text:
 8.12.2011
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 325/44
 A BIZOTTSÁG 1275/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2011. december 7.)
 az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek megállapításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1),
 tekintettel az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a gyümölcs- és zöldség-, valamint a feldolgozottgyümölcs- és feldolgozottzöldség-ágazatra alkalmazandó részletes szabályainak a megállapításáról szóló, 2011. június 7-i 543/2011/EU bizottsági végrehajtási rendeletre (2) és különösen annak 136. cikke (1) bekezdésére,
 mivel:
 Az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai eredményeinek megfelelően az 543/2011/EU végrehajtási rendelet a XVI. mellékletének A. részében szereplő termékek és időszakok tekintetében meghatározza azokat a szempontokat, amelyek alapján a Bizottság rögzíti a harmadik országokból történő behozatalra vonatkozó átalányértékeket,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet 136. cikkében említett behozatali átalányértékeket e rendelet melléklete határozza meg.
 2. cikk
 Ez a rendelet 2011. december 8-án lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2011. december 7-én.
 a Bizottság részéről, az elnök nevében,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 mezőgazdasági és vidékfejlesztési főigazgató
 (1) HL L 299., 2007.11.16., 1. o.
 (2) HL L 157., 2011.6.15., 1. o.
 MELLÉKLET
 Az egyes gyümölcs- és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek
 (EUR/100 kg)
 KN-kód
 Országkód (1)
 Behozatali átalányérték
 0702 00 00
 AL
 58,7
 MA
 51,1
 MK
 68,6
 TN
 95,6
 TR
 87,5
 ZZ
 72,3
 0707 00 05
 TR
 159,0
 ZZ
 159,0
 0709 90 70
 MA
 41,1
 TR
 152,1
 ZZ
 96,6
 0805 10 20
 AR
 29,4
 BR
 41,5
 MA
 56,6
 TR
 48,7
 UY
 42,5
 ZA
 55,6
 ZZ
 45,7
 0805 20 10
 MA
 81,2
 ZZ
 81,2
 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90
 HR
 32,0
 IL
 76,9
 JM
 129,1
 TR
 78,6
 ZZ
 79,2
 0805 50 10
 TR
 54,3
 ZZ
 54,3
 0808 10 80
 CA
 120,5
 CL
 90,0
 CN
 71,1
 US
 137,2
 ZA
 180,1
 ZZ
 119,8
 0808 20 50
 CN
 56,5
 TR
 133,1
 ZZ
 94,8
 (1) Az országoknak az 1833/2006/EK bizottsági rendeletben (HL L 354., 2006.12.14., 19. o.) meghatározott nómenklatúrája szerint. A „ZZ” jelentése „egyéb származás”.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 29.3.2016
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 111/3
 Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) 14. decembra 2015 – Umweltverband WWF Österreich/Landeshauptmann von Tirol
 (Vec C-663/15)
 (2016/C 111/04)
 Jazyk konania: nemčina
 Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom
 Navrhovateľ v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Umweltverband WWF Österreich
 Žalovaný úrad: Landeshauptmann von Tirol
 Vedľajší účastník konania: Ötztaler Wasserkraft GmbH
 Prejudiciálne otázky
 1.
 Priznáva článok 4 smernice č. 2000/60/ES (1), ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (rámcová smernica o vode) alebo rámcová smernica o vode ako taká, organizácii na ochranu životného prostredia v konaní, ktoré nepodlieha posudzovaniu vplyvov na životné prostredie podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, také práva, ktorých ochrana sa podľa článku 9 ods. 3 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, ktorý bol v mene Európskeho spoločenstva schválený rozhodnutím Rady č. 2005/370/ES zo 17. februára 2015 (Aarhuský dohovor), zabezpečí prostredníctvom prístupu k správnemu alebo súdnemu konaniu?
 V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
 2.
 Vyplýva z ustanovení Aarhuského dohovoru, že sa uplatnenie týchto práv musí umožniť už v konaní pred správnym orgánom, alebo stačí možnosť domáhať sa právnej ochrany proti rozhodnutiu správneho orgánu na súde?
 3.
 Je prípustné, aby vnútroštátne procesné právo (§ 42 AVG) od organizácie na ochranu životného prostredia, rovnako, ako od iných účastníkov konania, vyžadovalo, aby svoje námietky uplatnila po prvýkrát nie až v sťažnosti pred správnym súdom, ale už v konaní pred správnymi orgánmi, inak stratí svoje postavenie účastníka konania a nebude mať viac možnosť obrátiť sa so svojou sťažnosťou na správny súd?
 (1) Smernica č. 2000/60/ES Európskeho parlamentu a Rady z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (Ú. v. ES L 327, s. 1; Mim. vyd. 15/005, s. 275).


text:
 30.12.2006
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 326/72
 Žaloba podaná 21. novembra 2006 – Espinosa Labella a i./Komisia
 (Vec T-322/06)
 (2006/C 326/149)
 Jazyk konania: španielčina
 Účastníci konania
 Žalobcovia: Manuel Espinosa Labella a iní (Almería, Španielsko) (v zastúpení: J. Rovira, abogada)
 Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
 Návrhy žalobcov
 —
 vyhlásiť neplatnosť zaradenia SCI ES6110014 „Artos de El Ejido“ do rozhodnutia Komisie o stredomorskej oblasti a nariadiť jeho vyškrtnutie zo zoznamu „území európskeho významu“ obsiahnutého v uvedenom rozhodnutí,
 —
 subsidiárne vyhlásiť neplatnosť zaradenia poľnohosposárskych usadlostí nachádzajúcich sa v obci El Ejido na sever od Santa María del Águila v uvedenom SCI, alebo – čo je to isté – vyhlásiť neplatnosť zaradenia poľnohospodárskych usadlostí nachádzajúcich sa medzi skleníkmi na sever od Santa María del Águila v SCI „Artos de El Ejido“,
 —
 zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.
 Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
 Táto žaloba smeruje proti rozhodnutiu Komisie z 19. júla 2006, ktorým sa v súlade so smernicou Rady 92/43/EHS prijíma zoznam území európskeho významu pre stredomorskú biogeografickú oblasť (1), v rozsahu, v akom sa za územie európskeho významu vyhlasuje územie ES611 0014 „Artos de El Ejido“ ako celok, alebo subsidiárne v rozsahu, v akom sú do tohto zoznamu zahrnuté poľnohospodárske usadlosti žalobcov.
 Na podporu svojich návrhov žalobcovia uvádzajú:
 —
 žalovaná v rozpore s článkom 4 smernice 94/43/ES náležite nepreskúmala návrh Španielskeho kráľovstva na zahrnutie „Artos de El Ejido“ do zoznamu území európskeho významu stredomorskej biogeografickej oblasti. V tejto súvislosti tvrdia, že odkedy sa dozvedeli o uvedenom návrhu, niekoľkokrát sa obrátili na zástupcov Generálneho riaditeľstva pre životné prostredie Komisie s tým, že preukázali:
 —
 mimoriadnu antropizáciu dotknutého územia, ktoré spôsobuje, že nie je vhodné ako biotop voľne žijúcich druhov,
 —
 nevymedzenie SCI, ktoré má byť vyhlásené, resp. jeho neprimerané vymedzenie podľa hraníc súkromných pozemkov a nie podľa prirodzených charakteristík územia,
 —
 chýbajúce vedecké odôvodnenie ochrany určených druhov na poľnohospodárskych usadlostiach nachádzajúcich sa v zónach priemyselného alebo intenzívneho poľnohospodárstva v skleníkoch.
 V prípade predmetného SCI nebolo dotknuté územie vybrané správne, keďže štátna správa nepredložila kompletné vedecké podklady ako bolo jej povinnosťou. Keď tak španielska štátna správa neurobila, Komisia si podklady mala vyžiadať. V tejto súvislosti sa zdôrazňuje odôvodnenie aktu, ktorým sa určité územie vymedzuje ako hodné ochrany, musí vyhovovať značným vedeckým nárokom a spĺňať kritériá stanovené v prílohe III citovanej smernice.
 —
 Tým, že Komisia akceptovala skutočnosť, že v konaní o zahrnutie „Artos de El Ejido“ do zoznamu SCI sa nekonala verejná diskusia, a tým, že neodpovedala na listy žalobcov, porušila základné procesné normy a vyvolala situáciu, v ktorej sa žalobcovia nemohli brániť.
 (1) Ú. v. EÚ L 259, 21.9.2006, s. 1.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG v. Swingward Ltd, a Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG v. Dowelhurst Ltd, a Glaxo Group Ltd v. Swingward Ltd, a Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd v. Dowelhurst Ltd, a SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd v. Dowelhurst Ltd, a Eli Lilly and Co. v. Dowelhurst Ltd
 (Věc C-348/04) (1)
 (Průmyslové a obchodní vlastnictví - Právo ochranných známek - Farmaceutické výrobky - Paralelní dovoz - Přebalení výrobku označeného ochrannou známkou)
 (2007/C 96/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd, Eli Lilly and Co.
 Žalované: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Court of Appeal – Volný pohyb zboží – Užívání ochranné známky paralelním dovozcem farmaceutického výrobku – Úprava balení – Podmínky uvedení na trh stanovené rozsudkem Soudního dvora ve spojených věcech C-247/093, C-429/93 a C-436/93, Bristol-Myers Squibb c v. Paranova – Výklad
 Výrok
 1)
 Článek 7 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, musí být vykládán v tom smyslu, že majitel ochranné známky může legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění na trh farmaceutického výrobku dovezeného z jiného členského státu v jeho vnitřním a vnějším původním balení opatřeném dodatečným vnějším označením, které na něj umístil dovozce, ledaže by
 —
 bylo prokázáno, že využití práva z ochranné známky jejím majitelem za účelem podání námitek proti uvádění přeznačeného výrobku pod touto ochrannou známkou na trh by přispělo k umělému rozdělení trhů mezi členské státy;
 —
 bylo prokázáno, že nové označení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu;
 —
 na obalu byl jasně uveden původce nového označení výrobku a jméno jeho výrobce;
 —
 vzhled přeznačeného výrobku nebyl takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky nebo jejího majitele; označení tak nesmí být vadné, nízké kvality nebo neúhledné, a
 —
 dovozce podal majiteli ochranné známky oznámení před uvedením přeznačeného výrobku do prodeje a poskytl mu na jeho žádost vzorek tohoto výrobku.
 2)
 Podmínka, podle které přebalení farmaceutického výrobku prostřednictvím jeho nového obalu a nového umístění ochranné známky na tento obal nebo umístěním označení na obal obsahující tento výrobek je nezbytné pro jeho další uvádění na trh v členském státě dovozu, jakožto jedna z podmínek, které, jsou-li splněny, brání majiteli ochranné známky v souladu s čl. 7 odst. 2 směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru, podat námitky proti uvedenému uvádění na trh, se vztahuje pouze na přebalení, a nikoliv na způsob nebo styl, kterým je prováděno.
 3)
 Podmínka, podle které nesmí být vzhled přebaleného výrobku takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky a jejího majitele, jakožto podmínka nezbytná pro to, aby posledně jmenovaný nemohl na základě čl. 7 odst. 2 směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění farmaceutického výrobku na trh, jestliže paralelní dovozce výrobek přebalil tak, že jej buď nově opatřil ochrannou známkou, nebo na obal obsahující výrobek umístil označení, není omezena na případy, kdy je přebalení vadné, nízké kvality nebo neúhledné.
 4)
 Otázka, zda skutečnost, že paralelní dovozce:
 —
 neumístí ochrannou známku na nový vnější obal výrobku (odstranění), nebo
 —
 umístí na tento obal vlastní logo nebo použije styl nebo „podnikovou,úpravu“, nebo úpravu, kterou užívá pro řadu rozdílných výrobků (společné označování), nebo
 —
 umístí na uvedený obal dodatečné označení způsobem, kterým se zcela nebo zčásti zakryje ochranná známka jejího majitele, nebo
 —
 neuvede na dodatečném označení, že dotčená ochranná známka je ve vlastnictví jejího majitele, nebo
 —
 natiskne jméno paralelního dovozce velkými písmeny,
 je takové povahy, že by mohla poškodit dobré jméno ochranné známky, je skutkovou otázkou, jejíž posouzení přísluší vnitrostátnímu soudu s ohledem na okolnosti vlastní každé věci.
 5)
 V takových situacích, jaké jsou předmětem sporů v původním řízení, přísluší paralelním dovozcům prokázat existenci podmínek, podle nichž:
 —
 využití práva z ochranné známky jejím majitelem za účelem podání námitek proti uvádění přebalených výrobků pod touto ochrannou známkou na trh by přispělo k umělému rozdělení trhů mezi členské státy;
 —
 přebalení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu;
 —
 původce přebalení výrobku a jméno jeho výrobce jsou jasně uvedeny na novém obalu;
 —
 vzhled přebaleného výrobku nesmí být takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky a jejího majitele; přebalení tak nesmí být vadné, nízké kvality nebo neúhledné;
 —
 dovozce musí podat majiteli ochranné známky oznámení před uvedením přebaleného výrobku do prodeje a poskytnout mu na jeho žádost vzorek přebaleného výrobku,
 a které, jsou-li splněny, brání majiteli ochranné známky legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění přebaleného farmaceutického výrobku na trh.
 Pokud jde o podmínku, podle které je nutné prokázat, že přebalení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu, nicméně stačí, že paralelní dovozce podá takové důkazy, na základě kterých se lze důvodně domnívat, že je tato podmínka splněna. Totéž a fortiori platí pro podmínku, podle níž vzhled přebaleného výrobku nesmí být takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky nebo jejího majitele. Jestliže dovozce předloží takový důkaz prima facie, pokud jde o tuto poslední podmínku, bude popřípadě příslušet majiteli ochranné známky, který má nejlepší předpoklady pro posouzení, zda balení může poškodit jeho dobré jméno nebo dobré jméno ochranné známky, aby prokázal, že jeho dobré jméno nebo jméno ochranné známky bylo poškozeno.
 6)
 Jestliže paralelní dovozce nepodal majiteli ochranné známky předchozí oznámení týkající se přebaleného farmaceutického výrobku, porušuje práva tohoto majitele při každém následném dovozu uvedeného výrobku, dokud nepodá takové oznámení. Sankce za toto porušení musí být nejen přiměřená, ale i dostatečně účinná a musí mít odrazující účinek, aby zajistila plnou účinnost směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru. Vnitrostátní opatření, na základě něhož má majitel ochranné známky v případě takového porušení nárok na finanční náhradu za stejných podmínek jako v případě padělání, se jako takové nejeví být v rozporu se zásadou proporcionality. Nicméně přísluší vnitrostátnímu soudu, aby případ od případu stanovil výši finanční náhrady s přihlédnutím zejména k rozsahu škody způsobené majiteli ochranné známky porušením, kterého se dopustil paralelní dovozce, a za dodržení zásady proporcionality.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.