text:
Ομοσπονδία Υπαλλήλων Ο.Α.Ε.Δ - Φωτογραφίζοντας την Ανεργία, Πανελλήνιος φωτογραφικός διαφωνισμός από την Ομοσπονδία Υπαλλήλων ΟΑΕΔ και την ΕΦΕ
 Φωτογραφίζοντας την Ανεργία, Πανελλήνιος φωτογραφικός διαφωνισμός από την Ομοσπονδία Υπαλλήλων ΟΑΕΔ και την ΕΦΕ
 Δημιουργήθηκε : 17 Αυγούστου 2017
 Η Ομοσπονδία Υπαλλήλων ΟΑΕΔ
 η Ελληνική Φωτογραφική Εταιρεία (Ε.Φ.Ε.)
 προκηρύσσουν Πανελλήνιο Φωτογραφικό Διαγωνισμό με θέμα:
 «Φωτογραφίζοντας την Ανεργία»
 Σκοπός του Διαγωνισμού είναι η ανάδειξη του ζητήματος της Ανεργίαςκαι η απαίτηση για άμεσα μέτρα αντιμετώπισής της.
 Οι 50 πρώτες, στη σειρά κατάταξης της κριτικής επιτροπής, φωτογραφίες θα συμπεριληφθούν στην έκθεση που θα γίνει τον Δεκέμβριο στον εκθεσιακό χώρο της ΕΦΕ. Επίσης, θα εκδοθεί ψηφιακός και έντυπος κατάλογος .
 Προθεσμία αποστολής διαγωνιζόμενων φωτογραφιών
 ΧΡΥΣΟ ΜΕΤΑΛΛΙΟ & ΔΙΠΛΩΜΑ
 ΑΡΓΥΡΟ ΜΕΤΑΛΛΙΟ & ΔΙΠΛΩΜΑ
 ΧΑΛΚΙΝΟ ΜΕΤΑΛΛΙΟ & ΔΙΠΛΩΜΑ
 Α’ ΕΠΑΙΝΟΣ
 Γ’ ΕΠΑΙΝΟΣ
 - Για το βραβείο του πρώτου νικητή 700 ευρώ
 - Για το βραβείο του δεύτερου νικητή 500 ευρώ
 - Για το βραβείο του τρίτου νικητή 300 ευρώ
 - Για το βραβείο του Α επαίνου 100 ευρώ
 - Για το βραβείο του Β επαίνου 100 ευρώ
 - Για το βραβείο του Γ επαίνου 100 ευρώ
 Στον Διαγωνισμό μπορεί να πάρει μέρος κάθε επαγγελματίας ή ερασιτέχνης φωτογράφος.
 Η συμμετοχή στον Διαγωνισμό είναι χωρίς καταβολή αντιτίμου.
 Οι διαγωνιζόμενοι θα πρέπει να υποβάλουν τις συμμετοχές τους, μαζί με το Δελτίο Συμμετοχής, αποκλειστικά σε ψηφιακή μορφή.
 Κάθε διαγωνιζόμενος/νη μπορεί να υποβάλει μέχρι τρία (3) έργα συνολικά ΕΓΧΡΩΜΑ ή ΑΣΠΡΟΜΑΥΡΑ, για τα οποία θα έχει τα πλήρη δικαιώματα, συνοδευόμενα με δελτίο συμμετοχής, το οποίο μπορούν να «κατεβάσουν» από το site της ΕΦΕ (http://www.efe.com.gr/diagon.htm).
 Διαστάσεις: η μεγάλη πλευρά στα 45 εκατ. στα 300 ppi σε μορφή jpg (ρύθμιση ποιότητας μεσαία #10).
 Μορφή περιγραφής αρχείου (με λατινικούς χαρακτήρες): επίθετο_01(αύξων αριθμός) (τίτλος έργου) π.χ.:papadopoulos_01_anergia, κλπ.
 Προσοχή: Σε κάθε φωτογραφία πρέπει να υπάρχει οπωσδήποτε συγκεκριμένος τίτλος. Τίτλος σε φωτογραφία του τύπου «άτιτλο» δεν γίνεται δεκτός.
 Οι νικητές του Διαγωνισμού υποχρεούνται να παρευρίσκονται στην τελετή απονομής των βραβείων και των επάθλων ή να αντιπροσωπεύονται από εξουσιοδοτημένο εκπρόσωπο.
 Η συμμετοχή στον Διαγωνισμό συνεπάγεται αυτόματα την ανεπιφύλακτη αποδοχή από μέρους των διαγωνιζομένων όλων των όρων της παρούσας προκήρυξης και η μη ακριβής συμμόρφωση προς τους όρους του Διαγωνισμού (διαστάσεις έργων, αναγραφή στοιχείων, υποβολή κ.λ.π.) αποτελεί λόγο αποκλεισμού από την κρίση.
 Δεν θα γίνονται δεκτές φωτογραφίες, που έχουν διακριθεί σε άλλο διαγωνισμό στην Ελλάδα .Σε περίπτωση που αυτό γίνει αντιληπτό ,θα ακυρώνεται η συμμετοχή του φωτογράφου στον διαγωνισμό.
 Στον Διαγωνισμό δεν δικαιούνται να συμμετέχουν τα μέλη της Κριτικής Επιτροπής καθώς και οι α βαθμού συγγενείς τους.
 Γίνονται δεκτές φωτογραφίες κάθε τεχνικής λήψης (αναλογική, ψηφιακή) αρκεί το αποτέλεσμα να είναι φωτογραφικό.
 Από τους διακριθέντες του Διαγωνισμού θα ζητηθεί να στείλουν τις φωτογραφίες τους σε πλήρη ανάλυση, για την έκθεση που θα ακολουθήσει, καθώς και μικρό βιογραφικό.
 Σε περίπτωση που οι φωτογραφίες απεικονίζουν πρόσωπα εν αγνοία τους, ή χωρίς την έγκρισή τους, την ευθύνη φέρει αποκλειστικά ο φωτογράφος, στον οποίο ανήκει το έργο και όχι οι διοργανωτές του Διαγωνισμού.
 Τα ονόματα των διαγωνιζομένων δεν θα είναι γνωστά στα μέλη της επιτροπής.
 Οι βραβευμένες φωτογραφίες θα προβληθούν στο διαδίκτυο, στους ιστοτόπους των διοργανωτών, αλλά και στα μέσα μαζικής ενημέρωσης.
 Η Ομοσπονδία Υπαλλήλων ΟΑΕΔ διατηρεί το δικαίωμα να χρησιμοποιήσει τις διακριθείσες συμμετοχές για την προβολή της και την προώθηση των σκοπών της, σύμφωνα με το καταστατικό της, οποτεδήποτε και με οποιοδήποτε τρόπο κρίνει στο μέλλον (όπως, ενδεικτικά και όχι δεσμευτικά, για: εκθέσεις, προβολές, έκδοση αναμνηστικών λευκωμάτων, ημερολογίων, δημιουργία CD-DVD κλπ), οι δε συμμετέχοντες, με τη συμμετοχή τους στον Διαγωνισμό, αποδέχονται ρητά τον όρο αυτό και παραχωρούν το σχετικό δικαίωμα χρήσεως των διακριθέντων έργων τους με την υπογραφή τους στο Δελτίο Συμμετοχής. Ο ΟΑΕΔ υποχρεούται να αναφέρει πάντα το όνομα του δημιουργού.
 Τα αποτελέσματα του Διαγωνισμού θα ανακοινωθούν στις 3 Δεκεμβρίου 2017 και η απονομή των βραβείων θα γίνει την ημέρα των εγκαινίων της έκθεσης με τις 50 καλλίτερες φωτογραφίες του Διαγωνισμού (16 Δεκεμβρίου). Η ενημέρωση των συμμετασχόντων θα γίνεται από τις ανακοινώσεις του site της ΕΦΕ (http://www.efe.com.gr/), της επίσημης σελίδας της ΕΦΕ στο Facebook (https://www.facebook.com/HellenicPhotographicSociety/) και των σελίδων της Ομοσπονδίας Υπαλλήλων του ΟΑΕΔ: http://www.oyoaed.gr/ και https://www.facebook.com/oyoaed/
 Κατά τη διάρκεια της έκθεσης φωτογραφίας θα πραγματοποιηθούν παράλληλες εκδηλώσεις με θέμα την Ανεργία και θα εκτεθούν και έργα υπαλλήλων του ΟΑΕΔ.
 1. Σπύρος Ιατρόπουλος, Πρόεδρος της Ελληνικής Φωτογραφικής Εταιρείας
 2. Νικήτας Χιωτίνης, Καθηγητής, Κοσμήτωρ της Σχολής Καλλιτεχνικών Σπουδών του ΤΕΙ Αθήνας.
 3. Στέλλα Κυβέλου, Αναπληρώτρια Καθηγήτρια Παντείου Πανεπιστημίου με γνωστικό αντικείμενο την Οικονομική και Περιφερειακή Ανάπτυξη και ειδικότητα σε έρευνες για την Ανεργία.
 4. Νίκος Αποστολόπουλος, «Φωτορεπόρτερ, Καθηγητής Εφαρμογών Τμ. Φωτογραφίας & Οπτικοακουστικών της Σχολής Καλλιτεχνικών Σπουδών του ΤΕΙ Αθήνας»
 5. Κυριάκος Κόκκος, Γενικός Έφορος της Ελληνικής Φωτογραφικής Εταιρείας
 6. Γιάννης Σκουλάς, Φωτογράφος, Συγγραφέας, φωτογράφος του Ε.Ο.Τ.
 7. Μπάμπης Τάσιος,Υπάλληλος ΟΑΕΔ - Φωτογράφος-Ταξιδιωτικός Συντάκτης
 Γιάννης Βαρελάς, Υπάλληλος ΟΑΕΔ, Φωτογράφος-Γραφίστας
 Πηνελόπη Σειραγάκη, Υπάλληλος ΟΑΕΔ, Φωτογράφος
 Με αποστολή μέσω Internet, στο e-mail: με την ένδειξη «Πανελλήνιος διαγωνισμός φωτογραφίας Ομοσπονδίας Υπαλλήλων ΟΑΕΔ 2017».
 Νομική Υποστήριξη: Λουκάς Γεώργιος, Δικηγόρος ΟΑΕΔ
 Για την Ο.Υ. ΟΑΕΔ Για την Ε.Φ.Ε.
 Ο Πρόεδρος: Μακράκης Γ. Ο Πρόεδρος:Ιατρόπουλος Σπ.
 Ο Γ.Γραμ: Σπύρου Σπ. Ο Γ.Γραμ: Πασίρογλου Στ.
 Χορηγός Επικοινωνίας ΕΡΤ ΑΕ
 Αθήνα 17/8/2017


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21998D0709(09)
 Decisión del Comité mixto del EEE n° 92/97 de 9 de diciembre de 1997 por la que se modifica el anexo II (Reglamentaciones técnicas, normas, ensayos y certificación) del Acuerdo EEE
 Diario Oficial n° L 193 de 09/07/1998 p. 0048 - 0048
 DECISIÓN DEL COMITÉ MIXTO DEL EEE N° 92/97 de 9 de diciembre de 1997 por la que se modifica el anexo II (Reglamentaciones técnicas, normas, ensayos y certificación) del Acuerdo EEE EL COMITÉ MIXTO DEL EEE,Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, adaptado por el Protocolo por el que se adapta el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en adelante denominado «el Acuerdo», y, en particular, su artículo 98,Considerando que el anexo II del Acuerdo fue modificado por la Decisión n° 79/97 del Comité Mixto del EEE (1);Considerando que deberá incorporarse al Acuerdo la Directiva 96/56/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 3 de septiembre de 1996, que modifica la Directiva 67/548/CEE relativa a la aproximación de las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas en materia de clasificación, embalaje y etiquetado de las sustancias peligrosas (2),DECIDE:Artículo 1 En el punto 1 (Directiva 67/548/CEE del Consejo) del capítulo XV del anexo II del Acuerdo se añadirá el guión siguiente:«- 396 L 0056: Directiva 96/56/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 3 de septiembre de 1996 (DO L 236 de 18. 9. 1996, p. 35).».Artículo 2 Los textos de la Directiva 96/56/CE en lenguas islandesa y noruega, anejos a las respectivas versiones lingüísticas de la presente Decisión, son auténticos.Artículo 3 La presente Decisión entrará en vigor el 10 de diciembre de 1997, siempre que se hayan efectuado al Comité Mixto del EEE todas las notificaciones establecidas en el apartado 1 del artículo 103 del Acuerdo.Artículo 4 La presente Decisión se publicará en la sección EEE y en el Suplemento EEE del Diario Oficial de las Comunidades Europeas.Hecho en Bruselas, el 9 de diciembre de 1997.Por el Comité Mixto del EEEEl PresidenteE. BULL(1) DO L 134 de 7. 5. 1998, p. 6.(2) DO L 236 de 18. 9. 1996, p. 35.


type: other

text:
Σέρρες, Τάσος Χατζηβασιλείου: Απάντηση στην χθεσινή ανακοίνωση της ΝΕ ΣΥΡΙΖΑ Σερρών για την παραχώρηση κτηρίου του ΟΑΕΔ στο Δήμο Σερρών - serraikanea.gr
 Σέρρες, Τάσος Χατζηβασιλείου: Απάντηση στην χθεσινή ανακοίνωση της ΝΕ ΣΥΡΙΖΑ Σερρών για την παραχώρηση κτηρίου του ΟΑΕΔ στο Δήμο Σερρών
 Posted On Τρίτη, 17 Μαρτίου 2020 11:52
 Ο πρώην Δήμαρχος Σερρών
 Π. Αγγελίδης ζήτησε τον Ιούνιο του 2016 εγγράφως από τον ΟΑΕΔ την ανανέωση της παραχώρησης του κτηρίου που εδώ και χρόνια στεγάζει το 8ο Νηπιαγωγείο Σερρών (στον Άγιο Νικήτα) και την παραχώρηση του κτηρίου για το οποίο συζητούμε σήμερα (επί της Μεραρχίας).
 Η Διοίκηση του ΟΑΕΔ επί ΣΥΡΙΖΑ αρνήθηκε να απαντήσει είτε θετικά είτε αρνητικά στον Δήμο Σερρών, επί δύο ολόκληρα χρόνια. Μετά από 23 μήνες και συνεχόμενες πιέσεις του Δήμου, ο ΟΑΕΔ, απέστειλε μια κολοβή απάντηση το Μάιο του 2018: ανανέωνε την παραχώρηση του κτηρίου του 8ου Νηπιαγωγείου, χωρίς να πει λέξη για το κτήριο του ΟΕΚ επί της Μεραρχίας. Επισυνάπτω όλα τα σχετικά έγγραφα.
 Οι δικαιολογίες της ΝΕ ΣΥΡΙΖΑ ότι το κτήριο δεν παραχωρήθηκε διότι φιλοξενούσε αρχεία της υπηρεσίας, δεν προκύπτουν από τα έγγραφα.
 Την περίοδο 2016-2019, επί ΣΥΡΙΖΑ, ο ΟΑΕΔ αρνήθηκε την παραχώρηση του ακινήτου του ΟΕΚ χωρίς δικαιολογία.
 Ο σημερινός Δήμαρχος Α. Χρυσάφης έστειλε εκ νέου το αίτημα στην σημερινή Διοίκηση του ΟΑΕΔ, τον Δεκέμβριο του 2019. Μέσα σε λιγότερο από τρεις μήνες, ο Διοικητής και το ΔΣ του ΟΑΕΔ ενέκριναν ομόφωνα το δίκαιο αίτημα του Δήμου, προκειμένου να στεγαστεί εκεί ένα νηπιαγωγείο και έτσι να μειωθούν οι δαπάνες ενοικίασης άλλων χώρων στην πόλη.
 ΥΓ: Στη δήλωσή μου την περασμένη εβδομάδα δεν υπάρχει καμία αναφορά του τύπου «κατόπιν ενεργειών μου», για την οποία με κατηγορεί η ΝΕ ΣΥΡΙΖΑ. Καλώ τη ΝΕ ΣΥΡΙΖΑ να αφήσει τις μικροπολιτικές επιθέσεις και να ασχοληθεί με τα πραγματικά προβλήματα των συμπολιτών μας.


type: wikipedia

text:
 Toponymes
 France
 Solaro est une commune française située dans le département de la Haute-Corse et la région Corse.
 Italie
 Solaro est une commune italienne de la province de Milan dans la région Lombardie en Italie.
 Villanova Solaro est une commune italienne de la province de Coni dans la région Piémont en Italie.
 Vêtement
 Costume en solaro : étoffe rare en laine de poids moyen, tissée en serge ou en chevron, de couleur écru, vert ou rouge brique. Elle naît au début du XX siècle, lorsque la London School of Hygiene & Tropical Medecine recherche une matière adaptée aux climats chauds (la couleur beige kaki est alors depuis longtemps utilisée). L'effet de l'étoffe produit une surface iridescente renvoyant avec efficacité les rayons ultraviolets. Après la Seconde Guerre mondiale, devant la pénurie, les tailleurs italiens récupèrent des stocks militaires et intègrent cette matière au vestiaire civil.
 Voir aussi
 Famille Solaro, une famille italienne.
 Victor-Artus Solaro
 Notes et références


type: caselaw

text:
 15.1.2011
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 13/27
 Tožba, vložena 11. oktobra 2010 – Francija proti Komisiji
 (Zadeva T-488/10)
 ()
 2011/C 13/53
 Jezik postopka: francoščina
 Stranki
 Tožeča stranka: Francoska republika (zastopniki: E. Belliard, G. de Bergues in N. Rouam)
 Tožena stranka: Evropska komisija
 Predlog tožeče stranke
 —
 Razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa v celoti;
 —
 Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.
 Tožbeni razlogi in bistvene trditve
 Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Evropske Komisije št. C(2010) 5229 z dne 28. julija 2010 o ukinitvi dela prispevka Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) iz naslova enotnega programskega dokumenta za cilj 1 - strukturna pomoč Skupnosti regiji Martinique v Franciji. S tem sklepom je v celoti ukinjen prispevek ESRR pri velikem projektu „Village de vacances Club Méditerranée-Les Boucaniers“, v znesku 12 460 000 EUR.
 Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja štiri razloge.
 V okviru prvega tožbenega razloga tožeča stranka navaja, da je Komisija kršila člen 2(1) Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (1) s tem da je ocenila da so naročila gradenj, in sicer sklenjene pogodbe za obnovo in razširitev „Club Méditerranée-Les Boucaniers“ javna naročila gradenj, ki jih naročnik neposredno subvencionira v deležu, ki presega 50 %. Ta naročila pa naj bi bila subvencionirana le v višini 29,92 % stroškov projekta. Davčne olajšave za družbenike zasebnih družb zaradi njihove naložbe v projekt pa naj ne bi pomenile subvencije v smislu člena 2(1) Direktive 93/37/EGS.
 V okviru drugega tožbenega razloga, ki ima dva dela, tožeča stranka navaja, da je Komisija kršila člen 2(2) direktive 93/37/EGS s tem, da je presodila, da je naročilo gradenj, ki obsega obnovitvena in razširitvena dela v „Club Méditerranée-Les Boucaniers“ zajeto s pojmom pogodbe v zvezi z gradnjami športnih, rekreacijskih in počitniških objektov v smislu te določbe.
 Tožeča stranka meni, da bi morala Komisija upoštevati nomenklaturo splošne industrijske klasifikacije gospodarskih dejavnosti v Evropskih skupnostih (NACE), vzpostavljeno z Uredbo št. 3037/90 (2) na katero se sklicuje člen 2(2) direktive 93/37/EGS. Ta nomenklatura naj bi razlikovala med, po eni strani nastanitvenimi in gostinskimi dejavnostmi ter, po drugi strani, rekreativnimi kulturnimi in športnimi dejavnostmi.
 Tožeča stranka tudi meni, da se člen 2(2) direktive 93/37/EGS nanaša na naročila, ki po naravi stvari zadovoljujejo tradicionalne potrebe naročnikov, zaradi česar se uporablja za športne, rekreacijske in počitniške objekte, ki so dostopni vsem in ne za tiste objekte, ki so rezervirani za določene goste.
 V okviru tretjega tožbenega razloga tožeča stranka navaja, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU s tem, da ni jasno in nedvoumno navedla razlogov zaradi kateri so obnovitvena in razširitvena dela v „Club Méditerranée-Les Boucaniers“ zajeta s pojmom pogodbe v zvezi z gradnjami športnih, rekreacijskih in počitniških objektov v smislu člena 2(2) direktive 93/37/EGS.
 V okviru četrtega tožbenega razloga tožeča stranka podredno uveljavlja, da je Komisija kršila načelo sorazmernosti s tem, da je za subvencijo ESRR določila korekcijski količnik v višini 100 % pri čemer pa dela v zvezi s športnimi in počitniškimi objekti predstavljajo malo manj kot 10 % vrednosti projekta.
 (1) UL L 199, str. 54.
 (2) Uredba Sveta (ES) št. 3037/90 z dne 9. oktobra 1990 o statistični klasifikaciji gospodarskih dejavnosti v Evropski skupnosti (UL L 293, str. 1).


jurisdiction: US

text:
 204 Md. 551 (1954)
 105 A.2d 219
 OFFUTT ET AL.
 v.
 BOARD OF ZONING APPEALS OF BALTIMORE COUNTY ET AL.
 [No. 144, October Term. 1953.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided May 25, 1954.
 *554 The cause was argued before BRUNE, C.J., and DELAPLAINE, COLLINS, HENDERSON and HAMMOND, JJ.
 James C.L. Anderson, with whom were Nicholas G. Penniman, III, Frank H. Newell, 3rd, and James Y. Offutt, Jr., on the brief, for the appellants.
 W. Lee Harrison, with whom were Charles W. Held, Jr., and Michael Paul Smith on the brief, for the appellees.
 DELAPLAINE, J., delivered the opinion of the Court.
 The Circuit Court for Baltimore County affirmed an order of the Board of Zoning Appeals of Baltimore County reclassifying two tracts of land situated near Owings Mills from an "A" Residence Zone to an "F" Light Industrial Zone. Four protesting property owners brought this appeal from the Court's order.
 The Zoning Regulations of Baltimore County, which were adopted by the County Commissioners on January 2, 1945, in pursuance of the authority delegated to them by the Baltimore County Zoning Enabling Act, Laws 1941, ch. 247, Laws 1943, ch. 877, divided the County into seven zones. These zones are: "A" (Cottage) Residence, "B" (Semi-detached) Residence, "C" (Apartment) Residence, "D" (Group) Residence, "E" Commercial, "F" Light Industrial, and "G" Heavy Industrial. Oursler v. Board of Zoning Appeals of Baltimore County, 204 Md. 397, 104 A.2d 568.
 The two tracts in question, which have been owned by Dr. and Mrs. James G. Saffell since 1944, are located on the west side of Reisterstown Road, a four-lane highway, about a quarter of a mile south of Owings Mills. *555 Painter's Mill Road divides the two tracts. The tract north of the road contains 26 acres. The tract south of the road contains 19 acres. According to Dr. Saffell, the north tract contains three acres of marshy land, and the south tract contains six acres of marshy land.
 Dr. Saffell asserted that the tracts are not adaptable for residential development, not only because they are marshy, but also because a freight line of the Western Maryland Railroad runs along the west side of the tracts at an elevation of 10 or 12 feet above the grade of the tracts. Dr. Saffell further testified that he had farmed his property at a loss ever since he acquired it. When asked why he wanted the tracts rezoned, he said: "The land itself is too costly to maintain as farm land. I want to sell it to the best advantage."
 Dr. Saffell and his wife contracted to sell the north tract to Gerotor May Corporation, and the south tract to Maryland Cup Company. They then made applications to the Zoning Commissioner of Baltimore County for reclassification of the tracts from residential to light industrial use. The Zoning Commissioner passed two orders, one on November 26, 1952, the other on December 11, 1952, granting reclassification.
 The protesting property owners, Thomas W. Offutt, Benjamin Tongue, George B.P. Ward and Garrison Forest School, Inc., appealed from the orders of the Zoning Commissioner to the Board of Zoning Appeals. They made two objections to the reclassification. Their principal objection was that the proposed industrial plants would change the residential and agricultural character of the neighborhood and depreciate the values of their properties. Their further objection was that the plants would cause an increase in traffic on Reisterstown Road with resultant increase in traffic hazards.
 The applicants for reclassification presented a petition, signed by about 600 residents of Baltimore County, urging the Zoning Board to grant the applications for rezoning to enable Gerotor May Corporation and Maryland Cup Company to locate on the tracts. The petition declared *556 that the establishment of the two industries "would be of tremendous advantage to our community, would create employment, would not adversely affect the health, safety, morals or general welfare of our community but would tend to improve same."
 The Board took notice that there are commercial and industrial enterprises along Reisterstown Road at and near Owings Mills. Among these are the Park & Tilford Warehouse, formerly the Owings Mills Distillery, the Baltimore County Supply Company, and the Groff Coal Yard. The Board also took notice that there are commercial enterprises in the village of Garrison, which is about a half mile south of the Saffell farm. The Board further took into consideration the fact that during the nine years since the comprehensive plan of zoning was adopted by the County Commissioners, an electric transformer station had been installed on Dr. Saffell's land along Painter's Mill Road; a natural gas pumping and mixing station had been built on adjacent property to the north; four radio towers had been erected nearby; a large tract of land along the Western Maryland Railroad at Bonita Avenue, known as the Knatz property, had been reclassified from residential to light industrial; and oil storage tanks, an adhesive plant, an a lumber yard had been installed nearby. In view of these changes, the Board found that this locality is not exclusively a residential or agricultural neighborhood; that the two tracts were erroneously classified as "A" Residence; and that reclassification of the tracts for light industrial use would not be detrimental to the health, safety and general welfare of the community. Accordingly on April 30, 1953, the Board passed an order reclassifying the two tracts from "A" Residence Zone to "F" Light Industrial Zone, with the exception of the land adjacent to Reisterstown Road for a depth of 250 feet, which remains in "A" Residence.
 On May 28, 1953, the four protestants petitioned the Circuit Court for a writ of certiorari, alleging that the order of the Board was arbitrary and illegal. The protestants *557 complained that while the Board based its decision partly on the petition signed by hundreds of residents of the county urging reclassification, a great majority of the signers lived a number of miles from the tracts in question. The Court issued the writ, and authorized Dr. Saffell and his wife to intervene as parties defendant. The Court found that there was substantial evidence to support the Board's action, and that it was not arbitrary and illegal.
 The protestants, appealing here from the Court's order affirming the action of the Board, contended: (1) that there was no mistake in the original zoning, and (2) that there was no evidence of substantial change in the conditions of the neighborhood.
 It is universally recognized that zoning is not static. If it could not change with the changing conditions amid the complexities of the modern world, progress would be retarded. A restriction of property use which might be considered reasonable today could be so unreasonable under changed conditions as to amount to confiscation. Zoning officials have the power to alter zone lines from time to time when there are substantial changes in conditions and such alteration has a reasonable relation to the public welfare.
 The County Commissioners of Baltimore County have been expressly authorized by the Legislature to vest in the Zoning Commissioner the power to amend, supplement or change from time to time the boundaries of the zoning districts, divisions or zones. Laws 1945, ch. 502, Baltimore County Code, 1948 Ed., sec. 366. The County Commissioners have vested this power in the Zoning Commissioner.
 When an application is made for reclassification of a tract of land from one zone to another, there is a presumption that the zones established by the original zoning ordinance were well planned and arranged and were intended to be more or less permanent, subject to change only when there are genuine changes in conditions. Therefore, before a zoning board rezones a *558 property, there should be proof either that there was some mistake in the original zoning or that the character of the neighborhood had changed to such an extent that reclassification ought properly to be made. Kracke v. Weinberg, 197 Md. 339, 347, 79 A.2d 387; Wakefield v. Kraft, 202 Md. 136, 96 A.2d 27; Zang & Sons, Builders, Inc. v. Taylor, 203 Md. 628, 634-635, 102 A.2d 723, 727.
 In the instant case both the Board of Zoning Appeals and the Circuit Court were of the opinion that the County Commissioners had made a mistake in the original zoning of the tracts on January 2, 1945. There could, of course, be room for difference of opinion as to whether the County Commissioners did make a mistake at that time. In any event, there can be no doubt now, after the steady trend in this locality toward industrial use, that there was substantial evidence to support the action of the Board and the Circuit Court.
 In the first place, it must be kept in mind that in determining the validity of a zoning restriction, the court may take into consideration the character of the neighborhood. It is proper to consider the fact that the tracts in question are near a railroad and property devoted to commercial and industrial uses. Nectow v. City of Cambridge, 277 U.S. 183, 48 S. Ct. 447, 72 L. Ed. 842.
 In the second place, a number of persons who reside near the tracts in question felt that reclassification from residential to industrial use would not be detrimental to the welfare of the neighborhood.
 Jacob Von Gunten, whose home is situated at Reisterstown, Dolfield and Tollgate Roads adjoining Dr. Saffell's property, testified that he believed the plants would not depreciate the value of his property, but on the contrary would increase its value. In explaining why he was in favor of the reclassification, Mr. Von Gunten said:
 "I am in favor of it because as I look down on this whole thing my property is located so that I see the Distillery, lumber yard, coal yard, and this gas station we have been hearing about. I see an Adhesive Plant and a Fire Department. *559 That is what I look at. I see the railroad, Rosewood with old buildings. With a clean plant like Black & Decker and other industrial places, this won't hurt the community."
 Mrs. Cora Stewart Spayde, whose home at the intersection of Reisterstown Road and the freight line of the Western Maryland Railroad is only about 700 feet from Dr. Saffell's property, testified that her husband was the first person to donate money to fight the rezoning, but after they looked more carefully into the matter and learned of the high caliber of the two industrial companies, they withdrew their objection and advocated the reclassification.
 Thirdly, the Court had the benefit of the experience of a number of real estate brokers, who went on record in favor of the reclassification.
 John E. Esome, who has been engaged in the real estate business for 33 years, testified that the land at the intersection of Reisterstown Road and Painter's Mill Road is not suited for residential use, because the development of this land for residential purposes would be so expensive as to be practically prohibitive. "The chief reasons," he said, "are because of the topography of the land being below the Reisterstown Road and Painter's Mill Road, and the drainage problems that would be involved. * * * The railroad rises above the land. * * * In my opinion it would be putting all the houses in a pocket."
 John A. Magee, who has been a real estate broker for 35 years, and has been an instructor in real estate and appraising at the Johns Hopkins University, gave the following reasons why the two tracts are most suitable for commercial or light industrial uses:
 "The reasons for that are because the industry  light industry and industry in general  requires good transportation, which is afforded by transportation on Reisterstown Road. Rail is very desirable; to some industries it is essential. This property possesses both of these *560 requirements. It is a level piece of land, which lends itself well to the construction of industrial plants, because there is very little grading required. Particularly there is an abundance of electric power available right at this plant, gas and water are also available, so that it has all the utilities that are required and good transportation, all of which are particularly important in an industrial location.
 "Another particularly good requirement is its proximity to labor and the availability of raw material. The proximity of the land, with the use of the automobile, is no longer necessary to locate industrial plants in densely populated districts, because the automobile enables its labor to reach its place of employment. Where there is good transportation in the form of wide thoroughfares, there is also public transportation available, which is an important consideration. For these reasons it is my opinion this is a very excellent site for a light industrial plant."
 Fourthly, the Board and the Court had the benefit of a study of land uses in Baltimore County which had been made by the Baltimore County Planning Commission with the object of finding desirable sites for industries. The function of the Planning Commission is to make a study not only of public projects, such as schools, highways, and water supplies, but also of private projects, residential, commercial and industrial, looking to the physical development and future growth of Baltimore County. Malcolm H. Dill, Director of the Commission, testified that during the Commission's survey he visited Owings Mills and its environs, and found that the land located on Reisterstown Road, an arterial highway, and on a line of the Western Maryland Railroad, has excellent transportation facilities. He stated that although the study was not formally approved by the Commission at that time, he and his staff had recommended the suitability of the land for industrial use.
 *561 The protestants called this reclassification "spot zoning." In Cassel v. City of Baltimore, 195 Md. 348, 355, 73 A.2d 486, we stated that a "spot zoning" ordinance which singles out a parcel of land within the limits of a use district and marks it off into a separate district for the benefit of the owner, thereby permitting a use of that parcel inconsistent with the use permitted in the rest of the district, is invalid if it is not in accordance with the comprehensive zoning plan and is merely for private gain. But a reclassification can be considered as "spot zoning" only when it fails to bear a substantial relationship to the public health, safety, morals and general welfare, and is out of harmony and in conflict with the comprehensive zoning ordinance.
 A striking illustration of "spot zoning" can be seen in Linden Methodist Episcopal Church v. City of Linden, 113 N.J.L. 188, 173 A. 593. In that case an amendment to a zoning ordinance transferred from a residential zone to a business zone a lot surrounded by the residence zone and within 100 feet of a church, to enable a saloon to be opened there. It was held by the Supreme Court of New Jersey that the amendment was void as an unreasonable exercise of municipal power.
 That case is entirely different from the case before us. Here a number of circumstances justify a change of classification from residential to light industrial use. It is significant that advocates of reclassification reside very near the tracts in question. On the contrary, the Garrison Forest School, one of the protestants, is more than a quarter of a mile away, and Mr. Offutt, also a protestant, stated that his home is nearly a mile away. We acknowledge that a property owner has the right to rely upon the rule of law that a classification made by an ordinance will not be changed unless the change is required for the public good. Clifton Hills Realty Co. v. City of Cincinnati, 60 Ohio App. 443, 21 N.E.2d 993; Kennedy v. City of Evanston, 348 Ill. 426, 181 N.E. 312; Page v. City of Portland, 178 Ore. 632, 165 P.2d 280. However, property owners have no vested rights in *562 consequence of the enactment of a zoning ordinance establishing use districts. No contractual relations are created thereby. Property is held subject to the valid exercise of the police power of the State.
 We cannot disregard the general rule that in an appeal from a decision of a zoning board, the court will not substitute its own judgment as to the wisdom or soundness of action taken by the board, but will decide only whether or not such action was arbitrary or discriminatory and illegal. It is not the function of the court either to zone or to rezone, but only to decide whether the board properly applied the applicable law to the facts. The court should not substitute its own judgment for the judgment of the board if the question decided is fairly debatable. If there is room for reasonable debate as to whether the facts justified the board in deciding the need for its action, the decision must be upheld. It is only where there is no room for reasonable debate, or where the record is devoid of supporting facts, that the court is justified in declaring the legislative action of the board arbitrary or discriminatory. Northwest Merchants Terminal v. O'Rourke, 191 Md. 171, 60 A.2d 743; Kracke v. Weinberg, 197 Md. 339, 79 A.2d 387; Wakefield v. Kraft, 202 Md. 136, 96 A.2d 27; American Oil Co. v. Miller, 204 Md. 32, 102 A.2d 727.
 Finally, we pass to the second objection of the protestants that the proposed plants would increase traffic hazards on Reisterstown Road. They stressed the testimony of Captain Carl E. Zinkham, of the County Police Department, that Reisterstown Road is one of the heavily traveled highways in Maryland. Captain Zinkham acknowledged, however, that it is not as heavily traveled as York Road, Belair Road and Pulaski Highway. He also agreed that any increase in traffic hazards that might be caused by the establishment of the two plants could be reduced by a merging lane at the intersection of Painter's Mill Road.
 Any apprehensions about traffic congestion were allayed by Joseph D. Thompson, who has been a highway *563 engineer and traffic expert for thirty years. Mr. Thompson, who served as Roads Engineer for Baltimore County, testified that Reisterstown Road could carry twice the volume of traffic it is carrying now. He did not think there would be any hazard caused at the intersection of Painter's Mill Road by automobiles going to and from the proposed plants; but he suggested that in case there should be an unusually heavy increase in traffic at that intersection, traffic hazards there could be minimized by the installation of a traffic light.
 We do not think the evidence warrants us in setting aside the order of the Court below affirming the order of the Board of Zoning Appeals.
 Order affirmed, with costs.


type: legislation

text:
 3.8.2011
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 200/6
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) č. 763/2011
 z 29. júla 2011
 o zatriedení určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (1), a najmä na jeho článok 9 ods. 1 písm. a),
 keďže:
 (1)
 S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie kombinovanej nomenklatúry, ktorá tvorí prílohu k nariadeniu (EHS) č. 2658/87, je potrebné prijať opatrenia týkajúce sa zatriedenia tovaru uvedeného v prílohe k tomuto nariadeniu.
 (2)
 V nariadení (EHS) č. 2658/87 sa ustanovili všeobecné pravidlá výkladu kombinovanej nomenklatúry. Tieto pravidlá sa takisto uplatňujú na akúkoľvek inú nomenklatúru, ktorá sa na kombinovanej nomenklatúre celkovo alebo čiastočne zakladá, alebo ktorá k nej pridáva akékoľvek ďalšie rozdelenie a ktorá je ustanovená v osobitných ustanoveniach Únie s ohľadom na uplatňovanie colných a iných opatrení vzťahujúcich sa na obchod s tovarom.
 (3)
 Podľa uvedených všeobecných pravidiel by sa tovar opísaný v stĺpci 1 tabuľky uvedenej v prílohe mal zatriediť pod číselný znak KN uvedený v stĺpci 2 na základe dôvodov uvedených v stĺpci 3 danej tabuľky.
 (4)
 Je potrebné umožniť, aby sa držiteľ záväznej informácie o nomenklatúrnom zatriedení, ktorú vydali colné orgány členských štátov v súvislosti so zatriedením tovaru podľa kombinovanej nomenklatúry, ale ktorá nie je v súlade s týmto nariadením, mohol na túto informáciu aj naďalej odvolávať počas troch mesiacov podľa článku 12 ods. 6 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (2).
 (5)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Výboru pre colný kódex,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Tovar opísaný v stĺpci 1 tabuľky uvedenej v prílohe sa zatriedi v rámci kombinovanej nomenklatúry podľa číselného znaku KN uvedeného v stĺpci 2 tejto tabuľky.
 Článok 2
 Na záväzné informácie o nomenklatúrnom zatriedení tovaru vydané colnými orgánmi členských štátov, ktoré nie sú v súlade s týmto nariadením, je možné odvolávať sa aj naďalej počas troch mesiacov podľa článku 12 ods. 6 nariadenia (EHS) č. 2913/92.
 Článok 3
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 29. júla 2011
 Za Komisiu v mene predsedu
 Algirdas ŠEMETA
 člen Komisie
 (1) Ú. v. ES L 256, 7.9.1987, s. 1.
 (2) Ú. v. ES L 302, 19.10.1992, s. 1.
 PRÍLOHA
 Opis tovaru
 Zatriedenie (číselný znak KN)
 Odôvodnenie
 (1)
 (2)
 (3)
 Prenosný prístroj na batériu (tzv. elektronická kniha, „E-book“) na záznam a reprodukciu rôznych druhov textových súborov (napr. PDF, WOL a HTML), súborov so statickými snímkami (napr. JPEG) a súborov s audio záznamom (napr. MP3) s rozmermi približne 18 x 12 x 1 cm a hmotnosťou približne 220 g.
 Tento prístroj je vybavený:
 —
 monochromatickým displejom (s použitím technológie elektronického atramentu v 4 odtieňoch šedej farby) s rozmermi približne 12 x 9 cm, s uhlopriečkou obrazovky približne 15 cm (6 palcov) a rozlíšením 600 x 800 pixlov,
 —
 USB rozhraním,
 —
 prípojkou na slúchadlá,
 —
 otvorom pre pamäťovú kartu,
 —
 ovládacími/navigačnými tlačidlami,
 —
 200 MHz procesorom a
 —
 vnútornou pamäťou s kapacitou 512 MB.
 Na účel prenosu súborov je možné prístroj pripojiť na stroj na automatické spracovanie údajov.
 Prístroj môže reprodukovať text, statické snímky a audio záznamy prostredníctvom spracovania údajov uložených buď vo vnútornej pamäti, alebo na pamäťovej karte.
 Prístroj nemá funkcie prekladača ani slovníka.
 8543 70 90
 Zatriedenie je určené všeobecnými pravidlami 1 a 6 pre interpretáciu kombinovanej nomenklatúry a znením číselných znakov KN 8543, 8543 70 a 8543 70 90.
 Zatriedenie ako stroj na automatické spracovanie údajov položky 8471 je vylúčené, keďže prístroj nespĺňa podmienky poznámky 5 (A) k 84. kapitole.
 Okrem toho, keďže nejde o prístroj druhu používaného výlučne alebo hlavne v systémoch na automatické spracovanie údajov, zatriedenie ako jednotka takéhoto systému položky 8471 je tiež vylúčené.
 Zatriedenie do položky 8528 ako monitor je vylúčené vzhľadom na neschopnosť produktu zobrazovať videonahrávky v dôsledku použitia špecifickej technológie zobrazovania a z nej vyplývajúcej nízkej kvality obrazu umožňujúcej iba zobrazenie formátov dokumentov a statických snímok.
 Prístroj sa považuje za elektronický prístroj s individuálnou funkciou, inde v 85. kapitole nešpecifikovaný ani nezahrnutý.
 Prístroj sa preto zatrieďuje pod číselný znak KN 8543 70 90.


text:
Skat.dk: Skattearrangement tilsidesat - ekstraordinær genoptagelse - reaktionsfrist
 27 Jun 2012 08:06
 17 Apr 2012 13:05
 Retten i Århus, BS 5-821/2007
 Skattearrangement, genoptagelse, reaktionsfrist
 Skattearrangement tilsidesat, idet retten under angivelse af en række faktuelle omstændigheder fandt, at der ikke har været en sådan realitet forbundet med selskabets låneoptagelse og investering, at dispositionerne kan tillægges betydning i skattemæssig henseende.
 Skatteministeriets selvstændige påstand om ændring af sagsøgerens skatteansættelse for et senere indkomstår ikke taget til følge, idet fristen efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, ikke var overholdt.
 Den juridiske vejledning 2012-1 A.A.8.2.3.4
 Den juridiske vejledning 2012-1 C.B.2.10.3
 Dot Buchtrup, Tina van Steen og Hanne Fløe
 Denne sag, der er anlagt den 13. april 2007, vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en låneoptagelse og efterfølgende køb og salg af investeringsbeviser i indkomståret 2002 med henblik på at sikre fremførsel af et skattemæssigt underskud, som ellers ville forældes, skal anerkendes i skattemæssig henseende. Herudover vedrører sagen spørgsmålet om, hvorvidt der er adgang til under denne retssag at genoptage sagsøgerens skatteansættelse for indkomståret 2004 i henhold til bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, sammenholdt med § 27, stk. 2.
 Sagsøgeren, H1 A/S har påstået, at sagsøgte, Skatteministeriet, tilpligtes at anerkende, at alle indtægter og udgifter samt gevinster og tab vedrørende H1 A/Ss lånefinansierede køb og salg af investeringsbeviser i investeringsforeningen G1 tillægges skattemæssig virkning for H1 A/Ss skatteansættelser for indkomstårene 2002 og 2003 som selvangivet.
 Skatteministeriet har nedlagt selvstændig påstand om, at H1 A/S skal anerkende, at salget af 39 af de i sagen omhandlede investeringsbeviser i 2004 ikke udløser et fradragsberettiget tab, og at sagen som følge heraf hjemvises til fornyet ansættelse af H1 A/Ss skattepligtige indkomst i 2004.
 H1 A/S har påstået frifindelse i forhold til den af Skatteministeriet nedlagte selvstændige påstand.
 Den 14. december 2006 afsagde Landsskatteretten følgende kendelse vedrørende indkomstårene 2002 og 2003:
 Sagen vedrører, at køb og salg af investeringsbeviser ikke er tillagt skattemæssig betydning.
 Skatteforvaltningen har ikke godkendt indtægter og udgifter samt gevinster og tab i forbindelse med køb og salg af investeringsbeviser. Den skattepligtige indkomst er nedsat med 8.437.775 kr.
 Landsskatteretten stadfæster skatteforvaltningens ansættelse.
 Skatteforvaltningen har ikke godkendt indtægter og udgifter samt gevinster og tab i forbindelse med køb og salg af investeringsbeviser. Den skattepligtige indkomst er forhøjet med 9.182 kr.
 H1 A/S (herefter kaldet Selskabet) er en del af H1-koncernen, der designer og udvikler brillestel i et tæt samarbejde med eksterne brillefabrikker i Europa og Asien.
 Selskabet optog den 4. december 2002 et lån på 8.900.000 kr. i F1 Bank.
 Af Loan Agreement mellem F1 Bank og Selskabet fremgår:
 DKK 8.900.000,-
 Any duration from one month minimum up to 12 months, Rollover.
 3. Drowdown:
 The Loan will be granted to the Borrower on December 4, 2002 be crediting the amount of the Loan to account number 82434 in the books of the Lender.
 4. Facility Period:
 From December 4, 2002 to February 3, 2004.
 5. Maturity Date:
 The Loan must be in any case fully repaid before February 3, 2004.
 Fixed at the beginning of each rollover period and based on Libor plus a margin of 1% computed on the basis of the exact number of days and year of 360 days.
 7. Interest Amounts:
 Interest amounts are capitalised, or payable to the Lender at the end of each rollover period, free of any taxes or charges, present or future.
 To finance investments in securities previously agreed by our Bank, it being understood that they may only be purehased through our Bank and shall be deposited with our Bank.
 Pledge over the securities to be acquired by the Borrower and registered on the related banc account of the Borrower in the books of the Lender.
 At maturity of the ban facility.
 An early repayment, whether in whole or in part, may be accepted by the Bank, either at each interest maturity data without an indemnity, or during an interest period with an indemnity. Such indemnity will be due if the interbank rate on the early repayment date for the remainder of the period is lower than the rate fixed for the current interest period. In such case, the indemnity will amount to the difference between these two rates calculated on the outstanding amount of the credit facility for the remainder of the period and actualized based on the interbank rate prevailing on the early repayment due date.
 Amounts repaid cannot be redrawn.
 Af erklæringen vedhæftet låneaftalen fremgår følgende:
 In the case of an increase in capital of whatever nature, the securities subscribed by way of the rights issuing from the pledged securities shall themselves be burdened by the present pledging. Should we decide to sell these subscription rights or if lacking instructions received in due time such rights should be automatically sold by the Bank then the product issuing from such realization shall be deducted from our debt towards the Bank or deposited on a pledged account, except in the case of reinvestment ad defined thereunder.
 The securities issuing from a conversion or exchange shall automatically be substituted to the pledged securities, the same happening to securities which may be purchased or subscribed as a reinvestment of the funds issuing the sale, transfer or reimbursement of the pledged securities, without such substitution enfalling any novation whatsoever to the rights resulting for the Bank from the present deed.
 For all purposes and in application of the present pledge, it has been agreed that:
 the Bank is hereby authorized to record all registered securities in its name in the issuer's Register; the Bank may in our name and for our account provide all other negotiable instruments with a regular endorsement stating that the said instruments have been pledged as surety.
 all fungible securities shall be considered as being deposited on a special account, our account being hereby declared as being a special account opened to that effect.
 Failing due payment of the sums owed to the Bank, you shall be authorized to proceed to the realization of the pledge.
 In the same way all sums issuing or to issue from all and any sale or transfer operation of the pledged securities shall be pledged. You are hereby authorized to carry out compensation, to the due amount, between these sums and the sums owed to the Bank.
 You may not assign any of your rights or obligations under the Loan
 Agreement without prior written consent. We shall be free, however, to assign our rights and obligations under the Loan Agreement without requiring your consent and we shall be free also to disclose to a potential assignee or to any person who may otherwise enter into contractual relations with us in relation to the Loan Agreement such information about you as we consider appropriate. The Loan Agreement shall be binding upon and ensure to our respective benefit and to the benefit of our respective successors and, in our case only, assigns.
 Selskabet erhvervede den 9. december 2002 for låneprovenuet i alt 845 stk. investeringsbeviser til kurs 10.546,45, svarende til 8.911.750 kr. i G1, som er en certifikatudstedende, udloddende investeringsforening. F1 Bank beregnede sig et gebyr på 89.117,50 kr. minus 867 kr. (afrunding), således at transaktionsbeløbet udgjorde i alt 9.000.000 kr.
 Den 20. december 2002 blev 806 stk. investeringsbeviser tilbagesolgt til den udstedende investeringsforening til kurs 10.552,09, svarende til 8.504.985 kr. Beholdningen af investeringsbeviser udgjorde herefter 39 stk.
 I indkomståret 2002 blev der regnskabsmæssigt opgjort et realiseret tab på 79.632 kr. inkl. handelsomkostninger vedrørende de solgte investeringsbeviser, og et urealiseret tab på 24.995 kr. vedrørende de resterende 39 stk. investeringsbeviser. I tabene indgår handelsomkostninger ved købet af investeringsbeviserne med i alt 88.249,75 kr. (handelsomkostninger i henhold til købstransaktionsnote 89.117,50 kr. minus 867,75 kr. som følge af nedrunding af transaktionsbeløb til hele antal tusinde). Den regnskabsmæssige værdi af de resterende 39 stk. investeringsbeviser pr. 31. december 2002 udgjorde 390.388 kr.
 Det regnskabsmæssige tab på i alt 104.627 kr. er tilbageført ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst har Selskabet tillagt salgssummen på 8.504.985 kr. med henvisning til, at salget sker til den udstedende investeringsforening.
 Selskabets skattepligtige indkomst før fremførsel af tidligere års underskud for 2002 udgør i alt 12.179.159 kr. Herved udnyttes Selskabets uudnyttede skattemæssige underskud for indkomståret 1997 på 6.571.255 kr. og Selskabets uudnyttede skattemæssige underskud for indkomståret 1998 på 5.613.693 kr. De skattemæssige uudnyttede underskud for indkomstårene 1997 og 1998 kan senest komme til fradrag i henholdsvis indkomståret 2002 og 2003, idet underskud fra før indkomståret 2002 forældes efter 5 år, jf. ligningslovens § 15.
 Den skattemæssige saldoværdi pr. 31. december 2002 på de resterende 39 stk. investeringsbeviser udgør ifølge Selskabet herefter 9.000,000 kr. svarende til den samlede anskaffelsessum for 845 stk. investeringsbeviser.
 De resterende investeringsbeviser har Selskabet stadigvæk i behold ultimo 2003, og den regnskabsmæssige værdi udgør den 31. december 2003 i alt 390.895 kr., jf. Selskabets regnskab.
 I indkomståret 2002 har Selskabet fratrukket udgifter i forbindelse med låneoptagelse (kommission) på i alt 77.875 kr. samt renteudgifter på i alt 10.785 kr.
 I indkomståret 2003 har Selskabet udgiftsført renter vedrørende lånet på 16.202 kr., og indtægtsført dividende/udbytte fra investeringsforeningen på 7.020 kr.
 Alle indtægter og udgifter samt gevinster og tab vedrørende lånefinansieret køb og salg af investeringsbeviser i G1 tillægges ikke skattemæssig virkning. Afgørelsen er foretaget med henvisning til Landsskatterettens kendelse af 3. juni 2003 (SKM2003.293.LSR). Den skattepligtige indkomst er i indkomstårene 2002 og 2003 henholdsvis nedsat med 8.437.775 kr. og forhøjet med 9.182 kr.
 Ved beskatning af salgssummen af investeringsbeviserne i indkomståret 2002 har Selskabet henholdt sig til ligningslovens § 16 B, stk. 1, idet det heraf fremgår, at en aktionær eller andelshaver, der afstår aktier, handelsbeviser og lignende værdipapirer, herunder konvertible obligationer, samt tegningsret til sådanne værdipapirer til det selskab, der har udstedt de pågældende værdipapirer, skal medregne afståelsessummen i den skattepligtige almindelige indkomst.
 Ligeledes fremgår det af Ligningsvejledningen 2003, afsnit S.G.20.3.2, at den skattemæssige anskaffelsessum for de resterende investeringsbeviser udgør anskaffelsessummen for samtlige købte investeringsbeviser, såfremt fortjenesten eller tabet ved et senere salg af de beholdne investeringsbeviser skal opgøres efter gennemsnitsmetoden.
 Selskabsbeskatningen finder imidlertid ikke, at der har været en sådan økonomisk realitet forbundet med klagerens låneoptagelse og investering, at disse kan tillægges betydning i skattemæssig henseende. Realiteten i dispositionerne har været at få udnyttet uudnyttede underskud, inden de blev forældet, gennem beskatning af salgssummen i nærværende indkomstår og gennem fradrag for den samlede anskaffelsessum i det indkomstår, hvor Selskabet sælger de resterende investeringsbeviser.
 Ved afgørelsen har Selskabsbeskatningen lagt vægt på, at det af låneaftalen indgået den 4. december 2002 med F1 Bank af punkt 8 fremgår, at provenuet skal anvendes til investering i værdipapirer, som kun kan købes gennem banken, og som skal deponeres i banken. Videre fremgår det af punkt 9, at værdipapirerne pantsættes af banken. På den baggrund anses låneoptagelsen og købet og salget af investeringsbeviserne for et samlet forløb, hvor Selskabet ikke har haft reel råderet over låneprovenuet eller investeringsbeviserne.
 Ligeledes er der henset til investeringsforeningens portefølje, som udgøres af korte danske statsobligationer. Der er således tale om lav-risiko investeringer, og Selskabet har således ikke kunnet forvente en kursstigning til dækning af de afholdte omkostninger inden for den korte investeringsperiode. Der har omvendt været en forholdsvis lille risiko for tab på investeringen, hvorfor Selskabet på forhånd med stor sandsynlighed har kunnet fastlægge omkostningsniveauet ved lånet og købet og ved salget af investeringsbeviserne, svarende til de i forbindelse med transaktionerne afholdte omkostninger samt renteudgifter.
 Det driftsøkonomiske underskud i forbindelse med salget af 806 stk. investeringsbeviser kan ifølge de indsendte oplysninger opgøres til følgende:
 Salg af investeringsbeviser (806 stk. x kurs 10.552,09)
 8.504.984 kr.
 Dividende fra investeringsforeningen (806/845 x 21.450)
 20.460 kr.
 Køb af investeringsbeviser (806 stk. x kurs 10.546,45)
 8.500.438 kr.
 Handelsomkostninger (806/845 x 88.249,75)
 84.177 kr.
 Kommission ved låneoptagelsen (806/845 x 77.875)
 74.281 kr.
 Renter (806/845 x 10.785)
 10.287 kr.
 Underskud i forbindelse med investeringen
 -143.739 kr.
 Det driftsøkonomiske aspekt i investeringen anses derfor ikke for at have haft afgørende betydning for Selskabets investering.
 Der henvises til Landsskatterettens kendelse af 3. juni 2003 (SKM2003.293.LSR), hvor låneoptagelse og samtidig aftale om køb af investeringsbeviser blev tilsidesat. Landsskatteretten lagde vægt på, at der var tale om et samlet forløb, hvor der ikke havde været reel ret til at disponere over låneprovenu eller investeringsbeviser, men hvor dispositionerne var led i en på forhånd planlagt række af dispositioner, der alene havde til formål at opnå skattemæssigt fradrag. Ligeledes blev der lagt vægt på, at klageren ikke havde en risiko for tab udover det på forhånd - aftalte og indbetalte - beløb.
 Selskabets repræsentant har påstået godkendelse af de selvangivne beløb.
 Repræsentanten har henvist til, at papirgangene er overholdt, hvilket heller ikke er anfægtet af skatteforvaltningen.
 Repræsentanten har til skatteforvaltningens argumenter anført, at hvis lån er til køb af værdipapirer, og navnlig hvis der er tale om betydelige beløb, har han aldrig været ude for,
 at banken udleverer pengene til lånerens fri disposition
 at banken ikke kræver sikkerhed (typisk i de pågældende obligationer, aktier olign.), og
 at banken ikke formidler købet (tjener gebyr).
 De gamle investeringspakker (Skattereformen 1987) blev godkendt, hvis der var købt statsgældsbeviser for låneprovenuet i modsætning til situationerne, hvor provenuet stod på en konto i banken.
 Det er korrekt, at F1 Bank er bankforbindelse for investeringsforeningen "G1", og banken vil selvfølgelig anbefale investeringsbeviser i de foreninger, som de "kender". Danske Bank anbefaler jo også altid en eller anden pulje i Bank Invest. Banken har dog også finansieret køb af investeringsbeviser, der havde andre bankforbindelser.
 Argumentet om, at korte danske statsobligationer ikke kan anerkendes på grund af for lav risiko, er selvfølgelig indlysende urigtigt.
 Man har i visse sager om egentlig virksomhed forsøgt sig med driftsøkonomiske betragtninger, men virkeligheden har sørget for, at man måtte indse vildsporet.
 I relation til SKM2003.293.LSR har repræsentanten anført, at denne afgørelse intet har med nærværende sag at gøre alene af den grund, at man ikke kan aflevere 3 mio. kr. og kreere et rentefradrag, uden at papirgangene er korrekte. Det lukkede arrangement i SKM2003.293.LSR findes ikke her, da "køber" er investeringsforeningen og ikke långiverbanken.
 Afslutningsvis virker det overraskende, at et koncern-arrangement, hvor den skriftlige papirgang mangler, skulle være anderledes og opdelt i mange selvstændige transaktioner.
 Hvis der ikke i skatteforvaltningens opfattelse af et samlet arrangement indgår, at man lader et koncernselskab foretage investeringen alene med det formål at udnytte et underskud, er repræsentanten uforstående heroverfor. Underskuddet, der ellers ville forælde, bliver udnyttet på koncernledelsens kontor uden indblanding af eksterne - eksempelvis bank eller investeringsforening.
 Repræsentanten har efterfølgende fremlagt opstilling for selskabet, hvoraf fremgår:
 Opstilling for H1 A/S
 Overførsel fra H1 A/S
 9.150.000,00
 Køb af 845 aktier i G1
 77.875,00
 72.125,00
 Tilbagesalg af 806 investeringsforeningscertifikater
 8.504.984,54
 8.577.109,54
 Delvis tilbagebetaling af lån:
 8.510.778,47
 66.331,07
 5.006,92
 61.324,15
 Udbyttebetaling fra investeringsforening:
 82.774,15
 Årlig kontoafgift
 81.287,55
 Indfrielse af lån:
 -313.712,45
 Betaling af renter
 2.549,94
 -316.262,39
 Ydelse af nyt lån
 373.550,00
 57.287,61
 377.120,00
 434.407,61
 60.857,61
 3.570,36
 57.287,25
 -319.832,75
 3.524,92
 -323.357,67
 53.762,33
 3.123,97
 -326.481,64
 50.638,36
 57.658,36
 1.489,44
 56.168,92
 Salg af 39 certifikater
 391.404,00
 447.572,92
 70.452,92
 3.052,87
 67 400,05
 67.316,35
 Overførsel til H1 A/S
 Lånekonto:
 -8.900.000,00
 5.778,47
 -8.905.778,47
 395.006,92
 -390.000,00
 Opgørelse af indkomst i 2002:
 -77.875,00
 -5.778,47
 8.442.774,15
 Periodisering af renteudgifter fra 9/12-31/12 af 390.000,00
 -989,08
 Total indkomst 2002:
 8.441.785.07
 Opgørelse af indkomst i 2003:
 Kontobetaling:
 -1.486,60
 Rentebetaling feb:
 -2.549,94
 Rentebetaling maj:
 -3.570,36
 Rentebetaling aug:
 -3.524,92
 Rentebetaling nov:
 -3.123,97
 Periodisering af rente (3/11/31/12):
 -1.945,78
 Gl. periodisering af rente ultimo 2002:
 Total indkomst 2003:
 -8.192,49
 Opgørelse af indkomst i 2004:
 Rentebetaling februar:
 -3.052,87
 Erhvervet til en pris på:
 1.945,78
 Rentebetaling marts:
 Salgspris investeringsforeningsbeviser:
 Købspris investeringsforeningscertifikater:
 -9.000.000,00
 Total indkomst 2004:
 -8.609.786,79
 Repræsentanten har om betaling af 250.000 kr. til F1 Bank oplyst, at beløbet skulle være til dækning af yderligere købesum inkl. omkostninger.
 Repræsentanten har anført, at man tidligere har tilsidesat rene kontiarrangementer i et pengeinstitut, men altid godkendt lånefinansiering, når man lagde de indkøbte obligationer og statsgældsbeviser til sikkerhed.
 Repræsentanten har henvist til lov nr. 232 af 2. april 2003 samt bemærkningerne hertil, hvoraf fremgår, hvilken regelændring man indfører gældende for indkomståret 2003.
 På linje med Højesterets dom af 30. oktober 2003 (SKM2003.482.HR) kan man ikke bare beskatte efter andre regler, da der er tale om en helt sædvanlig værdipapirhandel uden specielle vilkår.
 Selskabet indgik en aftale med F1 Bank om lån og samtidigt køb af investeringsbeviser for et beløb svarende til låneprovenuet. Investeringsbeviserne blev pantsat til sikkerhed for lånet. Det fremgår endvidere af klagerens erklæring bilagt låneaftalen, at ethvert beløb hidrørende fra salg af investeringsbeviserne er omfattet af bankens sikkerhed, og at indtægter fra salg af investeringsbeviserne er bestemt til at afdrage på klagerens gæld til banken, alternativt at sådanne indtægter skal indsættes på en pantsat konto eller bruges til reinvesteringer.
 Samtidig med låneoptagelsen og købet af investeringsbeviserne indbetalte Selskabet et beløb til banken til dækning af yderligere købesum og omkostninger.
 Det må på denne baggrund lægges til grund, at der var tale om et samlet forløb, hvor Selskabet ikke havde en reel ret til at disponere over låneprovenu eller investeringsbeviser, men hvor køb, salg, indfrielse m.m. var led i en på forhånd fastlagt række af dispositioner, der alene havde til formål at opnå en skattepligtig indkomst, således at Selskabet kunne fremføre underskud fra tidligere år. Selskabet havde samtidig, da investeringsporteføljen bestod af korte danske statsobligationer, ikke en egentlig risiko for tab udover det på forhånd aftalte - og indbetalte - beløb.
 Under disse omstændigheder finder retten, at der ikke har været en sådan økonomisk realitet forbundet med Selskabets låneoptagelse og investering, at dispositionerne kan tillægges betydning i skattemæssig henseende, og det er derfor med rette, at skatteforvaltningen har nægtet at godkende arrangementet.
 Under sagens forberedelse har Skatteministeriet bestridt, at køb og salg af de omhandlede investeringsbeviser faktuelt har fundet sted. I den forbindelse er der indhentet en udtalelse fra F1 Bank. Ved processkrift af 10. juni 2011 frafaldt Skatteministeriet sit anbringende om, at en sådan handel ikke skulle have fundet sted.
 H1 A/S afstod i indkomståret 2004 selskabets restbeholdning på 39 stk. investeringsbeviser. Disse 39 stk. investeringsbeviser blev solgt den 29. januar 2004 for 391.404 kr., svarende til en salgskurs på 10.036.
 Det fremgår af Skatteforvaltningens afgørelse af 7. februar 2005, hvorved H1 A/Ss skatteansættelse for så vidt angår 2002 og 2003 blev ændret, at Skatteforvaltningen allerede på dette tidspunkt var opmærksom på den skattemæssige betydning ved salg af restbeholdningen af investeringsbeviserne.
 I foråret 2005 selvangav H1 A/S for indkomståret 2004 et tab ved afståelsen af de 39 investeringsbeviser på i alt 8.609.483 kr. Ved opgørelsen af det skattemæssige resultat for indkomståret 2004 fradrog H1 A/S hele anskaffelsessummen for samtlige 845 investeringsbeviser i overensstemmelse med gældende ligningspraksis, jf. Ligningsvejledningens afsnit S.G.20.3.2.
 Fristen for ordinær genoptagelse af skatteansættelsen for indkomståret 2004 udløb den 1. maj 2008. jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1. Det er under sagen omtvistet, hvorvidt betingelserne for ekstraordinær genoptagelse er opfyldt, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2.
 Skatteministeriet har ved processkrift af 10. juni 2011 nedlagt subsidiær påstand om, at H1 A/S skal anerkende, at salget af 39 investeringsbeviser i 2004 ikke udløser et fradragsberettiget aktietab efter dagældende aktieavancebeskatningslov, og at sagen som følge heraf hjemvises til fornyet ansættelse af H1 A/Ss skattepligtige indkomst i 2004. Ved processkrift af 14. november 2011 har Skatteministeriet nedlagt den ovenfor anførte påstand som sideordnet.
 H1 A/S har til støtte for hovedpåstanden gjort gældende, at der er tale om gyldige civilretlige dispositioner, som også har skattemæssig gyldighed.
 H1 A/S har herunder gjort gældende, at det ikke er tilstrækkeligt til skattemæssig tilsidesættelse af civilretlige gyldige og retskraftige dispositioner, at de givne dispositioner i deres indhold anses for at være usædvanlige og bestemt af skattemæssige overvejelser, og at der ikke er grundlag for at se bort fra de stedfundne dispositioner efter en konkret realitetsbedømmelse.
 H1 A/S har nærmere anført, at de dispositioner, der er foretaget i sagen - køb og salg af investeringsbeviser, låneoptagelse samt pantsætning m.v. - udgør civilretlige, gyldige og retskraftige dispositioner, og at de skatteretlige konsekvenser er en direkte følge heraf.
 Det er et fundamentalt skatteretligt princip, at skatteretten er styret af de civilretlige dispositioner, således at gyldige civilretlige dispositioner som altovervejende udgangspunkt også skal lægges til grund skattemæssigt. Kun såfremt det kan dokumenteres, at der er modstrid mellem dispositionernes ydre/formelle fremtrædelsesform og dispositionernes reelle indhold, er der grundlag for at tilsidesætte disse i skattemæssig henseende. Det hører med til forsvarlig erhvervsmæssig drift at tilrettelægge sine dispositioner, så man betaler mindst muligt i skat.
 Det er fast antaget i den skatteretlige teori og praksis, at det ikke er tilstrækkeligt til skattemæssig tilsidesættelse af civilretlige gyldige og retskraftige dispositioner, at dispositionerne i deres indhold anses for at være usædvanlige og alene anses for at være bestemt af skattemæssige overvejelser. Dette er fundamenteret i flere domme, jf. eksempelvis TfS 1999.289 H, SKM2002.681.VLR, SKM2003.482.HR og SKM2006.749.HR.
 Dispositionerne skal i stedet vurderes ud fra realitetsgrundsætningen. Realitetsgrundsætningen er en ulovbestemt generalklausul, der kan anvendes til at tilsidesætte tomme og kunstige skattebetingede dispositioner. Det er ikke en arbitrær norm, som kan anvendes til beskatning efter for godt befindende.
 I 1997 og 1998 havde H1 A/S oparbejdet et skattemæssigt underskud på henholdsvis 6,5 mio. kr. og 5,6 mio. kr. Underskuddene var opstået som følge af underskud i den ordinære drift. Efter den dagældende ligningslov § 15 stod underskuddene til at blive forældet. Virksomheden var i en positiv gænge, man forventede et positivt resultat, og rådgiverne fik en ide til skattemæssig optimering. Man ville ikke eliminere skatten, men blot forny et underskud, der var opstået som følge af et driftsmæssigt underskud. Man ville således ikke konstruere et skattemæssigt tab, men benytte et tidligere underskud. Det svarer til, at man eksempelvis opretter ratepensioner i slutningen af et år for at spare topskat.
 H1 A/Ss indtægtsførelse af den samlede anskaffelsessum i indkomståret 2002 førte ikke til nogen effektiv skattebetaling for H1 A/S i indkomståret 2002. Dette skyldtes imidlertid ene og alene, at H1 A/S herved - fuldt lovligt - valgte at anvende uudnyttede skattemæssige underskud fra tidligere indkomstår.
 Investeringsbeviserne blev købt til markedskursen. Dispositionerne blev alene gennemført for at udnytte uudnyttede skattemæssige underskud fra tidligere indkomstår, som ellers ville være blevet forældet i henhold til den dagældende bestemmelse i ligningslovens § 15. Dette svarer til faktum i SKM2003.482.HR, hvor Højesteret tillod en sådan fremgangsmåde. Der er således tale om lovlig og helt sædvanlig skattetænkning på linje med den skattetænkning, der lå bag SKM2002.681.VLR, TfS 1999.289 H, SKM2003.482.HR og SKM2006.749.HR.
 Højesterets retsanvendelse i SKM2007.29.HR fører ligeledes til, at der skal gives H1 A/S medhold i denne sag. I SKM2007.29.HR tilsidesatte Højesteret ikke samtlige de i sagen omhandlede dispositioner, hvilket Skatteministeriet ellers havde procederet for. Højesteret nægtede i stedet selskabet det selvangivne fradrag ud fra en konkret begrundelse.
 I dag gælder der ikke længere en tidsmæssig begrænsning for fremførsel af underskud. Lovgivningsmagten har således ikke haft behov for at lukke et skattehul, men har tværtimod udvidet adgangen til underskudsfremførsel.
 H1 A/S har i forhold til Skatteministeriets sideordnede påstand om indkomståret 2004 gjort gældende, at betingelserne for ekstraordinær genoptagelse efter bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, ikke er opfyldt. Det er endvidere gjort gældende, at skatteforvaltningen ikke har reageret indenfor reaktionsfristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2.
 H1 A/S har nærmere anført, at SKAT ikke har overholdt fristen for ordinær genoptagelse af skatteansættelsen for indkomståret 2004 efter skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1. Fristen for at gennemføre ordinær genoptagelse af H1 A/Ss skatteansættelse for indkomståret 2004 udløb den 1. maj 2008.
 SKAT var lang tid før den ordinære frists udløb opmærksom på, at der skulle ske en korrektion af H1 A/Ss skatteansættelse i det indkomstår, hvor de resterende 39 investeringsbeviser blev solgt.
 Dette fremgår af SKATS egen sagsfremstilling i afgørelsen af 7. februar 2005. Landsskatteretten afsagde kendelse i sagen den 14. december 2006 om indkomstårene 2002 og 2003. Kopi af kendelsen blev sendt til den lokale skattemyndighed.
 Opgørelsen af H1 A/Ss selvangivne tab på kr. 8.609.483 i indkomståret 2004 fremgik af bilag til H1 A/Ss selvangivelse for indkomståret 2004. Dette bilag til selvangivelsen blev indsendt til skattemyndighederne i foråret 2005. I forbindelse med indbringelse af Landsskatterettens kendelse for byretten ved stævning af 12. april 2007 oplyste H1 A/S, at restbeholdningen på 39 investeringsbeviser var solgt i indkomståret 2004, og at H1 A/S ved opgørelsen af det skattemæssige resultat for indkomståret 2004 havde fradraget hele anskaffelsessummen for samtlige 845 investeringsbeviser.
 Det er SKATs egen fejl, at SKAT ikke rettidigt fik gennemført en korrektion af H1 A/Ss skatteansættelse for indkomståret 2004. Denne åbenbare fejl fra SKATs side, kan Skatteministeriet ikke rette op på ved medio 2011 at nedlægge en særskilt påstand om indkomståret 2004 i denne sag, der udelukkende vedrører indkomstårene 2002 og 2003. På den måde bliver reglerne om partshøring og agterskrivelse tilsidesat. Hvis Skatteministeriet får medhold i påstanden, er der ikke længere grundlag for at have frister i skatteforvaltningsloven.
 H1 A/S har videre gjort gældende, at der ikke, som det kræves efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er tale om en "direkte følge" af en ansættelse vedrørende den skattepligtige for et andet indkomstår.
 H1 A/S har nærmere anført, at det fremgår af ordlyden i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, og forarbejderne hertil, at bestemmelsen er tænkt til at give SKAT mulighed for at foretage ekstraordinær genoptagelse i den situation, hvor det i forbindelse med en behandling af en skattesag bliver slået fast, at en korrektion er periodiseret forkert. Denne problemstilling er der ikke tale om i denne sag. I SKM2011.242.HR som Skatteministeriet henviser til blev ekstraordinær genoptagelse tilladt, fordi der var tale om et spørgsmål, der vedrørte samme indkomstår, som var under behandling, og fordi spørgsmålet allerede var behandlet af SKAT.
 Dommen refereret i SKM2010.400.BR har ikke nogen betydning for denne sag, idet sagen handlede om, i hvilket indkomstår en omtvistet indkomst skulle periodiseres. I denne sag er der ingen periodiseringsproblematik - men derimod udelukkende tvist om, hvorvidt man i skattemæssig henseende skal se bort fra H1 A/Ss selvangivne indkomster ved lånefinansierede køb af investeringsbeviser i indkomstårene 2002 og 2003, samt hvorvidt man skattemæssigt skal se bort fra det opståede selvangivne tab i indkomståret 2004 i forbindelse med salget af restbeholdningen af 39 investeringsbeviser.
 H1 A/Ss skatteansættelse for indkomståret 2004 er således ikke en "direkte følge" af sagen vedrørende H1 A/Ss skatteansættelser for indkomstårene 2002 og 2003.
 Bestemmelsen om ekstraordinær genoptagelse i skatteforvaltningslovens § 27 udgør en undtagelsesbestemmelse til hovedreglen i skatteforvaltningslovens § 26. Det følger derfor af almindelige fortolkningsprincipper, at reglen i skatteforvaltningslovens § 27 har et snævert anvendelsesområde, og bestemmelsen skal fortolkes indskrænkende. Som følge heraf kan man ikke indfortolke i bestemmelsen, at denne kan anvendes til, at Skatteministeriet under en verserende retssag kan nedlægge en særskilt påstand om et indkomstår, som slet ikke har været til pådømmelse tidligere, hverken i det administrative system eller ved domstolene, i en situation hvor skattemyndighederne har "sovet i timen" og har undladt at gennemføre en korrektion, selv om SKAT har haft alle relevante oplysninger lang tid før fristen for ordinær genoptagelse var udløbet.
 H1 A/S har endelig gjort gældende, at 6 måneders fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, er overskredet med den virkning, at adgangen til ekstraordinær genoptagelse er bortfaldet.
 H1 A/S har nærmere anført, at fristen løber fra SKAT fik kundskab om de forhold, der begrunder fravigelsen af fristen i § 26. Det vil sige, at fristen løber fra det tidspunkt, hvor SKAT burde kunne foretage den konkrete ansættelse for 2004.
 Skatteministeriets synspunkt om, at fristen løber fra skatteansættelserne for 2002 og 2003 er endelige, giver ingen mening, da det forekommer højst besynderligt, at Skatteministeriet har valgt at nedlægge en særskilt påstand vedrørende H1 A/Ss skatteansættelse for indkomståret 2004 medio 2011, når Skatteministeriet selv hævder, at man blot kan vente med at gennemføre en ekstraordinær genoptagelse af H1 A/Ss skatteansættelse for indkomståret 2004, til der foreligger en endelig dom i sagen vedrørende indkomstårene 2002 og 2003.
 Den, som anmoder om ekstraordinær genoptagelse af en skatteansættelse - om det er skatteyder eller om det er SKAT - har bevisbyrden for, at reaktionsfristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2 er opfyldt. Det fremgår videre direkte af ordlyden til bestemmelsen, at ekstraordinær genoptagelse efter § 27, stk. 1, kun kan foretages, hvis SKAT varsler forhøjelsen senest 6 måneder, efter SKAT er kommet til kundskab om de forhold, der begrunder fravigelsen af fristen i § 26. SKAT havde allerede oplysningerne i 2005. Skatteministeriet har således ventet med at reagere i mere end 4 år, hvorfor reaktionsfristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, klart er overskredet i denne sag.
 Skatteministeriet har til støtte for frifindelsespåstanden gjort gældende, at der foreligger ulovlig skatteudnyttelse.
 Skatteministeriet har nærmere anført, at H1 A/S har misbrugt aftalefriheden til at skaffe sig en ulovlig skattefordel. Der er tale om skatteudnyttelse, som ikke er forudsat i lovgivningen. Ved konstruktionen i sagen slipper H1 A/S uden om den dagældende 5 årsgrænse i lovgivningen.
 Det er ubestridt, at arrangementet udelukkende havde til formål at sikre, at der kunne ske fremførsel af underskud fra tidligere indkomstår uden om den dagældende 5 års grænse i ligningslovens § 15, stk. 1, ved, at der skete en forhøjelse af den skattepligtige indtægt i 2002 mod, at der i 2004 opstod et stort set tilsvarende tab.
 Efter praksis kan der foreligge ulovlig skatteunddragelse, når der efter en samlet bedømmelse foreligger et arrangement, som alene har til formål at udnytte skattereglerne på en sådan måde, at reglerne fordrejes eller forvrides med henblik på at opnå en skattebesparelse. Højesteret har i en række sager taget stilling til såkaldte skattearrangementer af forskellig karakter, herunder også arrangementer med en betydelig lighed med arrangement i denne sag.
 Fra Højesterets praksis kan særligt henvises til UfR 1990.526/4 H, UfR 1996.1328 H, UfR. 1998.584 H, UfR 1999.885 H, UfR 2000.879 H, UfR 2000.1509 H, SKM2003.482.HR, SKM2006.402.HR, SKM2006.749.HR, SKM2007.29.HR, SKM2009.168.HR og SKM2010.26.HR.
 Sammenfattende følger det af Højesterets praksis, at skattemyndighederne ikke er bundet af parternes aftale, hvis
 1) en analyse af arrangementet viser, at den skattemæssige effekt adskiller sig fra den økonomiske realitet,
 2) den skattemæssige effekt medfører en forvridning eller flytning af den skattepligtige indkomst, og
 3) arrangementet ikke er forretningsmæssig begrundet, men udelukkende eller i alt væsentligt begrundet i skattemæssige overvejelser.
 Særligt vedrørende ligningslovens § 16 B følger det af Højesterets dom i SKM2007.29.HR, at bestemmelsen og det anførte i ligningsvejledningen herom ikke medfører, at der kan opstå kunstige fradrag som følge af anvendelsen af bestemmelsen. Dette kan helt sidestilles med omstændighederne i nærværende sag, hvor der opstår et kunstigt, selvforanstaltet fradrag, idet H1 A/S ellers ikke ville have kunnet fremføre det opbyggede skattemæssige underskud til senere indkomstår, jf. TfS 1999.597 H og SKM2011.316.HR.
 Det foreliggende arrangement, hvis indhold i det væsentligste var fastlagt på forhånd, indebærer en ulovlig skatteudnyttelse. Der er således ikke tale om reelle økonomiske gevinster og tab ved køb og salg af investeringsbeviser, men om en kunstig forvridning af indkomstopgørelsen ved en placering af en skattepligtig indkomst i 2002 og et modsvarende tab i 2004. Arrangementet var ikke forretningsmæssigt begrundet, det var uden reel risiko, og er en omgåelse af formålet bag den dagældende regel om begrænsning i adgangen til fremførsel af underskud i ligningslovens § 15, stk. 1.
 Arrangementet blev gennemført med en meget beskeden reel investering, idet hovedparten af lånet blev tilbagebetalt ca. 10 dage efter, at det blev optaget. Der var ingen risiko ved lånet. Der blev vilkårligt placeret en indtægt i et år og et underskud to år senere. Der er tale om indkomstflytning i tid, sådan at indkomsten flyttes frem og tilbage. Det er en omgåelse, der fører til en modstrid mellem lovens formål og ordlyden af bestemmelsen. Der er alene tale om et beregningsteknisk tab. Der findes ingen praksis og ingen regler i ligningsvejledningen, der anerkender, at man kan anvende reglerne som sket.
 Arrangementets aftaleparter har ikke skattemæssigt modsatrettede interesser. Der er ikke tale om en almindelig forretningsmæssig disposition for H1 A/S, som har handlet uden for sit sædvanlige forretningsmæssige virke. Det er uden betydning, at det underskud, H1 A/S ønskede at forny, stammede fra selskabets sædvanlige drift. Hvis et sådan arrangement kunne anerkendes, ville det reelt medføre, at alle skatteydere mod betaling af finansieringsudgifter m.v. i modstrid med den dagældende underskudsfremførselsbegrænsningsregel i ligningslovens § 15, stk. 1, ubegrænset ville kunne fremføre underskud.
 Det kan ikke tillægges betydning, at reglen i ligningslovens § 15 senere er ændret sådan, at det nu er tilladt at fremføre underskud i mere end 5 år.
 Skatteministeriet har til støtte for sin sideordnede påstand gjort gældende, at betingelserne for at genoptage opgørelsen af H1 A/Ss skattepligtige indkomst for indkomståret 2004 er opfyldt.
 Påstanden vedrørende indkomståret 2004 er ny i forhold til den administrative behandling af sagen. Påstanden er nedlagt med henblik på, at der samtidig kan foretages en genoptagelse af skatteansættelsen for 2004. Hvis Skatteministeriet frifindes i hovedsagen vedrørende indkomstårene 2002 og 2003 medfører det, at skatteansættelsen for 2004 kan genoptages ekstraordinært.
 Skatteministeriet er berettiget til at nedlægge nye påstande under en retssags behandling, jf. således SKM2011.242.HR, hvor Højesteret fandt, at hverken de skatteprocessuelle regler eller de retsplejemæssige regler hindrede, at Skatteministeriet kunne nedlægge en ny påstand om beskatning af værdien af en bryllupsfest, som ikke havde været prøvet af Landsskatteretten.
 I UfR 1996.1021 H fandt Højesteret ikke grundlag for at afvise Skatteministeriets selvstændige påstand, der ikke havde været behandlet af Landsskatteretten.
 Der kan tillige henvises til SKM2010.400.BR, hvor retten tillod, at Skatteministeriet nedlagde en ny påstand om beskatning i et andet indkomstår end det indkomstår, der oprindeligt var omfattet af sagen, idet spørgsmålet om periodisering først opstod efterfølgende, og da der var tale om samme indkomst.
 Skatteministeriet kan således nedlægge nye påstande for domstolene, der kan tages under pådømmelse af retten, selvom der ikke tidligere er sket prøvelse i Landsskatteretten.
 Skatteministeriet har endvidere gjort gældende, at betingelserne for ekstraordinær genoptagelse i medfør af skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er opfyldt.
 Skatteministeriet har nærmere anført, at det fremgår af lovens § 27, stk. 1, nr. 2, at der kan foretages en skatteansættelse uden for de almindelige frister i skatteforvaltningslovens § 26, hvis ansættelsen er en direkte følge af en ansættelse vedrørende den skattepligtige for et andet indkomstår.
 I denne sag er det en direkte følge af en tilsidesættelse af arrangementet for 2002 og 2003, at arrangementet også tilsidesættes for 2004, idet tilsidesættelse af den selvangivne indtægt i 2002 tillige medfører, at det selvangivne tab i 2004 skal tilsidesættes, da begge forhold udspringer af samme disposition og følger direkte af hinanden.
 Skatteministeriet har endelig gjort gældende, at fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, er overholdt.
 Skatteministeriet har nærmere anført, at det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i lovens § 26, stk. 1, i denne sag, er, at ændringen er en følge af ændringerne vedrørende 2002 og 2003. Fristen i lovens § 27, stk. 2, begynder i sådanne tilfælde således først at løbe fra det tidspunkt, hvor den oprindelige skatteansættelse er endelig, hvilket i den konkrete sag først er på det tidspunkt, hvor retten har taget endelig stilling til, om arrangementet kan tilsidesættes, og skatteansættelsen ændres i indkomstårene 2002 og 2003. H1 A/S har selv skabt usikkerheden ved at indbringe sagen for retten. Det har ingen betydning, om skattemyndighederne med hjemmel i en anden bestemmelse i § 27, stk. 1, eller § 26, stk. 1, kunne have foretaget ændringen tidligere. Der sker således en suspension af fristen, så længe spørgsmålet om skatteansættelsen i 2002 og 2003 verserer. Dette svarer til, at en skattepligtig har retskrav på at få tidligere skattemæssige ansættelser genoptaget, når der foreligger en endelig afgørelse om ændring af hidtidig praksis.
 Ad skatteansættelsen i 2002 og 2003
 H1 A/S optog den 4. december 2002 et lån på 8.900.000 kr. og købte den 9. december 2002 investeringsbeviser for 8.911.750 kr. Den 20. december 2002 tilbagesolgte selskabet 806 investeringsbeviser svarende til ca. 95 % af porteføljen til den udstedende investeringsforening for ca. 8,5 mio. kr. Den 29. januar 2004 tilbagesolgte selskabet de resterende 39 investeringsbeviser svarende til 5 % til investeringsforeningen for ca. 390.000 kr.
 H1 A/S har under henvisning til dagældende ligningslovs § 16 B, stk. 1, ved opgørelsen af sin indtægt i 2002 medregnet afståelsessummen vedrørende de investeringsbeviser, der blev solgt i 2002. Af bestemmelsen fremgår, at en aktionær eller andelshaver, der afstår aktier. andelsbeviser og lignende værdipapirer, herunder konvertible obligationer, samt tegningsret til sådanne værdipapirer, til det selskab, der har udstedt de pågældende værdipapirer, skal medregne afståelsessummen i den skattepligtige almindelige indkomst. Herved kunne selskabet udnytte skattemæssige underskud for indkomstårene 1997 og 1998, som senest kunne komme til fradrag i henholdsvis indkomståret 2002 og 2003, jf. dagældende ligningslovs § 15.
 Det lægges til grund, at anskaffelsen og afståelsen af investeringsbeviserne skete som led i et nøje tilrettelagt arrangement, som ikke var et led i selskabets sædvanlige drift og som ikke var forretningsmæssigt begrundet, men alene havde til formål at opnå en skattemæssig fordel.
 På tidspunktet for låneoptagelsen og investeringen i investeringsbeviserne, som skete i et samlet forløb, var det forudsat, at der i samme måned skulle ske tilbagesalg af den altovervejende del af investeringsbeviserne. Den långivende bank fik pant i investeringsbeviserne. Investeringsforeningens portefølje bestod af korte danske statsobligationer, og tilbagesalget af 95 % af investeringsbeviserne skete efter en ganske kort periode på 11 dage. Det må herefter lægges til grund, at der ikke bestod nogen reel risiko for kursudsving af betydning.
 Retten finder under disse omstændigheder ikke, at der har været en sådan realitet forbundet med selskabets låneoptagelse og investering, at dispositionerne kan tillægges betydning i skattemæssig henseende.
 Det kan ikke tillægges betydning, at reglerne om underskudsfremførsel efterfølgende er ændret.
 Ad skatteansættelsen for 2004
 Skatteministeriets påstand om, at sagsøgte skal anerkende, at salget af 39 investeringsbeviser i 2004 ikke udløser et fradragsberettiget aktietab, og at sagen som følge heraf hjemvises til fornyet ansættelse af sagsøgerens skattepligtige indkomst i 2004, er nedlagt under byrettens behandling af sagen ved processkrift af 10. juni 2011.
 Sagsøgeren har heroverfor nedlagt påstand om frifindelse.
 H1 A/S selvangav for indkomståret 2004 et tab på 8.609.483 kr. i forbindelse med afståelsen af de resterende 39 investeringsbeviser. Selskabet henviste til den administrative praksis, som fremgår af ligningsvejledningerne, hvorefter hele anskaffelsessummen for samtlige 845 investeringsbeviser kan fradrages ved salg af restbeholdningen af investeringsbeviserne.
 Fristen for ordinær genoptagelse af H1 A/Ss skatteansættelse udløb den 1. maj 2008, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1.
 Uanset fristerne i skatteforvaltningslovens § 26 kan en skatteansættelse ændres efter anmodning fra den skattepligtige eller efter told- og skatteforvaltningens bestemmelse, hvis ansættelsen er en direkte følge af en ansættelse vedrørende den skattepligtige for et andet indkomstår, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2.
 Det er en direkte følge af tilsidesættelsen af arrangementet for 2002 og 2003, at arrangementet også tilsidesættes for 2004. En tilsidesættelse af den selvangivne indtægt i 2002 medfører således, at det selvangivne tab i 2004 også skal tilsidesættes, da begge forhold udspringer af samme arrangement og følger direkte af hinanden. Betingelsen for ekstraordinær genoptagelse i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er derfor opfyldt.
 SKAT har siden H1 A/Ss indgivelse af selvangivelse for indkomståret 2004 - d.v.s. siden foråret 2005 - været vidende om det af selskabet selvangivne tab på 8.609.483 kr. relaterende til selskabets tab ved afståelsen af de 39 investeringsbeviser i indkomståret 2004.
 Først ved processkrift af 10. juni 2011 nedlagde Skatteministeriet påstand vedrørende H1 A/Ss skatteansættelse for skatteåret 2004.
 SKAT har således ikke overholdt fristreglen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, hvorfor H1 A/Ss frifindelsespåstand i relation til Skatteministeriets selvstændige påstand tages til følge.
 Efter de under sagen nedlagte påstande samt sagens forløb og udfald ophæves sagens omkostninger, jf. retsplejelovens § 313, stk. 1.
 Retten har herved lagt vægt på, at Skatteministeriet har fået medhold i sagens hovedproblemstilling, men at ministeriet først ved processkrift af 10. juni 2011 frafaldt et anbringende om, at salget af investeringsbeviser faktuelt ikke havde fundet sted. Der er endvidere lagt vægt på, at H1 A/S har fået medhold i spørgsmålet om skatteansættelsen for 2004.
 Sagsøgeren, H1 A/S, frifindes for den af Skatteministeriet nedlagte selvstændige påstand.