jurisdiction: US

text:
 273 Md. 69 (1974)
 327 A.2d 477
 LAZORCAK
 v.
 FEUERSTEIN
 [No. 34, September Term, 1974.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided November 8, 1974.
 *70 The cause was argued before SINGLEY, SMITH, DIGGES, LEVINE, ELDRIDGE and O'DONNELL, JJ.
 Murray L. Deutchman, with whom were Bullard & Deutchman, P.A. on the brief, for appellant.
 Michael A. Schuchat, with whom was Gary L. Manuse on the brief, for appellee.
 DIGGES, J., delivered the opinion of the Court.
 When the Circuit Court for Montgomery County made final a judgment for the full claim of Daniel Feuerstein (appellee), the obligee on a cognovit note, it necessarily rejected, and we think quite correctly, the defense on equitable grounds as well as the counterclaim asserted by the obligor on that note, Stephen A. Lazorcak, Jr. It is the rejection of these which impels Lazorcak's present appeal to this Court. There is no significant controversy concerning the facts.
 In the spring of 1972, Lazorcak, who was at that time a sales trainee for the Baltimore Chemical and Equipment Corporation, a company which sold, among other things, dry cleaning machines, met, on one of his sales trips to the District of Columbia, Feuerstein, the owner of Park Plaza Valet, a laundry business being operated in the basement of 1629 Columbia Road, N.W. It was due to the impresario nature of the more experienced salesman, Harlan Weiland, who traveled with this trainee on the sales route, that Lazorcak and Feuerstein began the discussions which eventually brought about a sale of appellee's laundry business to the appellant.
 Before this sale of the business was consummated, Mr. Lazorcak, a novitiate at being an entrepreneur, "learned the ropes" at Park Plaza Valet under the tutelage of Mr. Feuerstein. During this education period the appellant was fully informed as to how both the major aspects of the business  the "drop off" laundry as well as the coin *71 operated dry cleaning machine  functioned and generated income.
 Ultimately settlement took place on April 7, 1972, after the parties[1] on that same day had signed an "Agreement of Sale," wherein Feuerstein agreed to "sell, assign, transfer, and deliver":
 "(1) All mailing and customer lists, as presently constituted;
 (2) All machinery, equipment, inventory and supplies owned by Seller, located on Seller's business premises and used by Seller in his business as presently constituted ...;
 (3) All of Seller's right to the existing lease with Plaza Joint Venture T/A Park Plaza Apartments for the premises in which Seller's existing business is located;
 (4) All of Seller's good will; and
 (5) All of Seller's accounts receivable and customers' property, subject to the assumption by Purchaser of all of Seller's trade accounts payable."
 And Lazorcak agreed to pay:
 "(a) The purchase price shall be Eighteen Thousand Five Hundred Dollars ($18,500.00), of which amount the sum of Three Thousand Five Hundred Dollars ($3,500.00) shall be payable by certified check at closing and the balance of Fifteen Thousand Dollars, which shall be evidenced by Purchaser's negotiable promissory note in the form of Schedule B attached hereto, shall be payable in 60 equal consecutive monthly installments of $250.00 each commencing one (1) month after the closing date."
 With the consummation of this transaction, appellant *72 assumed control and went to work running his new enterprise. His initial efforts met with so much success that within only a few months he was aspiring to expand. However, this enthusiasm was short-lived as appellant discovered during his investigation of the requirements incident to enlarging the business that the dry cleaning machine, which was included in the initial purchase and which was quite profitable, was being operated in the basement in violation of Title 7, Part 114 of the District of Columbia fire code. As a result of this dismal discovery, Lazorcak had his attorney send to Feuerstein's attorney the following letter on July 19, 1972:
 "On behalf of my client, Stephen A. Lazorcak, Jr., I am writing to suggest that certain circumstances have arisen which I believe justify a complete rescission of the agreement between Mr. Lazorcak and your client Mr. Feuerstein. The problems that have arisen relate to a contingent D.C. tax liability which was undisclosed by Mr. Feuerstein and which could easily result in a serious penalty being imposed upon Mr. Lazorcak or the business for willful failure to report certain amounts of income. Further, the business is being operated in a manner and in a place which I believe is in violation of the District of Columbia fire code, which raises a situation of commercial frustration. Under the circumstances rather than take the chance of reporting these matters to the appropriate District of Columbia authorities, perhaps the best manner of handling the case would be for the parties to agree to a rescission, cancellation of all indebtedness and return of funds. Perhaps a meeting should be set up to discuss these matters after you have spoken to your client." (emphasis added).
 Even though appellant did not receive a response to this letter, he conducted the business as he had in the past and did not fail to make the July, August and September *73 payments on the purchase price indebtedness as they became due. Then, when Lazorcak continued to operate the business and receive its benefits, but was, nevertheless, remiss in making the October and November payments on the note, Feuerstein instituted this court action on November 30, 1972. Appellant responded by pleading the general issue and asserting specially:
 "That there has been a complete failure of consideration.
 "That for equitable plea states that he is entitled to a rescission on the basis of `Commercial frustration' and total failure of consideration."
 In addition Lazorcak filed a countersuit[2] in three counts which he characterizes as 1) "breach of contract"; 2) "fraud"; and 3) "equitable relief by way of rescission." Following a full hearing, Judge Fairbanks, the trial judge, was not convinced as to the merits of Lazorcak's pleas or counterclaim and accordingly entered judgment against him in the amount of $14,000 with interest, the balance then due on the purchase price of the laundry business.
 In trying to persuade this Court to reverse the trial court's adverse determination the appellant frames the issues here as follows:[3]
 I. "Whether it is a failure of consideration when a purchaser buys a business and machinery used in the business `as presently constituted' and after the sale learns that certain of the machinery essential to the business as `constituted' may not be used due to local licensing and fire regulations."
 II. "Whether the purchaser of a business is entitled to a rescission of the contract of sale where *74 the purchaser is prohibited from using certain equipment essential to the business due to local fire and licensing regulations when the seller of the business and those working for him, prior to the sale, assure the purchaser that the business and equipment as `constituted' at the time of the sale is properly located and operating." (emphasis added).
 Appellant calls the "failure of consideration" aspect "the basic underlying thrust of [his] case," as his "counterclaims have had one thrust, i.e., that he did not get what he bargained for, substantially." Then becoming more specific, he urges that the "failure of consideration" resulted "from the `illegality' of the operation of the business and the machinery located therein `as presently constituted,' i.e., it violated a fire code," which "illegality," since it was not known or foreseen by him, appellant reasons, voids the contract as a matter of law.
 Before answering this contention we observe that although the appellant utilizes the term "failure of consideration"[4] he apparently does not question the existence of a sufficient consideration here to make this contract binding. Instead, since appellant's dissatisfaction with the contract stems from the fact that he received a dry cleaning machine from the appellee, which he later discovered could not be legally operated in the place it was then located, Lazorcak is really seeking redress for Feuerstein's failure to perform as originally anticipated by the agreement.
 When a contracting party is displeased with the other's performance he may follow either of two alternative courses of action, if under the facts they are open to him: (1) he can *75 reaffirm the existence of the contract and seek specific performance when appropriate or claim damages for its breach, or (2) he can repudiate the contract altogether and request rescission. Kemp v. Weber, 180 Md. 362, 365-66, 24 A.2d 779 (1942); Corbin on Contracts, § 1102 (1964). Because specific performance was unavailable to the appellant under the facts here, and since he made no effort whatsoever, based on a breach of this contract, to prove specifically any monetary damages, we cannot authorize other than a nominal recovery under the first alternative (S & S Bldg. Corp. v. Fidelity Storage, 270 Md. 184, 189, 310 A.2d 778 (1973)) as "if [actual] compensatory damages are to be recovered [for breach of a contract], they must be proved with reasonable certainty and may not be based on speculation or conjecture." Charles Co. Broadcasting v. Meares, 270 Md. 321, 332, 311 A.2d 27 (1973). We are, therefore, left with a decision as to whether the appellant qualifies, under the facts of this case, for any relief through rescission of the contract.
 Lazorcak claims that because of "failure of consideration ... fraud ... mutual mistake, innocent misrepresentation or frustration of the purpose of the contract (commercial frustration)," he is entitled to a rescission of the entire sale agreement and a recovery of all monies he paid because of it. Although appellant earnestly presents proof and authorities which, he suggests, support rescission on these grounds, it is unnecessary for us to pass upon their substance in this case because, even accepting the position of the appellant that his attack on the contract for these reasons authorizes rescission, and further assuming that it is proper for the appellant to rely on the equitable remedy of rescission by pleading it in this law action, his failure to promptly and properly manifest his determination to repudiate the contract presents a hurdle which he does not surmount.
 Clearly a failure, to whatever degree, of a party to perform his part of a contract, though it may give rise to a suit for damages, does not in and of itself act to rescind that contract. Instead, as a general rule, the party seeking *76 rescission must indicate to the other party at least the intent to restore the parties to the relative positions which they would have occupied if no such contract had ever been made, and this as soon as the disenchanted party learns of the facts. Kemp v. Weber, supra at 365. This offer of restoration or tender back must, at a minimum, demonstrate an unconditional willingness to return to the other party both the consideration that was given by that party and any benefits received under the contract. Funger v. Mayor of Somerset, 249 Md. 311, 333, 239 A.2d 748 (1968); Funger v. Mayor of Somerset, 244 Md. 141, 223 A.2d 168 (1966); Glen Alden v. Duvall, 240 Md. 405, 215 A.2d 155 (1965); Talbert v. Seek, 210 Md. 34, 122 A.2d 469 (1956); Baltimore v. DeLuca-Davis Co., 210 Md. 518,124 A.2d 557 (1956); Gaver v. Gaver, 176 Md. 171, 4 A.2d 132 (1939); Restatement of Restitution, §§ 65 and comment e, 66 (1947). This effort to resume the status quo is required as, if a party who knows the facts which would justify rescission, does any act which recognizes the continued validity of the contract or indicates that he still feels bound under it, he will be held to have waived his right to rescind. As this Court stated in Kemp v. Weber, supra at 365-66:
 "When a party to a contract is faced by some failure in carrying out its terms on the part of the other party, he has, in general, either a right to retain the contract, and collect damages for its breach, or a right to rescind the contract and recover his own expenditures. Obviously he cannot do both. The contract cannot be in effect, and at the same time rescinded. If in effect, he can get damages; if rescinded, he must return his benefits, and receive his expenditures. He cannot, of course, retain the benefits and get back his expenditures. He would then be receiving a free gift of whatever he got under the contract. He, therefore, has a choice.
 "All the authorities hold that such a choice must be exercised as soon as the party ascertains the *77 facts, and is informed of the failure on the part of the other party. The reason for this is clear. Having then a knowledge of the facts, he is not deceived. If he is unwilling to take the benefits accrued or accruing under the contract, he has an opportunity to disavow it, get back what he has put out, and place himself in approximately the same position in which he would have been had no contract been made. If he does not do this, but continues receiving the benefits coming to him under the contract, he has affirmed the contract after knowing the facts. He may have been deceived in the first instance, but he is not deceived after he knows. Making his choice after he knows, he must abide by it. 12 Am. Jur., paragraph 447; Telma v. Gingell, 157 Md. 411, 146 A. 221; Tolchester Beach Improvement Co. v. Boyd, 161 Md. 269, 156 A. 795, 81 A.L.R. 895; Stephenson v. Upper Ashburton Realty Co., 170 Md. 288, 184 A. 230; Ortel v. Upper Ashburton Realty Co., 171 Md. 678, 190 A. 239."
 See 3 Black, Rescission & Cancellation, § 594.
 However, in order that tender back does not become too harsh a requirement, there have been carved out in the law certain limited situations in which a contracting party may be excepted from the prerequisite that the parties be returned to the status quo. These exceptions were delineated by this Court in Funger v. Mayor of Somerset, supra, 244 Md. at 151, where it was stated:
 "Equity will in an appropriate case order rescission without restoration if: (1) the performance by the one against whom rescission is sought has become worthless, or (2) the respondent has prevented its return, or (3) the performance conferred only an intangible benefit upon the complainant, or (4) only a promise was given, or (5) the complainant can properly retain it irrespective of the voidable transaction, or (6) it is in possession of or is subject *78 to the order of a person having a right superior to the complainant, or (7) restoration is impossible for some reason not hereinbefore mentioned and the clearest and strongest equity demands that rescission be granted (sometimes with a monetary substitute for restoration). Restatement, Restitution §§ 65 and 66; Restatement, Contracts §§ 480 and 481; 3 Black, Rescission and Cancellation §§ 616-27."
 Because it is clear that the appellant cannot find refuge in any of the exceptions enumerated above, he must show that he followed the abrogation and restoration requirements previously described. But this he cannot do, as the only evidence which is even suggestive of a gesture by the appellant that he desired rescission (besides the plea and counterclaim seeking rescission filed nearly nine months after the discovery of the illegality involving the use of the dry cleaning machine) is the July 19th letter, quoted above. However, this letter does not amount to an unequivocal offer of restoration, as it does not specify that appellant has definitely decided that he wants rescission. On the contrary, it can only be interpreted as an inquiry amounting to an invitation to discuss problems concerning the business. Furthermore, and perhaps of greater significance, the appellant retained ownership rather than offering to return the business to the seller when he learned of the fire code violation in July of 1972; he not only continued to make payments for the business to the appellee until more than two months after the July letter, but he also maintained and operated the business through August of 1973  retaining all of the profits and other benefits. Certainly these activities cannot be interpreted as a manifestation of an attempt to attain rescission, but can only be viewed as a reaffirmation of the contract.
 Since it appears that the sale of the business to Lazorcak has not been successfully attacked by him, we affirm the action of the circuit court both in ordering the appellant to *79 pay the remainder of the purchase price and in rejecting his counterclaim.
 Judgment affirmed.
 Costs to be paid by the appellant.
 NOTES
 [1] In addition to Lazorcak and Feuerstein signing the agreement, Mr. Weiland also endorsed, guaranteeing performance by Lazorcak.
 [2] Lazorcak also filed a cross-claim against his codefendant on the confessed judgment note, Mr. Weiland, but that cross-claim is not an issue in this appeal.
 [3] Appellant initially proposed a third issue  fraudulent inducement  but this was abandoned at oral argument in this Court.
 [4] It is noteworthy to mention that there are authorities who think that the use of the phrase "failure of consideration" in the context in which the appellant uses it, is a misnomer, as strictly speaking that phrase means lack of the consideration which is necessary to make an agreement binding in the first place. Hurlburt v. Kephart, 50 Colo. 353, 115 P. 521 (1911); Konecko v. Konecko, 164 C.A.2d 249, 330 P.2d 393 (1958); 17 Corpus Juris Secundum 848; Corbin on Contracts, § 133 (1963).


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 30.8.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 226/1
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EVROPSKÁ UNIE-ŠVÝCARSKO PRO LETECKOU DOPRAVU ZŘÍZENÉHO DOHODOU MEZI EVROPSKÝM SPOLEČENSTVÍM A ŠVÝCARSKOU KONFEDERACÍ O LETECKÉ DOPRAVĚ č. 1/2019
 ze dne 22. srpna 2019,
 kterým se nahrazuje příloha Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě [2019/1380]
 VÝBOR EVROPSKÁ UNIE-ŠVÝCARSKO PRO LETECKOU DOPRAVU,
 s ohledem na Dohodu mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (dále jen „dohoda“), a zejména na čl. 23 odst. 4 této dohody,
 ROZHODL TAKTO:
 Jediný článek
 Příloha tohoto rozhodnutí nahrazuje přílohu dohody s platností ode dne 1. září 2019.
 V Bruselu dne 22. srpna 2019.
 Za smíšený výbor
 vedoucí delegace Evropské unie
 Filip CORNELIS
 vedoucí delegace Švýcarska
 Gilles RODUIT
 PŘÍLOHA
 „PŘÍLOHA
 Pro účely této dohody se rozumí:
 —
 Evropská unie na základě Lisabonské smlouvy, která vstoupila v platnost dne 1. prosince 2009, nahrazuje Evropské společenství a stává se jeho nástupcem.
 —
 Jestliže akt uvedený v této příloze obsahuje odkaz na členské státy Evropského společenství, jež bylo nahrazeno Evropskou unií, nebo na požadavek spojení s nimi, má se pro účely této dohody za to, že se odkaz vztahuje rovněž na Švýcarsko nebo na požadavek spojení se Švýcarskem.
 —
 Odkazy na nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 a (EHS) č. 2408/92 uvedené v článcích 4, 15, 18, 27 a 35 dohody se považují za odkazy na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008.
 —
 Aniž je dotčen článek 15 této dohody, „leteckým dopravcem Společenství“ podle následujících směrnic a nařízení Společenství se rozumí též letecký dopravce, který je držitelem licence a má svou hlavní provozovnu a případně sídlo podniku ve Švýcarsku v souladu s nařízením (ES) č. 1008/2008. Jakýkoli odkaz na nařízení (EHS) č. 2407/92 se považuje za odkaz na nařízení (ES) č. 1008/2008.
 —
 Jakýkoli odkaz na články 81 a 82 Smlouvy nebo na články 101 a 102 Smlouvy o fungování Evropské unie v následujících textech se považuje za odkaz na články 8 a 9 této dohody.
 1. Liberalizace letectví a ostatní předpisy v odvětví civilního letectví
 č. 1008/2008
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství, Úř. věst. L 293, 31.10.2008, s. 3.
 č. 2000/79
 Směrnice Rady ze dne 27. listopadu 2000 o Evropské dohodě o organizaci pracovní doby mobilních pracovníků v civilním letectví uzavřené mezi Sdružením evropských leteckých společností (AEA), Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF), Evropským sdružením technických letových posádek (ECA), Evropským sdružením leteckých společností (ERA) a Mezinárodním sdružením leteckých dopravců (IACA), Úř. věst. L 302, 1.12.2000, s. 57.
 č. 93/104
 Směrnice Rady ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby, Úř. věst. L 307, 13.12.1993, s. 18, ve znění:
 —
 směrnice 2000/34/ES, Úř. věst. L 195, 1.8.2000, s. 41.
 č. 437/2003
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. února 2003 o statistickém vykazování letecké přepravy cestujících, zboží a poštovních zásilek, Úř. věst. L 66, 11.3.2003, s. 1.
 č. 1358/2003
 Nařízení Komise ze dne 31. července 2003, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 437/2003 o statistickém vykazování letecké přepravy cestujících, zboží a poštovních zásilek, a kterým se mění přílohy I a II uvedeného nařízení, Úř. věst. L 194, 1.8.2003, s. 9, ve znění:
 —
 nařízení Komise (ES) č. 158/2007, Úř. věst. L 49, 17.2.2007, s. 9.
 č. 785/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. dubna 2004 o požadavcích na pojištění u leteckých dopravců a provozovatelů letadel, Úř. věst. L 138, 30.4.2004, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 285/2010, Úř. věst. L 87, 7.4.2010, s. 19.
 č. 95/93
 Nařízení Rady ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství, Úř. věst. L 14, 22.1.1993, s. 1 (články 1–12), ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 793/2004, Úř. věst. L 138, 30.4.2004, s. 50.
 č. 2009/12
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. března 2009 o letištních poplatcích, Úř. věst. L 70, 14.3.2009, s. 11.
 č. 96/67
 Směrnice Rady ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství, Úř. věst. L 272, 25.10.1996, s. 36.
 (články 1–9, 11–23 a 25).
 č. 80/2009
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. ledna 2009 o kodexu chování pro používání počítačových rezervačních systémů a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 2299/89, Úř. věst. L 35, 4.2.2009, s. 47.
 2. Pravidla hospodářské soutěže
 č. 1/2003
 Nařízení Rady ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1 (články 1–13, 15–45).
 (V rozsahu, v němž je toto nařízení příslušné pro použití této dohody. Vložení uvedeného nařízení nemá vliv na rozdělení úkolů podle této dohody.)
 č. 773/2004
 Nařízení Komise ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 123, 27.4.2004, s. 18, ve znění:
 —
 nařízení Komise (ES) č. 1792/2006, Úř. věst. L 362, 20.12.2006, s. 1.
 —
 nařízení Komise (ES) č. 622/2008, Úř. věst. L 171, 1.7.2008, s. 3.
 č. 139/2004
 Nařízení Rady ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (nařízení ES o spojování), Úř. věst. L 24, 29.1.2004, s. 1.
 (články 1–18, čl. 19 odst. 1 a 2, články 20–23).
 S ohledem na čl. 4 odst. 5 nařízení o spojování platí mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem toto:
 1)
 S ohledem na spojení definované v článku 3 nařízení (ES) č. 139/2004, které nemá význam pro celé Společenství ve smyslu článku 1 uvedeného nařízení a které může být přezkoumáno v rámci vnitrostátních předpisů pro hospodářskou soutěž nejméně tří členských států ES a Švýcarské konfederace, mohou osoby nebo podniky podle čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení před oznámením příslušným orgánům informovat Komisi ES prostřednictvím odůvodněného podání, že by spojení měla posoudit Komise.
 2)
 Evropská komise neprodleně předá Švýcarské konfederaci všechna podání podle čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 139/2004 a předchozího odstavce.
 3)
 Vyjádří-li Švýcarská konfederace svůj nesouhlas se žádostí o postoupení případu, příslušný švýcarský orgán pro hospodářskou soutěž si ponechá svou pravomoc a případ nebude od Švýcarské konfederace postoupen podle tohoto odstavce.
 S ohledem na lhůty podle čl. 4 odst. 4 a 5, čl. 9 odst. 2 a 6 a čl. 22 odst. 2 nařízení o spojování:
 1)
 Evropská komise neprodleně předá příslušnému švýcarskému orgánu pro hospodářskou soutěž všechny příslušné dokumenty podle čl. 4 odst. 4 a 5, čl. 9 odst. 2 a 6 a čl. 22 odst. 2.
 2)
 Výpočet lhůt podle čl. 4 odst. 4 a 5, čl. 9 odst. 2 a 6 a čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 139/2004 začíná pro Švýcarskou konfederaci ihned poté, co příslušný švýcarský orgán pro hospodářskou soutěž obdrží příslušné dokumenty.
 č. 802/2004
 Nařízení Komise ze dne 7. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 139/2004 o kontrole spojování podniků, Úř. věst. L 133, 30.4.2004, s. 1 (články 1–24), ve znění:
 —
 nařízení Komise (ES) č. 1792/2006, Úř. věst. L 362, 20.12.2006, s. 1.
 —
 nařízení Komise (ES) č. 1033/2008, Úř. věst. L 279, 22.10.2008, s. 3.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1269/2013, Úř. věst. L 336, 14.12.2013, s. 1.
 č. 2006/111
 Směrnice Komise ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř jednotlivých podniků, Úř. věst. L 318, 17.11.2006, s. 17.
 č. 487/2009
 Nařízení Rady ze dne 25. května 2009 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na některé kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví letecké dopravy, Úř. věst. L 148, 11.6.2009, s. 1.
 3. Bezpečnost letectví
 č. 2018/1139
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. července 2018 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Agentury Evropské unie pro bezpečnost letectví, kterým se mění nařízení (ES) č. 2111/2005, (ES) č. 1008/2008, (EU) č. 996/2010, (EU) č. 376/2014 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/30/EU a 2014/53/EU a kterým se zrušuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 552/2004 a (ES) č. 216/2008 a nařízení Rady (EHS) č. 3922/91, Úř. věst. L 212, 22.8.2018, s. 1.
 Agentura má i ve Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny ustanoveními nařízení.
 Komise má i ve Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny pro rozhodnutí podle čl. 2 odst. 6 a 7, čl. 41 odst. 6, čl. 62 odst. 5, čl. 67 odst. 2 a 3, čl. 70 odst. 4, čl. 71 odst. 2, čl. 76 odst. 4, čl. 84 odst. 1, čl. 85 odst. 9, čl. 104 odst. 3 bodu i), čl. 105 odst. 1 a čl. 106 odst. 1 a 6.
 Bez ohledu na horizontální úpravu stanovenou v druhé odrážce přílohy Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě se odkazy na „členské státy“ v ustanoveních nařízení (EU) č. 182/2011 zmíněných v článku 127 nařízení (EU) 2018/1139 nevztahují na Švýcarsko.
 Žádné ustanovení tohoto nařízení nelze vykládat tak, že pověřuje Evropskou agenturu pro bezpečnost letectví, aby jednala jménem Švýcarska v rámci mezinárodních dohod pro jiné účely než účely podpory při plnění povinností, které mu z těchto dohod plynou.
 Pro účely této dohody se znění nařízení upravuje takto:
 a)
 článek 68 se mění takto:
 i)
 v odst. 1 písm. a) se za slovo „Unií“ vkládají slova „nebo Švýcarskem“;
 ii)
 doplňuje se nový odstavec, který zní:
 „4. Kdykoliv Unie vede jednání se třetí zemí s cílem uzavřít dohodu, která stanoví, že členský stát nebo agentura může vydávat osvědčení na základě osvědčení vydaných leteckými úřady dané třetí země, usiluje o to, aby Švýcarsku byla nabídnuta podobná dohoda s dotčenou třetí zemí. Švýcarsko zase usiluje o uzavření dohod se třetími zeměmi odpovídajících těm, které uzavřela Unie.“
 b)
 V článku 95 se doplňuje nový odstavec, který zní:
 „3. Odchylně od čl. 12 odst. 2 písm. a) pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie je výkonný ředitel agentury oprávněn zaměstnávat na základě smlouvy švýcarské státní příslušníky, kteří požívají veškerých občanských práv.“
 c)
 V článku 96 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „V souladu s dodatkem k příloze A uplatní Švýcarsko na agenturu Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie, který je uveden v příloze A této přílohy.“
 d)
 V článku 102 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „5. Švýcarsko se plně podílí na činnosti správní rady a má v jejím rámci stejná práva a povinnosti jako členské státy Evropské unie, s výjimkou hlasovacího práva.“
 e)
 V článku 120 se doplňuje nový odstavec, který zní:
 „13. Švýcarsko se podílí na finančním příspěvku uvedeném v odst. 1 písm. b) podle následujícího vzorce:
 S (0,2/100) + S [1 – (a + b) 0,2/100] c/C,
 kde:
 S
 =
 část rozpočtu agentury, která není financována z poplatků a plateb uvedených v odst. 1 písm. c) a d),
 a
 =
 počet přidružených států,
 b
 =
 počet členských států EU,
 c
 =
 příspěvek Švýcarska do rozpočtu ICAO,
 C
 =
 celkový příspěvek členských států EU a přidružených států do rozpočtu ICAO.“
 f)
 V článku 122 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „6. Ustanovení vztahující se na finanční kontrolu prováděnou Unií ve Švýcarsku, která se týká účastníků činností agentury, jsou uvedena v příloze B této přílohy.“
 g)
 Příloha I nařízení se doplňuje o následující letadla jako výrobky, na něž se vztahuje čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (EU) č. 748/2012 (1):
 A/c - [HB-JES] – typ Gulfstream G-V
 A/c - [HB-ZDF] – typ MD900.
 h)
 V čl. 132 odst. 1 se odkaz na nařízení (EU) 2016/679 považuje, pokud jde o Švýcarsko, za odkaz na příslušné vnitrostátní právní předpisy.
 i)
 Ustanovení čl. 140 odst. 6 se nevztahuje na Švýcarsko.
 č. 1178/2011
 Nařízení Komise ze dne 3. listopadu 2011, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se posádek v civilním letectví podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 311, 25.11.2011, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 290/2012, Úř. věst. L 100, 5.4.2012, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 70/2014, Úř. věst. L 23, 28.1.2014, s. 25.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 245/2014, Úř. věst. L 74, 14.3.2014, s. 33.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/445, Úř. věst. L 74, 18.3.2015, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/539, Úř. věst. L 91, 7.4.2016, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/1065, Úř. věst. L 192, 30.7.2018, s. 21.
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/1119, Úř. věst. L 204, 13.8.2018, s. 13.
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/1974, Úř. věst. L 326, 20.12.2018, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2019/27, Úř. věst. L 8, 10.1.2019, s. 1.
 č. 3922/91
 Nařízení Rady ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví, Úř. věst. L 373, 31.12.1991, s. 4 (články 1–3, čl. 4 odst. 2, články 5–11 a 13), ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 1899/2006, Úř. věst. L 377, 27.12.2006, s. 1.
 —
 nařízení (ES) č. 1900/2006, Úř. věst. L 377, 27.12.2006, s. 176.
 —
 nařízení Komise (ES) č. 8/2008, Úř. věst. L 10, 12.1.2008, s. 1.
 —
 nařízení Komise (ES) č. 859/2008, Úř. věst. L 254, 20.9.2008, s. 1.
 V souladu s článkem 139 nařízení (EU) 2018/1139 se nařízení (EHS) č. 3922/91 zrušuje ode dne použitelnosti podrobných pravidel přijatých podle čl. 32 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2018/1139 ohledně omezení doby letové služby a doby služby a požadavků na dobu odpočinku, pokud jde o aerotaxi, lékařskou záchrannou službu a obchodní leteckou dopravu provozovanou jednopilotními letadly.
 č. 996/2010
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. října 2010 o šetření a prevenci nehod a incidentů v civilním letectví a o zrušení směrnice 94/56/ES, Úř. věst. L 295, 12.11.2010, s. 35, ve znění:
 —
 nařízení (EU) č. 376/2014, Úř. věst. L 122, 24.4.2014, s. 18.
 č. 104/2004
 Nařízení Komise ze dne 22. ledna 2004, kterým se stanoví pravidla organizace a složení odvolacího senátu Evropské agentury pro bezpečnost letectví, Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s. 20.
 č. 2111/2005
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. prosince 2005 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, o informování cestujících v letecké dopravě o totožnosti provozujícího leteckého dopravce a o zrušení článku 9 směrnice 2004/36/ES, Úř. věst. L 344, 27.12.2005, s. 15.
 č. 473/2006
 Nařízení Komise ze dne 22. března 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro seznam Společenství uvádějící letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedený v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005, Úř. věst. L 84, 23.3.2006, s. 8.
 č. 474/2006
 Nařízení Komise ze dne 22. března 2006 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, uvedeného v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005, Úř. věst. L 84, 23.3.2006, s. 14, naposledy pozměněné:
 —
 prováděcím nařízením Komise (EU) 2019/618, Úř. věst. L 106, 17.4.2019, s. 1.
 č. 1332/2011
 Nařízení Komise ze dne 16. prosince 2011, kterým se stanoví společné požadavky na užívání vzdušného prostoru a provozní postupy pro palubní protisrážkový systém, Úř. věst. L 336, 20.12.2011, s. 20, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/583, Úř. věst. L 101, 16.4.2016, s. 7.
 č. 646/2012
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 16. července 2012, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro pokuty a penále na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 187, 17.7.2012, s. 29.
 č. 748/2012
 Nařízení Komise ze dne 3. srpna 2012, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro certifikaci letové způsobilosti letadel a souvisejících výrobků, letadlových částí a zařízení a certifikaci ochrany životního prostředí, jakož i pro certifikaci projekčních a výrobních organizací, Úř. věst. L 224, 21.8.2012, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 7/2013, Úř. věst. L 4, 9.1.2013, s. 36.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 69/2014, Úř. věst. L 23, 28.1.2014, s. 12.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/1039, Úř. věst. L 167, 1.7.2015, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/5, Úř. věst. L 3, 6.1.2016, s. 3.
 č. 965/2012
 Nařízení Komise ze dne 5. října 2012, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se letového provozu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 296, 25.10.2012, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 800/2013, Úř. věst. L 227, 24.8.2013, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 71/2014, Úř. věst. L 23, 28.1.2014, s. 27.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 83/2014, Úř. věst. L 28, 31.1.2014, s. 17.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 379/2014, Úř. věst. L 123, 24.4.2014, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/140, Úř. věst. L 24, 30.1.2015, s. 5.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/1329, Úř. věst. L 206, 1.8.2015, s. 21.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/640, Úř. věst. L 106, 24.4.2015, s. 18.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/2338, Úř. věst. L 330, 16.12.2015, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/1199, Úř. věst. L 198, 23.7.2016, s. 13.
 —
 nařízení Komise (EU) 2017/363, Úř. věst. L 55, 2.3.2017, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/394, Úř. věst. L 71, 14.3.2018, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/1975, Úř. věst. L 326, 20.12.2018, s. 53.
 č. 2012/780
 Rozhodnutí Komise ze dne 5. prosince 2012 o přístupových právech k evropské centrální evidenci bezpečnostních doporučení a odpovědí na ně zřízené podle čl. 18 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 o šetření a prevenci nehod a incidentů v civilním letectví a o zrušení směrnice 94/56/ES, Úř. věst. L 342, 14.12.2012, s. 46.
 č. 628/2013
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 28. června 2013 o pracovních postupech Evropské agentury pro bezpečnost letectví pro provádění standardizačních kontrol a pro sledování uplatňování pravidel nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 a o zrušení nařízení Komise (ES) č. 736/2006, Úř. věst. L 179, 29.6.2013, s. 46.
 č. 139/2014
 Nařízení Komise ze dne 12. února 2014, kterým se stanoví požadavky a správní postupy týkající se letišť podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 44, 14.2.2014, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise č. 2017/161, Úř. věst. L 27, 1.2.2017, s. 99.
 —
 nařízení Komise č. 2018/401, Úř. věst. L 72, 15.3.2018, s. 17.
 č. 319/2014
 Nařízení Komise ze dne 27. března 2014 o poplatcích a platbách vybíraných Evropskou agenturou pro bezpečnost letectví a o zrušení nařízení (ES) č. 593/2007, Úř. věst. L 93, 28.3.2014, s. 58.
 č. 376/2014
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 3. dubna 2014 o hlášení událostí v civilním letectví, analýze těchto hlášení a navazujících opatřeních a o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 a zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/42/ES, nařízení Komise (ES) č. 1321/2007 a nařízení Komise (ES) č. 1330/2007, Úř. věst. L 122, 24.4.2014, s. 18.
 č. 452/2014
 Nařízení Komise ze dne 29. dubna 2014, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se letového provozu provozovatelů ze třetích zemí podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 133, 6.5.2014, s. 12, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/1158, Úř. věst. L 192, 16.7.2016, s. 21.
 č. 1321/2014
 Nařízení Komise ze dne 26. listopadu 2014 o zachování letové způsobilosti letadel a leteckých výrobků, letadlových částí a zařízení a schvalování organizací a personálu zapojených do těchto úkolů, Úř. věst. L 362, 17.12.2014, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/1088, Úř. věst. L 176, 7.7.2015, s. 4.
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/1536, Úř. věst. L 241, 17.9.2015, s. 16.
 —
 nařízení Komise (EU) 2017/334, Úř. věst. L 50, 28.2.2017, s. 13.
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/1142, Úř. věst. L 207, 16.8.2018, s. 2.
 č. 2015/340
 Nařízení Komise ze dne 20. února 2015, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se průkazů způsobilosti a osvědčení řídících letového provozu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) č. 923/2012 a kterým se zrušuje nařízení Komise (EU) č. 805/2011, Úř. věst. L 63, 6.3.2015, s. 1.
 č. 2015/640
 Nařízení Komise ze dne 23. dubna 2015 o dodatečných specifikacích letové způsobilosti pro daný druh provozu a o změně nařízení (EU) č. 965/2012, Úř. věst. L 106, 24.4.2015, s. 18, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2018/394, Úř. věst. L 71, 14.3.2018, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/133, Úř. věst. L 25, 29.1.2019, s. 14.
 č. 2015/1018
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 29. června 2015, kterým se stanoví seznam klasifikovaných událostí v civilním letectví, které podléhají povinnému hlášení podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 376/2014, Úř. věst. L 163, 30.6.2015, s. 1.
 č. 2016/2357
 Rozhodnutí Komise ze dne 19. prosince 2016 o nedostatečně účinném dodržování nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidel, pokud jde o osvědčení vydaná Řeckou akademií pro letecký výcvik a průkazy způsobilosti vydané na základě těchto osvědčení podle části 66, Úř. věst. L 348, 21.12.2016, s. 72.
 č. 2018/395
 Nařízení Komise ze dne 13. března 2018, kterým se stanoví podrobná pravidla pro provoz balonů podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008, Úř. věst. L 71, 14.3.2018, s. 10.
 č. 2018/1976
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 14. prosince 2018, kterým se stanoví podrobná pravidla provozu kluzáků podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1139, Úř. věst. L 326, 20.12.2018, s. 64.
 č. 2019/494
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. března 2019 o některých aspektech bezpečnosti letectví s ohledem na vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Unie, Úř věst L 85 I, 27.3.2019, s. 11.
 4. Ochrana letectví před protiprávními činy
 č. 300/2008
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. března 2008 o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy a o zrušení nařízení (ES) č. 2320/2002, Úř. věst. L 97, 9.4.2008, s. 72.
 č. 272/2009
 Nařízení Komise ze dne 2. dubna 2009, kterým se doplňují společné základní normy ochrany civilního letectví před protiprávními činy stanovené v příloze nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 300/2008, Úř. věst. L 91, 3.4.2009, s. 7, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 297/2010, Úř. věst. L 90, 10.4.2010, s. 1.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 720/2011, Úř. věst. L 193, 23.7.2011, s. 19.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 1141/2011, Úř. věst. L 293, 11.11.2011, s. 22.
 —
 nařízení Komise (EU) č. 245/2013, Úř. věst. L 77, 20.3.2013, s. 5.
 č. 1254/2009
 Nařízení Komise ze dne 18. prosince 2009, kterým se stanoví kritéria umožňující členským státům odchýlit se od společných základních norem v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy a přijmout alternativní bezpečnostní opatření, Úř. věst. L 338, 19.12.2009, s. 17, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2016/2096, Úř. věst. L 326, 1.12.2016, s. 7.
 č. 18/2010
 Nařízení Komise ze dne 8. ledna 2010, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 300/2008, pokud jde o specifikace národních programů řízení kvality v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy, Úř. věst. L 7, 12.1.2010, s. 3.
 č. 72/2010
 Nařízení Komise ze dne 26. ledna 2010, kterým se stanoví postupy provádění inspekcí Komisí v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy, Úř. věst. L 23, 27.1.2010, s. 1, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/472, Úř. věst. L 85, 1.4.2016, s. 28.
 č. 2015/1998
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 5. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti, Úř. věst. L 299, 14.11.2015, s. 1, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/2426, Úř. věst. L 334, 22.12.2015, s. 5.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/815, Úř. věst. L 122, 13.5.2017, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/55, Úř. věst. L 10, 13.1.2018, s. 5.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/103, Úř. věst. L 21, 24.1.2019, s. 13.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/413, Úř. věst. L 73, 15.3.2019, s. 98.
 č. C(2015) 8005
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 16. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy obsahující informace uvedené v čl. 18 písm. a) nařízení (ES) č. 300/2008, ve znění:
 —
 prováděcího rozhodnutí Komise C(2017) 3030,
 —
 prováděcího rozhodnutí Komise C(2018) 4857,
 —
 prováděcího rozhodnutí Komise C(2019) 132.
 5. Uspořádání letového provozu
 č. 549/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 10. března 2004, kterým se stanoví rámec pro vytvoření jednotného evropského nebe (rámcové nařízení), Úř. věst. L 96, 31.3.2004, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 1070/2009, Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 34.
 Komise má ve Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny v souladu s články 6, 8, 10, 11 a 12.
 Článek 10 se mění takto:
 V odstavci 2 se slova „na úrovni Společenství“ nahrazují slovy „na úrovni Společenství, zahrnující Švýcarsko“.
 Bez ohledu na horizontální úpravu stanovenou v druhé odrážce přílohy Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě se odkazy na „členské státy“ uvedené v článku 5 nařízení (ES) č. 549/2004 nebo v ustanoveních rozhodnutí 1999/468/ES zmíněných v daném ustanovení nevztahují na Švýcarsko.
 č. 550/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 10. března 2004 o poskytování letových navigačních služeb v jednotném evropském nebi (nařízení o poskytování služeb), ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 1070/2009, Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 34.
 Komise má vůči Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny v souladu s články 9a, 9b, 15, 15a, 16 a 17.
 Pro účely této dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 článek 3 se mění takto:
 v odstavci 2 se za slovo „Společenství“ vkládají slova „a Švýcarsku“;
 b)
 článek 7 se mění takto:
 v odstavcích 1 a 6 se za slovo „Společenství“ vkládají slova „a Švýcarsku“;
 c)
 článek 8 se mění takto:
 v odstavci 1 se za slovo „Společenství“ doplňují slova „a Švýcarsku“;
 d)
 článek 10 se mění takto:
 v odstavci 1 se za slovo „Společenství“ doplňují slova „a Švýcarsku“;
 e)
 v článku 16 se odstavec 3 se nahrazuje tímto:
 „3. Komise sdělí své rozhodnutí členským státům a vyrozumí o něm poskytovatele služeb, pokud je tím z právního hlediska dotčen.“
 č. 551/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 10. března 2004 o organizaci a užívání vzdušného prostoru v jednotném evropském nebi (nařízení o vzdušném prostoru), Úř. věst. L 96, 31.3.2004, s. 20, ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 1070/2009, Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 34.
 Komise má ve Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny v souladu s články 3a, 6 a 10.
 č. 552/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 10. března 2004 o interoperabilitě evropské sítě řízení letového provozu (nařízení o interoperabilitě), Úř. věst. L 96, 31.3.2004, s. 26, ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 1070/2009, Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 34.
 Komise má ve Švýcarsku pravomoci, které jí byly uděleny v souladu s články 4 a 7 a čl. 10 odst. 3.
 Pro účely této dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 článek 5 se mění takto:
 v odstavci 2 se za slovo „Společenství“ vkládají slova „nebo Švýcarsku“;
 b)
 článek 7 se mění takto:
 v odstavci 4 se za slovo „Společenství“ doplňují slova „nebo Švýcarsku“;
 c)
 příloha III se mění takto:
 V druhé a poslední odrážce oddílu 3 se za slovo „Společenství“ doplňují slova „nebo Švýcarsku“.
 V souladu s článkem 139 nařízení (EU) 1139/2018 se nařízení (ES) č. 552/2004 zrušuje s účinkem ode dne 11. září 2018. Články 4, 5, 6, 6a a 7 uvedeného nařízení a jeho přílohy III a IV se však použijí až do dne použitelnosti aktů v přenesené pravomoci uvedených v článku 47 nařízení 1139/2018 v rozsahu, v jakém se dotyčné akty týkají předmětu příslušných ustanovení nařízení (ES) č. 552/2004, avšak nejpozději do dne 12. září 2023.
 č. 2150/2005
 Nařízení Komise ze dne 23. prosince 2005, kterým se stanoví společná pravidla pro pružné užívání vzdušného prostoru, Úř. věst. L 342, 24.12.2005, s. 20.
 č. 1033/2006
 Nařízení Komise ze dne 4. července 2006, kterým se stanoví požadavky na postupy pro letové plány v předletové fázi pro jednotné evropské nebe, Úř. věst. L 186, 7.7.2006, s. 46, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 923/2012, Úř. věst. L 281, 13.10.2012, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 428/2013, Úř. věst. L 127, 9.5.2013, s. 23.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/2120, Úř. věst. L 329, 3.12.2016, s. 70.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/139, Úř. věst. L 25, 30.1.2018, s. 4.
 č. 1032/2006
 Nařízení Komise ze dne 6. července 2006, kterým se stanoví požadavky na automatické systémy pro výměnu letových údajů pro účely oznamování, koordinace a předávání letů mezi stanovišti řízení letového provozu, Úř. věst. L 186, 7.7.2006, s. 27, ve znění:
 —
 nařízení Komise (ES) č. 30/2009, Úř. věst. L 13, 17.1.2009, s. 20.
 č. 219/2007
 Nařízení Rady ze dne 27. února 2007 o založení společného podniku na vytvoření evropského systému nové generace pro uspořádání letového provozu (SESAR), Úř. věst. L 64, 2.3.2007, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Rady (ES) č. 1361/2008, Úř. věst. L 352, 31.12.2008, s. 12.
 —
 nařízení Rady (EU) 721/2014, Úř. věst. L 192, 1.7.2014, s. 1.
 č. 633/2007
 Nařízení Komise ze dne 7. června 2007, kterým se stanoví požadavky použití protokolu pro přenos zpráv o letu pro účely oznamování, koordinace a předávání letů mezi stanovišti řízení letového provozu, Úř. věst. L 146, 8.6.2007, s. 7, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) č. 283/2011, Úř. věst. L 77, 23.3.2011, s. 23.
 č. 2017/373
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 1. března 2017, kterým se stanoví společné požadavky na poskytovatele služeb v oblasti uspořádání letového provozu/letových navigačních služeb a jiných funkcí sítě uspořádání letového provozu a dohled nad nimi, zrušují nařízení (ES) č. 482/2008, prováděcí nařízení (EU) č. 1034/2011, (EU) č. 1035/2011 a (EU) 2016/1377 a mění nařízení (EU) č. 677/2011, Úř. věst. L 62, 8.3.2017, s. 1.
 Nařízení 2017/373 se použije ode dne 2. ledna 2020. Ustanovení čl. 9 odst. 2 je však použitelné ode dne vstupu nařízení 2017/373 v platnost; pokud jde o agenturu, použijí se ustanovení čl. 4 odst. 1, 2, 5, 6 a 8 a článku 5 rovněž ode dne vstupu nařízení 2017/373 v platnost. Pokud jde o poskytovatele datových služeb, článek 6 se použije ode dne 1. ledna 2019, ale v případě, že poskytovatel požádá o osvědčení v souladu s článkem 6 a osvědčení je mu uděleno, pak ode dne vstupu nařízení 2017/373 v platnost. Mezitím jsou i nadále použitelné příslušné články nařízení č. 482/2008.
 č. 29/2009
 Nařízení Komise ze dne 16. ledna 2009, kterým se stanoví požadavky na služby datovým spojem pro jednotné evropské nebe, Úř. věst. L 13, 17.1.2009, s. 3, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/310, Úř. věst. L 56, 27.2.2015, s. 30.
 Pro účely této dohody se znění nařízení upravuje takto:
 V příloze I části A se doplňují slova „Switzerland UIR“.
 č. 262/2009
 Nařízení Komise ze dne 30. března 2009, kterým se stanoví požadavky na koordinované přidělování a užívání dotazovacích kódů režimu S pro jednotné evropské nebe, Úř. věst. L 84, 31.3.2009, s. 20, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/2345, Úř. věst. L 348, 21.12.2016, s. 11.
 č. 73/2010
 Nařízení Komise ze dne 26. ledna 2010, kterým se stanoví požadavky na jakost leteckých dat a leteckých informací pro jednotné evropské nebe, Úř. věst. L 23, 27.1.2010, s. 6, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1029/2014, Úř. věst. L 284, 30.9.2014, s. 9.
 č. 255/2010
 Nařízení Komise ze dne 25. března 2010, kterým se stanoví společná pravidla uspořádání toku letového provozu, Úř. věst. L 80, 26.3.2010, s. 10, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 923/2012, Úř. věst. L 281, 13.10.2012, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/1006, Úř. věst. L 165, 23.6.2016, s. 8.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/2159, Úř. věst. L 304, 21.11.2017, s. 45.
 č. K(2010) 5134
 Rozhodnutí Komise ze dne 29. července 2010 o ustavení orgánu pro kontrolu výkonnosti v rámci jednotného evropského nebe
 č. 176/2011
 Nařízení Komise ze dne 24. února 2011 o informacích poskytovaných před zřízením a úpravou funkčního bloku vzdušného prostoru, Úř. věst. L 51, 25.2.2011, s. 2.
 č. 677/2011
 Nařízení Komise ze dne 7. července 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro funkce sítě uspořádání letového provozu (ATM) a kterým se mění nařízení (EU) č. 691/2010, Úř. věst. L 185, 15.7.2011, s. 1, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 970/2014, Úř. věst. L 272, 13.9.2014, s. 11.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/373, Úř. věst. L 62, 8.3.2017, s. 1.
 V souladu s nařízením (EU) 2019/123 se nařízení (EU) č. 677/2011 zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2020.
 č. 2011/4130
 Rozhodnutí Komise ze dne 7. července 2011 o jmenování manažera struktury vzdušného prostoru pro funkce sítě uspořádání letového provozu (ATM) jednotného evropského nebe
 č. 1034/2011
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 17. října 2011 o dohledu nad provozní bezpečností uspořádání letového provozu (ATM) a letových navigačních služeb a o změně nařízení (EU) č. 691/2010, Úř. věst. L 271, 18.10.2011, s. 15.
 č. 1035/2011
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 17. října 2011, kterým se stanoví společné požadavky pro poskytování letových navigačních služeb a mění nařízení (ES) č. 482/2008 a (EU) č. 691/2010, Úř. věst. L 271, 18.11.2011, s. 23, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 923/2012, Úř. věst. L 281, 13.10.2012, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 448/2014, Úř. věst. L 132, 3.5.2014, s. 53.
 č. 1206/2011
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 22. listopadu 2011, kterým se stanoví požadavky na identifikaci letadla pro účely přehledu v jednotném evropském nebi, Úř. věst. L 305, 23.11.2011, s. 23.
 Pro účely této dohody se znění nařízení upravuje takto:
 V příloze I se doplňují slova „Switzerland UIR“.
 č. 1207/2011
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 22. listopadu 2011, kterým se stanoví požadavky na výkonnost a interoperabilitu přehledu v jednotném evropském nebi, Úř. věst. L 305, 23.11.2011, s. 35, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1028/2014, Úř. věst. L 284, 30.9.2014, s. 7.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 2017/386, Úř. věst. L 59, 7.3.2017, s. 34.
 č. 923/2012
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 26. září 2012, kterým se stanoví společná pravidla létání a provozní předpisy týkající se služeb a postupů v oblasti letecké navigace a kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 1035/2011 a nařízení (ES) č. 1265/2007, (ES) č. 1794/2006, (ES) č. 730/2006, (ES) č. 1033/2006 a (EU) č. 255/2010, Úř. věst. L 281, 13.10.2012, s. 1, ve znění:
 —
 nařízení Komise (EU) 2015/340, Úř. věst. L 63, 6.3.2015, s. 1.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/1185, Úř. věst. L 196, 21.7.2016, s. 3.
 č. 1079/2012
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 16. listopadu 2012, kterým se stanoví požadavky na rozestup kanálů hlasové komunikace pro jednotné evropské nebe, Úř. věst. L 320, 17.11.2012, s. 14, ve znění:
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 657/2013, Úř. věst. L 190, 11.7.2013, s. 37.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2016/2345, Úř. věst. L 348, 21.12.2016, s. 11.
 —
 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/2160, Úř. věst. L 304, 21.11.2017, s. 47.
 č. 390/2013
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 3. května 2013, kterým se stanoví systém sledování výkonnosti letových navigačních služeb a funkcí sítě, Úř. věst. L 128, 9.5.2013, s. 1.
 V souladu s článkem 40 prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/317 se prováděcí nařízení Komise (EU) č. 390/2013 zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2020.
 č. 391/2013
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 3. května 2013, kterým se stanoví společný systém poplatků za letové navigační služby, Úř. věst. L 128, 9.5.2013, s. 31.
 V souladu s článkem 40 prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/317 se prováděcí nařízení Komise (EU) č. 391/2013 zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2020.
 č. 409/2013
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 3. května 2013 o definici společných projektů, vytvoření správy a identifikaci pobídek podporujících provádění evropského hlavního plánu uspořádání letového provozu, Úř. věst. L 123, 4.5.2013, s. 1.
 č. 2014/132
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 11. března 2014, kterým se stanoví výkonnostní cíle pro síť uspořádání letového provozu a varovné prahové hodnoty na úrovni Evropské unie na druhé referenční období 2015–2019, Úř. věst. L 71, 12.3.2014, s. 20.
 č. 716/2014
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 27. června 2014 o zřízení pilotního společného projektu na podporu provádění evropského hlavního plánu uspořádání letového provozu, Úř. věst. L 190, 28.6.2014, s. 19.
 č. 2015/2224
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 27. listopadu 2015 o jmenování předsedy, členů a jejich náhradníků v Radě pro uspořádání struktury vzdušného prostoru do funkcí sítě uspořádání letového provozu na druhé referenční období (2015–2019), Úř. věst. L 316, 2.12.2015, s. 9.
 č. 2016/1373
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 11. srpna 2016, kterým se schvaluje výkonnostní plán sítě na druhé referenční období systému sledování výkonnosti v rámci projektu jednotného evropského nebe (2015–2019), Úř. věst. L 217, 12.8.2016, s. 51.
 č. 2018/1048
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví požadavky na užívání vzdušného prostoru a provozní postupy týkající se navigace založené na výkonnosti, Úř. věst. L 189, 26.7.2018, s. 3.
 č. 2019/123
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 24. ledna 2019, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro funkce sítě uspořádání letového provozu (ATM) a zrušuje nařízení Komise (EU) č. 677/2011, Úř. věst. L 28, 31.1.2019, s. 1.
 č. 2019/317
 Prováděcí nařízení Komise ze dne 11. února 2019, kterým se stanoví systém sledování výkonnosti a systém poplatků v jednotném evropském nebi a kterým se ruší prováděcí nařízení (EU) č. 390/2013 a (EU) č. 391/2013, Úř. věst. L 56, 25.2.2019, s. 1.
 č. 2019/709
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 6. května 2019 o jmenování manažera struktury vzdušného prostoru pro funkce sítě uspořádání letového provozu (ATM) jednotného evropského nebe (oznámeno pod číslem C(2019) 3228), Úř. věst. L 120, 8.5.2019, s. 27.
 č. 2019/903
 Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 29. května 2019, kterým se stanoví výkonnostní cíle na úrovni Unie pro síť uspořádání letového provozu v třetím referenčním období, které začíná 1. ledna 2020 a končí 31. prosince 2024, Úř. věst. L 144, 3.6.2019, s. 49.
 6. Životní prostředí a hluk
 č. 2002/30
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. března 2002 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství (články 1–12 a 14–18), Úř. věst. L 85, 28.3.2002, s. 40.
 (Uplatní se změny přílohy I na základě přílohy II kapitoly 8 (Dopravní politika) oddílu G (Letecká doprava) bodu 2 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie).
 č. 89/629
 Směrnice Rady ze dne 4. prosince 1989 o omezení emisí hluku civilních podzvukových proudových letadel, Úř. věst. L 363, 13.12.1989, s. 27.
 (články 1–8).
 č. 2006/93
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 2006 o regulaci provozu letadel uvedených v části II kapitoly 3 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988), Úř. věst. L 374, 27.12.2006, s. 1.
 7. Ochrana spotřebitele
 č. 90/314
 Směrnice Rady ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy, Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 59.
 (články 1–10).
 č. 93/13
 Směrnice Rady ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, Úř. věst. L 95, 21.4.1993, s. 29.
 (články 1–11).
 č. 2027/97
 Nařízení Rady ze dne 9. října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce v případě nehod, Úř. věst. L 285, 17.10.1997, s. 1 (články 1–8), ve znění:
 —
 nařízení (ES) č. 889/2002, Úř. věst. L 140, 30.5.2002, s. 2.
 č. 261/2004
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1.
 (články 1–18).
 č. 1107/2006
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 5. července 2006 o právech osob se zdravotním postižením a osob s omezenou schopností pohybu a orientace v letecké dopravě, Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 1.
 8. Různé
 č. 2003/96
 Směrnice Rady ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51.
 (čl. 14 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 2).
 9. Přílohy
 A
 :
 Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie
 B
 :
 Ustanovení o finanční kontrole prováděné Evropskou unií, která se týká švýcarských účastníků činností Evropské agentury pro bezpečnost letectví.
 PŘÍLOHA A
 Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY,
 BEROUCE V ÚVAHU, že podle článku 343 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 191 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (ESAE) požívají Evropská unie a ESAE na území členských států imunit a výsad nezbytných pro plnění svého poslání,
 SE DOHODLY na následujících ustanoveních, která se připojují ke Smlouvě o Evropské unii, Smlouvě o fungování Evropské unie a Smlouvě o založení Evropského společenství pro atomovou energii:
 KAPITOLA I
 MOVITÝ A NEMOVITÝ MAJETEK, POHLEDÁVKY A OPERACE EVROPSKÉ UNIE
 Článek 1
 Prostory a budovy Unie jsou nedotknutelné. Jsou vyloučeny z domovních prohlídek, rekvizic, zabavení či vyvlastnění. Majetek a pohledávky Unie se nemohou stát předmětem jakéhokoli výkonu správního nebo soudního rozhodnutí bez zmocnění Soudního dvora.
 Článek 2
 Archivy Unie jsou nedotknutelné.
 Článek 3
 Unie, její pohledávky, příjmy a ostatní majetek jsou osvobozeny od veškerých přímých daní.
 Vlády členských států přijímají, kdykoli je to možné, vhodná opatření umožňující prominutí nebo navrácení nepřímých daní a poplatků z prodeje, které tvoří součást ceny věcí movitých nebo nemovitostí, jestliže Unie uskuteční pro své úřední potřeby větší nákupy, jejichž cena zahrnuje daně a poplatky tohoto druhu. Prováděním těchto opatření nesmí být narušena hospodářská soutěž v rámci Unie.
 Osvobození se nevztahuje na daně, dávky a poplatky představující pouze odměnu za veřejně prospěšné služby.
 Článek 4
 Unie je osvobozena od veškerých cel, zákazů a omezení při dovozu a vývozu, pokud jde o předměty určené pro její úřední potřebu; takto dovezené předměty nebudou zcizeny úplatně ani bezúplatně na území země, na něž budou dovezeny, jinak než za podmínek schválených vládou příslušné země.
 Unie je rovněž osvobozena od veškerých cel a od zákazu a omezení při dovozu a vývozu svých publikací.
 KAPITOLA II
 KOMUNIKACE A PRŮKAZY
 Článek 5
 Orgány Unie požívají pro svou úřední komunikaci a předávání veškerých dokumentů na území všech členských států stejného zacházení, jaké daný stát přiznává diplomatickým zastoupením.
 Úřední korespondence a jiná úřední komunikace orgánů Unie nepodléhá cenzuře.
 Článek 6
 Předsedové orgánů Unie mohou vydávat členům a zaměstnancům orgánů Unie průkazy, jejichž formu stanoví Rada prostou většinou a jež úřady členských států uznávají za platné cestovní doklady. Tyto průkazy jsou vydávány úředníkům a jiným zaměstnancům za podmínek stanovených služebním a pracovním řádem Unie.
 Komise může uzavřít dohody umožňující uznávat tyto průkazy za platné cestovní doklady na území třetích zemí.
 KAPITOLA III
 ČLENOVÉ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
 Článek 7
 Volný pohyb členů Evropského parlamentu, kteří jedou na místo zasedání Evropského parlamentu nebo se z něj vracejí, nepodléhá žádným omezením správní či jiné povahy.
 Členům Evropského parlamentu při celním odbavení a při devizové kontrole:
 a)
 přiznává jejich vlastní vláda stejné výhody, jaké přiznává vyšším úředníkům pohybujícím se v zahraničí při plnění dočasného úředního poslání;
 b)
 přiznávají vlády ostatních členských států stejné výhody, jaké přiznávají zástupcům zahraničních vlád při plnění dočasného úředního poslání.
 Článek 8
 Členové Evropského parlamentu nemohou být vyšetřováni, zadrženi nebo stíháni pro své názory či hlasování během výkonu své funkce.
 Článek 9
 V průběhu zasedání Evropského parlamentu jeho členové:
 a)
 na území vlastního státu požívají imunit přiznávaných členům parlamentu vlastního státu;
 b)
 na území všech ostatních členských států nemohou být zadrženi ani soudně stíháni.
 Jsou chráněni imunitou rovněž během cesty na místo zasedání Evropského parlamentu a při návratu z něj.
 Imunity se nelze dovolávat v případě přistižení při činu; Evropský parlament je oprávněn svého člena imunity zbavit.
 KAPITOLA IV
 ZÁSTUPCI ČLENSKÝCH STÁTŮ ÚČASTNÍCÍ SE ČINNOSTI ORGÁNŮ EVROPSKÉ UNIE
 Článek 10
 Zástupci členských států, kteří se účastní činnosti orgánů Unie, jejich poradci a techničtí experti požívají po dobu výkonu své činnosti a během cest na místo zasedání nebo při návratu z něj obvyklých výsad, imunit a výhod.
 Tento článek se vztahuje rovněž na členy poradních orgánů Unie.
 KAPITOLA V
 ÚŘEDNÍCI A JINÍ ZAMĚSTNANCI EVROPSKÉ UNIE
 Článek 11
 Na území všech členských států úředníci a jiní zaměstnanci Unie bez ohledu na svou státní příslušnost:
 a)
 jsou vyňati z pravomoci soudů pro úkony spojené s výkonem jejich funkce, včetně ústních a písemných projevů, s výhradou použití ustanovení smluv jednak o pravidlech určujících odpovědnost úředníků a jiných zaměstnanců vůči Unii a jednak o příslušnosti Soudního dvora Evropské unie rozhodovat spory mezi Unií a jejími úředníky a jinými zaměstnanci. Této imunity požívají i po ukončení své funkce;
 b)
 nepodléhají oni ani jejich manželé či manželky a jimi vyživovaní rodinní příslušníci předpisům omezujícím přistěhovalectví a určujícím náležitosti přihlašování cizinců;
 c)
 požívají v oblasti měnových a devizových předpisů výhod přiznávaných obvykle zaměstnancům mezinárodních organizací;
 d)
 požívají práva bezcelně dovážet bytové zařízení a jiné věci osobní potřeby v souvislosti s prvním nástupem do funkce v dané zemi a práva bezcelně zpětně vyvézt bytové zařízení a jiné věci osobní potřeby při ukončení výkonu funkce v dané zemi, v obou případech s výhradou podmínek považovaných za nezbytné vládou země, v níž je toto právo uplatňováno;
 e)
 požívají práva bezcelně dovézt automobil pro svou osobní potřebu, který získali v zemi svého posledního pobytu nebo v zemi, jejímiž jsou státními příslušníky, za podmínek daného vnitřního trhu, a bezcelně zpětně vyvézt automobil, s výhradou podmínek považovaných za nezbytné vládou země, v níž je toto právo uplatňováno.
 Článek 12
 Platy, mzdy a služební požitky, které poskytuje Unie svým úředníkům a jiným zaměstnancům, podléhají dani ve prospěch Unie, jejíž podmínky a způsob vybírání stanoví Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem a po konzultaci s dotčenými orgány formou nařízení.
 Úředníci a jiní zaměstnanci jsou osvobozeni od vnitrostátních daní z platů, mezd a požitků, které jim poskytuje Unie.
 Článek 13
 S úředníky a jinými zaměstnanci Unie, kteří si výlučně z důvodů výkonu svých funkcí ve službách Unie zřizují bydliště na území členského státu jiného, než jehož jsou daňovými rezidenty, je pro účely vybírání daní z příjmu, z majetku a dědické daně a dodržování smluv o zamezení dvojího zdanění, uzavřených mezi členskými zeměmi Unie, zacházeno jak ve státě, v němž pobývají, tak ve státě, jehož jsou daňovými rezidenty, tak, jako by si zachovali své původní bydliště v posledně jmenovaném státě, je-li tento stát členem Unie. Toto ustanovení se vztahuje rovněž na manžela nebo manželku, pokud nevykonává vlastní profesionální činnost, a na děti vyživované osobami uvedenými v tomto článku a v jejich péči.
 Movitý majetek ve vlastnictví osob uvedených v předchozím pododstavci, který se nachází na území státu pobytu, je osvobozen od dědické daně v tomto státě; pro stanovení této daně je tento majetek posuzován, jako by se nacházel ve státě, jehož jsou tyto osoby daňovými rezidenty, s výhradou práv třetích zemí a případného použití ustanovení mezinárodních smluv o zamezení dvojího zdanění.
 Při použití ustanovení tohoto článku se nepřihlíží k bydlišti získanému výlučně k výkonu funkcí ve službách jiných mezinárodních organizací.
 Článek 14
 Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem a po konzultaci s dotčenými orgány rozhodují formou nařízení o stanovení systému sociálních dávek příslušejících úředníkům a jiným zaměstnancům Unie.
 Článek 15
 Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem a po konzultaci s ostatními dotčenými orgány určí formou nařízení kategorie úředníků a jiných zaměstnanců Unie, na které se použijí všechna nebo některá ustanovení článku 11, čl. 12 druhého pododstavce a článku 13.
 Jména, funkce a adresy úředníků a jiných zaměstnanců zařazených do jednotlivých kategorií jsou pravidelně sdělovány vládám členských států.
 KAPITOLA VI
 VÝSADY A IMUNITY ZASTOUPENÍ TŘETÍCH ZEMÍ POVĚŘENÝCH U EVROPSKÉ UNIE
 Článek 16
 Členský stát, na jehož území se nachází sídlo Unie, přiznává zastoupením třetích zemí pověřeným u Unie obvyklé diplomatické imunity a výsady.
 KAPITOLA VII
 OBECNÁ USTANOVENÍ
 Článek 17
 Výsady, imunity a výhody jsou přiznávány úředníkům a jiným zaměstnancům Unie výhradně v zájmu Unie.
 Každý orgán Unie je povinen zbavit úředníka nebo jiného zaměstnance imunity ve všech případech, kdy podle jeho názoru zrušení této imunity není v rozporu se zájmy Unie.
 Článek 18
 Při uplatňování tohoto protokolu jednají orgány Unie ve vzájemné shodě s odpovědnými orgány příslušných členských států.
 Článek 19
 Články 11 až 14 a článek 17 se vztahují na členy Komise.
 Článek 20
 Články 11 až 14 a článek 17 se vztahují na soudce, generální advokáty, vedoucí soudní kanceláře a pomocné zpravodaje při Soudním dvoru Evropské unie, aniž je dotčen článek 3 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropské unie týkající se vynětí soudců a generálních advokátů z pravomoci soudů.
 Článek 21
 Tento protokol se vztahuje rovněž na Evropskou investiční banku, na členy jejích orgánů, její zaměstnance a zástupce členských států, kteří se účastní její činnosti; ustanovení protokolu o statutu této banky tím nejsou dotčena.
 Evropská investiční banka je rovněž osvobozena od veškerých daní a obdobných poplatků v souvislosti se zvýšením svého základního kapitálu a od různých formalit, které jsou s tím spojeny ve státě, na jehož území se nachází její sídlo. Rovněž její rozpuštění či likvidace nepodléhá poplatkům. Kromě toho činnost banky a jejích orgánů vykonávaná na základě statutu nepodléhá dani z obratu.
 Článek 22
 Tento protokol se rovněž vztahuje na Evropskou centrální banku, na členy jejích orgánů a na její zaměstnance, aniž jsou dotčena ustanovení Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky.
 Evropská centrální banka je rovněž osvobozena od veškerých daní a obdobných poplatků v souvislosti se zvýšením svého základního kapitálu a od různých formalit, které jsou s tím spojeny ve státě, na jehož území se nachází její sídlo. Činnost Evropské centrální banky a jejích orgánů vykonávaná v souladu se statutem Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky nepodléhá dani z obratu.
 Dodatek
 Postupy pro používání Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie ve Švýcarsku
 1. Rozšíření působnosti na Švýcarsko
 Všechny odkazy na členské státy uvedené v Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie (dále jen „protokol“) se považují rovněž za odkazy na Švýcarsko, není-li dále stanoveno jinak.
 2. Osvobození agentury od nepřímých daní (včetně DPH)
 Zboží a služby vyvážené ze Švýcarska nepodléhají švýcarské dani z přidané hodnoty (DPH). Pokud se jedná o zboží a služby dodané agentuře ve Švýcarsku pro její úřední potřebu, uplatní se osvobození od DPH v souladu s čl. 3 druhým pododstavcem protokolu, a to formou vrácení daně. Osvobození od DPH lze uplatnit, pokud skutečná nákupní cena zboží a služeb, která je uvedena na faktuře nebo na rovnocenném dokladu, činí nejméně 100 švýcarských franků (včetně daně).
 Vrácení DPH lze uplatňovat na základě předložení příslušných švýcarských formulářů hlavnímu oddělení pro DPH federálního daňového úřadu. Žádosti o vrácení musí být zpravidla vyřízeny do tří měsíců ode dne podání spolu s příslušnými nezbytnými doklady.
 3. Postupy pro uplatňování pravidel týkajících se zaměstnanců agentury
 Pokud se jedná o čl. 12 druhý pododstavec protokolu, osvobozuje Švýcarsko, v souladu se zásadami svého vnitrostátního práva, úředníky a ostatní zaměstnance agentury ve smyslu článku 2 nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 (2) od federálních, kantonálních a obecních daní z platů, mezd a požitků, které jim poskytuje Evropská unie a které podléhají jeho vnitřní dani.
 Pro účely článku 13 protokolu se Švýcarsko nepovažuje za členský stát ve smyslu výše uvedeného bodu 1.
 Úředníci a ostatní zaměstnanci agentury, jakož i jejich rodinní příslušníci, na které se vztahuje systém sociálního pojištění pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropské unie, nejsou povinni účastnit se švýcarského systému sociálního pojištění.
 Soudní dvůr Evropské unie má výhradní pravomoc ve všech otázkách týkajících se vztahů mezi agenturou nebo Komisí a jejími zaměstnanci, pokud jde o používání nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 (3) a ostatních právních předpisů Evropské unie o pracovních podmínkách.
 PŘÍLOHA B
 Finanční kontrola švýcarských účastníků činností Evropské agentury pro bezpečnost letectví
 Článek 1
 Přímá komunikace
 Agentura a Komise komunikují přímo se všemi osobami nebo subjekty usazenými ve Švýcarsku, které se účastní činností agentury, a to jako smluvní strany, účastníci programů agentury, příjemci plateb z rozpočtu agentury nebo Společenství nebo jako subdodavatelé. Tyto osoby mohou Komisi a agentuře přímo poskytnout veškeré příslušné informace a dokumentaci, jež jsou povinny sdělovat na základě nástrojů, na které odkazuje toto rozhodnutí, a uzavřených smluv nebo dohod a rozhodnutí přijatých v rámci těchto aktů.
 Článek 2
 Kontroly
 1. V souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (4), a finančním nařízením přijatým správní radou agentury dne 26. března 2003, nařízením Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 (5), jakož i ostatními nástroji, na které odkazuje toto rozhodnutí, mohou smlouvy nebo úmluvy uzavřené a rozhodnutí přijatá s příjemci usazenými ve Švýcarsku stanovit, že úředníci agentury a Komise nebo jiné osoby pověřené agenturou a Komisí mohou v prostorách příjemců a jejich subdodavatelů kdykoli provádět vědecké, finanční, technologické nebo jiné audity.
 2. Úředníci agentury a Komise, jakož i ostatní osoby pověřené agenturou a Komisí mají přiměřený přístup do míst, k pracím, dokumentům a k ostatním informacím – včetně jejich elektronické podoby – potřebným pro výkon takových auditů. Toto přístupové právo je jasně stanoveno ve smlouvách nebo dohodách uzavřených s cílem provádět nástroje, na které odkazuje toto rozhodnutí.
 3. Evropský účetní dvůr má stejná práva jako Komise.
 4. Audity lze provádět pět let po ukončení platnosti tohoto rozhodnutí nebo podle podmínek uzavřených smluv nebo dohod a přijatých rozhodnutí.
 5. Švýcarský federální kontrolní úřad je předem informován o auditech prováděných na švýcarském území. Tato informace není zákonnou podmínkou pro provedení těchto auditů.
 Článek 3
 Kontroly na místě
 1. Na základě této dohody je Komise (OLAF) oprávněna provádět na švýcarském území kontroly a inspekce na místě, a to v souladu s podmínkami a ustanoveními nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 (6).
 2. Kontroly a inspekce na místě připravuje a řídí Komise v úzké spolupráci se švýcarským federálním kontrolním úřadem nebo jinými příslušnými švýcarskými orgány jmenovanými švýcarským federálním kontrolním úřadem, které jsou včas informovány o předmětu, účelu a právním základu kontrol a inspekcí, aby mohly poskytnout veškerou nezbytnou podporu. Za tímto účelem se úředníci příslušných švýcarských orgánů mohou kontrol a inspekcí na místě účastnit.
 3. Pokud si to příslušné švýcarské orgány přejí, provádějí kontroly a inspekce na místě společně s Komisí.
 4. Pokud se účastníci programu brání kontrole nebo inspekci na místě, poskytnou švýcarské orgány kontrolorům Komise v souladu s vnitrostátními předpisy nezbytnou podporu, která provedení kontroly nebo inspekce na místě umožní.
 5. Komise neprodleně uvědomí švýcarský federální kontrolní úřad o všech skutečnostech nebo podezřeních týkajících se nesrovnalostí, které objevila v průběhu kontroly nebo inspekce na místě. Komise je v každém případě povinna informovat výše uvedený orgán o výsledku těchto kontrol a inspekcí.
 Článek 4
 Informace a konzultace
 1. Pro účely řádného provádění této přílohy si příslušné švýcarské orgány a orgány Společenství pravidelně vyměňují informace a na žádost jedné ze stran vedou konzultace.
 2. Příslušné švýcarské orgány neprodleně informují agenturu a Komisi o všech skutečnostech či podezřeních, které objevily a které se týkají nesrovnalostí v oblasti uzavírání a provádění smluv nebo dohod uzavřených za použití nástrojů, na které odkazuje toto rozhodnutí.
 Článek 5
 Důvěrnost informací
 Informace sdělené nebo získané v jakékoli formě na základě této přílohy jsou chráněny úředním tajemstvím a požívají stejné ochrany, jaká přísluší podobnému druhu informací na základě švýcarského práva a příslušných předpisů platných pro orgány Společenství. Tyto informace nelze sdělovat jiným osobám kromě těch, od kterých se znalost těchto informací vyžaduje vzhledem k jejich funkci v orgánech Společenství, členských státech nebo Švýcarsku, a nelze je využívat k jiným účelům než k zajištění účinné ochrany finančních zájmů smluvních stran.
 Článek 6
 Správní opatření a sankce
 Aniž je dotčena platnost švýcarského trestního práva, agentura nebo Komise může uložit správní opatření a sankce v souladu s nařízením (ES, Euratom) č. 1605/2002, nařízením Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 (7) a nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (8).
 Článek 7
 Náhrada a vykonatelnost
 Rozhodnutí agentury či Komise přijatá v oblasti působnosti tohoto rozhodnutí, která ukládají peněžitý závazek jiným osobám než státům, jsou vykonatelná ve Švýcarsku.
 Příkaz k výkonu vydá bez jakékoliv další kontroly s výjimkou ověření pravosti aktu orgán určený švýcarskou vládou, který o tom uvědomí agenturu či Komisi. Výkon rozhodnutí se provede v souladu se švýcarským procesním řádem. Zákonnost rozhodnutí o výkonu podléhá kontrole Soudního dvora Evropské unie.
 Pro vykonatelnost rozsudků Soudního dvora Evropské unie vynesených na základě rozhodčí doložky platí stejné podmínky.
 “
 (1) Nařízení Komise (EU) č. 748/2012 ze dne 3. srpna 2012, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro certifikaci letové způsobilosti letadel a souvisejících výrobků, letadlových částí a zařízení a certifikaci ochrany životního prostředí, jakož i pro certifikaci projekčních a výrobních organizací (Úř. věst. L 224, 21.8.2012, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 ze dne 25. března 1969, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství (Úř. věst. L 74, 27.3.1969, s. 1).
 (3) Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a kterým se stanoví zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise (pracovní řád ostatních zaměstnanců) (Úř. věst. L 56, 4.3.1968, s. 1).
 (4) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1).
 (5) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 ze dne 19. listopadu 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 72).
 (6) Nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem (Úř. věst. L 292, 15.11.1996, s. 2).
 (7) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 1).
 (8) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, 23.12.1995, s. 1).