type: other

text:
KSTN/23CoE/84/2016
 Súd: Krajský súd Trenčín Spisová značka: 23CoE/84/2016 Identifikačné číslo súdneho spisu: 3815207909 Dátum vydania rozhodnutia: 22. 06. 2016 Meno a priezvisko sudcu, VSÚ: JUDr. František Kováč ECLI: ECLI:SK:KSTN:2016:3815207909.1
 Uznesenie Krajský súd v Trenčíne v exekučnej veci oprávneného: PRO CIVITAS s.r.o., so sídlom Vajnorská 100/A, 831 04 Bratislava, IČO 45869464, zastúpeného: JUDr. Veronika Kubriková, PhD., advokátka so sídlom 821 01 Bratislava, Martinčekova 13, korešpondenčná adresa: Vajnorská 100/A, 831 04 Bratislava, proti povinnému: Y. A., bytom M. R. XXX/XX, M., o vymoženie 927,83 Eur s príslušenstvom, o odvolaní oprávneného proti uzneseniu Okresného súdu Prievidza zo dňa 4. novembra 2015, č. k. 16Er/1638/2015-46, takto
 Napadnutým uznesením súd prvého stupňa zamietol žiadosť súdneho exekútora JUDr. Ing. Jána Gaspera, PhD., Kálmana Mikszatha 268, 979 01 Rimavská Sobota, o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie. Svoje rozhodnutie odôvodnil § 44 ods. 2 Exekučného poriadku s poukazom na zákon č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní, na § 52 ods. 1 - 4, § 53 ods. 1 a 5, § 54 ods. 1, 2 Občianskeho zákonníka v znení platnom v čase uzavretia zmluvy, ako aj na príslušné ustanovenia smernice Rady č. 93/13/EHS. Uviedol, že oprávnený sa domáha vykonania exekúcie proti povinnému na základe exekučného titulu, ktorým je rozhodcovský rozsudok STÁLEHO ROZHODCOVSKÉHO SÚDU zriadeného pri ROZHODCOVSKÁ, ARBITRÁŽNA A MEDIAČNÁ, a.s., sp. zn. IA-C/0314/2162 zo dňa 25.05.2014. Z predloženého exekučného titulu súd prvého stupňa zistil, že dňa 05.11.2010 bola medzi právnym predchodcom oprávneného (M.) a povinným uzavretá Zmluva o úvere č. XXXXXXXXXX (ďalej len ,,zmluva o úvere“). Prvostupňový súd dospel k záveru, že ide o spotrebiteľskú zmluvu (s prihliadnutím na povahu účastníkov, obsah zmluvy a vopred pripravený obsah zmluvy na predtlačenom formulári) a na vzťah medzi veriteľom (oprávneným) a dlžníkom (povinným) je potrebné aplikovať ustanovenia spotrebiteľského práva. V danom prípade, a to vzhľadom ku skutočnosti, že povinný si neplnil riadne svoje povinnosti vyplývajúce z vyššie uvedenej zmluvy, uplatnil si oprávnený svoje nároky v rozhodcovskom konaní v zmysle uzatvorenej rozhodcovskej doložky podľa článku 3 bod 6 Záverečných ustanovení predloženej úverovej zmluvy, čl. 12 bod 12.2 OP a bodu 10.2.2 VOP, na základe ktorých rozhodca bez vypočutia povinného vydal rozhodcovský rozsudok. Podľa názoru súdu je však dojednanie rozhodcovskej doložky v spotrebiteľskej zmluve neprijateľnou podmienkou, ktorá je zmysle § 53 ods. 5 Občianskeho zákonníka neplatná. Pre účely posúdenia prípadného nekalého charakteru zmluvnej podmienky hranica ochrany spotrebiteľa vychádza nielen z konkrétneho exemplifikatívneho výpočtu nekalých zmluvných dojednaní (podľa ustanovenia § 53 ods. 4 Občianskeho zákonníka v znení platnom ku dňu uzatvorenia zmluvy) ale tiež zo všeobecného zákazu akéhokoľvek dojednania, ktoré vytvorí v právach a povinnostiach značnú nerovnováhu (podľa ustanovenia § 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka v znení platnom ku dňu uzatvorenia zmluvy). Súd prvého stupňa uzavrel, že existujúca, ale neplatná rozhodcovská doložka nemôže byť potom základom právomoci rozhodcovského súdu. S prihliadnutím na vyššie uvedené skutočnosti, súd v tomto štádiu exekúciu z úradnej moci zamietol žiadosť súdneho exekútora o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie v celosti. Predložený rozhodcovský rozsudok vzhľadom na absenciu právomoci rozhodcu v danej veci konať, a to s poukazom na neplatnosť rozhodcovskej doložky, nemožno považovať za spôsobilý exekučný titul.
 Proti uzneseniu súdu prvého stupňa podal v zákonom stanovenej lehote odvolanie oprávnený. Odvolanie odôvodnil ustanoveniami § 205 ods. 2 písm. a), d), e) a f) OSP v spojení s § 221 ods. 1 písm. d), f) a h) OSP. Namietal, že nebol poučený podľa § 120 ods. 4 OSP. Oprávnený uviedol, že podľa ustanovení § 44 ods. 2, prvá a druhá veta Exekučného poriadku exekučný súd nemá zákonné oprávnenie skúmať a hodnotiť iné listiny, napr. zmluvu o úvere, ktorá obsahuje rozhodcovskú doložku. Ak je exekučným titulom rozhodcovský rozsudok, súd príslušný na výkon rozhodnutia alebo na exekúcie nie je vecne príslušný vo veci konať či už ako súd vyššej inštancie, kasačný súd alebo súd konajúci o opravnom prostriedku, ale práve a len ako tzv. exekučný súd. Oprávnený poukázal aj na uznesenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky sp. zn. 4Cdo 159/2009 zo dňa 16.06.2009. Ďalej uviedol, že exekučný súd je oprávnený skúmať rozhodcovský rozsudok ako exekučný titul len v zákonom určených medziach. Doručený rozhodcovský rozsudok, ktorý už nemožno preskúmať podľa § 37 ZoRK, má pre účastníkov rozhodcovského konania rovnaké účinky ako právoplatný rozsudok súdu, podľa ustanovení § 159 OSP. O platnosti rozhodcovskej doložky rozhoduje rozhodcovský súd, a preto prekážka rozsúdenej veci bráni tomu, aby bola opätovne posúdená. Mal za to, že exekučný súd nie je oprávnený skúmať materiálnu správnosť rozhodcovského rozsudku, skúmať rozhodcovské konanie, ani zmluvu, na základe ktorej bol tento vydaný, keďže doručený rozhodcovský rozsudok, ktorý už nemožno preskúmať podľa § 37, má pre účastníkov rozhodcovského konania rovnaké účinky ako právoplatný rozsudok súdu (§ 35 ZoRK), podľa ustanovení § 159 OSP doručený rozsudok, ktorý už nemožno napadnúť odvolaním, je právoplatný. Výrok právoplatného rozsudku je záväzný pre účastníkov a pre všetky orgány, len čo sa o veci právoplatne rozhodlo, nemôže sa prejednávať znova. Teda je tu prekážka res iudicata. Uvedeným konaním súdu podľa názoru oprávneného dochádza k porušeniu článku 2 ods. 2 zákona č. 460/1992 Z. z., Ústavy SR. V súvislosti s uvedeným poukázal aj na nález Ústavného súdu SR ÚS 2/2000. Oprávnený ďalej zdôraznil, že ako právny nástupca M. banky, a.s. bol povinný postupovať v súlade s ustanoveniami rozhodcovského zákona. V zmysle ustanovenia II. časti bodu 10 Všeobecných obchodných podmienok, M. banka, a.s. postupovala v súlade s § 93 b) zákona o bankách, ktorý jej ukladá povinnosť ponúknuť klientovi návrh rozhodcovskej doložky, s tým, že v predmetnom bode je klientovi daná možnosť neprijať túto zákonom stanovenú ponuku. To, že ju neodmietol je prejavom jeho osobnej a zmluvnej slobody. Súd zamietol poverenie z dôvodu, že exekučný titul bol vydaný v rozhodcovskom konaní, avšak opomína tú skutočnosť, že oprávnený je zo zákona povinný klientovi ponúknuť návrh rozhodcovskej doložky. Pokiaľ by tak neurobil, došlo by k porušeniu zákona o bankách, avšak aj napriek splneniu si zákonom stanovenej povinnosti, súd práve týmto splnením zákonnej povinnosti dôvodí zamietnutie poverenia. Oprávnený mal za to, že exekučný súd nesprávne aplikoval ustanovenia Občianskeho zákonníka a plne sa stotožnil s odôvodnením nálezu Ústavného súdu II. ÚS 499/2012. Poukázal aj na uznesenia Ústavného súdu SR sp. zn. I. ÚS 17/01 z 19.04.2001, sp. zn. IV. ÚS 110/09 z 02.04.2009, sp. zn. III. ÚS 264/05 z 29.09.2005 a nálezy Ústavného súdu SR sp. zn. II. ÚS 244/09 z 29.09.2009, sp. zn. I. ÚS 390/08 z 23.04.2009, sp. zn. I. ÚS 335/06 z 30.10.2007. Tiež dôvodil, že súd prvého stupňa nesprávne aplikoval § 53 ods. 4 Občianskeho zákonníka a porušil § 153 ods. 1 OSP, pre právne závery v napadnutom uznesení a pre rozhodnutie vo veci absentovali akékoľvek dôkazy. Konštatoval, že súd prvého stupňa konštruoval nový skutkový stav bez účasti oprávneného a odňal mu možnosť vyjadriť sa k vykonaným dôkazom a skutkovému stavu. Ďalej uviedol, že exekučný súd pri skúmaní žiadosti o udelenie poverenia vykonával samostatne nové dokazovanie skutkového stavu, na základe ktorého dospel k odlišným právnym záverom ako rozhodcovský súd v nachádzacom konaní. Oprávnený sa nemal možnosť vyjadriť k takto vykonávaným dôkazom a k nanovo vytvorenému skutkovému stavu. Exekučný súd mu uprel právo byť účastným na takomto zisťovaní skutkového stavu, čím zasiahol do jeho práva podľa čl. 48 odsek 2 Ústavy SR. Následne konštatoval zrušenie účinkov rozhodcovského rozsudku ako exekučného titulu. Ani OSP, ani Exekučný poriadok, ani ZoRK neposkytuje absolútne žiadnu oporu pre záver, že by exekučný súd mohol vo vzťahu k rozhodcovskému rozsudku rozhodovať ako súd, konajúci vo veci samej a teda, napríklad, vykonať vo veci samej dokazovanie alebo napr. rozsudok zrušiť či zmeniť jeho výrok. Oprávnený mal ďalej za to, že pokiaľ by aj súd zvažoval rozhodcovskú doložku ako neprijateľnú zmluvnú podmienku, nie je možné záver o neplatnosti rozhodcovskej doložky oprieť o Smernicu EHS č. 93/13/EHS, nakoľko tento nepriamy normatívny akt, ktorý je súčasťou únijného práva, je aktom výlučne sekundárnej povahy, ktorého priamy normatívny význam pre výklad národného zákona je výlučne indikatívny, a v žiadnom prípade interpretačný. Taktiež pokiaľ by súd uvažoval o neprijateľnosti rozhodcovskej doložky nie je možné brať do úvahy judikatúru ESD, nakoľko judikatúra ESD vzťahujúca sa rozhodcovské doložky všeobecne alebo rozhodcovské doložky v spotrebiteľských zmluvách, nie je voči jednotlivcom - a teda ani voči účastníkom tohto konania - bezprostredne záväzná. Oprávnený konštatoval, že exekučné súdy v skutkovo a právne obdobných veciach poverenie vydajú aj zamietajú, čím súdy prvého stupňa porušujú právnu istotu a legitímne očakávania, pričom poukázal na viaceré rozhodnutia krajských súdov. Bol toho názoru, že postupom exekučného súdu bol porušený princíp rovnosti účastníkov konania, keďže bez toho, aby povinný urobil akýkoľvek právny úkon, ho nezákonne zvýhodňuje len na základe jeho postavenia, pričom poukázal na uznesenie Ústavného súdu SR III. ÚS 23/2013-8 a nálezy sp. zn. III. ÚS 153/07, sp. zn. III. ÚS 171/06. Dôvodil, že exekučný súd svojim postupom znemožnil uplatniť právo oprávneného priznané exekučným titulom, ktorého účinky sa v zásade zhodujú s účinkami právoplatného rozsudku. Záverom poukázal na skutočnosť, že zriaďovateľ rozhodcovského súdu, ktorý vydal exekučný titul, je členom záujmového združenia zapísaného v zozname stálych rozhodcovských súdov, ktorý vedie Ministerstvo spravodlivosti SR a je držiteľom povolenia rozhodovať spotrebiteľské spory s číslom SRS 001, v súlade s § 73 ods. 5 zákona o spotrebiteľskom rozhodcovskom konaní. Oprávnený navrhol, aby odvolací súd napadnuté uznesenie v celom rozsahu zmenil tak, že žiadosti súdneho exekútora o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie vyhovie, alternatívne, aby napadnuté uznesenie v celom rozsahu zrušil a vec vrátil súdu prvého stupňa na ďalšie konanie.
 Krajský súd, ako odvolací súd preskúmal vec podľa § 212 ods. 1 OSP bez nariadenia pojednávania podľa § 214 ods. 2 OSP a dospel k záveru, že napadnuté uznesenie súdu prvého stupňa je potrebné podľa § 219 ods. 1 OSP potvrdiť z týchto dôvodov:
 Odvolací súd preskúmaním veci zistil, že súd prvého stupňa pred vydaním poverenia na vykonanie exekúcie dôsledne preskúmal podľa § 44 ods. 2 Exekučného poriadku v znení účinnom do 31.12.2014 (ďalej len ,,Exekučný poriadok") žiadosť o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie, návrh na vykonanie exekúcie a exekučný titul. Z citovaného zákonného ustanovenia totiž vyplýva, že v prípade, ak súd zistí rozpor týchto listín so zákonom, žiadosť o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie uznesením zamietne. Súladom exekučného titulu so zákonom pritom treba rozumieť nielen formálne náležitosti exekučného titulu, ale aj to, či na jeho základe možno exekúciu vykonať, teda či tu nie je taká právna úprava, ktorá by bránila vykonaniu exekúcie na základe tohto exekučného titulu. Zákon č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní v ustanovení § 45 priznáva exekučnému súdu právo preskúmavať rozhodcovský rozsudok aj z hmotnoprávnych hľadísk.
 Exekučný súd v rámci svojho postupu pri preskúmavaní listín podľa ustanovenia § 44 Exekučného poriadku v spojení s ustanovením § 45 ods. 2 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní z úradnej povinnosti posudzuje, či rozhodcovský rozsudok, ktorý je podľa ustanovenia § 41 ods. 2 písm. d) Exekučného poriadku tiež spôsobilým exekučným titulom, tento nezaväzuje účastníka rozhodcovského konania na plnenie, ktoré je objektívne nemožné, právne nedovolené alebo odporujúce dobrým mravom (§ 45 ods. 1 písm. c/), resp. či rozhodcovský rozsudok nemá nedostatok uvedený v § 40 písm. a/ a b/. Ak súd zistí tieto nedostatky, exekučné konanie aj bez návrhu zastaví. Ak bol rozhodcovský rozsudok vydaný v dôsledku neplnenia zmluvne dojednaných povinností zo strany dlžníka podľa úverovej zmluvy, ktorá má charakter spotrebiteľskej zmluvy, potom exekučný súd v rámci postupu podľa § 44 Exekučného poriadku a § 45 ods. 2 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní, z úradnej povinnosti správne v danej veci posudzoval rozhodcovský rozsudok z aspektu, či plnenie priznané týmto rozsudkom nemá taký charakter, pre ktorý je potrebné úplne alebo čiastočne exekučné konanie zastaviť, resp. v danom prípade zamietnuť žiadosť o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie pre rozpor exekučného titulu so zákonom.
 Pokiaľ oprávnený v návrhu na vykonanie exekúcie označí za exekučný titul rozsudok rozhodcovského súdu, je exekučný súd oprávnený a zároveň povinný riešiť otázku, či rozhodcovské konanie prebehlo na základe uzavretej rozhodcovskej zmluvy. Rozhodcovská zmluva je dohoda medzi zmluvnými stranami o tom, že všetky alebo niektoré spory, ktoré medzi nimi vznikli alebo vzniknú v určenom zmluvnom alebo v inom právnom vzťahu, sa rozhodnú v rozhodcovskom konaní (§ 3 ods. 1 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní). Rozhodcovská zmluva môže mať formu osobitnej zmluvy alebo formu rozhodcovskej doložky k zmluve (§ 4 ods. 1 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní). Rozhodcovská zmluva musí mať písomnú formu, inak je neplatná. Písomná forma je zachovaná, ak je rozhodcovská zmluva obsiahnutá v dokumente podpísanom zmluvnými stranami alebo vo vzájomne vymenených listoch, ak je dohodnutá telefaxom alebo pomocou iných telekomunikačných zariadení, ktoré umožňujú zachytenie obsahu rozhodcovskej zmluvy a označenie osôb, ktoré ju dohodli (§ 4 ods. 2 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní). Aj v preskúmavanej veci bol preto plne opodstatnený a zákonom podložený postup exekučného súdu, ktorý skúmal, či bola v danej veci medzi účastníkmi konania platne uzavretá rozhodcovská zmluva. Uvedený postup exekučného súdu nebol posudzovaním vecnej správnosti rozsudku rozhodcovského súdu a nesmeroval k "zrušeniu" tohto rozhodnutia. Exekučný súd v súlade so zákonom skúmal, či oprávneným predložený rozhodcovský rozsudok je vykonateľný exekučný titul, medziiným či ho vydal rozhodcovský súd s právomocou prejednať daný spor. Pri riešení tejto otázky nebol exekučný súd viazaný tým, ako ju vyriešil rozhodcovský súd. Možno preto uzavrieť, že aj v rámci daného exekučného konania bol všeobecný súd oprávnený skúmať rozhodnutie označené v exekučnom konaní ako exekučný titul z hľadiska, či nejde o rozhodnutie ničotné, ktoré nevyvoláva žiadne právne účinky.
 Odvolací súd považuje za správny právny názor súdu prvého stupňa, že predmetná Zmluva o úvere - dostupná pôžička zo dňa 05.11.2010 je zmluvou spotrebiteľskou v zmysle ustanovenia § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka v znení účinnom od 01.01.2008, podľa ktorého je irelevantná právna forma zmluvy, a teda že medzi oprávneným a povinným bol založený na jej základe spotrebiteľský vzťah. Preto súd prvého stupňa postupoval správne, ak na vzťah účastníkov aplikoval príslušné ustanovenia Občianskeho zákonníka chrániace spotrebiteľa. V zmysle § 54 ods. 1 Občianskeho zákonníka v príslušnom znení sa zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ sa najmä nemôže vopred vzdať svojich práv, ktoré mu tento zákon priznáva, alebo si inak zhoršiť svoje zmluvné postavenie.
 Pri posudzovaní exekučného titulu z aspektov ustanovenia § 45 ods. 1, 2 zákona č. 244/2002 Z. z. správne súd prvého stupňa vychádzal z ustanovení § 52 ods.1, 2, 3, 4 a § 53 ods. 1, 5, § 54 ods. 1, 2 Občianskeho zákonníka v znení účinnom v čase uzavretia zmluvy a smernice Rady 93/13/ EHS a zisťoval, či predložená zmluva, na základe ktorej bol priznaný nárok oprávnenému, neobsahuje takú podmienku, ktorá má nekalý charakter, a je preto absolútne neplatná. Správne pri skúmaní dospel súd prvého stupňa k záveru, že rozhodcovská doložka má charakter nekalej podmienky, keďže spôsobuje v právach a povinnostiach zmluvných strán značnú nerovnováhu v neprospech spotrebiteľa, teda povinného (§ 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka v znení účinnom v čase uzatvorenia zmluvy). Rozhodcovskú doložku obsiahnutú v II. Časti - Spoločné ustanovenia v bode 10.2.2. Všeobecných obchodných podmienok v spojení s článkom 3 bod 6 zmluvy o úvere ako aj s článkom 12 bod 12.2 obchodných podmienok pre úver (dostupná pôžička, dostupná pôžička - šikovná rezerva) preto prvostupňový súd správne považoval za nekalú, postihnutú sankciou absolútnej neplatnosti podľa § 53 ods. 5 Občianskeho zákonníka v príslušnom znení.
 Odvolací súd v tejto súvislosti uvádza, že smernice v zásade nemajú ako prameň komunitárneho práva horizontálny priamy účinok, ale existuje komunitárna povinnosť interpretovať vnútroštátne právo komunitárne konformným spôsobom. Smernica Rady 93/13/EHS zo dňa 5. apríla 1993 o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má pritom vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o návrhu na výkon právoplatného rozhodcovského rozsudku, ktorý bol vydaný bez účasti spotrebiteľa, musí hneď, ako sa oboznámi s právnymi a skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel, preskúmať ex offo nekalú povahu rozhodcovskej doložky uvedenej v zmluve uzavretej medzi podnikateľom a spotrebiteľom v rozsahu, v akom podľa vnútroštátnych procesných pravidiel môže takéto posúdenie vykonať v rámci obdobných opravných prostriedkov vnútroštátnej povahy. Ak je to tak, prináleží vnútroštátnemu súdu vyvodiť všetky dôsledky, ktoré z toho podľa daného vnútroštátneho práva vyplývajú, s cieľom zabezpečiť, aby spotrebiteľ nebol uvedenou doložkou viazaný. Na účely tohto posúdenia je potrebné spresniť, že vzhľadom na povahu a význam všeobecného záujmu, na ktorom sa zakladá ochrana spotrebiteľov, ktorú smernica 93/13/EHS zabezpečuje, článok 6 uvedenej smernice musí byť považovaný za ustanovenie rovnocenné s vnútroštátnymi pravidlami, ktoré majú v rámci vnútroštátneho právneho poriadku právnu silu noriem verejného poriadku (viď rozsudok Súdneho dvora Európskej únie vo veci Asturcom Telecomunicaciones SL proti Cristine Rodríguezovej Nogueirovej C-40/08).
 Odvolací súd sa stotožňuje s odôvodnením súdu prvého stupňa, ktorý rozhodcovskú doložku v danej zmluve, resp. všeobecných obchodných podmienkach vyhodnotil ako neprijateľnú zmluvnú podmienku. Podstatnou z hľadiska vyslovenia absolútnej neplatnosti tohto zmluvného ustanovenia je skutočnosť, že táto podmienka nebola so spotrebiteľom individuálne dojednaná a spotrebiteľ nemal reálnu možnosť obsah predloženej adhéznej formulárovej zmluvy ovplyvniť, resp. niektoré zo zmluvných dojednaní vylúčiť. V danom prípade veriteľ mohol na základe predmetnej rozhodcovskej doložky vec predložiť na prejednanie rozhodcovskému orgánu, ktorý si sám zvolil a vylúčiť tak súd, ktorý by bol inak príslušný. Na základe tejto rozhodcovskej doložky spotrebiteľ ešte pred vznikom akéhokoľvek sporu stráca právo brániť sa voči takýmto nárokom veriteľa na všeobecnom súde v mieste svojho bydliska. Výber osoby rozhodcu, resp. rozhodcovského súdu pritom uskutočnil jednostranne sám veriteľ, ktorý zostavil znenie rozhodcovskej doložky vo svojej vopred pripravenej formulárovej zmluve, resp. obchodných podmienkach, ktoré tvoria jej neoddeliteľnú súčasť. Odvolací súd zastáva názor, že o nekalú zmluvnú podmienku ide aj vtedy, ak spotrebiteľ má podľa nej možnosť vybrať si medzi rozhodcovským a štátnym všeobecným súdom, ale ak by sa podľa takejto doložky začalo rozhodcovské konanie na návrh dodávateľa (veriteľa), spotrebiteľ by bol nútený podrobiť sa rozhodcovskému konaniu. Vychádzajúc z komplexnej úpravy rozhodcovskej doložky je potom potrebné považovať takúto rozhodcovskú doložku v celosti za neprijateľnú podmienku, a to aj v nadväznosti na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie (C-240/98 až C-244/98, C-40/08, C-473/00, C-243/08, C-168/05).
 Pokiaľ oprávnený poukázal v odvolaní na skutočnosť, že v zmysle § 93b ods. 1 zákona č. 483/2001 Z. z. o bankách v príslušnom znení boli banky povinné ponúknuť svojim klientom neodvolateľný návrh na uzavretie rozhodcovskej zmluvy, odvolací súd k tomu uvádza, že oprávnený (resp. jeho právny predchodca) neuzatvoril s povinným osobitnú rozhodcovskú zmluvu (ani nedal povinnému osobitný návrh na jej uzatvorenie a príslušné poučenie), ale rozhodcovská doložka bola začlenená do typovej adhéznej zmluvy, resp. vopred pripravených obchodných podmienok, ktoré používal veriteľ vo vzťahu k neuzatvorenému veľkému počtu svojich klientov. Povinný ako spotrebiteľ bol v postavení, že buď zmluvu aj s príslušnými obchodnými podmienkami prijme ako celok a úver dostane, alebo zmluvu ako celok odmietne a úver nedostane. Odvolací súd zároveň poukazuje na skutočnosť, že stanovenie povinnosti banky ponúknuť klientom návrh na uzavretie rozhodcovskej zmluvy, neznamená, že veriteľ je oprávnený včleniť do svojich zmlúv také znenie rozhodcovskej doložky, ktoré zakladá značnú nerovnováhu medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, v neprospech spotrebiteľa tak, ako tomu bolo v predmetnom prípade. Ak veriteľ uzatvára zmluvu so spotrebiteľom, je povinný rešpektovať aj príslušné zákonné normy chrániace spotrebiteľa. Pokiaľ je zmluvná podmienka až v hrubom nepomere v neprospech spotrebiteľa ako slabšej zmluvnej strany v právnom vzťahu zo štandardnej spotrebiteľskej zmluvy, ktorý vzťah teória aj prax navyše označujú za fakticky nerovný, nevyvážený, nie sú žiadne pochybnosti o tom, že takáto zmluvná podmienka sa prieči dobrým mravom. Zároveň týmto vzniká základ pre docielenie skutočnej rovnosti, pretože na absolútne neplatnú zmluvnú podmienku súd prihliadne aj bez návrhu a rovnako aj bez návrhu súd exekúciu zastaví o plnenie z takejto neprijateľnej zmluvnej podmienky (v danom prípade zamietne žiadosť o udelenie poverenia). Ak je takouto neprijateľnou zmluvnou podmienkou samotná rozhodcovská doložka a dodávateľ ju použije, v takomto prípade ide o výkon práv v rozpore s dobrými mravmi (k tomu viď aj uznesenie Ústavného súdu Slovenskej republiky zo dňa 24. februára 2011 sp. zn. IV. ÚS 55/2011).
 Nakoľko v predmetnom prípade bola uzavretá neplatná rozhodcovská zmluva, táto nemohla platne založiť právomoc rozhodcovského súdu (v danom prípade STÁLY ROZHODCOVSKÝ SÚD zriadený pri ROZHODCOVSKÁ, ARBITRÁŽNA A MEDIAČNÁ, a.s.) na prejednanie veci a ani na vydanie rozhodnutia, ktoré by následne mohlo požívať tiež náležitú ochranu v procese exekučného vymáhania ním priznanej pohľadávky (čiže stať sa spôsobilým podkladom exekúcie alebo tiež exekučným titulom). Podobne tak judikoval i Najvyšší súd Slovenskej republiky, ktorý v uznesení zo dňa 21. marca 2012, sp. zn. 6 Cdo 1/2012 skonštatoval, že rozhodcovský rozsudok vydaný v spotrebiteľskej veci je ako exekučný titul v rozpore so zákonom, ak rozhodcovská zmluva (či už uzavretá vo forme osobitnej zmluvy alebo rozhodcovskej doložky), na ktorej sa zakladá právomoc rozhodcovského súdu, nebola vôbec uzavretá, alebo bola uzavretá neplatne. Nedostatok právomoci rozhodcovského súdu odvíjajúci sa od neexistencie či neplatnosti rozhodcovskej zmluvy má v spotrebiteľskej veci za následok materiálnu nevykonateľnosť (nezáväznosť) rozhodcovského rozsudku.
 Odvolací súd zároveň v postupe prvostupňového súdu nezistil rozpor s pravidlami týkajúcimi sa ochrany práva na súdnu i inú právnu ochranu podľa čl. 46 Ústavy Slovenskej republiky, ani porušenie práva na spravodlivý súdny proces a ani neprípustné nahradzovanie procesnej pasivity povinného. Oprávnenému bola možnosť vyjadriť sa k zistenému skutkovému stavu a právnym záverom exekučného súdu reálne poskytnutá v odvolacom konaní, ktorý napokon túto možnosť aj využil. Záverom odvolací súd dodáva, že súd posudzuje právomoc rozhodcovského súdu v danej veci konať a vydať rozhodcovský rozsudok podľa právnych predpisov účinných v čase vydania exekučného titulu, t. j. pred nadobudnutím účinnosti zákona o spotrebiteľskom rozhodcovskom konaní, pričom aj zmluva o úvere, ktorej súčasťou sú VOP obsahujúce rozhodcovskú doložku, bola uzatvorená pred nadobudnutím účinnosti uvedeného právneho predpisu.
 Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti súd prvého stupňa správne právne posúdil rozhodcovský rozsudok ako nulitný, vydaný rozhodcom, ktorý vyvodil svoju právomoc na konanie a rozhodnutie na základe neplatnej rozhodcovskej doložky, teda nejde o spôsobilý exekučný titul podľa ustanovenia § 41 ods. 2 písm. d) Exekučného poriadku a správne žiadosť súdneho exekútora o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie zamietol (§ 44 ods. 2 Exekučného poriadku).
 Na záver je potrebné uviesť, že rozhodcovský rozsudok nezakladá prekážku res iudicata, ktorá by bránila tomu, aby vec bola opätovne prejednaná. Neplatná rozhodcovská doložka nemohla platne založiť právomoc rozhodcovského súdu na prejednanie a ani na vydanie rozhodnutia, keďže v danom prípade ide o nulitný právny akt. Nič preto nebráni oprávnenému, aby si svoje právo uplatnil v konaní pred všeobecným súdom.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 16.9.2019
 COM(2019) 413 final
 2019/0193(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na třetím zasedání konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti, pokud jde o přijetí rozhodnutí, kterým se stanoví limity pro odpad obsahující rtuť podle čl. 11 odst. 2 uvedené úmluvy
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.Předmět návrhu
 Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie na třetím zasedání konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti, pokud jde o plánované přijetí rozhodnutí, kterým se stanoví limity v odpadech obsahujících rtuť podle čl. 11 odst. 2 uvedené úmluvy.
 2.Souvislosti návrhu
 2.1.Minamatská úmluva o rtuti
 Minamatská úmluva o rtuti (dále jen „úmluva“) je hlavním mezinárodním právním rámcem, jehož cílem je chránit lidské zdraví a životní prostředí před antropogenními emisemi a uvolňováním rtuti a jejích sloučenin do ovzduší, vody a půdy. Úmluva podchycuje celý životní cyklus rtuti od primární těžby rtuti až po odstraňování odpadů obsahujících rtuť.
 Podle ustanovení čl. 11 odst. 2 úmluvy se pro účely této úmluvy „odpadem obsahujícím rtuť“ rozumí látky nebo předměty: a) které se skládají ze rtuti nebo sloučenin rtuti; b) které obsahují rtuť nebo sloučeniny rtuti, nebo c) které jsou kontaminovány rtutí nebo sloučeninami rtuti v množství překračujícím příslušné limity definované konferencí smluvních stran, které je odstraněno nebo se zamýšlí odstranit nebo se vyžaduje odstranit podle ustanovení vnitrostátního práva nebo této úmluvy. V tomto ustanovení se dále uvádí, že tato definice „odpadu obsahujícího rtuť“ nezahrnuje odpad z těžby (skrývku, odpadní kamení a důlní hlušinu), kromě odpadu z primární těžby rtuti, který obsahuje rtuť nebo sloučeniny rtuti v množství pod limity definovanými konferencí smluvních stran.
 V čl. 11 odst. 3 úmluvy se stanoví, že odpad, který je odpadem obsahujícím rtuť podle čl. 11 odst. 2, musí být spravován environmentálně šetrným způsobem.
 Úmluva vstoupila v platnost dne 16. srpna 2017.
 Evropská unie je smluvní stranou úmluvy
 1
 stejně jako většina členských států
 2
 .
 2.2.Konference smluvních stran
 Konference smluvních stran úmluvy vykonává funkce, které jsou jí úmluvou uloženy, a za tím účelem mimo jiné zvažuje a provádí jakákoli další opatření, která mohou být požadována pro dosažení cílů úmluvy, včetně přijetí příslušných pokynů.
 Podle článku 28 úmluvy a podle rozhodnutí MC-1/1 o jednacím řádu přijatého konferencí smluvních stran na jejím prvním zasedání (24.–29. září 2017) má každá smluvní strana jeden hlas. Unie však jakožto organizace regionální hospodářské integrace uplatňuje své právo hlasovat ve věcech spadajících do její působnosti počtem hlasů, který se rovná počtu jejích členských států, jež jsou smluvními stranami této úmluvy. Unie neuplatňuje své hlasovací právo, jestliže některý z jejích členských států uplatní své hlasovací právo, a naopak.
 2.3.Zamýšlený akt konference smluvních stran
 Konference smluvních stran na svém druhém zasedání (19. až 23. listopadu 2018) přijala rozhodnutí MC-2/2
 3
 , kterým se zřizuje skupina technických odborníků, jež má v období mezi zasedáními před třetím zasedáním projednat limity pro odpad obsahující rtuť. Cílem mandátu výše uvedené skupiny bylo zejména vypracování koncepcí a metodik pro stanovení limitů pro odpad obsahující rtuť, včetně příslušného odpadu z těžby.
 Na základě výsledku práce odborníků by se na třetím zasedání mělo přijmout rozhodnutí v této věci (zamýšlený akt).
 Zamýšlený akt stanoví limity umožňující identifikaci odpadu a) který se skládá ze rtuti nebo sloučenin rtuti; b) který obsahuje rtuť nebo sloučeniny rtuti, nebo c) který je kontaminován rtutí nebo sloučeninami rtuti, na nějž se bude vztahovat článek 11 úmluvy. V souladu s tím zamýšlený akt vymezí oblast působnosti ustanovení úmluvy týkajících se odpadu, zejména čl. 11 odst. 3 o povinnosti spravovat odpad obsahující rtuť environmentálně šetrným způsobem.
 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie
 Cílem navrhovaného postoje, který má být zaujat jménem Unie, je podpořit na třetím zasedání konference smluvních stran přijetí rozhodnutí, které je v souladu s acquis EU.
 Odpad obsahující rtuť je na úrovni EU regulován, zejména nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/852 ze dne 17. května 2017 o rtuti a o zrušení nařízení (ES) č. 1102/2008
 4
 , směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech
 5
 , směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a o změně směrnice 2004/35/ES
 6
 a rozhodnutím Komise 2000/532/ES ze dne 3. května 2000, kterým se nahrazuje rozhodnutí 94/3/ES, kterým se stanoví seznam odpadů podle čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, a rozhodnutí Rady 94/904/ES, kterým se stanoví seznam nebezpečných odpadů ve smyslu čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadech
 7
 .
 Právní předpisy EU v oblasti nakládání s odpady vycházejí z klíčové povinnosti stanovené v článcích 13 a 17 výše uvedené směrnice 2008/98/ES, na základě níž členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění nakládání s odpady způsobem, který neohrožuje lidské zdraví a nepoškozuje životní prostředí. Těmito ustanoveními se provádí povinnost podle čl. 11 odst. 3 úmluvy spravovat odpad environmentálně šetrným způsobem.
 EU se rozhodujícím způsobem podílela na vypracování úmluvy, včetně jejích ustanovení o odpadech obsahujících rtuť, a odborníci z EU významně přispěli k zamýšlenému aktu; acquis EU týkající se odpadů jde ve skutečnosti nad rámec požadavků článku 11 úmluvy, protože veškerý odpad obsahující rtuť uvedený v tomto ustanovení je na úrovni EU regulován a musí být spravován environmentálně šetrným způsobem bez ohledu na obsah rtuti nebo jejích sloučenin.
 Vzhledem k výše uvedenému proto může EU podpořit přijetí zamýšleného aktu, který je v souladu s acquis EU.
 EU může tudíž na třetím zasedání konference smluvních stran podpořit pouze přijetí rozhodnutí, jež je v souladu s acquis EU.
 Postoj Unie je zapotřebí, protože smluvní strany úmluvy musí zamýšlený akt po jeho přijetí provést.
 4.Právní základ
 4.1.Procesněprávní základ
 4.1.1.Zásady
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody.“
 Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou ... rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
 8
 .
 4.1.2.Použití na stávající případ
 Konference smluvních stran je orgánem zřízeným úmluvou, konkrétně Minamatskou úmluvou o rtuti.
 Zamýšlený akt, který má konference smluvních stran přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt má právní účinky, protože smluvní strany úmluvy musí přijmout opatření k zajištění jeho provádění a dodržování.
 Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec úmluvy.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.
 4.2.Hmotněprávní základ
 4.2.1.Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Má-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek označit jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.
 4.2.2.Použití na stávající případ
 Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týká životního prostředí.
 Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 192 odst. 1 SFEU.
 4.3.Závěr
 Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 192 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.
 2019/0193 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na třetím zasedání konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti, pokud jde o přijetí rozhodnutí, kterým se stanoví limity pro odpad obsahující rtuť podle čl. 11 odst. 2 uvedené úmluvy
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Rozhodnutím Rady (EU) 2017/939
 9
 uzavřela Unie Minamatskou úmluvu o rtuti
 10
 (dále jen „úmluva“), která vstoupila v platnost dne 16. srpna 2017.
 (2)Podle rozhodnutí MC-1/1 o jednacím řádu, který konference smluvních stran této úmluvy přijala na svém prvním zasedání, vynaloží smluvní strany veškeré úsilí, aby se na základě konsensu dohodly na všech podstatných záležitostech.
 (3)Konference smluvních stran této úmluvy má na svém třetím zasedání ve dnech 25. až 29. listopadu 2019 přijmout rozhodnutí (dále jen „navrhované rozhodnutí“) o limitech pro odpad obsahující rtuť podle čl. 11 odst. 2 úmluvy, které by ve svém důsledku vymezilo oblast působnosti článku 11 úmluvy na odpad; odpad obsahující rtuť, na který by se vztahovalo ustanovení čl. 11 odst. 2, by tedy na základě čl. 11 odst. 3 úmluvy musel být spravován environmentálně šetrným způsobem.
 (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie na konferenci smluvních stran úmluvy, neboť toto navrhované rozhodnutí, pokud bude schváleno, bude mít právní účinky, protože smluvní strany úmluvy budou muset přijmout opatření k jejímu provedení na vnitrostátní a/nebo regionální úrovni.
 (5)Unie významně přispěla k vypracování ustanovení úmluvy týkajících se odpadu a k odborné činnosti mezi zasedáními zahájené rozhodnutím MC-2/2
 11
 přijatém konferencí smluvních stran úmluvy na jejím druhém zasedání, jejímž výsledkem je navrhované rozhodnutí; vzhledem k tomu, žeacquis Unie již vyžaduje, aby bylo s veškerým odpadem obsahujícím rtuť uvedeným v čl. 11 odst. 2 úmluvy nakládáno způsobem, který neohrožuje lidské zdraví a nepoškozuje životní prostředí bez ohledu na obsah rtuti;
 (6)Unie by měla podpořit pouze přijetí rozhodnutí na konferenci smluvních stran úmluvy, jež je v souladu s acquis Unie,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který má být zaujat jménem Unie na třetím zasedání konference smluvních stran uvedené úmluvy, je podpořit přijetí rozhodnutí o limitech pro odpad obsahující rtuť, jež je v souladu s acquis Unie.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí je určeno Komisi.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Rozhodnutí Rady (EU) 2017/939 ze dne 11. května 2017 o uzavření Minamatské úmluvy o rtuti jménem Evropské unie (Úř. věst. L 142, 2.6.2017, s. 4).
 (2)
 Dne 20. června 2019 ratifikovalo Minamatskou úmluvu o rtuti dvacet tři členských států, a to Belgie, Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Německo, Estonsko, Irsko, Francie, Chorvatsko, Lotyšsko, Litva, Lucembursko, Maďarsko, Malta, Nizozemsko, Rakousko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko, Finsko, Švédsko a Spojené království.
 (3)
 Rozhodnutí MC-2/2 Limity pro odpad obsahující rtuť, Zpráva konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti o činnosti svého druhého zasedání, UNEP/MC/COP2/19 ze dne 6. prosince 2018, je k dispozici na této adrese:
 http://www.mercuryconvention.org/Meetings/COP2/tabid/6355/language/en-US/Default.aspx
 (4)
 Úř. věst. L 137, 24.5.2017, s. 1.
 (5)
 Úř. věst. L 312, 22.11.2008, s. 3.
 (6)
 Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 15.
 (7)
 Úř. věst. L 226, 6.9.2000, s. 3.
 (8)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.
 (9)
 Rozhodnutí Rady (EU) 2017/939 ze dne 11. května 2017 o uzavření Minamatské úmluvy o rtuti jménem Evropské unie (Úř. věst. L 142, 2.6.2017, s. 4).
 (10)
 Ověřená kopie Minamatské úmluvy o rtuti je k dispozici na adrese:
 https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf
 (11)
 Rozhodnutí MC-2/2 Limity pro odpad obsahující rtuť, Zpráva konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti o činnosti svého druhého zasedání, UNEP/MC/COP2/19 ze dne 6. prosince 2018.


text:
 24.1.2018
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 19/5
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2018/107 AL COMISIEI
 din 12 ianuarie 2018
 de înregistrare a unei denumiri în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate [„Jajca izpod Kamniških planin” (IGP)]
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (1), în special articolul 52 alineatul (2),
 întrucât:
 (1)
 În conformitate cu articolul 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012, cererea de înregistrare a denumirii „Jajca izpod Kamniških planin”, depusă de Slovenia, a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 (2).
 (2)
 Deoarece Comisiei nu i s-a comunicat nicio declarație de opoziție în conformitate cu articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012, denumirea „Jajca izpod Kamniških planin” ar trebui, prin urmare, înregistrată,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Se înregistrează denumirea „Jajca izpod Kamniških planin” (IGP).
 Denumirea menționată la primul paragraf identifică un produs din clasa 1.4. Alte produse de origine animală (ouă, miere, produse lactate cu excepția untului etc.) din anexa XI la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2014 al Comisiei (3).
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 12 ianuarie 2018.
 Pentru Comisie,
 Pentru Președinte,
 Phil HOGAN
 Membru al Comisiei
 (1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.
 (2) JO C 296, 7.9.2017, p. 20.
 (3) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2014 al Comisiei din 13 iunie 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO L 179, 19.6.2014, p. 36).


text:
 17.11.2012
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 320/1
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 1076/2012 VAN DE COMMISSIE
 van 14 november 2012
 houdende goedkeuring van niet-minimale wijzigingen van het productdossier van een benaming die is opgenomen in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Carne Marinhoa (BOB))
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 510/2006 van de Raad van 20 maart 2006 inzake de bescherming van geografische aanduidingen en oorsprongsbenamingen van landbouwproducten en levensmiddelen (1), en met name artikel 7, lid 4, eerste alinea,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Overeenkomstig artikel 9, lid 1, eerste alinea, en artikel 17, lid 2, van Verordening (EG) nr. 510/2006 heeft de Commissie het verzoek van Portugal tot goedkeuring van wijzigingen van het productdossier van de bij Verordening (EG) nr. 1107/96 van de Commissie (2) geregistreerde beschermde oorsprongsbenaming „Carne Marinhoa” onderzocht.
 (2)
 Omdat de betrokken wijzigingen niet minimaal zijn in de zin van artikel 9 van Verordening (EG) nr. 510/2006, heeft de Commissie het wijzigingsverzoek overeenkomstig artikel 6, lid 2, eerste alinea, van die verordening bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie
 (3). Aangezien aan de Commissie geen enkel bezwaar overeenkomstig artikel 7 van Verordening (EG) nr. 510/2006 is meegedeeld, moeten de wijzigingen worden goedgekeurd,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in het Publicatieblad van de Europese Unie bekendgemaakte wijzigingen van het productdossier met betrekking tot de in de bijlage bij deze verordening vermelde benaming worden goedgekeurd.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 14 november 2012.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 Dacian CIOLOȘ
 Lid van de Commissie
 (1) PB L 93 van 31.3.2006, blz. 12.
 (2) PB L 148 van 21.6.1996, blz. 1.
 (3) PB C 71 van 9.3.2012, blz. 33.
 BIJLAGE
 In bijlage I bij het Verdrag genoemde landbouwproducten voor menselijke consumptie:
 Categorie 1.1. Vers vlees en slachtafvallen
 PORTUGAL
 Carne Marinhoa (BOB)


type: caselaw

text:
 30.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 213/23
 Iarraidh ar réamhrialú ó Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (an Ísiltír) arna taisceadh an 22 Feabhra 2022 – X, Y, agus a seisear leanaí mionaoiseacha v Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
 (Cás C-125/22)
 (2022/C 213/35)
 Teanga an cháis: an Ollainnis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Rechtbank Den Haag, zittingspolaats ’s-Hertogenbosch
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóirí: X, Y, agus a seisear leanaí mionaoiseacha
 Cosantóir: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
 Na ceisteanna a tharchuirtear
 1.
 An gcaithfear Airteagal 15 den Treoir um Cháiliú, (1) arna léamh i gcomhar le hAirteagail 2(g) agus 4 den Treoir sin agus Airteagail 4 agus 19(2) den Chairt um Chearta Bunúsacha, a léirmhíniú sa chaoi is, maidir leis an gceist an bhfuil gá le stádas cosanta coimhdí ag an iarratasóir, go gcaithfear na gnéithe ábhartha go léir a bhaineann le staid ar leith agus le himthosca pearsanta an iarratasóra agus staid ghinearálta na tíre tionscnaimh araon a scrúdú agus a mheas le chéile agus ina n-iomláine i gcónaí sula soiléireofar an díobháil thromchúiseach a raibh eagla ann roimhe a d’fhéadfaí a shuíomh leis na gnéithe sin?
 2.
 Má thugann an Chúirt Bhreithiúnais freagra diúltach ar an gcéad cheist, an bhfuil an measúnú ar staid ar leith agus imthosca pearsanta an iarratasóra i gcomhthéacs an mheasúnaithe faoi Airteagal 15(c) den Treoir um Cháiliú, nithe a bhfuil sé soiléirithe cheana ag an gCúirt Bhreithiúnais ina leith nach mór iad a chur san áireamh, níos cuimsithí ná an measúnú ar an gcoinníoll indibhidiúlaithe dá dtagraítear i mbreithiúnas na Cúirte Eorpaigh um Chearta an Duine in N.A. v. an Ríocht Aontaithe? (2) An bhféadfaí na gnéithe sin, san iarratas céanna ar chosaint choimhdeach, a chur san áireamh sa mheasúnú faoi Airteagal 15(b) agus (c) den Treoir um Cháiliú araon?
 3.
 An gcaithfear Airteagal 15 den Treoir um Cháiliú a léirmhíniú sa chaoi is, agus an gá do chosaint choimhdeach á mheas, nach mór an scála aistritheach, mar a thugtar air, atá soiléirithe cheana ag an gCúirt Bhreithiúnais nach mór a chur i bhfeidhm agus measúnú á dhéanamh ar líomhain maidir le heagla roimh dhíobháil thromchúiseach de réir bhrí Airteagal 15(c) den Treoir um Cháiliú, a chur i bhfeidhm agus líomhain maidir le heagla roimh dhíobháil thromchúiseach de réir bhrí Airteagal 15(b) den Treoir um Cháiliú á meas freisin?
 4.
 An gcaithfear Airteagal 15 den Treoir um Cháiliú, arna léamh i gcomhar le hAirteagail 1, 4 agus 19(2) den Chairt um Chearta Bunúsacha, a léirmhíniú sa chaoi is go gcaithfear imthosca daonnúla, atá ina dtoradh díreach nó indíreach ar ghníomhartha agus/nó neamhghníomhartha de ghníomhaí is cúis le díobháil thromchúiseach, a chur san áireamh agus measúnú á dhéanamh an bhfuil cosaint choimhdeach de dhíth ar an iarratasóir?
 (1) Treoir 2011/95/AE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 13 Nollaig 2011 maidir le caighdeáin i dtaca le cáiliú náisiúnach tríú tír nó daoine gan stát mar thairbhithe de chosaint idirnáisiúnta, ar mhaithe le stádas aonfhoirmeach do dhídeanaithe nó do dhaoine atá incháilithe le haghaidh cosanta coimhdí agus inneachar na cosanta a thugtar (athmhúnlú) (IO 2011 L 337, lch. 9).
 (2) ECHR 17 Iúil 2008, Uimh. 25904/07, N.A. v. an Ríocht Aontaithe, ECLI:CE:ECHR:2008:0717JUD002590407.


type: wikipedia

text:
Club peile Sasanach is ea Manchester City Football Club atá suite i Manchain. Imríonn an club sa Premier League agus sa staid, an City of Manchester Stadium. Is é Pep Guardiola an traenálaí faoi láthair.
 Imreoirí
 1 Claudio Bravo
 2 Kyle Walker
 3 Danilo
 5 John Stones
 7 Raheem Sterling
 8 İlkay Gündoğan
 9 Gabriel Jesus
 10 Jack Grealish
 11 Oleksandr Zinchenko
 12 Angeliño
 14 Aymeric Laporte
 15 Eliaquim Mangala
 16 Rodri
 17 Kevin De Bruyne
 19 Leroy Sane
 20 Bernardo Silva
 21 David Silva
 22 Benjamin Mendy
 25 Fernandinho
 26 Riyad Mahrez
 30 Nicolás Otamendi
 31 Ederson
 32 Daniel Grimshaw
 47 Phil Foden
 Féach freisin
 Tagairtí
 Naisc sheachtracha
 Clubanna sacair Shasana
 Manchain


type: contracts

text:
N. L 338 / 10 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29 . 11 . 86
 PROTOCOLLO ADDIZIONALE
 all'accordo tra la Comunità economica europea e la Repubblica di Indonesia sul commercio dei tessili,
 a seguito dell'adesione del Regno di Spagna e della Repubblica portoghese alla Comunità
 IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE ,
 da un lato , e
 IL GOVERNO DELLA REPUBBLICA DI INDONESIA ,
 dall'altro ,
 CONSIDERANDO l'adesione del Regno di Spagna e della Repubblica portoghese alle Comunità europee , in data
 1° gennaio 1986 ,
 VISTO l'accordo tra la Comunità economica europea e la Repubblica di Indonesia sul commercio dei tessili , siglato
 il 25 novembre 1982 , in seguito denominato « accordo »,
 HANNO DECISO di concordare gli adeguamenti e le misure transitorie relativi all'accordo , a seguito dell'adesione
 del Regno di Spagna e della Repubblica portoghese alla Comunità economica europea , e
 DI CONCLUDERE IL PRESENTE PROTOCOLLO :
 Articolo 1 Germania : 28,5%
 Benelux : 10,5%
 Il testo dell'accordo modificato conformemente al presente Francia : 18,5%
 protocollo , compresi gli allegati , i protocolli , il verbale Italia : 15,0%
 approvato e lo scambio di lettere che ne costituiscono parte Danimarca : 3,0%
 integrante , sono redatti in portoghese e spagnolo ed i testi Irlanda : 1,0%
 portoghese e spagnolo fanno fede come i testi originali . Regno Unito : 23,5%
 Grecia : 2,0%
 Spagna : 7,5%
 Articolo 2 Portogallo : 1,5% »
 L'accordo è modificato come segue :
 4 ) il paragrafo seguente è aggiunto all'articolo 8 :
 1 ) i limiti stabiliti nell'allegato II vengono aumentati fino a
 raggiungere i quantitativi indicati nell'allegato del pre « 12 . Nel 1986 , per introdurre i limiti quantitativi a
 sente protocollo ; livello comunitario oppure a livello di regioni comunita
 rie , diverse da Spagna e Portogallo , se non sono dispo
 2 ) il paragrafo seguente è inserito all'articolo 8 : nibili le cifre calcolate sulla base dell'articolo 8 , paragra
 «2 bis . Ai fini dell'applicazione del paragrafo 2 nel 1986 , fo 2 bis , oppure se esse sono inferiori a quelle calcolate
 le importazioni complessive della Comunità , effettuate sulla base delle norme in vigore prima dell'ampliamento ,
 nel corso dell'anno precedente in provenienza da tutti i si continuerà eccezionalmente ad utilizzare queste
 paesi terzi , vengono calcolate in base alle importazioni ultime .
 della Comunità nella sua composizione al 31 dicembre
 1985 ed alle importazioni della Spagna e del Portogallo . Allo scopo di introdurre i limiti regionali per la Spagna e
 Vengono esclusi da questo totale gli scambi tra la il Portogallo , se le cifre relative alle importazioni per il
 Comunità , nella sua composizione al 31 dicembre 1985 e 1985 non sono disponibili , il totale delle importazioni
 la Spagna ed il Portogallo , oppure tra la Spagna e il viene fissato conformemente al paragrafo 2 bis , ma sulla
 Portogallo »; base delle cifre relative alle importazioni del 1984 »;
 3 ) il testo del protocollo C è sostituito dal testo seguente :
 «Conformemente all'articolo 8 , paragrafo 6 , dell'accor 5 ) il testo dell'articolo 14 , paragrafo 2 , del protocollo A è
 do , si può fissare un limite quantitativo su base regionale completato dal testo seguente: «due lettere intese ad
 quando le importazioni di un determinato prodotto in identificare il paese di destinazione come segue»:
 una regione della Comunità superino , rispetto alle
 quantità stabilite conformemente al suddetto articolo 8 , «ES — Spagna
 paragrafi 2 e 2 bis , le percentuali regionali seguenti : PT — Portogallo ».
 ---pagebreak--- 29 . 11 . 86 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee N. L 338 / 11
 Articolo 3 2. Esso è applicabile a decorrere dal 1° gennaio 1986 e
 rimane in vigore durante il periodo di validità dell'accordo
 L'allegato al presente protocollo costituisce parte integrante tra la Comunità economica europea e la Repubblica di
 del medesimo . Il presente protocollo costituiscè parte inte Indonesia sul commercio dei tessili .
 grante dell'accordo .
 Articolo 4 Articolo 5
 1. Il presente protocollo entra in vigore il primo giorno Il presente protocollo è redatto in duplice esemplare in lingua
 del mese successivo alla data in cui le parti contraenti si danese , francese, greca , inglese , italiana , olandese , porto
 notificano l'espletamento delle procedure necessarie a tal ghese , spagnola , tedesca e bahasa Indonesia , ciascun testo
 fine . facente ugualmente fede .
 ---pagebreak--- N. L 338 / 12 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29 . 11 . 86
 ALLEGATO
 Limiti
 Categoria Descrizione Unità quantitativi
 comunitari
 per il 1986
 6 Pantaloni di tessuto 1 000 pezzi 4 403
 7 Bluse di tessuto e a maglia 1 000 pezzi 3 688
 8 Camicie di tessuto 1 000 pezzi 6 034