type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22009A0520(01)
 Protocol la Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și a României ca urmare a aderării acestora la Uniunea Europeană
 Jurnalul Oficial L 124 , 20/05/2009 p. 0053 - 0062
 Protocolla Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și a României ca urmare a aderării acestora la Uniunea EuropeanăCOMUNITATEA EUROPEANĂ,reprezentată de Consiliul Uniunii Europene, șiREGATUL BELGIEI,REPUBLICA BULGARIA,REPUBLICA CEHĂ,REGATUL DANEMARCEI,REPUBLICA FEDERALĂ GERMANIA,REPUBLICA ESTONIA,IRLANDA,REPUBLICA ELENĂ,REGATUL SPANIEI,REPUBLICA FRANCEZĂ,REPUBLICA ITALIANĂ,REPUBLICA CIPRU,REPUBLICA LETONIA,REPUBLICA LITUANIA,MARELE DUCAT AL LUXEMBURGULUI,REPUBLICA UNGARĂ,MALTA,REGATUL ȚĂRILOR DE JOS,REPUBLICA AUSTRIA,REPUBLICA POLONĂ,REPUBLICA PORTUGHEZĂ,ROMÂNIA,REPUBLICA SLOVENIA,REPUBLICA SLOVACĂ,REPUBLICA FINLANDA,REGATUL SUEDIEI,REGATUL UNIT AL MARII BRITANII ȘI IRLANDEI DE NORD,denumite în continuare "statele membre", reprezentate, de asemenea, de Consiliul Uniunii Europene,pe de o parte, șiCONFEDERAȚIA ELVEȚIANĂ, denumită în continuare "Elveția",pe de altă parte,denumite în continuare "părțile contractante",AVÂND ÎN VEDERE Acordul din 21 iunie 1999 dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (denumit în continuare "acordul"), care a intrat în vigoare la 1 iunie 2002;AVÂND ÎN VEDERE Protocolul din 26 octombrie 2004 la Acordul din 21 iunie 1999 între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, în ceea ce privește participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace ca urmare a aderării acestora la Uniunea Europeană (denumit în continuare "Protocolul din 2004"), care a intrat în vigoare la 1 aprilie 2006;AVÂND ÎN VEDERE aderarea, la 1 ianuarie 2007, a Republicii Bulgaria și a României (denumite în continuare "noile state membre") la Uniunea Europeană;ÎNTRUCÂT noile state membre urmează să devină părți contractante la acord;ÎNTRUCÂT Actul de aderare conferă Consiliului Uniunii Europene competența de a încheia, în numele statelor membre ale Uniunii Europene, un protocol privind aderarea noilor state membre la acord,CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:Articolul 1(1) Noile state membre devin părți contractante la acord.(2) De la data intrării în vigoare a prezentului protocol, dispozițiile acordului sunt obligatorii pentru noile state membre în aceeași măsură ca pentru actualele părți contractante la acord, în temeiul condițiilor stabilite de prezentul protocol.Articolul 2În conținutul acordului și în anexa I la acord se efectuează următoarele adaptări:1. lista părților contractante la acord se înlocuiește cu următorul text:"COMUNITATEA EUROPEANĂ,REGATUL BELGIEI,REPUBLICA BULGARIA,REPUBLICA CEHĂ,REGATUL DANEMARCEI,REPUBLICA FEDERALĂ GERMANIA,REPUBLICA ESTONIA,IRLANDA,REPUBLICA ELENĂ,REGATUL SPANIEI,REPUBLICA FRANCEZĂ,REPUBLICA ITALIANĂ,REPUBLICA CIPRU,REPUBLICA LETONIA,REPUBLICA LITUANIA,MARELE DUCAT AL LUXEMBURGULUI,REPUBLICA UNGARĂ,MALTA,REGATUL ȚĂRILOR DE JOS,REPUBLICA AUSTRIA,REPUBLICA POLONĂ,REPUBLICA PORTUGHEZĂ,ROMÂNIA,REPUBLICA SLOVENIA,REPUBLICA SLOVACĂ,REPUBLICA FINLANDA,REGATUL SUEDIEI,REGATUL UNIT AL MARII BRITANII ȘI IRLANDEI DE NORD,pe de o parte, șiCONFEDERAȚIA ELVEȚIANĂ,pe de altă parte,";2. articolul 10 din acord se modifică după cum urmează:(a) după alineatul (1a) se introduce următorul alineat:"(1b) Elveția poate menține pentru o perioadă de doi ani de la data intrării în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și României, limite cantitative privind accesul lucrătorilor încadrați în muncă în Elveția și a persoanelor care desfășoară o activitate independentă, care sunt resortisanți ai Republicii Bulgaria și ai României, pentru următoarele două categorii de ședere: ședere pe o perioadă mai mare de patru luni și mai mică de un an și ședere pe o perioadă mai mare sau egală cu un an. Nu se aplică limite cantitative pentru șederea pe perioade mai scurte de patru luni.Înainte de sfârșitul perioadei de tranziție menționate, Comitetul mixt examinează modul de funcționare a perioadei de tranziție care se aplică resortisanților noilor state membre pe baza unui raport întocmit de Elveția. La finalizarea acestei examinări și cel târziu la sfârșitul perioadei menționate, Elveția notifică Comitetului mixt dacă va continua să aplice limite cantitative lucrătorilor încadrați în muncă în Elveția. Elveția poate continua să aplice măsurile de această natură pe o perioadă de până la cinci ani, de la data intrării în vigoare a protocolului menționat. În absența unui notificări în acest sens, perioada de tranziție expiră la sfârșitul perioadei de doi ani menționate la primul paragraf.La sfârșitul perioadei de tranziție precizate în prezentul alineat, se elimină toate limitele cantitative aplicabile resortisanților Republicii Bulgaria și României. Aceste state membre sunt autorizate să introducă, pentru aceleași perioade, aceleași limite cantitative în ceea ce privește resortisanții elvețieni.";(b) după alineatul (2a) se introduce următorul alineat:"(2b) Elveția, precum și Republica Bulgaria și România pot menține pentru cel mult doi ani de la data intrării în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și României, în cazul lucrătorilor uneia dintre aceste părți contractante care sunt încadrați în muncă pe teritoriul lor, controalele privind prioritatea acordată lucrătorilor integrați pe piața obișnuită a forței de muncă, precum și condițiile de muncă și salariale aplicabile resortisanților celeilalte părți contractante. Aceleași controale pot fi menținute în cazul persoanelor care prestează servicii, menționate la articolul 5 alineatul (1) din prezentul acord, în următoarele patru sectoare: activități de servicii conexe horticulturii; construcții, inclusiv domeniile conexe; activități de investigare și protecție; servicii industriale de curățenie [respectiv codurile NACE [*]: 01.41; 45.1-4; 74.60; 74.70]. În perioadele de tranziție menționate la alineatele (1b), (2b), (3b) și (4c), Elveția acordă prioritate, în ceea ce privește accesul pe piața forței de muncă, lucrătorilor care sunt resortisanți ai noilor state membre față de lucrătorii care sunt resortisanți ai unor țări din afara UE și din afara AELS. Controalele privind prioritatea lucrătorilor integrați pe piața obișnuită a forței de muncă nu se aplică prestatorilor de servicii liberalizate printr-un acord specific privind prestarea de servicii încheiat între părțile contractante (inclusiv Acordul privind achizițiile publice, în măsura în care reglementează prestarea de servicii). În aceeași perioadă, pot fi menținute condițiile de calificare pentru permisele de ședere cu o durată mai mică de patru luni [**] și pentru persoanele care prestează servicii, în conformitate cu dispozițiile articolului 5 alineatul (1) din prezentul acord, în cele patru sectoare menționate.În termen de doi ani de la intrarea în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și a României, Comitetul mixt examinează modul de funcționare a măsurilor tranzitorii prevăzute la prezentul alineat pe baza unui raport elaborat de fiecare parte contractantă care pune în aplicare măsurile. La finalizarea acestei examinări și în cel mult doi ani de la intrarea în vigoare a protocolului menționat, partea contractantă care a pus în aplicare măsurile tranzitorii prevăzute la prezentul alineat și care a notificat Comitetului mixt intenția sa de a continua să aplice astfel de măsuri tranzitorii poate continua să aplice măsurile în cauză pe o perioadă de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a protocolului menționat. În lipsa unei notificări în acest sens, perioada de tranziție va expira la sfârșitul perioadei de doi ani menționate la primul paragraf.La sfârșitul perioadei de tranziție precizate în prezentul alineat, se elimină toate restricțiile menționate în prezentul alineat.(c) după alineatul (3a) se introduce următorul alineat:"(3b) La intrarea în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și a României și până la încheierea perioadei prevăzute la alineatul (1b), Elveția rezervă anual (pro rata temporis), în cadrul contingentelor sale globale pentru țări terțe, pentru lucrătorii încadrați în muncă în Elveția și pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă, care sunt resortisanți ai acestor noi state membre, un număr minim de noi permise de ședere [***], în conformitate cu următorul calendar:Perioada | Numărul de permise pentru o perioadă egală cu sau mai mare de un an | Numărul de permise pentru o perioadă mai mare de patru luni, dar mai mică de un an |până la sfârșitul primului an | 362 | 3620 |până la sfârșitul celui de-al doilea an | 523 | 4987 |până la sfârșitul celui de-al treilea an | 684 | 6355 |până la sfârșitul celui de-al patrulea an | 885 | 7722 |până la sfârșitul celui de-al cincilea an | 1046 | 9090 |(d) după alineatul (4b) se introduce următorul alineat:"(4c) La sfârșitul perioadei precizate la alineatul (1b) și în prezentul alineat și în termen de până la zece ani de la intrarea în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și României, dispozițiile articolului 10 alineatul (4) din prezentul acord se aplică resortisanților din aceste noi state membre.În cazul în care piața forței de muncă din Elveția sau din oricare nou stat membru care a pus în aplicare măsurile tranzitorii este sau riscă să fie grav perturbată, Elveția sau statul membru în cauză notifică această situație Comitetului mixt, înainte de expirarea perioadei de tranziție de cinci ani menționată la alineatul (2b) punctul 2. În acest caz, țara care efectuează notificarea poate continua să aplice lucrătorilor încadrați în muncă pe teritoriul său măsurile descrise la alineatele (1b), (2b) și (3b) pentru cel mult șapte ani de la intrarea în vigoare a protocolului menționat. În această situație, numărul anual de permise de ședere menționat la alineatul (1b) este:Perioada | Numărul de permise pentru o perioadă egală cu sau mai mare de un an | Numărul de permise pentru o perioadă mai mare de patru luni, dar mai mică de un an |până la sfârșitul celui de-al șaselea an | 1126 | 10457 |până la sfârșitul celui de-al șaptelea an | 1207 | 11664" |(e) după alineatul (5a) se introduce următorul alineat:"(5b) Dispozițiile tranzitorii de la alineatele (1b), (2b), (3b) și (4c), în special cele de la alineatul (2b) privind prioritatea acordată lucrătorilor integrați pe piața obișnuită a forței de muncă și controalele privind condițiile de salarizare și de muncă, nu se aplică lucrătorilor încadrați în muncă și persoanelor care desfășoară o activitate independentă care, la data intrării în vigoare a protocolului la prezentul acord cu privire la participarea, în calitate de părți contractante, a Republicii Bulgaria și României, sunt autorizați să desfășoare o activitate economică pe teritoriul părților contractante. Aceste persoane beneficiază, în special, de mobilitate profesională și geografică.Titularii permiselor de ședere cu o perioadă de valabilitate mai mică de un an au dreptul la reînnoirea permiselor; epuizarea limitelor cantitative nu este opozabilă acestora. Titularii permiselor de ședere cu o perioadă de valabilitate mai mare sau egală cu un an beneficiază, în mod automat, de dreptul la prelungirea permiselor. Persoanele încadrate în muncă sau care desfășoară o activitate independentă și care întrunesc condițiile descrise beneficiază de dreptul la liberă circulație acordat persoanelor stabilite, conform dispozițiilor de fond din prezentul acord, în special articolul 7, de la data intrării în vigoare a protocolului menționat.";3. la articolul 27 alineatul (2) din anexa I la acord, trimiterea la "articolul 10 alineatele (2), (2a), (4a) și (4b)" se înlocuiește cu o trimitere la "articolul 10 alineatele (2), (2a), (2b), (4a), (4b) și (4c)".Articolul 3Prin derogare de la articolul 25 din anexa I la acord, se aplică perioadele de tranziție din anexa 1 la prezentul protocol.Articolul 4(1) Anexa II la acord se modifică în conformitate cu anexa 2 la prezentul protocol.(2) Anexa III la acord se adaptează prin decizie a Comitetului mixt instituit în temeiul articolului 14 din acord.Articolul 5(1) Anexele 1 și 2 la prezentul protocol fac parte integrantă din protocol.(2) Prezentul protocol, precum și Protocolul din 2004 fac parte integrantă din acord.Articolul 6(1) Prezentul protocol se ratifică sau se aprobă de Consiliul Uniunii Europene, în numele statelor membre și al Comunității Europene, precum și de Elveția, în conformitate cu propriile proceduri.(2) Consiliul Uniunii Europene și Elveția își notifică reciproc îndeplinirea acestor proceduri.Articolul 7Prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a primei luni următoare datei ultimei notificări de ratificare sau aprobare.Articolul 8Prezentul protocol rămâne în vigoare pentru aceeași durată și în conformitate cu aceleași modalități ca și acordul.Articolul 9(1) Prezentul acord, precum și declarațiile anexate la acesta sunt redactate în două exemplare în limbile bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, textele în fiecare limbă fiind egal autentice.(2) Versiunile în limba bulgară și română ale acordului, inclusiv toate anexele și protocoalele la acesta, precum și actul final sunt, de asemenea, egal autentice. Comitetul mixt instituit prin articolul 14 din acord aprobă textele autentice ale acordului în noile limbi.Съставено в Брюксел, на двадесет и седми май две хиляди и осма година.Hecho en Bruselas, el veintisiete de mayo de dos mil ocho.V Bruselu dne dvacátého sedmého května dva tisíce osm.Udfærdiget i Bruxelles den syvogtyvende maj to tusind og otte.Geschehen zu Brüssel am siebenundzwanzigsten Mai zweitausendacht.Kahe tuhande kaheksanda aasta maikuu kahekümne seitsmendal päeval Brüsselis.Έγινε στις Βρυξέλλες, στις είκοσι εφτά Μαΐου δύο χιλιάδες οκτώ.Done at Brussels on the twenty-seventh day of May in the year two thousand and eight.Fait à Bruxelles, le vingt-sept mai deux mille huit.Fatto a Bruxelles, addì ventisette maggio duemilaotto.Briselē, divtūkstoš astotā gada divdesmit septītajā maijā.Priimta du tūkstančiai aštuntų metų gegužės dvidešimt septintą dieną Briuselyje.Kelt Brüsszelben, a kétezer-nyolcadik év május havának huszonhetedik napján.Magħmul fi Brussell, fis- sebgħa u għoxrin jum ta' Mejju tas-sena elfejn u tmienja.Gedaan te Brussel, de zevenentwintigste mei tweeduizend acht.Sporządzono w Brukseli, dnia dwudziestego siódmego maja roku dwa tysiące ósmego.Feito em Bruxelas, em vinte e sete de Maio de dois mil e oito.Întocmit la Bruxelles, douăzeci și șapte mai două mii opt.V Bruseli dňa dvadsiateho siedmeho mája dvetisícosem.V Bruslju, dne sedemindvajsetega maja leta dva tisoč osem.Tehty Brysselissä kahdentenakymmenentenäseitsemäntenä päivänä toukokuuta vuonna kaksituhattakahdeksan.Som skedde i Bryssel den tjugosjunde maj tjugohundraåtta.За държавите-членкиPor los Estados miembrosZa členské státyFor medlemsstaterneFür die MitgliedstaatenLiikmesriikide nimelΓια τα κράτη μέληFor the Member StatesPour les États membresPer gli Stati membriDalībvalstu vārdāValstybių narių varduA tagállamok részérőlGħall-Istati MembriVoor de lidstatenW imieniu państw członkowskichPelos Estados-MembrosPentru statele membreZa členské štátyZa države članiceJäsenvaltioiden puolestaPå medlemsstaternas vägnar+++++ TIFF +++++За Европейската общностPor la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaPentru Comunitatea EuropeanăZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapen+++++ TIFF +++++Für die Schweizerische EidgenossenschaftPour la Confédération suissePer la Confederazione svizzera+++++ TIFF +++++[*] NACE: Regulamentul (CEE) nr. 3037/90 al Consiliului din 9 octombrie 1990 privind clasificarea statistică a activităților economice în Comunitatea Europeană (JO L 293, 24.10.1990, p. 1). Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003 (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).[**] Lucrătorii pot solicita permise de ședere de scurtă durată în cadrul contingentelor menționate la alineatul (3b) chiar și pentru o perioadă mai scurtă de patru luni.";[***] Aceste permise se vor elibera, în mod suplimentar față de cele aferente contingentele menționate la articolul 10 din prezentul acord, care sunt rezervate lucrătorilor încadrați în muncă și persoanelor care desfășoară o activitate independentă și care sunt resortisanți ai statelor membre la data semnării prezentului acord ( 21 iunie 1999) sau resortisanți ai statelor membre care au devenit părți contractante la prezentul acord prin Protocolul din 2004. Aceste permise se eliberează în mod suplimentar față de permisele eliberate în temeiul acordurilor bilaterale existente cu privire la schimburile de stagiari între Elveția și noile state membre.";--------------------------------------------------ANEXA 1Măsuri tranzitorii cu privire la dobândirea de terenuri și reședințe secundare1. Republica BulgariaRepublica Bulgaria poate menține în vigoare, timp de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului protocol, restricțiile prevăzute în legislația sa, aplicabile la data semnării prezentului protocol cu privire la dobândirea dreptului de proprietate asupra unui teren pentru reședință secundară de către resortisanții elvețieni nerezidenți în Bulgaria și de persoanele juridice constituite în conformitate cu legislația elvețiană.Resortisanții elvețieni care au reședința legală în Bulgaria nu fac obiectul dispozițiilor de la paragraful precedent sau al oricăror norme și proceduri altele decât cele la care sunt supuși resortisanții Bulgariei.Republica Bulgaria poate menține în vigoare, timp de șapte ani de la data intrării în vigoare a prezentului protocol, restricțiile prevăzute în legislația sa, aplicabile la data semnării prezentului protocol cu privire la dobândirea de terenuri agricole, de păduri și terenuri forestiere de către resortisanții elvețieni nerezidenți și de persoanele juridice constituite în conformitate cu legislația elvețiană. În ceea ce privește dobândirea de terenuri agricole, de păduri și terenuri forestiere, un resortisant elvețian nu poate face în nici un caz obiectul unui tratament mai puțin favorabil decât cel aplicabil la data semnării prezentului protocol sau unui tratament mai restrictiv decât cel aplicabil unui resortisant al unei țări terțe.Agricultorii independenți care sunt resortisanți elvețieni și care doresc să se stabilească sau să devină rezidenți în Republica Bulgaria nu sunt supuși dispozițiilor de la paragraful precedent și nici altor proceduri decât cele la care sunt supuși resortisanții Republicii Bulgaria.Prezentele măsuri tranzitorii fac obiectul unei reexaminări generale în decursul celui de-al treilea an de la data intrării în vigoare a prezentului protocol. Comitetul mixt poate decide să reducă sau să pună capăt perioadei de tranziție menționate la primul paragraf.2. RomâniaRomânia poate menține în vigoare timp de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului protocol restricțiile prevăzute în legislația sa, aplicabile la data semnării prezentului protocol cu privire la dobândirea dreptului de proprietate asupra unui teren pentru reședință secundară de către resortisanții elvețieni nerezidenți în România și de societățile comerciale constituite în conformitate cu legislația elvețiană, care nu au nici sediul și nici o sucursală sau reprezentanță pe teritoriul României.Resortisanții elvețieni care au reședința legală în România nu sunt supuși dispozițiilor de la paragraful precedent sau oricăror norme și proceduri altele decât cele la care sunt supuși resortisanții României.România poate menține în vigoare, timp de șapte ani de la data intrării în vigoare a prezentului protocol, restricțiile prevăzute în legislația sa, aplicabile la data semnării prezentului protocol cu privire la dobândirea de terenuri agricole, de păduri și terenuri forestiere de către resortisanții elvețieni și de societățile comerciale constituite în conformitate cu legislația elvețiană, care nu sunt stabilite sau înregistrate în România. În ceea ce privește dobândirea de terenuri agricole, de păduri și terenuri forestiere, un resortisant elvețian nu poate face în nici un caz obiectul unui tratament mai puțin favorabil decât cel aplicabil la data semnării prezentului protocol sau unui tratament mai restrictiv decât cel aplicabil unui resortisant al unei țări terțe.Agricultorii independenți care sunt resortisanți elvețieni și care doresc să se stabilească sau să devină rezidenți în România nu sunt supuși dispozițiilor de la paragraful precedent și nici altor proceduri decât cele la care sunt supuși resortisanții României.Prezentele măsuri tranzitorii fac obiectul unei reexaminări generale în decursul celui de-al treilea an de la data intrării în vigoare a prezentului protocol. Comitetul mixt poate decide să reducă sau să pună capăt perioadei de tranziție menționate la primul paragraf.--------------------------------------------------ANEXA 2Anexa II la Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor se modifică după cum urmează:1. La anexa II secțiunea A punctul 1, după partea introductivă "În sensul prezentului acord, regulamentul se adaptează după cum urmează:", textul se modifică după cum urmează:(a) la litera (i) privind anexa III partea A, după ultima mențiune, "Slovacia-Elveția", se adaugă următorul text:"Bulgaria-ElvețiaNici unul.România-ElvețiaNicio convenție.";(b) la litera (j) privind anexa III partea B, după ultima mențiune, "Slovacia-Elveția", se adaugă următorul text:"Bulgaria-ElvețiaNici unul.România-ElvețiaNicio convenție."2. În "Regulamentul (CEE) nr. 1408/71", în titlul "Secțiunea A: Acte la care se face trimitere" la punctul 1 după "304 R 631: Regulamentul (CE) nr. 631/2004...", se introduce următorul text:"Secțiunea 2 (Libera circulație a persoanelor – Securitate socială) din Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a anumitor regulamente și decizii adoptate în domeniile liberei circulații a mărfurilor, liberei circulații a persoanelor, dreptului societăților comerciale, politicii în domeniul concurenței, agriculturii (inclusiv legislația sanitar-veterinară și fitosanitară), politicii în domeniul transporturilor, fiscalității, statisticii, energiei, mediului, cooperării în domeniile justiției și afacerilor interne, uniunii vamale, relațiilor externe, politicii externe și de securitate comune și instituțiilor, având în vedere aderarea Bulgariei și României, în măsura în care dispozițiile sale se referă la acte comunitare menționate în anexa II la prezentul acord."3. În "Regulamentul (CEE) nr. 574/72", în titlul "Secțiunea A: Acte la care se face trimitere" la punctul 2 după "304 R 631: Regulamentul (CE) nr. 631/2004..." se introduce următorul text:"Secțiunea 2 (Libera circulație a persoanelor – Securitate socială) din Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a anumitor regulamente și decizii adoptate în domeniile liberei circulații a mărfurilor, liberei circulații a persoanelor, dreptului societăților comerciale, politicii în domeniul concurenței, agriculturii (inclusiv legislația sanitar-veterinară și fitosanitară), politicii în domeniul transporturilor, fiscalității, statisticii, energiei, mediului, cooperării în domeniile justiției și afacerilor interne, uniunii vamale, relațiilor externe, politicii externe și de securitate comune și instituțiilor, având în vedere aderarea Bulgariei și României, în măsura în care dispozițiile sale se referă la acte comunitare menționate în anexa II la prezentul acord."4. În titlul "Secțiunea B: Acte de care părțile contractante trebuie să ia act", la punctele "4.18. 383 D 0117: Decizia nr. 117...", "4.27. 388 D 64: Decizia nr. 136...", "4.37. 393 D 825: Decizia nr. 150", după "12003 TN 02/02 A: Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, A Republicii Estonia ..." și la punctul "4.77: Decizia nr. 192...", se introduce următorul text:"Secțiunea 2 (Libera circulație a persoanelor – Securitate socială) din Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a anumitor regulamente și decizii adoptate în domeniile liberei circulații a mărfurilor, liberei circulații a persoanelor, dreptului societăților comerciale, politicii în domeniul concurenței, agriculturii (inclusiv legislația sanitar-veterinară și fitosanitară), politicii în domeniul transporturilor, fiscalității, statisticii, energiei, mediului, cooperării în domeniile justiției și afacerilor interne, uniunii vamale, relațiilor externe, politicii externe și de securitate comune și instituțiilor, având în vedere aderarea Bulgariei și României, în măsura în care dispozițiile sale se referă la acte comunitare menționate în anexa II la prezentul acord."5. Pentru lucrătorii care sunt resortisanți ai Republicii Bulgaria și ai României, dispozițiile prevăzute la alineatul (1) din secțiunea Asigurări de șomaj din protocolul la anexa II se aplică până la sfârșitul celui de al șaptelea an de la intrarea în vigoare a prezentului protocol.--------------------------------------------------


type: other

text:
Højesteretsdom: Pligt til forlænget uddannelsesaftale ved barselsorlov - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Højesteret har fastslået, at en elev havde ret til at få forlænget sin uddannelsesaftale, som udløb under hendes barselsorlov.
 Elevplads tilbød ikke forlængelse af uddannelsesaftale
 En gartnerelev blev under sit uddannelsesforløb gravid og kunne derfor ikke færdiggøre uddannelsesforløbet før påbegyndelse af graviditets- og barselsorlov. Eleven blev derudover sygemeldt på grund af graviditet som følge af arbejdets fysiske karakter. Uddannelsesaftalen udløb under elevens barselsorlov, og ansættelsesforholdet hos praktikpladsen ophørte. Arbejdsgiveren tilbød ikke eleven en forlængelse af uddannelsesaftalen, og eleven færdiggjorde derfor ikke sin uddannelse.
 Eleven gjorde under retssagen gældende, at arbejdsgiveren efter erhvervsuddannelseslovens § 58 havde haft pligt til at forlænge elevens uddannelsesaftale, som udløb under hendes barselsorlov. Hun krævede derfor godtgørelse for overtrædelse af erhvervsuddannelsesloven og ligebehandlingsloven.
 Landsretten: Elev havde ikke ønsket forlængelse
 Sagen blev i første omgang indbragt for Tvistighedsnævnet, som afgør tvister mellem en elev og praktikpladsen. Nævnet fandt, at var ikke var sket forskelsbehandling i strid med ligebehandlingsloven, og at erhvervsuddannelsesloven var overholdt, fordi en manglende forlængelse ikke kunne sidestilles med en afskedigelse.
 Eleven indbragte derefter sagen for Østre Landsret, der fandt det afgørende, om eleven overhovedet havde fremsat ønske om forlængelse af uddannelsesaftalen over for arbejdsgiveren.
 Landsretten fandt på baggrund af bevisførelsen i sagen, at eleven ikke havde fremsat skriftligt ønske om forlængelse af uddannelsesaftalen over for arbejdsgiveren, og allerede af den grund havde arbejdsgiveren ikke handlet i strid med ligebehandlingsloven eller erhvervsuddannelsesloven. Landsretten frifandt derfor arbejdsgiveren.
 Højesteret: Pligt til at afklare behov for forlængelse
 Højesteret bemærkede, at erhvervsuddannelseslovens § 58 giver en elev og en arbejdsgiver mulighed for at indgå aftale om forlængelse af uddannelsesaftalen, hvis eleven har orlov i forbindelse med graviditet eller barsel.
 På baggrund af forarbejderne til bestemmelsen udtalte Højesteret, at en elev, der bliver gravid og som påbegynder barselsorlov inden uddannelsesaftalens udløb, kan kræve, at aftalen forlænges i nødvendigt omfang. I modsat fald vil eleven få ringere mulighed for at gennemføre uddannelsen end elever, der ikke er gravide. Dette vil være i strid med ligebehandlingsloven.
 Højesteret udtalte desuden, at arbejdsgiveren og eleven skal forsøge at opnå enighed om en forlængelse af uddannelsesaftalen. Initiativet hertil vil naturligt komme fra eleven selv, men arbejdsgiveren har i kraft af sin pligt til oplæring også en forpligtelse til at søge afklaret, om der er behov for forlængelse af uddannelsesaftalen.
 I forhold til den konkrete sag fandt Højesteret, at eleven havde krav på at få forlænget sin uddannelsesaftale grundet barselsorlov. Det var efter bevisførelsen ikke godtgjort, at eleven havde tilkendegivet, at hun ikke ønskede forlængelse.
 Højesteret fandt, at arbejdsgiveren havde handlet i strid med erhvervsuddannelseslovens § 58. Arbejdsgiverens tilkendegivelser i breve til eleven om, at hun skulle tilbagelevere firmaets ejendele, måtte derudover sidestilles med en afskedigelse af eleven, og der var derfor også sket overtrædelse af ligebehandlingslovens § 9.
 Rets-usikkerhed førte til mindre godtgørelse
 Spørgsmålet om elevens ret til forlængelse af uddannelsesaftalen som følge af fravær grundet graviditet var et spørgsmål forbundet med betydelig rets-usikkerhed. Derfor fraveg Højesteret sædvanlig praksis for udmåling af godtgørelse i sager om krænkelse af ligebehandlingsloven og udmålte godtgørelsen til 40.000 kr. svarende til ca. 2 måneders løn.
 Højesteret fandt ikke grundlag for at tilkende godtgørelse for uberettiget opsigelse efter erhvervsuddannelsesloven, da en sådan godtgørelse i væsentlig grad ville kompensere for de samme forhold, som godtgørelsen efter ligebehandlingsloven.
 Dommen fastslår, at en arbejdsgiver i kraft af sin forpligtelse til oplæring af eleven også har en særlig forpligtelse til at afklare, om eleven ønsker en forlængelse af uddannelsesaftalen grundet graviditet.
 Det er derfor vigtigt, at man som arbejdsgiver af egen drift sørger for at afklare, om en elev ønsker en forlængelse af uddannelsesaftalen i henhold til erhvervsuddannelseslovens § 58.
 Endelig viser dommen, at der i sager, hvor der både er sket overtrædelse af erhvervsuddannelsesloven og ligebehandlingsloven, ikke kan opnås godtgørelse efter begge regelsæt, hvis godtgørelsen kompenserer for de samme forhold.


type: wikipedia

text:
Aknīste () on linn Lätis Jēkabpilsi piirkonnas, endise Aknīste piirkonna keskus. Linn asub Dienvidsusēja jõe kaldal.
 Ajalugu
 Aknīste kuulus seelide Kalve muinasmaakonda. Esmamainitud 1298. Aastal 1388 sõlmis Vytautas ristisõdijatega lepingu, mille kohaselt hakkas ala kuuluma Daugavpilsi komtuurkonda. Aastal 1560 andis Zygmunt II August asula Kroszyńskite valdusse.
 1648.–1667. aasta uputuse ajal oli suletud laevaliiklus Daugaval, mis oli Kuramaa jaoks ülitähtis liiklustee. Nii võeti Jakob Kettleri eestvedamisel ette Eglona ja Susēja jõe vahelise kanali rajamine. Tööd kanali juures kestsid aastail 1667–1668, aga aastal 1684 see veetee hüljati.
 17. sajandist kuulus asula Leedule. Läti koosseisu läks Leedu-Läti piirilepinguga pärast esimest maailmasõda (vahetati Palanga vastu).
 1935. aastal elas Aknīstes 199 juuti, kes moodustasid 42% elanikest.
 Aastal 1950 sai asulast alev. Linn aastast 1991. 2009. aastani kuulus Jēkabpilsi rajooni. Aastal 2012 oli seal 1210 elanikku.
 Viited
 Välislingid
 Läti linnad
 Jēkabpilsi piirkond


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 17.7.2017
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 231/36
 Kanne 12.5.2017 – Le Pen v. parlamentti
 (Asia T-284/17)
 (2017/C 231/45)
 Oikeudenkäyntikieli: ranska
 Asianosaiset
 Kantaja: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Ranska) (edustaja: asianajaja M. Ceccaldi)
 Vastaaja: Euroopan parlamentti
 Vaatimukset
 Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta
 —
 kumoamaan Euroopan parlamentin 2.3.2017 tekemän päätöksen 2016/2295 (IMM), joka koskee Marine Le Penin koskemattomuuden pidättämistä,
 —
 velvoittamaan Euroopan parlamentin maksamaan Marine Le Penille 35 000 euroa korvauksena hänelle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä,
 —
 velvoittamaan Euroopan parlamentin maksamaan Marine Le Penille 5 000 euroa korvauksena korvattavista oikeudenkäyntikuluista,
 —
 velvoittamaan Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
 Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.
 1)
 Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan N:o 7 (jäljempänä pöytäkirja) 8 artiklan rikkomiseen. Tässä kanneperusteessa on neljä osaa.
 —
 Ensimmäinen osa, joka koskee pöytäkirjan 8 artiklassa määrätyn koskemattomuuden laajuutta.
 —
 Toinen osa, joka koskee pöytäkirjan 8 artiklassa määrätyn koskemattomuuden tarkoitusta.
 —
 Kolmas osa, joka koskee sitä, että parlamentti perinteisesti suojaa pöytäkirjan 8 artiklassa määrättyä koskemattomuutta.
 —
 Neljäs osa, joka koskee sitä, että Le Penin koskemattomuutta, josta määrätään pöytäkirjan 8 artiklassa, on loukattu.
 2)
 Toinen kanneperuste, joka perustuu pöytäkirjan 9 artiklan rikkomiseen. Tässä kanneperusteessa on kolme osaa.
 —
 Ensimmäinen osa, joka koskee pöytäkirjan 9 artiklan tarkoitusta.
 —
 Toinen osa, joka koskee Euroopan parlamentin oikeudellista virhettä Le Penin parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisen osalta.
 —
 Kolmas osa, joka koskee sitä, että koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös on väitetysti ristiriidassa Le Penin ja toimielimen riippumattomuuden kanssa.
 3)
 Kolmas kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen. Tässä kanneperusteessa on kaksi osaa.
 —
 Ensimmäinen osa, joka koskee Le Penin erilaista kohtelua vastaaviin tilanteisiin nähden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.
 —
 Toinen osa, joka koskee sitä, että riidanalainen päätös on ilmeinen osoitus fumus persecutionisista ja sillä loukataan hyvän hallinnon periaatetta.
 4)
 Neljäs kanneperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen.


text:
Ropa (též (surová) nafta, zemní olej, černé zlato) je hnědá až nazelenalá hořlavá kapalina tvořená směsí uhlovodíků, především alkanů. Mineralogicky patří mezi "kaustobiolity". Geochemiky všeobecně uznávaná teorie vzniku ropy říká, že vznikla z odumřelých mořských mikroorganismů a drobných živočichů před mnoha miliony let. Nachází se ve svrchních vrstvách zemské kůry, v sedimentárních pánvích jako jsou kontinentální šelfy, hlubokomořské pánve zahrnující kontinentální svahy i abysál, riftové zóny, předpolní pánve horských řetězců, ale i deformované vrásové struktury některých horstev samých. Naleziště ropy jsou pod nepropustnými vrstvami, v hloubkách od několika set metrů až do hloubek přes 10 km. Ropa při těžbě buď vyvěrá pod tlakem, nebo je čerpána. Vyskytuje se společně se zemním plynem.
 Ropa je základní surovinou petrochemického průmyslu. Ropa se využívá při výrobě plastů, fosilních paliv, výrobě elektřiny, léků atd. Dnešní civilizace by se bez ropy neobešla. Například v USA je až 30 % elektráren, které vyrábějí energii z ropy.
 Název ropa pochází z polštiny, v překladu znamená „hnis“, jde o původní staré označení tamních solných pramenů.
 Ropa se tvoří geochemickými procesy z matečných hornin. Tvoří se neustále, ale v geologickém čase v rozmezí několika miliónů nebo desítek miliónů let. Z hlediska lidského se tudíž jedná o neobnovitelný zdroj.
 Základní fyzikálně-chemické vlastnosti
 Ropa je směsí tekutých uhlovodíků. Uhlovodíky jsou organické sloučeniny složené pouze z prvků uhlíku (C) a vodíku (H). Atomy uhlíku se sdružují a vytvářejí různě dlouhé řetězce; atomy vodíku jsou na tyto řetězce napojeny. Alkany, uhlovodíky s jednoduchou vazbou mezi atomy uhlíku, tvoří převážnou část ropy. C1 až C4 (tj. sloučeniny s jedním až čtyřmi atomy uhlíku v řetězci) jsou za normálních podmínek plynné, C5 až C14 kapalné, C15 a vyšší jsou tuhé látky.
 Mezi základní technologické charakteristiky ropy patří hustota stanovená při teplotě 20 °C, která se pohybuje mezi 0,73–1,05 g/cm3. Pohybuje se v rozmezí od 0,61–0,85 g/cm3 pro lehké ropy, 0,85–0,93 g/cm3 pro středně těžké až 0,93–1,05 a více g/cm3 pro velmi těžké ropy. Celková hustota ropy je dána proporcemi jednotlivých uhlovodíků ve směsi. Lehké ropy obsahují více uhlovodíků s kratšími řetězci (C5–10), zatímco těžké ropy obsahují více sloučenin s dlouhými řetězci. Nejtěžší ropy jsou tzv. ropné písky, které obsahují tuhé uhlovodíky a je nutné je dolovat, protože tradiční těžba pomoci vrtů není možná.
 Pro měření objemu ropy se používá míry 1 barel = 42 amerických galonů = 35 britských galonů = 158,97 litrů. 1 barel ropy tak v závislosti na druhu ropy váží od 96,972 kg do 166,92 kg. Množství ropy se také někdy udává v tunách, jedna tuna ropy tak odpovídá přibližně 6 - 10,32 barelu.
 Přibližnou představu o složení ropy dávají následující hmotnostní podíly:
 Uhlík: 84–87 %
 Vodík 11–14 %
 Kyslík až 1 %
 Síra až 3 %
 Dusík až 2 %
 Vznik ropy
 Většina uhlovodíků v komerčních nalezištích je organického původu a vznikla buď biogenezí nebo termogenezí organické hmoty. Uhlovodíky (ropa a zemní plyn) mohou sice vznikat i z anorganických materiálů, podíl takto vzniklé ropy v celkových zásobách je však zanedbatelný.
 Organický původ ropy
 Ropa vznikla termogenickým rozkladem organické hmoty (živočišných a rostlinných zbytků). Organický materiál se vlivem tepla a tlaku přemění nejprve na kerogen a pak na ropu a zemní plyn. Ropa se začíná tvořit při cca 60 stupních Celsia termogenickým rozpadem (krakováním) kerogenu. Tento proces pokračuje až do cca 120 stupňů Celsia. Při cca 100 stupních začíná tvorba plynu, která pokračuje zhruba do 200 stupňů Celsia. Teplotnímu intervalu tvorby ropy se říká ropné okno (60–120 stupňů Celsia). Teplotnímu intervalu tvorby plynu se říká plynové okno (100–200+ stupňů Celsia). Podle tepelného toku v dané sedimentární pánvi se hloubka ropného okna pohybuje mezi 2–4 km a hloubka plynového okna mezi 3–6 km.
 Bez ohledu na teplotní podmínky v pánvi jsou různé zdrojové horniny náchylné k vytváření různých typu uhlovodíků. Například uhlí se tradičně považuje za zdrojovou horninu náchylnou ke tvoření plynu, avšak v určitých případech (v závislosti na typu uhlí) může tvořit i ropu. Naopak organická břidlice, uložená v hlubokých jezerech, se považuje za výbornou zdrojovou horninu náchylnou k tvorbě ropy.
 Složení ropy se také liší v závislosti na tom, jaký typ organického materiálu byl uložen a jaké panovaly v pánvi podmínky. Sloučeniny nazývané biomarkery jsou skupinou sloučenin, především uhlovodíků, nalezených v ropě. Biomarkery od ostatních sloučenin v ropě odlišuje to, že biomarkery lze nazvat "molekulární fosilie". Biomarkery jsou strukturálně podobné specifickým sloučeninám produkovanými živými organismy. Biomarkery mají všechny nebo většinu z uhlíkového skeletu původní přírodní sloučeniny. Studium biomarkeru je velmi důležitou součástí ropného průzkumu. Geochemik dokáže vyčíst zda ropa byla vytvořena z organického materiálu suchozemského původu (rostliny) nebo mořského původu (řasy), jezerního nebo uhelného původu.
 Poté, co zdrojová hornina dosáhne zralosti, nastane migrace. Ropa a plyn migrují buď podél geologických zlomů (vertikální migrace) nebo podél porézních sedimentárních vrstev (laterální migrace). Typické příklady nosných vrstev při laterální migraci jsou porézní pískovce, některé vápence nebo i zvětralé vyvřelé horniny.
 Poslední fáze je zachycení migrující ropy a plynu v tzv. ropné pasti, čímž vzniká jejich současná naleziště. Ropná past sestává z porézních hornin, které jsou v nadloží a po stranách utěsněné horninami nepropustnými. Ropné pasti jsou tvořeny jako geologické struktury (např. antiklinály, zlomové struktury), nebo stratigraficky (např. vykliňováním pískovce a faciálním přechodem do nepropustných břidlic). Těsnící horniny jsou většinou břidlice s vysokým obsahem jílu, ale i vyvřelé horniny, pokud nejsou zvětralé. Srdcem ropné pasti je pak vlastní porézní hornina (tzv. kolektorová hornina), kde se migrující ropa a plyn nahromadí. Typické kolektorové horniny jsou porézní pískovce nebo vápence korálových útesů. Klíčovým parametrem kolektorových hornin je jejich porozita a propustnost. Typická porozita se pohybuje od 8–35% a typická propustnost od 100 Millidarcy (mD) do několika Darcy.
 Zdrojové horniny, maturace, migrace, ropné pasti, kolektorové a těsnicí horniny jsou souhrnně nazývaný ropným systémem. Aby mohlo naleziště vzniknout, musí v dané sedimentární pánvi existovat všechny jeho elementy. Navíc musí jejich tvorba proběhnout ve správné sekvenci. Například tvorba ropných pastí musí proběhnout před migrací, jinak ropa a plyn budou migrovat až na povrch a uniknou do atmosféry. Studium elementů ropného systému je základem moderního ropného průzkumu.
 Anorganická ropa
 Anorganický původ ropy předpovídal Mendělejev v polovině 19. století, Geologické a geochemické důkazy však tuto hypotézu vyvracejí. Podle této hypotézy ropa vznikla působením přehřáté páry na karbidy těžkých kovů, které se používají v petrochemii, v dobách, kdy se vyskytovaly blízko zemského povrchu. Moderní výzkum prokázal přítomnost uhlovodíků v oceánských hřbetech, kde se rodí nová oceánská kůra. Tyto uhlovodíky prokazatelně nejsou z organického zdroje, nalezená množství jsou však velmi malá. "Spor není o to, zda ropa může vznikat abioticky," řekl Larry Nation z American Association of Petroleum Geologists, "spor je pouze o podíl abiotické ropy v celkových pozemských zásobách a kolik času a energie by měli geologové věnovat jejímu hledání."
 Průzkum
 Moderní ropný průzkum je založen na integraci mnoha technických disciplín: geologie, geofyziky, paleontologie, geochemie, petrofyziky, ropného inženýrství a ekonomie. Práce se provádí v prostředí integrovaných týmů, v rámci nichž uvedené disciplíny těsně spolupracují.
 Základem je vždy dobrá znalost podpovrchové strukturní stavby. Ta se vybuduje na základě analýzy seismických profilů buď ve 2D nebo ve 3D, a do jisté míry i ze satelitních snímků nebo z terénní práce. Geochemická, geologická a paleontologická data ze starších vrtů se musí integrovat do vznikajícího modelu tak, aby vznikl co nejpřesnější obrázek podpovrchové stavby.
 Geochemik provede analýzu zdrojových hornin (pokud existují vzorky), a analýzu vzorků ropy buď z existujících vrtů nebo z míst kde ropa prosakuje na povrch. Tím se potvrdí věk a typ zdrojové horniny, a její stupeň termální maturace.
 Paleontolog provede analýzu podpovrchových vzorků z vrtů a povrchových vzorků z výchozů. Určí věk hornin ve studované oblasti a v některých případech i jejich sedimentární původ. Ze studia fosilních společenstev se dá určit v jakém prostředí byla ta která hornina uložena, zda v mělkém moři nebo v hluboké vodě atd.
 Geofyzik a geolog integrují výsledky paleontologické analýzy dohromady se seismickými profily, profily interpretují a společně celou oblast zmapují. Připraví strukturní podpovrchové mapy klíčových horizontů a identifikují možné prospekty k vrtání. Zvláštním úkolem geofyzika je získat ze seismických profilů kvantitativní informace o porozitě a kapalinovém obsahu studovaných horizontů. Tým potom společně s ropným inženýrem a ekonomem odhadne možné rezervy.
 Ropný průzkum neodvratně obsahuje element rizika. Typický průzkumný vrt má naději na úspěch mezi 5–40%. Tým má za úkol toto riziko odhadnout.
 Průzkumné vrty jsou prvním stadiem hledání ropy a plynu. Když je nové ložisko objeveno, druhým stadiem jsou podpůrné vrty, které mají za úkol přesně vymezit ložisko a získat co nejvíce parametrů o kolektorových horninách. Tyto informace tým použije při modelování kolektorů. Nejdříve se připraví 3D statický model kolektorů ze všech dostupných geologických a geofyzikálních dat. Ten se potom podrobí dynamické simulaci, při které se předpovídá tok tekutin (ropy, plynu a vody) skrz kolektor od začátku produkce až do jeho vyčerpání. Na základě této dynamické simulace tým potom navrhne optimální umístění těžebních vrtů. V tomto stádiu tým těžebních inženýrů navrhne těžební povrchová zařízení.
 Na základě těchto studií ekonomové vypracují ekonomický model peněžního toku během života ropného pole. Na základě toho management rozhodne, zda do projektu dále investovat a přikročit k těžbě. Pokud je rozhodnutí kladné, tým těžebních inženýrů postaví povrchová těžební zařízení a vrtní inženýři vyvrtají těžební vrty. Průzkumné vrty se ve většině případů nehodí pro produkci a jsou hned po vyvrtání a ukončení karotážních měření zacementovány.
 Těžba ropy
 V minulosti existovaly lokality, kde ropa v komerčních množstvích přirozeně vyvěrala na zemský povrch. Nyní se většina ropy získává pomocí vrtů. Dalším způsobem těžby je metoda povrchového dolování (kanadské ropné písky v provincii Alberta). Povrchové dolování je aplikovatelné jen na velmi těžkou ropu v mělkých hloubkách. Je nákladné, má environmentální dopad na dané území, ale zajistí téměř 100% vytěžení zásob. Konvenční způsob získávání zásob je pomocí vrtů.
 Ropa zaujímá póry v hornině tvořící kolektor. Typicky 60–90% objemu těchto pórů je naplněno ropou a zbytek vodou. Aby bylo možné ropu těžit, musí být ropa obsažená v pórech vytlačena jinou tekutinou. Může se tak stát průsakem vody z hlubších části kolektoru, rozpínáním plynové čepičky atd. Část ropy však nadále zůstane v pórech. Jak velký je tento zbytek, závisí na vlastnostech horniny a ropy, a také na vlastnostech tekutiny, která ropu vytlačuje. Vytlačení vodou obecně dává nižší zbytkovou saturaci než vytlačení plynem. Tento proces nebude probíhat stejně efektivně ve všech částech kolektorů. Budou části kolektorů, kam vytlačující tekutina nedosáhne. To se řídí tvarem a rozsahem kolektorů, vlastnostmi hornin, a umístěním produkčních vrtů.
 Při primárním způsobu těžby se využívá k vytlačení ropy z pórů několika přírodních pohonů:
 Přítok vody z hlubších částí ropné pasti
 Uvolnění a rozpínání plynu rozpuštěného v ropě
 Rozpínání plynové čepičky
 Kontrakce horninového skeletu kolektoru
 Gravitační síly.
 Typ pohonu daného kolektoru během těžby určí jeho výtěžnost. U ropných kolektorů se primární výtěžnost typicky pohybuje v rozmezí 25–40% (maximum 75%). Pro ropu je optimální výtěžnost u kolektorů s vodním pohonem (30–60%). Různé mechanismy rozpínání plynu v kolektorů dají výtěžnost menší (5–50%).
 S postupem času tlak klesá až k bodu, kdy musí nastoupit sekundární metody, jako je čerpání ropy pomocí pump, nebo udržování podzemního tlaku vodní injektáží, zpětným pumpováním zemního plynu, vzduchu, příp. CO2. Sekundárními metodami se podaří vytěžit dalších 5–15 % ropy v kolektoru.
 Terciární metody nastupují v okamžiku, když už ani sekundární metody nestačí na udržení produkce, pokud těžba je ještě stále ekonomická, což závisí na aktuální ceně ropy a výši těžebních nákladů. Jejich principem je snížení viskozity zbývající ropy, většinou injektáží horké vodní páry získávané často kogenerací, přičemž se spalováním zemního plynu vyrábí elektřina a odpadní teplo je využito k tvorbě vodní páry. Někdy se také ropa rozehřívá zapálením části ropného ložiska. Příležitostně se také používá injektáž detergentů. Terciární metody dovolují vytěžit dalších 5–15 % ropy v nalezišti.
 Uvedená čísla jsou pouze průměrná: Ve skutečnosti se celková vytěžitelnost naleziště pohybuje od 80 % (pro lehkou ropu) do 5 % (v případě těžké ropy).
 Design těžebních zařízení se značně liší podle toho, je-li pole na souši nebo v moři. Pokud se jedná o pole na souši, těžební vrty jsou typicky vrtány kolmo. Každý má svoji vrtnou hlavici, od které vede potrubí k centrální stanici, kde jsou jednotlivé tekutiny odděleny a zpracovány dále. Vytěžená voda se vstřikuje zpět pod zem, neboť je typicky velmi slaná. Ropa a plyn jsou pak poslány dalším potrubím na trh. Pokud je pole v moři, k těžbě se používají platformy buď plovoucí nebo zabudované do mořského dna, a nebo podmořské těžební systémy sestávající z individuálních hlavic spojených s centrální stanicí, kde se tekutiny separují a buď skladují nebo posílají potrubím k pevnině.
 Definice termínu "zásoby"
 Světový ropný průmysl definuje množství uhlovodíků obsažených v pórech kolektorové horniny jako Zdroje (resource). Naproti tomu termín Zásoby (reserves) je definován jako "ta množství ropy, o kterých se předpokládá, že budou komerčně vytěžena ze známého ložiska od určitého data dopředu". Mezi zásoby se nezapočítávají ropa a plyn skladované na povrchu.
 Odhady zásob jsou revidovány s přibýváním geologických dat a znalostí o ložisku, ale také podle změn v ekonomických podmínkách na trhu. Je tedy možné, že daná společnost musí zrevidovat svůj stav zásob na nižší, poklesne-li cena ropy a část zdrojů v ložisku již nemůže být nazývaná rezervami, protože odporuje definici ekonomičnosti.
 Rozlišují se zásoby dokázané, pravděpodobné a možné. Prokázané zásoby (zásoby P1) je takové množství ropy, které lze odhadnout s přiměřenou mírou jistoty na základě dostupných dat jako komerčně vytěžitelné od určitého data dopředu, s existující těžební technologií, z již objevených kolektorů, za současných ekonomických podmínek a vládních předpisů. Dokázané zásoby musí mít velmi vysokou pravděpodobnost, že skutečně existují, protože jsou jedním z nejvýznamnějších faktorů, podle kterých trhy danou společnost oceňují.
 Pravděpodobné zásoby (zásoby P2) jsou ty neprokázané zásoby, jejichž existence a ekonomická vytěžitelnost jsou na základě analýzy dostupných dat odhadnuty na nejméně 50%.
 Možné zásoby (zásoby P3) jsou ty neprokázané zásoby, jejichž existence a ekonomická vytěžitelnost jsou na základě analýzy dostupných dat odhadnuty jako méně pravděpodobné (do 50%). V praxi by měly mít minimální pravděpodobnost alespoň 10%.
 S nárůstem průzkumu a těžby z nekonvenčních ložisek přišla Společnost Ropných Inženýrů (SPE) s definicemi tzv. Potenciálních zdrojů a Prospektivních zdrojů.
 Potenciální zdroje jsou ta množství ropy, která se odhadují k určitému datu, že jsou vytěžitelná z již objevených ložisek, ale která nejsou v současné době považována za komerčně realizovatelná. Jedna se tedy o ropu a plyn, které jsou sice technicky vytěžitelné, ale nejsou ekonomické. Prospektivní zdroje jsou ta množství ropy, které se odhadují k určitému datu, že budou vytěžitelná z ložisek, která budou objevena v budoucnu.
 Využití a zpracování ropy
 Ropa i ropné výrobky jsou základním palivem pro dopravu a surovinou pro výrobu plastů. Vyrábějí se z ní i některé léky a pesticidy. Především chudší země používají ropné produkty také k výrobě elektřiny (asi 7 % celkové světové produkce).
 Před samotným zpracováním je ropa po transportu do rafinérie kontinuálně odsolována praním upravenou vodou a oddělením solanky v elektrostatickém odlučovači za zvýšené teploty i tlaku. Základem zpracování ropy je proces kontinuální rektifikace (často uváděná "frakční destilace" není pro zpracování ropy dostatečně efektivní), při níž jsou v kolonách odděleny při atmosférickém tlaku jednotlivé skupiny uhlovodíků podle jejich bodů varu.
 Nejlehčí plynné uhlovodíky jsou methan, ethan, propan, butan. Poslední dva jsou hlavní součástí automobilového paliva LPG. Petroléter tvoří uhlovodíky s délkou řetězce C5–7 (tv asi 30–70 °C). Používají se jako rozpouštědla, např. při chemickém čištění oděvů. Další frakce jsou benzín (C6–12, 40–200 °C), petrolej (C10–15, 150–300 °C), ze kterého se vyrábí letecké palivo pro trysková letadla, a plynový olej (C10–20, 200–300 °C), ze kterého se získává nafta a lehký topný olej. Zbytek (tzv. mazut) se podrobuje vakuové destilaci za sníženého tlaku, čímž se oddělují těžké topné oleje od asfaltu. Uhlovodíky s dlouhými řetězci (C35 a víc) mohou být hydrokrakováním rozštěpeny, čímž vzniknou mazací oleje.
 Všechny získané produkty jsou nejprve podrobeny hydrorafinaci. Tímto procesem je z nich selektivně odstraněna organicky vázaná síra, dusík, příp. kyslík. Ty jsou jako odpovídající sloučeniny vodíku (H2S, NH3 a H2O) odstraněny např. výpirkou MEA.
 Získané produkty se podrobují mnoha dalším procesům např. reformování benzínů (produktem je reformát – tj. zvýšení obsahu aromátů, složka benzínového poolu), hydrokrakování (proces poskytuje jen kapalné produkty výhodných vlastností např. pro navazující ethylenovou pyrolýzu), fluidní katalytické krakování (= FCC, které zpracováním např. některých olejových frakcí poskytuje benzíny a též plyny), izomerace benzínů (tvořící tzv. izomerát = složka benzínového poolu). Mezi důležité procesy patří též visbreaking a TCC. Všechny jmenované procesy spadají do tzv. sekundárního zpracování ropy a jejich hlavním úkolem je zpracování těžkých ropných frakcí (těžké oleje) a jejich transformace na frakce lehčí (plyny, benzíny, atmosférické oleje). Provozování procesů sekundárního zpracování je nezbytné pro lepší "vytěžování" ropy, protože zastoupení jednotlivých frakcí v ropě neodpovídá potřebám společnosti.
 Asfalty jsou oxidovány v procesu oxidace asfaltů, aby se dosáhlo vhodnějších vlastností produktů. Z těžkých frakcí jsou extrahovány parafiny superkritickou extrakcí v rámci procesu extrakce parafinů. Jako poslední důležitý proces uveďme parciální oxidaci (dříve též zplyňování mazutu), která se dnes využívá výhradně jen na likvidaci těch nejtěžších zcela nezpracovatelných zbytků (jako jsou různé smoly z visbreakingu) a produkuje syntézní plyn bohatý především na vodík. Slouží tak jako zdroj vodíku (rafinérie bez vodíku není schopna provozu).
 Význam ropy
 95 % veškerých potravin je pěstováno za přispění ropy
 90 % dopravy zprostředkovávají ropné deriváty (mezi dopravní prostředky, které používají benzín či naftu (oboje vyráběno z ropy), patří například silniční či terénní vozidla se spalovacím motorem (automobil, autobus, motocykl...), dieselové vlaky, lodě, letadla nebo vrtulníky
 95 % veškerého vyráběného zboží potřebuje pro svou výrobu ropu
 za každou kalorii běžně vyráběných potravin se skrývá 10 kalorií z ropy
 na výrobu jednoho typického počítače se spotřebuje ropa o množství desetinásobku jeho hmotnosti
 Ropa je dnes využívána u každé masové výroby, přepravy a pěstování zemědělské produkce. Moderní zemědělství jak jej známe dnes se od nástupu petrochemického průmyslu po druhé světové válce stalo závislé na použití herbicidů, pesticidů a umělých hnojiv vyráběných z ropy. Dříve běžné použití přírodních hnojiv a přirozených pesticidů a herbicidů – tedy s minimem ropných a chemických produktů – je dnes metodou tzv. biozemědělství.
 Ropa jako zdroj velmi levné energie měla zejména od prvních desetiletí 20. století vliv na architekturu měst a dopravní infrastrukturu zemí Prvního světa. Urbanistické návrhy měst s typickými rozsáhlými obytnými předměstími (nejvýrazněji viděnými v USA) braly dostupnost levné transportní energie v podobě ropy do úvahy.
 Ropa také měla potírat hlad ve světě pod heslem "food from oil". V 70. letech 20. století šlo o ideu levných bílkovin z ropy, za kterou Alfred Champagnat dostal roku 1976 cenu UNESCO.
 Druhy ropy
 Ropný průmysl rozděluje ropu podle jejího původu (např. West Texas Intermediate, WTI nebo Brent) a často také podle její hustoty (lehká, light, středně těžká, intermediate a těžká, heavy); rafinérie ji také mohou označovat jako „sladkou“ (sweet), což znamená, že obsahuje relativně málo síry, nebo jako „kyselou“ (sour), což znamená, že tato ropa obsahuje více než 0,5 % síry a vyžaduje náročnější zpracování, aby vyhověla současným normám.
 Hlavní světové typy jsou:
 směsná ropa Brent, zahrnující 15 druhů ropy z nalezišť v Severním moři. Za cenu tohoto typu ropy je většinou prodávána ropa z Evropy, Afriky a Blízkého východu určená pro spotřebu na Západě.
 West Texas Intermediate (WTI), za jejíž cenu se prodává severoamerická ropa.
 Dubai, za jejíž cenu se prodává blízkovýchodní ropa určená pro asijsko-pacifickou oblast.
 Urals (z Ruska), za jejíž cenu se prodává ropa ze Sibiře (REBCO).
 Tapis (z Malajsie), za jejíž cenu se prodává lehká ropa z Dálného východu.
 Minas (z Indonésie), za jejíž cenu se prodává těžká ropa z Dálného východu.
 Koš OPEC zahrnující druhy
 Arab Light (Saúdská Arábie),
 Bonny Light (Nigérie),
 Fateh (Spojené arabské emiráty),
 Isthmus (Mexiko, nepatří do OPEC),
 Minas (Indonésie),
 Saharan Blend (Alžírsko),
 Tia Juana Light (Venezuela).
 OPEC se snaží udržet cenu koše OPEC v předem daném rozmezí pomocí zvyšování a snižování produkce. Ropa typu koš OPEC, sestávající jak z lehkých, tak z těžkých druhů ropy, je v průměru těžší než Brent i WTI a má větší obsah síry.
 Všechny výše uvedené druhy se řadí mezi klasickou „konvenční“ ropu. Kromě ní existují také velká ložiska nekonvenční ropy, kterou tvoří živice v dehtových píscích a kerogen v ropných břidlicích. Nacházejí se hlavně v Kanadě a Venezuele. Její podíl zatím tvoří jen 5 % celkové světové produkce, z důvodu vysoké energetické náročnosti těžby.
 Náklady se ale staly akceptovatelné po roce 2005, kdy vzrostla výrazně cena konvenční ropy. Proto v současnosti (2. dekáda 21. století) těžba nekonvenční ropy rychle stoupá.
 Budoucnost ropy
 Hubbertova teorie ropného vrcholu, tzv. peak oil, je teorie zabývající se dlouhodobými předpověďmi spotřeby a vyčerpání ropy. Tvrdí, že jelikož zdroje ropy jsou neobnovitelné, musí úroveň těžby ropy nevyhnutelně dosáhnout svého vrcholu a poté začít klesat. Těžba ropy podle této teorie sleduje tzv. Hubbertovu křivku (podobnou Gaussově křivce). Nejvíce diskutované je na této teorii datum, kdy má tento vrchol nastat.
 Geolog Marion King Hubbert, otec této teorie, sledoval těžbu ropy ve Spojených státech od 50. let 20. století. Zpozoroval, že nejvíc amerických ropných nalezišť bylo nalezeno počátkem 30. let 20. století a předpověděl, že těžba ropy v USA dosáhne vrcholu okolo roku 1970. V roce 1970 dosáhla skutečně těžba ropy v USA svého vrcholu a od té doby převážně klesá. Dna dosáhla v roce 2008, kdy těžba byla na úrovni roku 1947. Od té doby však opět stoupá.
 Poté, co těžba ropy v USA začala upadat, začal ceny ropy diktovat ropný kartel OPEC, což vedlo k třetí ropné krizi v roce 1973. Do dnešní doby dosáhlo vrcholu těžby mnoho oblastí, např. Severní moře v roce 1999 (nyní klesá produkce tempem 10–12 % za rok). Nedávno potvrdila i Čína, že dvě její největší ropná pole začínají být vytěžena a mexická ropná společnost PEMEX oznámila, že Cantarellské pole, jedno z největších pobřežních ropných polí na světě, dosáhlo svého vrcholu v roce 2006 a poté začala těžba klesat o 14 % za rok. Ve světovém měřítku pravděpodobně nebude pokles těžby tak prudký.
 Tato teorie neznamená, že po ropném vrcholu ropa náhle dojde, ale že se její těžba bude postupně snižovat. Vzhledem ke skutečnosti, že se ropa ve větším měřítku začala těžit asi před 150 lety, se dá očekávat, že zhruba stejnou dobu by mohla těžba ropy pokračovat i po dosažení vrcholu. Problém je právě v postupně se zmenšujících objemech těžené ropy, které znamenají budoucí razantní nárůst její ceny. Ropnému vrcholu se proto také někdy přezdívá „Konec levné ropy“.
 Z nejrůznějších důvodů (nejvíc asi z důvodu nedostatečného zmapování světových ropných rezerv) je těžké předpovědět, kdy nastane vrchol těžby v jednotlivých regionech. Vycházejíce z dostupných údajů o produkci ropy, stoupenci této teorie předpovídali (nesprávně), že vrchol světové těžby bude v roce 1989, 1995 nebo v letech 1995–2000. Tyto předpovědi jsou však z doby před hospodářskou recesí začátku 80. let, v jejímž důsledku se růst poptávky po ropě snížil a tím oddálil vrchol její těžby. Stejně tak, jako byla Hubbertova lokální teorie vzata na vědomí až po vrcholu těžby v USA roku 1971, zřejmě i teorie útlumu světové těžby bude uznána teprve, až se tak skutečně stane i ve světovém měřítku.
 Tuto teorii podporuje fakt, že křivka objevů nových ropných nalezišť dosáhla vrcholu v 60. letech a od té doby neustále klesá. Od roku 1980 spotřebovává lidstvo každý rok více ropy, než činí nové objevy. Dalším argumentem je, že roku 2005 začala dramaticky klesat příprava projektů, které by měly začít těžbu ropy od roku 2008 a náklady na těžbu ropy se stále zvyšují, jelikož ropa je těžitelná už pouze na stále méně dostupných místech.
 Podle některých zdrojů vyplývá z oficiálních statistik kartelu OPEC, že tzv. lehká sladká ropa (light sweet) se už nyní nachází za vrcholem těžby a její produkce klesá. Tento typ ropy je nejžádanější, protože se nejsnáze zpracovává, a zřejmě bude také nejdříve vyčerpán. Současný nedostatek rafinérských kapacit je podle těchto zdrojů dán právě tím, že rafinérie nejsou připraveny na zpracovávání většího množství těžší ropy s větším obsahem síry, např. z Blízkého východu.
 Odpůrci této teorie podotýkají, že úspěšná předpověď ropného vrcholu v USA nemusí mít žádnou spojitost s vyčerpáním tamních ropných zásob, pouze odráží ekonomickou nevýhodnost těžby v porovnání s importem ropy ze zahraničí. Také poukazují na opakovaně nesprávné předpovědi celosvětového ropného vrcholu. Podle některých je aplikace teorie na svět jako celek neproveditelná kvůli složitým obchodním a politickým vztahům, které mají na těžbu ropy zásadní vliv.
 Ekonomika
 Cenou ropy se většinou rozumí cena WTI/Light Crude ropy obchodované na newyorské komoditní burze (NYMEX), nebo cena ropy typu Brent obchodované na Mezinárodní ropné burze (International Petroleum Exchange, IPE) v Londýně. Cena ropy velmi závisí na jejím druhu (který je určen například její hustotou a obsahem síry) a také na jejím původu. Velká většina ropy se neprodává na burzách, ale pomocí přímých transakcí, které se ovšem cenami na burze řídí. IPE tvrdí, že 65 % veškerých obchodů s ropou vychází z její burzovní ceny ropy typu Brent. Jiné důležité referenční burzovní ceny jsou Dubai, Tapis a koš OPEC.
 Často se říká, že cenu ropy určuje kartel OPEC a její skutečná cena je kolem 2,1 dolarů za barel, což jsou náklady na těžbu na Blízkém východě. Tyto názory však nezohledňují náklady na hledání nových ropných nalezišť a investice nutné k zahájení těžby.
 Poptávka po ropě velmi závisí na globální makroekonomické situaci, takže také ta je důležitým činitelem v ceně ropy. Řada ekonomů tvrdí, že vysoké ceny ropy mají zpětně velký negativní vliv na hospodářský růst. S tímto nesouhlasí jiní ekonomičtí odborníci, podle nichž je nyní světové hospodářství méně závislé na ropě, než bylo během ropných šoků v sedmdesátých letech.
 Cena ropy dosáhla svého historického maxima v roce 1980, během druhého ropného šoku, kdy byla v dnešních cenách (tj. očištěna od inflace) až na úrovni 90 dolarů za barel. Poté dlouhodobě klesla v důsledku otevření nových ropných polí mimo Blízký východ, jako např. v Severním moři. Nedávné minimum bylo v lednu 1999 (12 dolarů za barel), kdy asijská ekonomická krize snížila poptávku. Pak cena ropy začala stoupat až na maximum 70,85 dolarů za barel 29. srpna 2005 v důsledku hurikánu Katrina.
 Současná ropná krize je zřejmě způsobena na jedné straně stále rostoucí poptávkou, nejvíc v jihovýchodní Asii (zejména v Číně), a na druhé straně nedostatečnou kapacitou rafinérií hlavně v USA. Zastánci Hubbertovy teorie v této souvislosti tvrdí, že jak se přibližujeme datu konečného vrcholu těžby, neustále se zmenšuje tzv. rezervní těžební kapacita, tj. množství ropy, o které mohou těžařské firmy krátkodobé zvýšit svoji produkci v případě převisu poptávky. Tato rezervní těžební kapacita je dnes skutečně na svém historickém minimu a tvoří pouhá dvě procenta celosvětové produkce (ještě před několika lety se pohybovala v rozmezí 8–10 procent). Relativně lokální výpadky těžby, jako byl hurikán Katrina, pak vyvolávají velké výkyvy v ceně ropy. Odpůrci Hubbertovy teorie pokles rezervní těžební i rafinérské kapacity připisují chronicky nedostatečným investicím kvůli dlouhodobě nízké ceně ropy. V září 2013 se v důsledku krize v Sýrii a očekávaného zásahu USA v této oblasti dostala na úroveň 117 dolarů za barel, rozhodující je cena na burze v Rotterdamu. K datu 8. 9. 2013 byla tato cena na cca 116 USD za barel. Další vývoj cen byl směrem dolů, za týden o cca 3 USD. Cena je závislá i na mezinárodním kursu USD proti Euro.
 V říjnu 2014 klesla cena ropy na cca 90 USD za barel a do března 2015 klesla na cca 60 USD za barel.
 Produkce a spotřeba v číslech
 Od počátku dějin lidstva do dneška bylo vytěženo přibližně 900 miliard barelů ropy. Za předpokladu současného objemu těžby vystačí známé zásoby ropy na dalších 42 let. Problém je právě v předpokladu stálé úrovně těžby.
 V roce 2009 tvořila celková těžba 3 821 mil. tun, z toho ropné země ve sdružení OPEC vyprodukovaly 41,2 %. Lehká ropa tvořila přibližně 33 %, středně těžká 53 % a těžká ropa 14 %. Kyselá ropa (sour) s vysokým obsahem síry tvořila 59 % celkové světové produkce.
 Největší spotřebitelé ropy byli v roce 2009 USA (842,9 mil. t), Evropská unie (670,8 mil. t), Čínská lidová republika (404,6 mil. t), Japonsko (197,6 mil. t), Indie (148,5 mil. t), Rusko (124,9 mil. t), Saúdská Arábie (121,8 mil. t),Německo (113,9 mil. t), Jižní Korea a Brazílie (obě 104,3 mil. t). Poptávka po ropě stoupá v současnosti asi o 2 % ročně. Ale v Evropě i v USA spotřeba ropy již několik let klesá.
 Česká republika v roce 2007 dovezla 7 187 tisíc tun ropy. Z toho 65 % pocházelo z Ruské federace, 27 % z Ázerbájdžánu, 4 % z Kazachstánu, 3 % z Alžírska a 1 % z Libye. Výroba benzínu v českých rafinériích činila 1 555 tisíc tun a výroba motorové nafty 2 830 tisíc tun. Čistý dovoz benzínu činil 494 tisíc tun a motorové nafty 1 236 tisíc tun (hlavně ze Slovenska).
 Světové zásoby ropy
 Náročnost těžby ropy je v různých oblastech rozdílná, to odpovídá i finanční náročnosti její těžby. V Saúdské Arábii je například těžba ropy relativně snadná a tak se odhaduje, že vytěžit jeden barel ropy vyjde na 4 až 5 amerických dolarů.
 Vliv těžby ropy na životní prostředí
 Vzhledem k tomu, že ropa je přirozeně se vyskytující látka, nemusí být její přítomnost v životním prostředí důsledkem lidských aktivit, jako jsou nehody a běžné činnosti (seismický průzkum, vrty, těžba, rafinace a spalování). Jevy, jako jsou průsaky a dehtové jámy, mohou vznikat i bez účasti člověka.
 Změna klimatu
 Od roku 2018 tvoří přibližně čtvrtinu ročních celosvětových emisí skleníkových plynů oxid uhličitý ze spalování ropy (plus úniky metanu z tohoto odvětví, celkem se jedná o 12,4 Gt ropy a 1Gt CO2eq metanu, dohromady 50 Gt CO2eq). Spolu se spalováním uhlí je spalování ropy největším přispěvatelem k nárůstu CO2 v atmosféře a tím ke globálnímu oteplování. Koncentrace atmosférického CO2 vzrostly za posledních 150 let na současnou úroveň přes 419 ppm z hodnot 180–300 ppm v předchozích 800 tisících letech. Tento nárůst teploty snížil minimální plochu arktického ledu na 4 320 000 km2, což představuje úbytek téměř poloviny od zahájení satelitních měření v roce 1979.
 Okyselování oceánů je zvyšování kyselosti zemských oceánů způsobené pohlcováním oxidu uhličitého (CO2) z atmosféry díky jeho zvýšeným koncentracím. Tento nárůst kyselosti ohrožuje veškerý mořský život.
 Těžba
 Těžba ropy spočívá v čerpání ropy z přírodních zásobníků. Ropa se často získává jako emulze voda v oleji a k oddělení ropy od vody se používají speciální chemické látky zvané demulgátory. Těžba ropy je nákladná a často poškozuje životní prostředí. Průzkum a těžba ropy na moři narušují okolní mořské prostředí.
 Úniky ropy
 Úniky surové ropy a rafinovaných pohonných hmot při haváriích tankerů poškodily přírodní ekosystémy a životní podmínky lidí na Aljašce, v Mexickém zálivu, na Galapágách, ve Francii a na mnoha dalších místech.
 Množství ropy uniklé při haváriích se pohybuje od několika set tun až po několik set tisíc tun (např. při haváriích vrtné plošiny Deepwater Horizon, řeckého tankeru SS Atlantic Empress, či supertankeru Amoco Cadiz). I menší úniky ukázaly, že mají velký dopad na ekosystémy, např. únik ropy z tankeru Exxon Valdez.
 Úniky ropy na moři jsou obecně mnohem škodlivější než úniky na pevnině, protože se mohou šířit stovky námořních mil v tenké vrstvě, která může pokrýt pláže vrstvou ropy. Ta může zahubit mořské ptáky, savce, měkkýše a další organismy, které pokryje. Ropné skvrny na pevnině lze snadněji zadržet, pokud lze kolem místa úniku rychle vytvořit provizorní zemní hráz, než většina ropy unikne, a suchozemští živočichové se ropě snáze vyhnou.
 Kontrola úniků ropy je obtížná, vyžaduje ad hoc metody a často obrovské nasazení lidí. Některé snahy o záchranu, např. shazování bomb a zápalných zařízení z letadel na vrak lodi SS Torrey Canyon nebyly úspěšné; moderní techniky odstraňování následků zahrnují odčerpávání ropy z vraku, jako tomu bylo v případě ropné skvrny Prestige nebo ropné skvrny Erika.
 Ačkoli se ropa skládá převážně z různých uhlovodíků, některé dusíkaté heterocyklické sloučeniny, jako pyridin, pikolin a chinolin, jsou uváděny jako kontaminanty spojené s ropou, stejně jako zařízení zpracovávající ropné břidlice nebo uhlí, a byly také nalezeny na místech zpracování starého dřeva. Tyto sloučeniny mají velmi vysokou rozpustnost ve vodě, a proto mají tendenci se rozpouštět a pohybovat s vodou. Bylo prokázáno, že některé přirozeně se vyskytující bakterie, jako jsou Micrococcus, Arthrobacter a Rhodococcus, tyto kontaminanty rozkládají.
 Dehtové koule
 Dehtové koule jsou kapky surové ropy (nezaměňovat s dehtem, což je umělý produkt získávaný z borovic nebo rafinovaný z ropy), která zvětrala v oceánu. Dehtové koule jsou ve většině prostředí znečišťující látkou, ačkoli se mohou vyskytovat i přirozeně, například v kanálu Santa Barbara v Kalifornii nebo v Mexickém zálivu u Texasu. Jejich koncentrace a vlastnosti se používají k posouzení rozsahu ropných skvrn. Jejich složení lze využít k identifikaci zdrojů původu a samotné dehtové koule mohou být hlubokomořskými proudy rozptýleny na velké vzdálenosti. Pomalu je rozkládají bakterie, mezi něž patří Chromobacterium violaceum, Cladosporium resinae, Bacillus submarinus, Micrococcus varians, Pseudomonas aeruginosa, Candida marina a Saccharomyces estuari.
 Odkazy
 Reference
 Literatura
 CÍLEK, V., KAŠÍK, M.: Nejistý plamen, , Argo, 2007 – pojednává o historii, způsobech těžby, významu, budoucnosti i alternativách ropy, též se zmiňuje o ropném zlomu)
 J. Pašek: Uhlíkaté suroviny, skriptum, vydavatelství VŠCHT, Praha 1996 (1999-dotisk).
 Krupka: Technické suroviny, přednáškové materiály, VŠCHT, Praha.
 Související články
 Ropné pole
 Ropné naleziště
 Ropný šok
 Ropný zlom
 Seznam ropných havárií
 Nekonvenční ropa
 Organizace zemí vyvážejících ropu – OPEC
 Ropné zásoby Česka
 Externí odkazy
 Ropný šok – Peak oil a energetická bezpečnost (články Britských listů)
 Ropa za 70 dolarů – kam až podraží benzín? (článek Hospodářských novin)
 Světová spotřeba ropy v číselném vyjádření na eia.doe.gov
 Graf ceny ropy Brent od r. 1988, průběžně aktualizovaný na oilnergy.com
 Graf cen ropy od druhé světové války očištěný o inflaci, průběžně aktualizovaný na inflationdata.com
 Počátky novodobé těžby ropy (nejen v ČR)
 MUZEUM NAFTOVÉHO DOBÝVÁNÍ A GEOLOGIE v Hodoníně
 Chemický průmysl
 Kaustobiolity
 Organické látky
 Paliva
 Neobnovitelné zdroje energie
 Komodity


text:
Circolare n.62/2017
 Oggetto: Tributi – Depositi Iva – Estrazione dei beni – Nuove norme dall’1 aprile – D.M. 23.2.2017, su G.U. n. 64 del 17.3.2017.
 Com’è noto, il decreto legge fiscale di fine anno (DL n.193/2016) ha modificato la disciplina fiscale dei depositi Iva prevedendo che dall’1 aprile di quest’anno l’estrazione dei beni debba avvenire previo pagamento dell’imposta che versa il gestore in nome e per conto del debitore, cioè del soggetto che procede all’estrazione. Il pagamento deve avvenire tramite il modello di versamento unico F24 entro il 16 del mese successivo a quello di estrazione e non è consentito compensare l’importo dovuto, ma occorre versarlo materialmente.
 Questi nuovi vincoli non valgono per i beni immessi in libera pratica con l’introduzione nel deposito Iva per i quali l’imposta continua ad essere assolta tramite emissione di autofattura (reverse charge) da parte del soggetto estrattore, previa prestazione di una garanzia corrispondente all’importo dell’Iva gravante sui beni e di durata pari a sei mesi dalla data di estrazione.
 Il decreto ministeriale in oggetto ha ora previsto che la garanzia non è dovuta dagli operatori regolari ai fini Iva, ossia gli operatori che non hanno compiuto violazioni negli ultimi tre anni relativamente alle dichiarazioni e ai versamenti, nonché dagli AEO (Operatore Economico Autorizzato) e dai soggetti cui è stata riconosciuta la notoria solvibilità ex art.90 TULD.
 Pertanto gli operatori affidabili, che già godevano dell’esenzione dall’obbligo di versare la garanzia all’introduzione in deposito dei beni in import (ai sensi del comma 4 lettera b dell’art.50bis del DL n.331/93 che è rimasta invariata), nulla cambia rispetto alle previgenti disposizioni.
 La regolarità ai fini Iva dovrà essere attestata tramite dichiarazione sostitutiva redatta con un modello che deve essere approvato dall’Agenzia delle Entrate. La dichiarazione è consegnata dal soggetto estrattore al gestore del deposito ed è valida per un anno. Il gestore del deposito trasmette la dichiarazione all’Agenzia delle Entrate. Le modalità di trasmissione sono approvate con provvedimento della stessa Agenzia.
 Si fa notare che in base alle nuove regole che entreranno in vigore dall’1 aprile l’utilizzo dei depositi Iva è stato esteso ai beni nazionali. Per questo utilizzo peraltro l’estrazione è sempre vincolata al versamento preventivo ed effettivo (senza compensazione) dell’Iva da parte del gestore in nome e per conto del debitore.
 Si ritiene che col decreto ministeriale in oggetto si sia superato il rischio di blocco dell’attività dei depositi Iva e che le istanze del mondo confederale siano state pienamente accolte.
 Per riferimenti confronta circ.re conf.le n.208/2016
 G.U. n.64 del 17-3-2017
 DECRETO 23 febbraio 2017
 Estrazione di beni introdotti in deposito IVA ai sensi dell'articolo
 50-bis, comma 6, del decreto-legge 30 agosto 1993, n. 331, convertito
 dalla legge 29 ottobre 1993, n. 427, come modificato dall'articolo 4,
 comma 7, del decreto-legge 22 ottobre 2016, n. 193.
 Visto il decreto del Presidente della Repubblica 26 ottobre 1972,
 n. 633, concernente l'istituzione e la disciplina dell'imposta sul
 Visto il decreto-legge 30 agosto 1993, n. 331, convertito, con
 modificazioni, dalla legge 29 ottobre 1993, n. 427, recante
 disposizioni concernenti l'armonizzazione delle disposizioni in
 materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni
 conseguenti a detta armonizzazione;
 Visto il regolamento di cui al decreto del Ministro delle finanze
 20 ottobre 1997, n. 419, recante norme in materia di depositi IVA;
 Visto il decreto-legge 22 ottobre 2016, n. 193, convertito, con
 modificazioni, dalla legge 1° dicembre 2016 n. 225, contenente
 disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di
 esigenze indifferibili;
 Visto l'art. 50-bis del citato decreto-legge n. 331 del 1993,
 recante disposizioni in materia di depositi fiscali ai fini IVA, come
 modificato dall'art. 4, comma 7, del citato decreto-legge n. 193 del
 2016 e, in particolare, il comma 6 che, tra l'altro, detta specifiche
 modalita' per il versamento dell'IVA da parte dei soggetti che
 procedono all'estrazione di beni introdotti in deposito IVA ai sensi
 del comma 4, lettera b), del medesimo art. 50-bis, previa prestazione
 di idonea garanzia, i cui contenuti, modalita' e casi sono definiti
 con decreto del Ministro dell'economia e delle finanze;
 1. Il presente decreto definisce i contenuti, le modalita' ed i
 casi di prestazione della garanzia prevista dall'art. 50-bis, comma
 6, secondo periodo, del decreto-legge n. 331 del 1993, da parte dei
 soggetti che procedono all'estrazione di beni introdotti in deposito
 IVA ai sensi del comma 4, lettera b), del medesimo art. 50-bis.
 1. Per i soggetti che procedono all'estrazione di beni introdotti
 nel deposito IVA ai sensi dell'art. 50-bis, comma 4, lettera b), del
 decreto-legge n. 331 del 1993, l'imposta e' dovuta a norma dell'art.
 17, secondo comma, del decreto del Presidente della Repubblica 26
 ottobre 1972, n. 633, qualora sussistano i seguenti requisiti,
 connessi ad elementi soggettivi di affidabilita' del contribuente:
 a) presentazione della dichiarazione ai fini dell'imposta sul
 valore aggiunto, se obbligato, nei tre periodi d'imposta antecedenti
 l'operazione di estrazione;
 b) esecuzione dei versamenti, se dovuti, relativi all'imposta sul
 valore aggiunto dovuta in base alle ultime tre dichiarazioni annuali
 presentate alla data dell'operazione di estrazione;
 c) assenza di avviso di rettifica o di accertamento definitivo
 per il quale non e' stato eseguito il pagamento delle somme dovute,
 per violazioni relative all'emissione o all'utilizzo di fatture per
 operazioni inesistenti, notificati nel periodo d'imposta in corso
 ovvero nei tre antecedenti l'operazione di estrazione;
 d) assenza della formale conoscenza dell'inizio di procedimenti
 penali o di condanne o di applicazione della pena su richiesta delle
 parti, a norma dell'art. 444 del codice di procedura penale, a carico
 del legale rappresentante o del titolare della ditta individuale, per
 uno dei delitti previsti dagli articoli 2, 3, 5, 8, 10, 10-ter,
 10-quater e 11 del decreto legislativo 10 marzo 2000, n. 74, e
 dall'art. 216 del regio decreto 16 marzo 1942, n. 267.
 2. Si considerano eseguiti i versamenti indicati al comma 1,
 lettera b), anche nelle ipotesi di effettuazione del versamento,
 anche in forma rateale, delle somme dovute a seguito della ricezione
 della comunicazione prevista dall'art. 54-bis del decreto del
 Presidente della Repubblica n. 633 del 1972, ovvero nelle ipotesi di
 tempestivo pagamento, anche in forma rateale, a seguito di notifica
 di cartella di pagamento delle medesime somme iscritte nei ruoli.
 3. Per i soggetti di nuova costituzione, i requisiti di cui al
 comma l, lettere a), b) e c), devono sussistere con riferimento ai
 periodi, anche inferiori al triennio, intercorsi successivamente alla
 data di costituzione.
 4. In assenza dei requisiti di cui al comma 1, l'imposta e' dovuta
 a norma dell'art. 17, secondo comma, del decreto del Presidente della
 Repubblica n. 633 del 1972, previa prestazione della garanzia secondo
 le modalita' stabilite dall'art. 38-bis, comma 5, del medesimo
 decreto del Presidente della Repubblica n. 633 del 1972, a favore del
 competente ufficio dell'Agenzia delle entrate, per l'importo
 corrispondente all'imposta dovuta per la durata di sei mesi dalla
 data di estrazione.
 1. La sussistenza dei requisiti di affidabilita' previsti dall'art.
 2, comma 1, sono attestati dal soggetto che procede all'estrazione
 attraverso una dichiarazione sostitutiva di atto di notorieta' ai
 sensi dell'art. 47 del decreto del Presidente della Repubblica 28
 dicembre 2000, n. 445, redatta in conformita' al modello approvato
 con provvedimento del direttore dell'Agenzia delle entrate.
 2. La dichiarazione sostitutiva di atto di notorieta' e' consegnata
 dal soggetto estrattore al gestore del deposito all'atto della prima
 estrazione effettuata ed e' valida per l'intero anno solare di
 presentazione. Il gestore del deposito trasmette la dichiarazione
 sostitutiva all'Agenzia delle entrate che procede, anche sulla base
 di analisi del rischio di evasione o di frode, ad opportuni controlli
 ivi compresi quelli connessi alla verifica dell'effettiva sussistenza
 dei requisiti di garanzia dichiarati dal contribuente.
 3. Con provvedimento del direttore dell'Agenzia delle entrate sono
 stabilite le modalita' e i termini per la trasmissione, anche in via
 telematica, della dichiarazione sostitutiva di cui al comma1.
 4. In caso di prestazione della garanzia prevista dall'art. 2,
 comma 4, copia della stessa deve essere consegnata dal soggetto
 estrattore al gestore del deposito all'atto dell'estrazione.
 1. I requisiti di cui all'art. 2, comma 1, si considerano
 sussistenti in capo ai soggetti che procedono all'estrazione qualora
 ricorra una delle seguenti condizioni:
 a) il soggetto che procede all'estrazione dei beni dal deposito
 IVA coincide con quello che ha effettuato l'immissione in libera
 pratica con introduzione dei beni nel deposito IVA;
 b) il soggetto che procede all'estrazione dei beni dal deposito
 IVA e' un soggetto autorizzato ai sensi degli articoli 38 e seguenti
 del regolamento (UE) n. 952/2013 del Parlamento europeo e del
 Consiglio del 9 ottobre 2013, oppure e' esonerato ai sensi dell'art.
 90 del testo unico delle disposizioni legislative in materia
 doganale, di cui al decreto del Presidente della Repubblica 23
 gennaio 1973, n. 43.
 2. Nei casi elencati al comma 1, per l'estrazione dei beni
 introdotti nel deposito IVA l'imposta e' dovuta dal soggetto che
 procede all'estrazione a norma dell'art. 17, secondo comma, del
 decreto del Presidente della Repubblica n. 633 del 1972.
 Registrato alla Corte dei conti il 13 marzo 2017
 Ufficio controllo atti Ministero economia e finanze, reg.ne prev. n.


text:
 Fógra dlíthiúil tábhachtach
 |
 12008M/PRO/15
 Leagan comhdhlúite den Chonradh ar an Aontas Eorpach - PRÓTACAIL - Prótacal (Uimh. 15) maidir le forálacha áirithe a bhaineann le Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann
 Official Journal 115 , 09/05/2008 P. 0284 - 0286
 PRÓTACAL (Uimh. 15)MAIDIR LE FORÁLACHA ÁIRITHE A BHAINEANN LE RÍOCHT AONTAITHE NA BREATAINE MÓIRE AGUS THUAISCEART ÉIREANNTÁ NA hARDPHÁIRTITHE CONARTHACHA,AG AITHINT DÓIBH nach gcuirfear de cheangal ar an Ríocht Aontaithe ná nach mbeidh sí faoi ghealltanas an euro a ghlacadh gan a rialtas agus a Parlaimint cinneadh ar leith chuige sin a ghlacadh,ÓS RUD É gur chuir rialtas na Ríochta Aontaithe in iúl don Chomhairle an 16 Deireadh Fómhair 1996 agus an 30 Deireadh Fómhair 1997 nach raibh sé ar intinn aige a bheith rannpháirteach sa tríú céim den aontas eacnamaíoch agus airgeadaíochta,AG TABHAIRT DÁ nAIRE DÓIBH cleachtas rialtas na Ríochta Aontaithe a riachtanas iasachta a chistiú trí fhiachas a dhíol leis an earnáil phríobháideach,TAR ÉIS COMHAONTÚ ar na forálacha seo a leanas, a chuirfear i gceangal leis an gConradh ar an Aontas Eorpach agus leis an gConradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh:1. Mura gcuirfidh an Ríocht Aontaithe in iúl don Chomhairle go bhfuil sé ar intinn aici an euro a ghlacadh, ní bheidh aon iallach uirthi déanamh amhlaidh.2. Ag féachaint don fhógra a thug rialtas na Ríochta Aontaithe don Chomhairle an 16 Deireadh Fómhair 1996 agus an 30 Deireadh Fómhair 1997, beidh feidhm ag míreanna 3 go 8 agus mír 10 maidir leis an Ríocht Aontaithe.3. Coimeádfaidh an Ríocht Aontaithe a cumhachtaí i réimse beartas airgeadaíochta i gcomhréir lena dlí náisiúnta.4. Ní bheidh Airteagal 282(2), cé is moite den chéad abairt agus den abairt dheiridh de, Airteagal 282(5), an dara mír d'Airteagal 119, Airteagal 126(1), (9) agus (11), Airteagal 127(1) go (5), Airteagal 128, Airteagail 130, 131, 132 agus 133, Airteagal 138, Airteagal 140(3), Airteagal 219 agus Airteagal 283 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh infheidhme ar an Ríocht Aontaithe. Ní bheidh feidhm ag Airteagal 121(2) den Chonradh seo maidir léi, a mhéid a bhaineann le glacadh na gcodanna sin de na mórthreoirlínte beartais eacnamaíoch a bhaineann leis an limistéar euro i gcoitinne. Sna forálacha sin, ní áireofar an Ríocht Aontaithe ar na tagairtí don Aontas ná do na Ballstáit agus ní áireofar Banc Shasana ar na tagairtí do bhainc cheannais náisiúnta.5. Déanfaidh an Ríocht Aontaithe gach dícheall easnamh rialtais iomarcach a sheachaint.Leanfaidh Airteagail 143 agus 144 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh de bheith infheidhme ar an Ríocht Aontaithe. Beidh Airteagail 134(4) agus 142 infheidhme ar an Ríocht Aontaithe amhail is dá mbeadh maolú aici.6. Déanfar cearta vótála na Ríochta Aontaithe a fhionraí nuair a bheidh an Chomhairle ag glacadh na mbeart dá dtagraítear sna hAirteagail atá liostaithe i mír 4 agus sna cásanna dá dtagraítear sa chéad fhomhír d'Airteagal 139(4) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh. Chun na críche sin, beidh feidhm ag an dara fomhír d'Airteagal 139(4) den Chonradh sin.Ní bheidh aon cheart ag an Ríocht Aontaithe ach oiread a bheith rannpháirteach i gceapadh Uachtarán, Leasuachtarán agus chomhaltaí eile Bhord Feidhmiúcháin BCE faoin dara mír d'Airteagal 283(2) den Chonradh sin.7. Ní bheidh Airteagail 3, 4, 6, 7, 9.2, 10.1, 10.3, 11.2, 12.1, 14, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 26, 27, 30 go 34 agus 49 den Phrótacal maidir le Reacht an Chórais Eorpaigh Banc Ceannais agus an Bhainc Cheannais Eorpaigh ("an Reacht") infheidhme ar an Ríocht Aontaithe.Sna hAirteagail sin, ní áireofar an Ríocht Aontaithe ar na tagairtí don Aontas ná do na Ballstáit agus ní áireofar Banc Shasana ar na tagairtí do bhainc cheannais náisiúnta.Ní áireofar caipiteal suibscríofa Bhanc Shasana ar na tagairtí do "chaipiteal suibscríofa an Bhainc Cheannais Eorpaigh" in Airteagail 10.3 agus 30.2 den Reacht.8. Beidh éifeacht ag Airteagal 141(1) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh agus ag Airteagail 43 go 47 den Reacht, bíodh Ballstát go maolú ann nó ná bíodh, faoi réir na leasuithe seo a leanas:(a) Áireofar na tagairtí in Airteagal 43 do chúraimí BCE agus IEA ar na cúraimí sin nach mór a chomhall fós tar éis an euro a thabhairt isteach de dheasca aon chinnidh ón Ríocht Aontaithe gan an euro a ghlacadh.(b) I dteannta na gcúraimí dá dtagraítear in Airteagal 46 tabharfaidh BCE comhairle freisin a bhaineann le hullmhú aon chinnidh ón gComhairle maidir leis an Ríocht Aontaithe arna ghlacadh i gcomhréir le míreanna 9(a) agus 9(c), agus rannchuideoidh sé le hullmhú an chinnidh sin.(c) Íocfaidh Banc Shasana a shuibscríbhinn le caipiteal BCE mar ranníocaíocht chuig a chostais oibríochtúla ar an mbonn céanna le bainc cheannais náisiúnta Bhallstát go maolú.9. Féadfaidh an Ríocht Aontaithe a chur in iúl don Chomhairle tráth ar bith go bhfuil ar intinn aici an euro a ghlacadh. Sa chás sin:(a) Ní bheidh an ceart ag an Ríocht Aontaithe an euro a ghlacadh ach amháin ar an gcoinníoll go gcomhallann sí na coinníollacha is gá. Cinnfidh an Chomhairle, ag gníomhú di arna iarraidh sin don Ríocht Aontaithe agus faoi na coinníollacha agus i gcomhréir leis an nós imeachta atá leagtha síos in Airteagal 140(1) agus (2) den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh, an gcomhallann sí fós na coinníollacha is gá.(b) Íocfaidh Banc Shasana a chaipiteal suibscríofa, aistreoidh sé sócmhainní chuig cúlchistí eachtracha an Bhainc Cheannais Eorpaigh agus ranníocfaidh sé lena chúlchistí ar an mbonn céanna le banc ceannais náisiúnta Ballstáit a bhfuil a mhaolú aisghairthe.(c) Déanfaidh an Chomhairle, ag gníomhú di faoi na coinníollacha agus i gcomhréir leis an nós imeachta atá leagtha síos in Airteagal 140(3) den Chonradh sin, gach cinneadh eile is gá a ghlacadh chun a chumasú don Ríocht Aontaithe an euro a ghlacadh.Má ghlacann an Ríocht Aontaithe an euro de bhun fhorálacha an Airteagail seo, scoirfidh míreanna 3 go 8 d'éifeacht a bheith leo.10. D'ainneoin fhorálacha Airteagail 123 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh agus Airteagal 21.1 den Reacht, féadfaidh Rialtas na Ríochta Aontaithe a shaoráid "ways and means" le Banc Shasana a choimeád ar bun mura nglacfaidh agus fad nach nglacfaidh an Ríocht Aontaithe an euro.--------------------------------------------------


text:
 1.6.2006
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 147/41
 ETA:n SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS
 N:o 27/2006,
 tehty 10 päivänä maaliskuuta 2006,
 ETA-sopimuksen liitteen II (Tekniset määräykset, standardit, testaus ja varmentaminen) muuttamisesta
 ETA:n SEKAKOMITEA, joka
 ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen tarkistamisesta tehdyllä pöytäkirjalla, jäljempänä ’sopimus’, ja erityisesti sen 98 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Sopimuksen liite II muutettiin 2 päivänä joulukuuta 2005 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 144/2005 (1).
 (2)
 Biosidituotteiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/8/EY 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kymmenvuotisen työohjelman toisesta vaiheesta annetun asetuksen (EY) N:o 2032/2003 muuttamisesta 13 päivänä kesäkuuta 2005 annettu komission asetus (EY) N:o 1048/2005 (2) olisi otettava osaksi sopimusta,
 ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
 1 artikla
 Lisätään sopimuksen liitteessä II olevan XV luvun 12s kohtaan (komission asetus (ETY) N:o 2032/2003) luetelmakohta seuraavasti:
 ”, sellaisena kuin se on muutettuna seuraavalla:
 —
 32005 R 1048: komission asetus (EY) N:o 1048/2005, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2005 (EUVL L 178, 9.7.2005, s. 1).”.
 2 artikla
 Asetuksen (EY) N:o 1048/2005 islanniksi ja norjaksi laaditut tekstit, jotka julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa, ovat todistusvoimaisia.
 3 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan 11 päivänä maaliskuuta 2006, jos kaikki sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty ETA:n sekakomitealle (3).
 4 artikla
 Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.
 Tehty Brysselissä 10 päivänä maaliskuuta 2006.
 ETA:n sekakomitean puolesta
 Puheenjohtaja
 R. WRIGHT
 (1) EUVL L 53, 23.2.2006, s. 40.
 (2) EUVL L 178, 9.7.2005, s. 1.
 (3) Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.


text:
 Avis juridique important
 |
 21992D0218(06)
 92/113/CEE:Decisão no 3/91 do Comité CEE-Suíça, de 13 de Dezembro de 1991, que altera o protocolo no 3 relativo à definição da noção de « produtos originários » e aos métodos de cooperação administrativa
 Jornal Oficial no L 042 de 18/02/1992 p. 0045 - 0045
 DECISÃO No. 3/91 DO COMITÉ CEE-SUÍÇAde 13 de Dezembro de 1991que altera o protocolo no. 3 relativo à definição da noção de «produtos originários» e aos métodos de cooperação administrativa(92/113/CEE)O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o acordo entre a Comunidade Económica Europeia e a Confederação Suíça, assinado em Bruxelas em 22 de Julho de 1972, Tendo em conta o protocolo no. 3 relativo à definição da noção de «produtos originários» e aos métodos de cooperação administrativa, a seguir denominado «protocolo no. 3», e, nomeadamente, o seu artigo 28o., Considerando que a não existência de produção da farinha de milho dita «masa» na Comunidade e nos países da Associação Europeia de Comércio Livre (AECL) justifica uma adaptação das regras de origem estabelecidas no protocolo no. 3, limitada a dois anos numa primeira fase, em relação aos produtos classificados pela posição SH 1905, DECIDE: Artigo 1o.A remissão (1) e o texto da nota de pé-de-página que constam da lista anexa à presente decisão são inseridas na lista do anexo III ao protocolo no. 3 ao acordo CEE-Suíça. Artigo 2o.A presente decisão é aplicável a partir de 1 de Dezembro de 1991. Feito em Buxelas, em 13 de Dezembro de 1991. Pelo Comité MistoO PresidenteR. COHEN ANEXOLista das operações de complemento de fabrico ou de transformação cuja aplicação é requerida em relação às matérias não originárias a fim de que o produto fabricado possa adquirir a qualidade de produto originário >POSIÇÃO NUMA TABELA>