća) Priloga XIII. Sporazumu dodaje se sljedeća alineja: Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) SL L 332, 16.12.2010., str. 58.
 (2) SL L 83, 30.3.2010., str. 24. (*) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: wikipedia

text:
Jozefs Antons Brukners (; dzimis , miris ) bija austriešu vēlīnā romantisma komponists. Pazīstams ar savām simfonijām un garīgo mūziku. Atšķirībā no daudziem citiem komponistiem, Brukners daudzus savus svarīgākos darbus sarakstīja jau mūža otrajā pusē. Simfonijām eksistē vairākas versijas, jo Brukners daļēji pakļāvās kritiķu rakstītajam par savu mūziku, tomēr saglabādams arī iepriekšējās versijas. Pazīstamākās simfonijas - 5. simfonija (1876) un 7.simfonija (1881-83, 1885).
 Dzimis 1824.gadā Ansfeldenā Lincas pievārtē mūziķu ģimenē. Mācījās un dzīvoja Lincā. Brukneru ieinteresēja Riharda Vāgnera darbi, kurus viņš padziļināti studēja no 39 gadu vecuma.
 1868.gadā Brukners kļuva par pasniedzēju Vīnes konservatorijā. Mira, strādādams pie savas 9. simfonijas.
 Ārējās saites
 Brukners Petrucci Music Library
 Austriešu komponisti
 1824. gadā dzimušie
 1896. gadā mirušie
 Augšaustrijā dzimušie


type: caselaw

text:
7.8.1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 226/13
 Klage der portugiesischen Republik gegen die Kommis- — Das für die portugiesischen Flughäfen geltende Lande-
 sion der Europäischen Gemeinschaften, eingereicht am gebührensystem begründe keine Diskriminierung aus
 4. Mai 1999 Gründen der Staatsangehörigkeit der Benutzer: Die Diffe-
 renzierung zwischen Inlands- und Auslandsverkehr versto-
 ße nicht gegen Artikel 12 EG (früher Artikel 6), da die
 (Rechtssache C-163/99) Luftfahrtunternehmen der Gemeinschaft nach Artikel 3
 der Verordnung (EWG) Nr. 2408/92 des Rates (1) das Recht
 zum Zugang zur Bedienung der inländischen Strecken
 (1999/C 226/21) unter völlig gleichen Bedingungen wie die nationalen
 Unternehmen hätten. Die Herabsetzung der Gebühren für
 Inlandsflüge betreffe in erster Linie die Verbindungen
 Die Portugiesische Republik hat 4. Mai 1999 eine Klage zwischen dem portugiesischen Festland und den Autono-
 gegen die Kommission der Europäischen Gemeinschaften beim men Regionen sowie zwischen den Autonomen Regionen,
 Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften eingereicht. für die es in Anbetracht der Insellage keine Alternative
 Bevollmächtigte der Klägerin sind Luı́s Fernandes, Maria Luı́sa zum Lufttransport gebe. Den anderen Inlandsstrecken
 Duarte und Fátima Viegas, Zustellungsanschrift: Portugiesische komme diese Herabsetzung ebenfalls zugute, da es sich
 Botschaft, 33, allée Scheffer, Luxemburg. um Kurzstrecken handele, für die die Tarife niedrig gehalten
 werden müßten. Die Gültigkeit dieser Erwägungen und
 ihre Vereinbarkeit mit dem Vertrag sei untrennbar mit
 Die Klägerin beantragt, dem vorrangigen Ziel des wirtschaftlichen und sozialen
 Zusammenhalts (vgl. Artikel 3 Buchstabe k EG [früher
 Artikel 3 Buchstabe j]) und mit der Anerkennung der
 — der Klage stattzugeben und die Entscheidung der Kommis-
 Azoren und Madeiras durch den Vertrag als Gebiete in
 sion vom 10. Februar 1999 in einem Verfahren nach
 äußerster Randlage (vgl. Artikel 227 EG-Vertrag — nach
 Artikel 90 EG-Vertrag (Sache Nr. IV/35.703 — Portugiesi- Änderung Artikel 299 Absatz 2 EG) verbunden.
 sche Flughäfen) für nichtig zu erklären.
 — Das für die portugiesischen Flughäfen geltende Lande-
 gebührensystem stelle keinen Mißbrauch einer beherr-
 schenden Stellung dar. Die von der Kommission in der
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 angefochtenen Entscheidung vertretene Auslegung des
 Artikels 82 EG (früher Artikel 86) in Verbindung mit
 Artikel 86 EG (früher Artikel 90) verstoße gegen den
 (Zum formalen und prozeduralen Vorgehen der Kommission) Grundsatz der Neutralität, wie er Artikel 295 EG (früher
 Artikel 222) zugrundeliege. Unternehmen, die aufgrund
 — Verstoß gegen die Begründungspflicht von Ausschließlichkeitsrechten und von Verpflichtungen
 zur Erbringung öffentlicher Versorgungsleistungen tätig
 würden, wären nämlich daran gehindert, kommerzielle
 — Verstoß gegen den Grundsatz der Verhältnismäßigkeit: Da Praktiken wie Mengenrabatte einzusetzen, die von den
 die Unterscheidung zwischen Inlands- und Auslandsver- Unternehmen im allgemeinen weitgehend genutzt würden
 kehr im Zusammenhang mit der Erhebung von Flughafen- und durch wirtschaftliche Kriterien der Rentabilisierung
 gebühren in den für die meisten Flughäfen der Europäi- vorgegeben seien.
 schen Union geltenden Rechtsvorschriften vorgesehen sei,
 wäre eine Richtlinie die am besten geeignete und am
 wenigsten einschneidende Maßnahme gewesen. Indem die (1) Verordnung (EWG) Nr. 2408/92 des Rates vom 23. Juli 1992
 Kommission einem Mitgliedstaat die spezifische Verpflich- über den Zugang von Luftfahrtunternehmen der Gemeinschaft zu
 tung zur einseitigen Änderung der Höhe oder Modalitäten Strecken des innergemeinschaftlichen Flugverkehrs (ABl. L 240
 der Landegebühren auferlegt habe, habe sie die nachteiligen vom 24. August 1992, S.8).
 und schwerwiegenden Auswirkungen einer solchen Maß-
 nahme auf die Wettbewerbsbedingungen für die Luftfahrt-
 unternehmen im Gemeinsamen Markt verkannt. Nur die
 Richtlinie — mit einer für alle Mitgliedstaaten gleichen
 Umsetzungsfrist — gewährleiste die erforderliche Harmo-
 nisierung der nationalen Rechtsvorschriften und die
 Gleichzeitigkeit der erforderlichen Änderungen der Vor-
 schriften über den lauteren Wettbewerb auf dem Gebiet Klage der Republik Österreich gegen die Kommission
 der Flughafengebühren und, allgemein, des Luftverkehrs. der Europäischen Gemeinschaften, eingereicht am 4. Mai
 1999
 — Verfahrensmißbrauch: Eine nach Artikel 86 Absatz 3 EG
 (früher Artikel 90) getroffene Maßnahme sei nur dann eine (Rechtssache C-165/99)
 zweckmäßige und rechtmäßige Alternative zum Vertrags-
 verletzungsverfahren, wenn sie eine erforderliche, ange- (1999/C 226/22)
 messene und verhältnismäßige Maßnahme darstelle.
 Die Republik Österreich hat am 4. Mai 1999 eine Klage
 (Zum Fehlen der materiellen Voraussetzungen für den Erlaß gegen die Kommission der Europäischen Gemeinschaften beim
 einer Entscheidung über die Unvereinbarkeit mit den Arti- Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften eingereicht.
 keln 86 Absatz 1 EG [früher Artikel 90] und 82 EG [früher Prozeßbevollmächtigter ist Herr Dr. Harald Dossi, Verfas-
 Artikel 86]) sungsdienst des Bundeskanzleramtes der Republik Österreich,


text:
 Avis juridique important
 |
 22001D0118(04)
 ETA:n sekakomitean päätös N:o 129/1999, tehty 5 päivänä marraskuuta 1999, ETA-sopimuksen liitteen I (Eläinlääkintä- ja kasvinsuojeluasiat) muuttamisesta
 Virallinen lehti nro L 015 , 18/01/2001 s. 0008 - 0009
 ETA:n sekakomitean päätösN:o 129/1999,tehty 5 päivänä marraskuuta 1999,ETA-sopimuksen liitteen I (Eläinlääkintä- ja kasvinsuojeluasiat) muuttamisestaETA:N SEKAKOMITEA, jokaottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on mukautettuna mainitun sopimuksen mukauttamisesta tehdyllä pöytäkirjalla, jäljempänä "sopimus", ja erityisesti sen 98 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Sopimuksen liite I muutettiin 25 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 76/1999(1).(2) Päätöksen 98/256/EY muuttamisesta tiettyjen BSE:hen liittyvien kiireellisten suojatoimenpiteiden osalta 25 päivänä marraskuuta 1998 tehty komission päätös 98/692/EY(2) olisi otettava osaksi sopimusta.(3) Riskiaineksen käytön kieltämisestä tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden vuoksi tehdyn komission päätöksen 97/534/EY muuttamisesta 17 päivänä joulukuuta 1998 tehty neuvoston päätös 98/745/EY(3) olisi otettava osaksi sopimusta.(4) Klassiseen sikaruttoon liittyvistä tietyistä suojatoimenpiteistä Saksassa tehdyn komission päätöksen 98/104/EY kumoamisesta 21 päivänä joulukuuta 1998 tehty komission päätös 1999/38/EY(4) olisi otettava osaksi sopimusta.(5) Tätä päätöstä ei sovelleta Islantiin eikä Liechtensteiniin,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artiklaLisätään sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 1.2 osan 77 kohtaan (neuvoston päätös 98/256/EY) luetelmakohta seuraavasti:"- 398 D 0692: Komission päätös 98/692/EY, tehty 25 päivänä marraskuuta 1998 (EYVL L 328, 4.12.1998, s. 28)."2 artiklaLisätään sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 1.2 osan 64 kohtaan (komission päätös 97/534/EY) luetelmakohta seuraavasti:"- 398 D 0745: Neuvoston päätös 98/745/EY, tehty 17 päivänä joulukuuta 1998 (EYVL L 358, 31.12.1998, s. 113)."3 artiklaLisätään sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 1.2 osan 73 kohdan (komission päätös 98/104/EY) jälkeen kohta seuraavasti:"73a. 399 D 0038: Komission päätös 1999/38/EY, tehty 21 päivänä joulukuuta 1998, klassiseen sikaruttoon liittyvistä tietyistä suojatoimenpiteistä Saksassa tehdyn komission päätöksen 98/104/EY kumoamisesta (EYVL L 11, 16.1.1999, s. 46)."4 artiklaKumotaan sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 1.2 osan 73 kohta (komission päätös 98/104/EY).5 artiklaPäätösten 98/692/EY ja 1999/38/EY sekä päätöksen 98/745/EY norjaksi laaditut tekstit, jotka on liitetty tämän päätöksen norjankieliseen kielitoisintoon, ovat todistusvoimaisia.6 artiklaTämä päätös tulee voimaan 6 päivänä marraskuuta 1999, jos sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty ETA:n sekakomitealle.7 artiklaTämä päätös julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.Tehty Brysselissä 5 päivänä marraskuuta 1999.ETA:n sekakomitean puolestaN. v. LiechtensteinPuheenjohtaja(1) EYVL L 296, 23.11.2000, s. 1.(2) EYVL L 328, 4.12.1998, s. 28.(3) EYVL L 358, 31.12.1998, s. 113.(4) EYVL L 11, 16.1.1999, s. 46.


type: legislation

text:
ΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ
 COM(93) 395 τελικό
 Βρυξέλλες, 6 Αυγούστου 1993
 Πρόταση
 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ (ΕΟΚ) ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ
 για την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90, σχετικά με τον
 οριστικό δασμό αντιντάμπινγκ επί ορισμένων εισαγωγών
 γλουταμινικού νατρίου καταγωγής Ινδονησίας, Δημοκρατίας της Κορέας,
 Ταϊβάν και Ταϋλάνδης
 (υποβληθείσα από την Επιτροπή)
 ---pagebreak--- - 2 -
 Πρόταση
 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ (ΕΟΚ) ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ
 για την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90, σχετικά με τον
 οριστικό δασμό αντιντάμπινγκ επί ορισμένων εισαγωγών
 γλουταμινικού νατρίου καταγωγής Ινδονησίας, Δημοκρατίας της Κορέας,
 Ταϊβάν και Ταϋλάνδης
 Το Συμβούλιο των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων,
 Έχοντας υπόψη :
 τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Κοινότητας,
 τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ. 2423/88 του Συμβουλίου της 11ης Ιουλίου 1988 για την
 άμυνα κατά των εισαγωγών που αποτελούν αντικείμενο ντάμπινγκ ή επιδοτήσεων εκ
 μέρους χωρών μη μελών της Ευρωπαϊκής Οικονομικής Koινότητας^), και ιδίως το
 άρθρο 14,
 την πρόταση που υπέβαλε η Επιτροπή μετά από διαβουλεύσεις στο πλαίσιο της
 συμβουλευτικής επιτροπής που προβλέπεται από τον προαναφερθέντα κανονισμό,
 Εκτιμώντας :
 Α. Προηγούμενη διαδικασία
 (1) Το Συμβούλιο, με τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90( 2 ), όπως
 τρόποιήθηκε με τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ. 2966/92( 3 ), επέβαλε οριστικό
 δασμό αντ ιντάμπινγκ επί των εισαγωγών γλουταμινικού νατρίου που
 υπάγεται στον κωδικό ΣΟ ex 2922 42 00 καταγωγής Ινδονησίας, Δημοκρατίας
 της Κορέας, Ταϊβάν και Ταϋλάνδης, εξαιρουμένων των εισαγωγών από
 ορισμένους παραγωγούς στις χώρες αυτές, για τους οποίους έγιναν δεκτές
 από την Επιτροπή αναλήψεις υποχρεώσεων με τον κανονισμό (ΕΟΚ) αριθ.
 547/90<4> και την απόφαση 92/493/ΕΟΚ< 5 ).
 (1) ΕΕ L 209, 2.8.1988, σ. 1.
 (2) ΕΕ L 167, 30.6.1990, σ. 1.
 (3) ΕΕ L 299, 15.10.1992, σ. 1.
 (4) ΕΕ L 56, 3.3.1990, σ. 23.
 (5) ΕΕ L 299, 15.10.1992, σ. 40.
 ---pagebreak--- - 3 -
 Β. ΕΠΑΝΕΞΕΤΑΣΗ
 (ι) Γενικά
 (2) Η Επιτροπή, με ανακοίνωση της που δημοσιεύθηκε στην Επίσημη Εφημερίδα
 των Ε.Κ.(°), μετά από διαβουλεύσεις στο πλαίσιο της συμβουλευτικής
 επιτροπής και σύμφωνα με το άρθρο 14 του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
 2423/88, κίνησε διαδικασία επανεξέτασης των κανονισμών και της απόφασης
 που επέβαλαν τα μέτρα αντιντάμπινγκ τα οποία ισχύουν σήμερα και
 επανέλαβε την έρευνα. Η επανεξέταση περιορίστηκε στη μελέτη των
 περιστάσεων που έχουν μεταβληθεί όσον αφορά τη ζημία, ιδιαίτερα το
 γεγονός ότι οι αναλήψεις υποχρεώσεων ως προς τις τιμές τις οποίες
 εδέχθη η Επιτροπή δεν ήταν επαρκείς για να καταργηθεί η ζημία την οποία
 υπέστη ο σχετικός κλάδος της κοινοτικής βιομηχανίας.
 (ιι) Ζημία
 (3) 'Οσον αφορά τις εισαγωγές που αποτελούν αντικείμενο ντάμπινγκ, η
 Επιτροπή διαπίστωσε ότι μεταξύ του 1989 και των πρώτων εννέα μηνών του
 1992, οι εισαγωγές από τις εν λόγω χώρες αυξήθηκαν από 3.800 τόνους σε
 9.696 τόνους, αντιπροσωπεύοντας αύξηση του μεριδίου της αγοράς από 8,7%
 σε 26,1%. Οι τιμές των εισαγωγών, σε δολάρια ΗΠΑ, ευθυγραμμίζονται με
 τις τιμές που καθορίστηκαν στο πλαίσιο της ανάληψης υποχρεώσεων τις
 οποίες εδέχθη η Επιτροπή, ενώ, σε ECU, ήταν χαμηλότερες μέχρι και κατά
 20% για την υπό εξέταση περίοδο.
 (4) 'Οσον αφορά την κατάσταση του σχετικού κλάδου της κοινοτικής
 βιομηχανίας, ο όγκος των πωλήσεων γλουταμινικού νατρίου στην Κοινότητα
 από τη βιομηχανία αυτή, αυξήθηκε κατά 13% μεταξύ του 1989 και των
 πρώτων εννέα μηνών του 1992 υπολογιζόμενος σε ετήσια βάση, αν και το
 μερίδιο της αγοράς που καταλαμβάνει η βιομηχανία μειώθηκε κατά 4,5%
 κατά την ίδια περίοδο. Οι τιμές τις οποίες επέβαλε η κοινοτική
 βιομηχανία, λόγω του εξαιρετικά ευαίσθητου χαρακτήρα του γλουταμινικού
 νατρίου ως προς την τιμή, ευθυγραμμίζονταν με τις τιμές των εν λόγω
 (6) ΕΕ C 286, 4.11.1992, σ. 3.
 ---pagebreak--- - 4 -
 εισαγωγών, οι οποίες, όπως αναφέρεται ανωτέρω, ήταν κατά τι χαμηλότερες
 από τις τιμές που καθορίστηκαν στο πλαίσιο της ανάληψης των
 υποχρεώσεων. Κατά συνέπεια, η κοινοτική βιομηχανία παρεμποδίστηκε να
 αυξήσει περαιτέρω τις τιμές της ώστε να απομακρύνει τη συνεχιζόμενη
 ζημία.
 (5) Η Επιτροπή διαπίστωσε επίσης ότι, παρά το γεγονός ότι λόγω της εξέλιξης
 του κόστους και των τιμών η κοινοτική βιομηχανία άρχισε και πάλι να
 πραγματοποιεί κέρδη κατά τους πρώτους εννέα μήνες του 1992, τα κέρδη
 αυτά δεν επαρκούσαν καθόλου για να εξασφαλίσουν τη βιωσιμότητα των
 επιχειρήσεων. Η έλλειψη επαρκών κερδών αποτελεί επιπλέον απειλή για το
 επενδυτικό πρόγραμμα της βιομηχανίας και επομένως για την
 ανταγωνιστικότητα της.
 (6) Κατά συνέπεια, η Επιτροπή κατέληξε στο συμπέρασμα ότι η κοινοτική
 βιομηχανία εξακολουθεί να υφίσταται σημαντική ζημία, παρόλες τις
 θετικές συνέπειες των μέτρων αντιντάμπινγκ τα οποία εφαρμόζονται.
 Διαπιστώθηκε ότι η ζημία που εξακολουθεί να προκαλείται, οφείλεται στις
 συνεχείς χαμηλές τιμές των εν λόγω εισαγωγών, παρόλη την εφαρμογή των
 μέτρων, και στην επακόλουθη αύξηση του όγκου των εισαγωγών αυτών.
 (ιιι) Συμφέρον της Κοινότητας
 (7) Η Επιτροπή θεώρησε ότι, λαμβάνοντας υπόψη το μικρό αντίκτυπο της
 προβλεπόμενης αύξησης στο επίπεδο των μέτρων επί των χρηστών
 γλουταμινικού νατρίου και την προϋπόθεση ότι αποδίδουν οι σημαντικές
 επενδύσεις τις οποίες πρόσφατα πραγματοποίησε η κοινοτική βιομηχανία,
 ήταν προς το συμφέρον της Κοινότητας να συνεχισθεί η εφαρμογή των
 μέτρων αντιντάμπινγκ, δεόντως τροποποιημένων για να εξαλειφθεί η
 υπάρχουσα ζημία.
 ---pagebreak--- - 5 -
 (ιν) Αναλήψεις υποχρεώσεων
 (8) Η Επιτροπή, αφού περάτωσε την έρευνα της, παρουσίασε τα συμπεράσματα
 της στους παραγωγούς στις εν λόγω χώρες εξαγωγής, από τις οποίες είχαν
 γίνει δεκτές αναλήψεις υποχρεώσεων πριν από την έναρξη της
 επανεξέτασης. Στη συνέχεια, οι παραγωγοί αυτοί πρότειναν να αναλάβουν
 νέες υποχρεώσεις ως προς τις τιμές, εκτός από μία εταιρεία στην
 Ταϋλάνδη, η οποία έπαυσε να εξάγει στην Κοινότητα πριν από το 1992.
 Μετά από διαβουλεύσεις στη συμβουλευτική επιτροπή, ένα κράτος μέλος
 προέβαλε αντιρρήσεις ως προς την αποδοχή της ανάληψης νέων υποχρεώσεων.
 Η Επιτροπή, με την απόφαση 93/.../ΕΟΚ^), εδέχθη στη συνέχεια την
 ανάληψη νέων υποχρεώσεων.
 (ν) Οριστικοί δασμοί
 (9) Η Επιτροπή εξέτασε επίσης την κατάσταση των παραγωγών αυτών σε κάθε μία
 από τις εν λόγω χώρες, οι οποίοι δεν είχαν γνωστοποιήσει την παρουσία
 τους κατά τη διαδικασία και στους οποίους επιβλήθηκε οριστικός δασμός
 αντιντάμπινγ. Σχετικά με αυτό, στην παράγραφο 32 της αιτιολογικής
 σκέψης της απόφασης 93/.../ΕΟΚ ορίζεται ότι, επειδή δεν ερευνήθηκε η
 κατάσταση του ντάμπινγκ στο πλαίσιο της επανεξέτασης, θεωρήθηκε σωστό
 να μην μεταβληθεί το επίπεδο των οριστικών δασμών που εφαρμόζονται
 στους παραγωγούς αυτούς.
 Ό σ ο ν αφορά την εταιρεία στην Ταϋλάνδη, η οποία έπαυσε να εξάγει στην
 Κοινότητα πριν από το 1992 και η οποία δεν πρότεινε να αναλάβει καμία
 νέα υποχρέωση, στην παράγραφο 33 της αιτιολογικής σκέψης της απόφασης
 93/.../ΕΟΚ ορίζεται ότι δεν παραμένει κανένα επιμέρους μέτρο
 αντιντάμπινγκ για την εταιρεία αυτή. Κατά συνέπεια, εάν στο μέλλον η
 εταιρεία αυτή ξαναρχίσει να εξάγει στην Κοινότητα, θα λάβει τη συνήθη
 μεταχείριση όπως κάθε άλλος εξαγωγέας στην Ταϋλάνδη, ο οποίος δεν είχε
 προτείνει την ανάληψη υποχρέωσης.
 (7) ΕΕ L
 ---pagebreak--- - b -
 γ. Τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90, κατόπιν των
 αποτελεσμάτων της επανεξέτασης
 (10) Το Συμβούλιο θεωρεί, υπό το πρίσμα των προαναφερθέντων συμπερασμάτων,
 ότι πρέπει να τροποποιηθεί ο κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90, για να
 περιληφθούν στο πεδίο εφαρμογής του οριστικού δασμού αντιντάμπινγκ που
 εφαρμόζεται στις εισαγωγές γλουταμινικού νατρίου καταγωγής Ταϋλάνδης,
 οι μελλοντικές εισαγωγές από την εταιρεία αυτή, η οποία έπαυσε να
 εξάγει στην Κοινότητα πριν από το 1992.
 (11) Ο σχετικός κλάδος της κοινοτικής βιομηχανίας ενημερώθηκε για τα κύρια
 πραγματικά περιστατικά και συμπεράσματα βάσει των οποίων η Επιτροπή
 επρόκειτο να προτείνει την περαιτέρω τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ)
 αρειθ. 1798/90 και δεν έφερε αντιρρήσεις.
 ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
 Άρθρο 1
 Το άρθρο 1 του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 1798/90, αντικαθίσταται από τα εξής
 •Αρθρο 1
 1. Επιβάλλεται οριστικός δασμός αντιντάμπινγκ στις εισαγωγές γλουταμι νικού
 νατρίου που υπάγεται στον κωδικό ΣΟ ex 2922 42 00 (Κωδικός TARIC 2922
 42 00*10) καταγωγής Ινδονησίας, Δημοκρατίας της Κορέας, Ταϊβάν και
 Ταϋλάνδης.
 2. Το ύψος του δασμού που εφαρμόζεται στην καθαρή τιμή ελεύθερο στα
 κοινοτικά σύνορα πριν από την επιβολή του δασμού, ορίζεται ως εξής :
 Ύ ψ ο ς του δασμού Συμπληρωματικός κωδικός Tarie
 Ινδονησία 0,510 ECU ανά χλγρ, 8400
 Δημοκρατ ία της Κορέας 0,189 ECU ανά χλγρ, 8402
 Ταϊβάν 0,653 ECU ανά χλγρ. 8404
 Ταϋλάνδη 0,407 ECU ανά χλγρ. 8406
 εκτός από τις εισαγωγές του προϊόντος που αναφέρεται στην παράγραφο 1,
 το οποίο παράγουν οι εξής εταιρείες, οι οποίες απαλλάσσονται των
 δασμών.
 ---pagebreak--- - 7 -
 Συμπληρωματικός κωδικός Tarie
 Ινδονησία 8401
 ΡΤ Sasa
 ΡΤ Indomiwon citra Inti
 PR cheil Samsung Astra
 Δημοκρατία της Κορέας 8403
 Miwon Co Ltd
 Cheil Foods & Chemicals Inc
 Ταϊβάν 8405
 Tung Hai Fermentation Industry Corporation
 Ve Wong Corporation
 Ταϋλάνδη 8407
 Thai Fermentation Industry Corporation
 3. Εφαρμόζονται οι διατάξεις που ισχύουν για τους δασμούς."
 Αρθρο 2
 Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την επόμενη ημέρα από τη δημοσίευση του
 στην Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων.
 Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει άμεσα
 σε κάθε κράτος μέλος.
 Βρυξέλλες, Για το Συμβούλιο
 Ο Πρόεδρος
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- - g _ ISSN 0254-1483
 COM(93)395 τελικό
 ΕΓΓΡΑΦΑ
 GR 11 02
 Apit3. καταλόγου : CB-CO-93-425-GR-C
 ISBN 92-77-58676-1
 Υπηρεσία Επισήμων Εκδόσεων των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων
 L·2985 Luxembourg


type: other

text:
ECLI:SI:VSLJ:2014:I.CPG.1728.2013
 VSL0063750
 Franc Seljak (preds.), Tadeja Zima Jenull (poroč.), Magda Teppey
 javna priobčitev fonogramov - sorodne pravice - absolutne pravice - dolžnost obveščanja - civilnopravne sankcije - bodoče terjatve - neodpravljiva nesklepčnost - neupravičena pridobitev - civilna kazen - reprezentativno združenje uporabnikov - gostinski obrat - odmena za uporabo fonogramov - povzročitev škode - zahtevek iz civilnega delikta - odškodnina - stroški poslovanja
 Dolžnost mesečnega poročanja uporabnika tožnik ne more uveljavljati kot svojo pravico, iztožljivo v civilni pravdi. Tožeča stranka ima namreč kot kolektivna organizacija za uveljavljanje pravic imetnikov pravic na voljo le uveljavljanje civilnopravnih sankcij zaradi kršitve avtorskih pravic, ki jih določa ZASP (plačilo nadomestila ter civilne kazni).
 Če uporabnik ne sklene pogodbe in ne plača nadomestila, ne pridobi pravic, jih krši in nosi vse posledice. Če jih krši, potem je zahtevek po svoji pravni naravi odškodninski in ne iz neupravičene obogatitve.
 Stroški odkrivanja avtorske pravice so tožeči stranki nastali v zvezi z opravljanjem nalog, ki so določene v ZASP, in ne zaradi konkretnega kršitvenega ravnanja tožene stranke. Zaradi tega jih tožeča stranka ne more prevaliti na toženo stranko.
 I. Pritožbi zoper II. točko izreka se delno ugodi in se prvostopenjska sodba delno spremeni tako, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki iz naslova javne priobčitve fonogramov v roku 15 dni plačati še znesek 25,23 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 5. 2012 dalje do plačila.
 II. V preostalem delu se pritožba zavrne in se prvostopenjska sodba v izpodbijanih II., IV., V., VI. in VII. točki izreka potrdi.
 1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo delno ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke, in sicer na povračilo neupravičene obogatitve iz naslova javne priobčitve fonogramov v znesku 157,3 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 05. 2012 do plačila (I. točka izreka). V preostalem delu zahtevane neopravičene obogatitve iz naslova javne priobčitve v znesku 254,73 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 05. 2012 do plačila pa je tožbeni zahtevek zavrnilo (II. točka izreka).
 Hkrati je toženi stranki naložilo plačilo civilne kazni v višini 290,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka paricijskega roka, določenega za plačilo civilne kazni do dne plačila (III. točka izreka). V preostalem delu pa je tožbeni zahtevek iz naslova civilne kazni v višini 469,5 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka 15 dnevnega paricijskega roka dalje zavrnilo (IV. točka izreka).
 Sklenilo je, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki v 15 dneh povrniti pravdne stroške v višini 95,1 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izteka paricijskega roka za plačilo teh stroškov do dne plačila (VII. točka izreka).
 Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka od tožene stranke zahtevala, da ji do sklenitve ustrezne pogodbe, s katero bosta pravdni stranki uredili medsebojna razmerja, mesečno poroča o obsegu javnega priobčevanja komercialnih fonogramov pri opravljanju svoje dejavnosti (V. točka izreka) in da ji povrne stroške, ki so ji nastali zaradi njenega neizpolnjevanja zakonskih dolžnosti, v skupnem znesku 64,98 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve te tožbe do dne plačila (VI. točka izreka).
 2. Zoper zavrnilni del sodbe (II., IV., V.,VI.) in proti odločitvi o pravdnih stroških (VII. točka izreka) se je pravočasno pritožila tožeča stranka. Uveljavljala je pritožbene razloge zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka, po 1. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Sodišču druge stopnje je predlagala, da pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu spremeni tako, da zahtevkom tožeče stranke ugodi, celotne priglašene pravdne stroške (v primeru zamude z zamudnimi obrestmi) naloži v plačilo toženi stranki, podrejeno pa, da sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Zahtevala je plačilo pritožbenih stroškov.
 5. Tožeča stranka je organizacija za kolektivno uveljavljanje pravic glasbenih izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. V tožbi je očitala toženi stranki, da je pri opravljanju svoje dejavnosti, ki je bil gostinski obrat – P. T. (sedaj izbrisan iz poslovnega registra), javno priobčevala komercialne fonograme tako, da je kršila avtorske pravice. Zoper toženo stranko je uveljavljala različne tožbene zahtevke.
 6. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek, ki se nanaša na dolžnost mesečnega poročanja o obsegu javnih priobčitev fonogramov zavrnilo zaradi neodpravljive nesklepčnosti (4. odstavek 318. člena ZPP).
 7. Tožeča stranka v pritožbi utemeljuje, da je pravica do nadomestila poplačilna pravica, za katero uresničevanje, v primeru uporabe varovanih del neizključnega prenosa pravic, zakon ustanavlja obveznost poročanja. ZASP ne sankcionira kršitve neporočanja, zato je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo 2. točko 1. odst. 185 čl. ZASP. Vendar pa drugostopno sodišče ugotavlja, da se referenca v oklepaju te zakonske določbe (2. točka 1. odst. 185 čl. ZASP) nanaša na 4. odst. 159. čl. ZASP, ki določa mesečno poročanje. Tako tudi obveznost poročanja sodi pod 2. točko 1. odst. 185 čl. ZASP in sodišče tako ni zagrešilo nepravilne uporabe materialnega prava.
 Drži pritožbeno stališče, da se 2. točka 1. odst. 185 čl. ZASP nanaša na kršitev dolžnosti pošiljanja sporedov uporabljenih del. Vendar ni mogoče pritrditi pritožbenim navedbam, da če bi zakonodajalec želel sankcionirati kršitev dolžnosti pošiljanja vseh podatkov, bi to izrecno zapisal, saj se ta točka, kot je bilo že pojasnjeno, v oklepaju sklicuje na 4. odst. 159. čl. ZASP, ki določa mesečno poročanje in je tako jasno zapisano, da velja tudi za primer mesečnega poročanja o obsegu javnih priobčitev fonogramov. Vsa obširna pritožbena razlogovanja, ki izpodbijajo takšno materialnopravno stališče, so zato zmotna.
 8. V 4. odstavku 159. člena ZASP je namreč določeno, da so uporabniki varovanih del, ki ta dela uporabljajo na podlagi ZASP brez neizključnega prenosa ustrezne pravice, dolžni enkrat mesečno predložiti pristojni kolektivni organizaciji podatke o njihovi uporabi. Dolžnost obveščanja je predpisana zaradi nadzora nad eksploatacijo avtorskih del ter ob uresničevanju materialnih avtorskih upravičenj. V pritožbi je navedeno, da je ta obveznost lahko izvršljiva le na podlagi izvršilnega naslova, ki ga v predmetni zadevi lahko predstavlja le sodna odločba. Brez tega naj bi bila uzakonjena obveznost brez vsakega pomena. Sodna praksa in prvostopno sodišče se je v zvezi s tem postavilo na stališče, da dolžnost mesečnega poročanja uporabnika tožnik ne more uveljavljati kot svojo pravico, iztožljivo v civilni pravdi. Tožeča stranka ima namreč kot kolektivna organizacija za uveljavljanje pravic imetnikov na voljo le uveljavljanje civilnopravnih sankcij zaradi kršitve avtorskih pravic, ki jih določa ZASP (plačilo nadomestila ter civilne kazni). Zato so pritožbena razlogovanja, ki izpodbijajo takšno materialnopravno stališče, zmotna.
 9. Odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi zahtevka za bodoče mesečno poročanje je pravilna tudi zato, ker bi sodišče toženi stranki lahko naložilo, da opravi določeno dejanje le v primeru, če bi njena obveznost zapadla do konca glavne obravnave (prvi odstavek 311. člena ZPP). Pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni svoje zgornje ugotovitve pravilno apliciralo na dejanski stan, in torej ni ugotovilo, da je za vtoževano obdobje obveznost tožene stranke že nastala in ni mogoče govoriti, da je bodoča, so napačne. Glede na postavitev tožbenega zahtevka, v katerem tožeča stranka zahteva, da tožena stranka do sklenitve pogodbe tožeči stranki mesečno poroča, izhaja, da gre za bodoče terjatve, ki v času izdaje zamudne sodbe še niso zapadle, sodišče pa ni smelo meritorno odločati. Odločitev sodišča je tako pravilna in niso podane bistvene kršitve pravdnega postopka (14. točka 2.odst. 339. čl. ZPP).
 Glede neupravičene obogatitve in civilne kazni
 11. Po stališču tožeče stranke, Skupni sporazum ne derogira Tarife Zavoda IPF, pač pa le določa, da lahko uporabniki javnega priobčevanja komercialnih fonogramov sklenejo z Zavodom pogodbo na način in pod pogoji, določenimi v Skupnem sporazumu. Če uporabniki ne sklenejo pogodbe, položijo pa določen znesek, ga tožeča stranka zaračuna skladno s Tarifo Zavoda IPF, zmanjšano za 30%. Če pa pogodbe ne sklenejo niti ne položijo ustreznega zneska, ne velja 30-odstotni popust iz Tarife 2005, niti se ne sme uporabiti Skupni sporazum. Če bi bil namreč kršitelj dolžan plačati nadomestilo le v višini tarifnega dela Skupnega sporazuma, bi plačnik nadomestila bil v slabšem položaju od neplačnika, saj bi plačeval višje nadomestilo, kot neplačnik. Neutemeljen naj bi bil zato argument prvostopenjskega sodišča, da tožeča stranka ne sme vezati višine nadomestila na to, ali uporabnik plačuje nadomestilo ali ne, oz. na to, ali ima sklenjeno pogodbo ali ne, hkrati pa se sklicuje na 3. točko 4. odst. 157. čl. ZASP, ki določa, da se različno nadomestilo določi glede na okoliščine uporabe. Takšno pravno naziranje pa je napačno iz razlogov, navedenih v nadaljevanju.
 12. Tožena stranka je po ugotovitvah prvostopenjskega sodišča predvajala fonograme v svojem poslovnem obratu; iz tega sledi, da je avtorsko delo uporabljala. S tem je zanjo nastala obveznost plačila za uporabo fonograma (130. člena ZASP). Tožena stranka ni niti sklenila pogodbe o neizključnem prenosu pravice za uporabo dela, niti ni položila zneska, ki ga po tarifi iz SS 2006 zaračunava kolektivna organizacija (158. člen ZASP). Tožena stranka je torej kršila svoje obveznosti, ki jih ima po 130. členu ZASP.
 13. Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo, da je z objavo sporazuma SS 2006, prenehala veljati T 2005, saj je bilo v 2. odstavku 1. člena T 2005 določeno, da kolikor so sklenjeni skupni sporazumi z reprezentativnimi združenji uporabnikov, veljajo tam dogovorjena nadomestila namesto nadomestil iz te Tarife. Obrtna zbornica Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije (Združenje za turizem in gostinstvo) sta leta 2006 sklenili „Skupni sporazum o višini nadomestil za uporabo varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF kot javno priobčitev pri poslovni dejavnosti“, ki velja za vse uporabnike, ki so člani OZS ali/in ZTG GZS, ravno tako pa velja za vse druge uporabnike, ki priobčujejo javnosti varovana dela Zavoda IPF v okviru svoje, s tem sporazumom določene obrtne in/ali obrti podobne dejavnosti ali s tem sporazumom določene gostinske dejavnosti (1. odstavek 5. člena splošnega dela SS 2006). Slednje pomeni, da za toženo stranko velja SS 2006 v celoti, skupaj s tarifnim delom in ne Tarifa 2005.
 Prav tako pa je prvostopno sodišče pravilno ugotovilo, da ZASP predvideva oz. omogoča sklenitev sporazuma, za katerega določa, da mora vsebovati tarifo (1. točka 4. odstavka 157. člena ZASP) in okoliščine uporabe, zaradi katerih se plačilo avtorskega honorarja ali nadomestila po tarifi zviša, zniža ali oprosti (3. točka 4. odstavka 157. člena ZASP). Tak Skupni sporazum začne veljati za vse istovrstne uporabnike avtorskih del po objavi, ne glede na to, ali so sodelovali pri pogajanjih ali sklenitvi sporazuma (1. stavek 6. odstavka 157. člena ZASP). Sodišča so na skupni sporazum vezana (7. odstavek 157. člena ZASP).
 Pravilno pa je prvostopno sodišče tudi povzelo, da stranke sporazuma ne smejo vezati višine nadomestila na okoliščine v zvezi z njegovim plačevanjem oziroma glede na okoliščine v zvezi z njegovim neplačevanjem. Stranke Skupnega sporazuma smejo namreč v skladu s stališčem pritožbenega sodišča dogovoriti le eno samo tarifo. Tarifa ne sme biti različna za tiste, ki sklenejo pogodbo s kolektivno organizacijo, in za tiste, ki pogodbe ne sklenejo.
 14. Na pravilnost takšnega stališča kaže tudi 2. odstavek 158. člena ZASP, ki se nanaša le na tiste uporabnike del, ki prostovoljno položijo dolgovani znesek. V 2. odstavku 158. člena ZASP je določena le ena sama tarifa, s tem pa izključeni dve različni tarifi. V 2. odstavku 158. člena ZASP je pojasnjeno, da je ustrezna pravica prenesena, če uporabnik položi znesek, ki ga po tarifi zaračunava kolektivna organizacija. Če pa se šteje, da je bila pravica prenesena, potem pač ni mogoče govoriti o kršitvi pravice in tudi ni nobenega vsebinskega razloga za morebitno drugačno tarifo od tiste, ki velja za uporabnike sorodnih avtorskih pravic, ki so prostovoljno sklenili pogodbo.
 15. Tožena stranka je bila torej uporabnik fonogramov, ki pogodbe s tožečo stranko ni sklenila, zato je prvostopno sodišče presodilo, da tožeča stranka lahko zahteva na temelju neupravičene obogatitve le toliko, kolikor bi lahko zahtevala nadomestila po SS 2006, saj kot je bilo pojasnjeno zgoraj, je sodišče vezano na Skupni sporazum. Vendar pa pritožbeno sodišče meni, da odločitev prvostopenjskega sodišča ni bila materialnopravno pravilna, kolikor je temeljila na 190. in 198. členu OZ.
 16. Pravica proizvajalca fonograma ni avtorska pravica, temveč t. i. sorodna pravica. V ZASP obstajajo tudi podrobnejše določbe, ki kažejo na absolutni karakter sorodnih pravic, kolikor gre za fonograme. Ker je pravica proizvajalca fonograma torej absolutna pravica, pomeni njena uporaba brez dovoljenja samega imetnika, kršitev te absolutne pravice. Zakonska ureditev temu konceptu sledi dosledno. Prvi odstavek 168. ZASP določa, da se za kršitve po ZASP uporabljajo splošna pravila o povzročitvi škode. Gre za zahtevek iz civilnega delikta, pri katerem se smiselno uporabljajo določbe 131. člena in nasl. in ne za 190. in 198. člen OZ. Na takšen karakter posredno kaže tudi besedilo 2. do 5. odstavka 168. člena ZASP, ki določno govori o odškodnini, kršitvi pravice, krivdi in premoženjski škodi. To pa so vse pojmi, ki jih ni mogoče umestiti v pravo neupravičene obogatitve. Če uporabnik (kot v predmetni zadevi) ne sklene pogodbe in ne plača nadomestila, ne pridobi pravic, jih krši in nosi vse posledice. Če jih krši, potem je zahtevek po svoji pravni naravi odškodninski in ne iz neupravičene obogatitve.
 17. Pritožbeno sodišče torej meni, da gre za odškodninski zahtevek iz prej pojasnjenih razlogov. Višina odškodninskega zahtevka, torej tega, kar lahko zahteva tožeča stranka, je določena na drugačen način kot v OZ. Določbe 2. do 5. odstavka 168. čl. ZASP določajo višino odškodnine in pomenijo posebna pravila, zaradi katerih se ne uporabljajo določbe 164. člena in nasl. OZ. Tudi civilna kazen, ki je urejena v 3. odstavku 168. člena ZASP, ni nič drugega kot posebna vrsta odškodnine, katere višina je urejena zakonsko (normativno) in je vezana na dodatne predpostavke. Na takšen pravni značaj civilne kazni opozarja tudi 5. odstavek 168. člena ZASP.
 18. Glede na vse povedano je bila odločitev prvostopenjskega sodišča, ki je sicer temeljila na napačnem zakonskem temelju, vendar pa je kljub temu pravilna, saj drugačna pravna kvalifikacija zahtevka namreč v ničemer ne vpliva na njegovo višino. Prvostopenjsko sodišče je nadomestilo pravilno odmerilo po v SS 2006 določeni tarifi. Pravilnosti odločitve ni omajala niti navedba pritožbe, da tožena stranka ni nasprotovala uporabi Tarife 2005 niti ni zatrjevala, da ni dosegla koristi, kakor jo je zatrjevala tožeča stranka, saj kot je bilo pojasnjeno zgoraj, je sodišče vezano na Skupni sporazum.
 19. Drži pa pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje glede na tožbene trditve pri izračunu višine nadomestila ni pravilno upoštevalo, da je tožena stranka predvajala glasbo do 24. ure in je v tem primeru potrebno uporabiti drugačno tarifo, kot jo je uporabilo sodišče prve stopnje. Pravilna višina mesečnega nadomestila za prostor v izmeri od 0 do 50 m2 (gre za 50 m2), ki obratuje po 23 uri, znaša 182,53 EUR. Pri tem se upošteva 25 mesecev X 10,43 EUR – 30% popust na popolno gostinsko ponudbo = 182,53 EUR, DDV pa se ne obračuna. To izhaja iz Pravilnika o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost, ki v 1.odst. 13. čl. določa, da se od odškodnin ne obračunava in ne plačuje DDV. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi zoper točko II. sodbe delno ugodilo in spremenilo II. točko izreka sodbe, tako da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati iz naslova nadomestil še znesek 25,23 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 5. 2012 dalje do plačila. Nadaljnje pritožbene navedbe, da je mesečni znesek nadomestila v višini 5,80 EUR, kot ga je izračunalo sodišče prve stopnje, prenizek in dejansko znaša 5,84 EUR, se zaradi uporabe tarife po 23. uri izkažejo za nerelevantne.
 20. Ni utemeljen pritožbeni očitek, da bi moralo sodišče prve stopnje neto znesek neupravičene obogatitve, ki ustreza skupnemu neto znesku nadomestil po Tarifi Zavoda IPF za celotno vtoževano obdobje, uporabiti kot osnovo za odmero civilne kazni. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo kot podlago za določitev neupravičene obogatitve (odškodninski zahtevek) Skupni sporazum, vendar je uporabilo napačno tarifo. Kljub temu pa je po mnenju sodišča druge stopnje v obravnavanem primeru upoštevaje, da gre za prvo dejanje kršitve obveznosti plačila nadomestila primerna civilna kazen v višini 100 % nadomestila (in ne 200% kot jo je odmerilo sodišče prve stopnje). Če bo tožena stranka po prejemu sodbe še naprej kršila obveznost plačila nadomestila, bi bila primerna višja civilna kazen. Ker višje sodišče sodbe ne sme spremeniti v škodo stranke, ki se je pritožila, če se je pritožila samo ona, v dosojeno civilno kazen ni posegalo, čeprav je odmerjena previsoko (359. člen ZPP). Zato pritožba v tem delu ni utemeljena.
 21. Zahtevek tožeče stranke iz naslova nastalih stroškov, ki naj bi jih utrpela s terenskim preverjanjem, kot to izhaja iz stroškovnika podizvajalca, ki za tožečo stranko izvaja opravila, povezana z malimi uporabniki, je sodišče prve stopnje zavrnilo. Sodišče prve stopnje je menilo, da mora tožeča stranka del nadomestila uporabnikov za javno priobčitev fonogramov, ki predstavlja njen prihodek, med drugim nameniti tudi za pokrivanje stroškov poslovanja, med katere sodijo tudi stroški, ki jih je tožeča stranka napačno opredelila kot svojo premoženjsko škodo. Isto sodišče je v obrazložitvi sodbe zapisalo, da med stroške poslovanja sodijo tudi stroški odkrivanja avtorske pravice, ki so stroški, ki jih mora v okviru 146. čl. ZASP pokrivati Zavod IPF sam in to velja tudi, če jih s pogodbo zaupa drugi kolektivni organizaciji ali gospodarski družbi. Pritožbeno sodišče se pridružuje stališču prvostopenjskega in poudarja, da gre izključno za stroške poslovanja, podlago za to pa predstavlja 6. točka 1. odst. 146. člena ZASP v povezavi z 1. odst. 153. čl. ZASP. Stroški odkrivanja avtorske pravice so tožeči stranki nastali v zvezi z opravljanjem nalog, ki so določene v ZASP in ne zaradi konkretnega kršitvenega ravnanja tožene stranke. Zaradi tega jih tožeča stranka ne more prevaliti na toženo stranko. Pritožbeni očitki, ki izpodbijajo takšno materialnopravno stališče (da gre za škodo, saj tožena stranka ni izpolnjevala svojih obveznosti, da je zmanjšan obseg premoženja tožnice in da gre za visoke vsote ter da je krivično do avtorjev in proizvajalcev, da morajo sami pokrivati te stroške), so zmotna. Sodišče druge stopnje je odgovorilo na pravno pomembne pritožbene razloge (1. odstavek 360. člena ZPP).
 22. Tožeča stranka je izpodbijala višino pravdnih stroškov iz razloga, ker je menila, da sodišče ni pravilno obračunalo DDV-ja, ki je v času izdaje sodbe znašal 22%. Obveznost obračuna DDV v skladu z določbo prvega odstavka 33. člena ZDDV-1 nastane, ko so storitve opravljene. V obravnavanem primeru pa je bila storitev opravljena ob vložitvi tožbe dne 28. 5. 2012, ko je pooblaščenec tožeče stranke priglasil nagrado za postopek in DDV, takrat pa je za odmero DDV od odvetniških storitev veljala stopnja 20 %.
 23. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilu 2. odstavka 165. člena v zvezi z 2. odstavkom 154. člena ZPP. Ker je tožeča stranka s pritožbo uspela le v zanemarljivem delu (2,04 % glavnega zahtevka), je dolžna sama nositi svoje pritožbene stroške.
 ZASP člen 130, 146, 146/1, 146/1-6, 153, 153/1, 157, 158, 158/2, 159, 159/4, 168, 185, 185/1, 185/1-2. Skupni sporazum o višini nadomestil za uporabo varovanih del iz repertoarja Zavoda IPF kot javno priobčitev pri poslovni dejavnosti člen 5, 5/1. Tarifa Zavoda IPF za javno priobčitev fonogramov člen 1, 1/2. Pravilnik o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost člen 13, 13/1. ZDDV-1 člen 33, 33/1. ZPP člen 311, 311/1, 318, 318/4.
 VSL sodba I Cpg 1754/2013
 VSL sodba I Cpg 1743/2013
 P2RvYy0yMDEyMDMyMTEzMDY5NTk1


text:
 25.2.2006
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 48/18
 Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 23. decembrī
 (lieta C-461/05)
 (2006/C 48/35)
 tiesvedības valoda — dāņu
 Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Dānijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv G. Wilms un H.C. Støvlbæk, pārstāvji.
 Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:
 1)
 atzīt, ka, atsakoties aprēķināt un pārskaitīt pašu resursus saistībā ar militārā aprīkojuma beznodokļu importu, kā arī nokavējuma procentus par pašu ieņēmumiem, ko Dānija nav nodevusi Komisijas rīcībā, Dānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai līdz 2000. gada 31. maijam uzliek Direktīvas 1552/89 2., 9., 10. un 11. pants un pēc šī datuma — Regulas 1150/2000 minēto pantu attiecīgie noteikumi;
 2)
 piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
 Pamati un galvenie argumenti
 Komisija uzskata, ka Dānija nav izpildījusi pienākumus, kas tai līdz 2000. gada 31. maijam ieskaitot uzlikti ar Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 2., 9., 10. un 11. pantu un no 2000. gada 1. jūnija līdz 2002. gada 31. decembrim — ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 2., 9., 10. un 11. pantu, jo Dānija nav pārskaitījusi pašu ieņēmumus saistībā ar militārā aprīkojuma importu.
 Šis Līguma pārkāpums turpinājās līdz brīdim, kad stājās spēkā Regula (EK) Nr. 150/2003, proti, līdz 2003. gada 1. janvārim. Saskaņā ar šo regulu no minētās dienas ir iespējama muitas nodokļu atcelšana attiecībā uz dažiem ieročiem un militārajām precēm.
 Komisija uzskata, ka dalībvalstij, kas pārkāpusi Kopējā muitas tarifa noteikumus, radot pašu resursu zaudējumus, ir jāpārskaita summa, kas atbilst Kopienai nodarītajiem zaudējumiem. Attiecīgā gadījumā pie šīs summas ir jāpieskaita nokavējuma procenti atbilstoši Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 11. pantam un Regulai (EK, Euratom) Nr. 1150/2000.
 Saskaņā ar Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 2., 9., 10. un 11. pantu un Regulu (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 Dānijas iestādēm vajadzēja Kopienas Muitas kodeksa 217. panta 1. punktā paredzētajā termiņā aprēķināt un ieskaitīt kontos ar attiecīgo importu saistītās summas un nodot tās Komisijas rīcībā.
 Komisija atzīst, ka, lai gan Dānija tika aicināta izpildīt minētos pienākumus, tā neveica vajadzīgos aprēķinus, lai noteiktu summu, kas nebija samaksāta kā Kopienas pašu resursi, tādējādi pārkāpjot Līgumu attiecīgi kopš 1998. finanšu gada.
 Komisija turklāt atzīst, ka attiecīgajam muitas parādam atbilstošās summas līdz 2002. gada 31. martam nebija nodotas Komisijas rīcībā.
 Tādēļ Komisija uzskata, ka, nenosakot pašu resursus saistībā ar militārā aprīkojuma importu un nenododot tos Komisijas rīcībā, Dānija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzlika Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 2., 9., 10. un 11. pants un Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 minētie panti, jo nav noteikusi pašu resursus saistībā ar militārā aprīkojuma importu.


text:
 27.3.2014
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 L 92/34
 DECISÃO DO COMITÉ MISTO DO EEE
 N.o 208/2013
 de 8 de novembro de 2013
 que altera o anexo XX (Ambiente) do Acordo EEE
 O COMITÉ MISTO DO EEE,
 Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, a seguir designado por «Acordo EEE», nomeadamente o artigo 98.o,
 Considerando o seguinte:
 (1)
 A Decisão 2013/250/UE da Comissão, de 21 de maio de 2013, que estabelece os critérios ecológicos para a atribuição do rótulo ecológico da UE às torneiras sanitárias (1), deve ser incorporada no Acordo EEE.
 (2)
 O anexo XX do Acordo EEE deve, por conseguinte, ser alterado em conformidade,
 ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
 Artigo 1.o
 No anexo XX do Acordo EEE, a seguir ao ponto 2zh (Decisão 2012/721/UE da Comissão) é inserido o seguinte ponto:
 «2zi.
 32013 D 0250: Decisão 2013/250/UE da Comissão, de 21 de maio de 2013, que estabelece os critérios ecológicos para a atribuição do rótulo ecológico da UE às torneiras sanitárias (JO L 145 de 31.5.2013, p. 6).».
 Artigo 2.o
 Fazem fé os textos da Decisão 2013/250/UE nas línguas islandesa e norueguesa, que serão publicados no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Artigo 3.o
 A presente decisão entra em vigor em 9 de novembro de 2013, desde que tenham sido efetuadas todas as notificações previstas no artigo 103.o, n.o 1, do Acordo EEE (2).
 Artigo 4.o
 A presente decisão é publicada na Secção EEE e no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Feito em Bruxelas, em 8 de novembro de 2013.
 Pelo Comité Misto do EEE
 O Presidente
 Thórir IBSEN
 (1) JO L 145 de 31.5.2013, p. 6.
 (2) Não foram indicados requisitos constitucionais.