text:
Corte di Cassazione, sezione V penale, sentenza 24 marzo 2017, n. 14520 – Avvocato Renato D'Isa
 Corte di Cassazione, sezione V penale, sentenza 24 marzo 2017, n. 14520 By Avv. Renato D'Isa on 23 maggio 2017 • ( Lascia un commento )
 Esclusa la responsabilità del ginecologo che abbia celato un tracciato cardiotografico, ma che non abbia avuto conseguenze dirette sulle patologie del nascituro legate a una causa di altro genere
 sentenza 24 marzo 2017, n. 14520
 avverso la sentenza emessa l’11/06/2015 dalla Corte di appello di Napoli;
 udito il Pubblico Ministero, in persona del Sostituto Procuratore generale Dott. Cedrangolo Oscar, che ha concluso chiedendo l’annullamento senza rinvio della sentenza impugnata, previa riqualificazione dell’addebito ai sensi dell’articolo 476 c.p., comma 1, per essere il reato estinto per prescrizione (con la conferma delle statuizioni civili);
 udito, per le parti civili (OMISSIS) e (OMISSIS), l’Avv. (OMISSIS), il quale ha concluso chiedendo dichiararsi l’inammissibilita’, ovvero il rigetto, del ricorso dell’imputato;
 I difensori di (OMISSIS) ricorrono per cassazione avverso la pronuncia indicata in epigrafe, recante la parziale riforma della sentenza emessa dal Tribunale di Napoli il 27/09/2012 (con la decisione di secondo grado, i giudici di merito risultano aver concesso all’imputato il beneficio della sospensione condizionale della pena). La declaratoria di penale responsabilita’ del ricorrente riguarda un addebito di cui agli articoli 110 e 490 – in relazione all’articolo 476 cod. pen.: secondo l’ipotesi accusatoria, come contestata nel capo d’imputazione, il (OMISSIS) (chirurgo operatore presso il reparto di Ginecologia dell’Ospedale “(OMISSIS)”), in concorso con un’infermiera della medesima struttura, avrebbe sottratto, distrutto o comunque occultato “parte del tracciato cardiotocografico eseguito nel corso dell’espletamento del parto effettuato da (OMISSIS), ed in particolare la parte relativa al periodo temporale dalle ore 15:10 fino al momento del parto, avvenuto alle ore 18:20”.
 Nell’interesse dell’imputato, si lamenta violazione della legge penale, facendo presente che il fatto indicato in rubrica non contiene alcuna descrizione in fatto dell’ipotesi contemplata nell’articolo 476 cod. pen., comma 2 (norma, in ogni caso, non espressamente contestata); nondimeno, violando i diritti della difesa anche in punto di correlazione tra il fatto addebitato e quello ritenuto in sentenza, la Corte territoriale ha considerato che il falso de quo riguarderebbe un atto fidefaciente. Al contrario, la tesi difensiva e’ che il tracciato cardiotocografico non attesti alcuna attivita’ compiuta dal sanitario/pubblico ufficiale, risolvendosi nella semplice documentazione di un esame diagnostico, suscettibile di interpretazioni soggettive (come del resto confermato nell’ambito della stessa consulenza tecnica esperita durante il presente procedimento); si legge nel ricorso, in particolare, che fatti percepiti da un soggetto qualificato e cosi’ certificati non possono equivalere a “mere indicazioni sanitarie fornite da un esame diagnostico”. L’attestazione di quanto rilevato da un esame strumentale, percio’, non puo’ assumere valenza fidefaciente, mentre ha di certo tale connotazione la cartella clinica, da cui risulta che la paziente fu sottoposta a cardiotocografia continua (cosi’ smentendo l’assunto dell’accusa), a nulla rilevando che il relativo tracciato fosse poi stato stampato o meno nella sua interezza.
 I difensori del (OMISSIS) evidenziano quindi che la sentenza di primo grado non aveva affrontato il problema della ricorrenza nel caso concreto della fattispecie sanzionata dal secondo comma del citato articolo 476, se non dandone atto – senza tuttavia illustrarne le ragioni – al momento del computo della pena: peraltro, il trattamento sanzionatorio era stato comunque determinato sui meno rigorosi limiti edittali previsti dal comma precedente.
 Un secondo profilo di doglianza riguarda l’omessa, contraddittoria e manifestamente illogica motivazione della sentenza impugnata, laddove la Corte di merito da’ per scontato che una parte del tracciato sarebbe stata fatta sparire (malgrado fosse ampiamente plausibile, come di prassi, che la stampa non fosse stata completa); altrettanto apodittica risulta l’affermazione che a provvedervi sarebbe stato il (OMISSIS), perche’ unico soggetto interessato e dotato delle necessarie cognizioni tecniche. A tale proposito, i difensori dell’imputato evidenziano che l’unico elemento acquisito a carico del loro assistito deriva dalle dichiarazioni della partoriente (di valore meramente indiziario, e senza che ne emergano di ulteriori, forniti della necessaria gravita’, precisione e concordanza); del resto, per distruggere uno stampato non occorre una laurea, ed anche un infermiere od un ausiliario avrebbero dovuto intendersi certamente in grado di interpretarne il contenuto. Inoltre, e soprattutto, il ricorrente non aveva alcun interesse ad occultare eventuali tracce di sofferenza fetale, in ipotesi ricavabili da quell’esame, giacche’ le lesioni che – in occasione del parto della (OMISSIS) – si produssero in danno del feto derivarono pacificamente da una sofferenza verificatasi al momento dell’espulsione, non gia’ anteriormente: tant’e’ che il (OMISSIS) non risulta essere stato condannato per il reato di cui all’articolo 590 cod. pen..
 Del resto, come parimenti emerso in sede di accertamenti tecnici, ai fini della verifica di una sofferenza fetale la cardiotocografia costituisce un esame a bassa specificita’, da cui non si traggono indicazioni rigorose se non se ne comparano i risultati con dati diversi (quali il colore del liquido amniotico, che nella fattispecie concreta era senz’altro fisiologico).
 Infine, la difesa censura la sentenza della Corte napoletana per omessa motivazione su uno specifico profilo di gravame che aveva riguardato la decisione di primo grado: in particolare, era stata impugnata anche l’ordinanza istruttoria emessa dal Tribunale in data 27/09/2012, con la quale era stata rigettata la richiesta di produrre copia della relazione peritale depositata all’esito di incidente probatorio – nel separato procedimento afferente l’addebito di lesioni colpose. La difesa, dato che all’udienza del 03/11/2011 era stata acquisita, sull’accordo delle parti, una relazione di consulenza tecnica curata su incarico del P.M., relativa a quel distinto procedimento (con successiva escussione di uno degli specialisti), aveva ritenuto a fortiori doverosa la produzione dell’elaborato peritale, ma il Tribunale l’aveva inspiegabilmente ritenuta “documentazione non pertinente”. Al contrario, trattavasi di prova che ben avrebbe potuto ritenersi di estrema rilevanza: nell’interesse del (OMISSIS) si rappresenta che, “sebbene nel caso dell’elaborato peritale non possa parlarsi di prova decisiva, lo stesso, unitariamente valutato insieme agli altri elementi di prova acquisiti nel corso del dibattimento, avrebbe comunque potuto condurre a diverse conclusioni argomentative”. In ogni caso, la Corte di appello non risulta aver affrontato il tema prospettato.
 1. Il ricorso e’ fondato, e deve comunque prendersi atto dell’intervenuta prescrizione del reato in rubrica.
 2. Quanto alla ravvisabilita’ dell’ipotesi criminosa sanzionata dall’articolo 476 c.p., comma 2, deve in effetti rilevarsi che nella sentenza del Tribunale la questione non venne concretamente affrontata: solo al momento della determinazione del trattamento sanzionatorio, infatti, il giudice di primo grado segnalo’ che nel caso in esame ci si trovava dinanzi ad un atto (quello, secondo l’assunto dell’accusa, parzialmente soppresso) facente fede sino a querela di falso, senza spiegare i motivi di tale affermazione. Subito dopo, in evidente adesione all’indirizzo interpretativo secondo cui la fattispecie descritta nel capoverso dell’articolo 476 costituisce circostanza aggravante e non titolo autonomo di reato, il Tribunale fisso’ comunque la pena base in anni 1 di reclusione, previo giudizio di equivalenza tra la circostanza de qua e le attenuanti generiche: tant’e’ che, esaminando i motivi di appello, la Corte territoriale risulta avere espressamente escluso che quel giudizio potesse risolversi in termini piu’ favorevoli per l’imputato. Non e’ dunque corretto sostenere, come si legge nel ricorso, che la sanzione irrogata venne ab initio determinata avuto riguardo ai limiti edittali previsti dal comma 1.
 Nell’illustrare le ragioni della ricorrenza dell’aggravante, invece, i giudici di appello scrivono che “sebbene non esplicitamente contestata nel capo d’imputazione, la natura fidefaciente dell’atto considerato falso risulta chiaramente indicata in fatto, trattandosi di documentazione medica (tracciato cardiotocografico) per sua natura preordinata alla certificazione di una situazione che assume rilievo giuridico esterno. Si ricorda, infatti, che cio’ che caratterizza l’atto pubblico fidefaciente, anche in virtu’ del disposto di cui all’articolo 2699 cod. civ., e’, oltre all’attestazione di fatti appartenenti all’attivita’ del pubblico ufficiale o caduti sotto la sua percezione, la circostanza che esso sia destinato ab initio alla prova, e cioe’ precostituito a garanzia della pubblica fede e redatto da un pubblico ufficiale autorizzato, nell’esercizio di una speciale funzione certificatrice”.
 Tali argomentazioni, in vero, appaiono mutuate da una pronuncia di questa Corte – Sez. 5, n. 12213 del 13/02/2014, ric. Amoroso, espressamente richiamata dalla Corte partenopea – dove l’atto che si assumeva oggetto materiale del reato era un referto proveniente da un medico ospedaliero: in quel caso si era precisato, in particolare, che la diagnosi riportata nella certificazione aveva natura di fede privilegiata perche’ preordinata ad attestare una situazione non solo caduta nella sfera conoscitiva del pubblico ufficiale, ma al contempo tale da assumere anche un rilievo giuridico esterno alla mera indicazione sanitaria o terapeutica (ad esempio, al fine di avanzare richieste di indennizzo nei confronti di una compagnia di assicurazione). Gia’ dinanzi a tale puntualizzazione, dunque, non sembra agevole ricavare – dalla sola indicazione in rubrica che il falso riguardava un certificato cardiotocografico – la conclusione di una contestazione “in fatto” dell’aggravante in esame: non vi sarebbe stato alcun dubbio, certamente, ove ci si fosse trovati al cospetto di una cartella clinica alterata o distrutta (v. Cass., Sez. 5, n. 31858 del 16/04/2009, P.), ex se destinata a provare quali prestazioni terapeutiche, con quali modalita’ e con quali cadenze cronologiche, siano state praticate ad un soggetto, mentre gia’ sarebbe stato piu’ arduo ammettere che tale contestazione implicita potesse esservi ove si fosse discusso di una scheda di dimissione ospedaliera (v. Cass., Sez. 5, n. 35104 del 22/06/2013, R.C. Istituto Citta’ Studi, Baldini e altri).
 Ne deriva, secondo i principi affermati dalla stessa sentenza Amoroso, che pure in presenza di un atto da considerare facente fede sino a querela di falso ma le cui caratteristiche, a tal fine, non siano di manifesta evidenza (v. Cass., Sez. 5, n. 38931 del 02/04/2015, Maida, in tema di falsa relata di notifica formata da un ufficiale giudiziario), occorre una compiuta contestazione dell’ipotesi aggravata, sussistendo altrimenti una irrimediabile violazione del diritto di difesa: violazione che si concretizza “nel caso in cui sia ritenuta in sentenza l’ipotesi aggravata del reato di falso in atto pubblico, ex articolo 476 c.p., comma 2, non adeguatamente e correttamente esplicitata nella contestazione, considerato che, anche alla luce dei vincoli posti dalla giurisprudenza della Corte EDU (sent. Drassich c. Italia, 11 dicembre 2007), e’ diritto dell’imputato essere informato tempestivamente e dettagliatamente tanto dei fatti materiali posti a suo carico, quanto della qualificazione giuridica agli stessi attribuita” (Rv 260209).
 Nella fattispecie concreta, non vi e’ alcun richiamo al capoverso dell’articolo 476 cod. pen., ne’ si precisa nella narrativa del capo d’imputazione il connotato di presunta fidefacienza del tracciato cardiotocografico, sia pure ricorrendo a formule equipollenti. Ne deriva che il reato ascritto al (OMISSIS), non potendo che essere qualificato ai sensi dell’articolo 476 c.p., comma 1, deve intendersi prescritto alla data del 13/11/2014: cio’ in quanto i fatti risalgono al 31/01/2007 e, ai 7 anni e 6 mesi da computare come termine massimo, vanno aggiunti soltanto 105 giorni quali cause di sospensione, per effetto di due rinvii disposti nel corso del giudizio di merito (dal 27 gennaio al 12 maggio 2011).
 3. La pronuncia impugnata deve comunque essere annullata anche agli effetti civili, rendendosi necessario un nuovo esame della regiudicanda in punto di condanna al risarcimento dei danni. La motivazione adottata dai giudici di merito si rivela infatti lacunosa, ove raffrontata alle specifiche doglianze avanzate dalla difesa del (OMISSIS) nei riguardi della decisione di primo grado.
 Da un lato, la Corte di appello si limita a dare per scontato che l’imputato, essendo stato il ginecologo responsabile del parto, “aveva un concreto interesse (...) a rendere difficoltoso l’accertamento delle cause delle lesioni da cui era risultato affetto il neonato alla nascita”: affermazione, questa, che non offre compiuta risposta alla censura mossa dai difensori del ricorrente in ordine all’analoga conclusione del Tribunale. Nei motivi di gravame, infatti, era stato sottolineato che lo stato di sofferenza fetale (secondo una tesi difensiva indicata come suffragata dagli accertamenti tecnici sulle cause delle lesioni de quibus) aveva avuto tutt’altra origine, successiva e indipendente rispetto a quel che il tracciato cardiotografico, nella parte ritenuta soppressa, avrebbe potuto rivelare.
 In secondo luogo, non vi e’ alcuna disamina, da parte della Corte territoriale, circa il motivo di appello afferente l’ordinanza istruttoria emessa dal Tribunale prima di dare corso alla discussione finale: ordinanza con cui era stata rigettata l’istanza di produzione di una relazione tecnica, curata in occasione dell’incidente probatorio svolto per accertare l’eziologia delle lesioni riportate dal piccolo, e che risultava in contrasto con la gia’ disposta acquisizione di un elaborato da intendersi un antecedente della relazione pretermessa.
 4. Si impongono, pertanto, le determinazioni di cui al dispositivo; il governo delle spese fra le parti private deve essere rimesso al definitivo.
 – agli effetti penali, senza rinvio, perche’ – esclusa l’aggravante ritenuta – il reato e’ estinto per prescrizione;
 – agli effetti civili, con rinvio al giudice civile competente per valore in grado di appello, anche per le spese.
 Categorie:Cassazione penale 2017, Corte di Cassazione, Diritto Penale e Procedura Penale, Sentenze - Ordinanze Con tag:Atto precostituito a garanzia della pubblica fede e redatto da pubblico ufficiale autorizzato nell'esercizio della speciale funzione certificatrice,Falsità materiale commessa dal pubblico ufficiale in atto pubblico,falso materiale in atto pubblico,prescrizione reato,Presidente NAPPI Aniello,Relatore MICHELI Paolo,Sottrazione e/o distruzione e/o occultamento tracciato cardiotocografico partoriente Navigazione articolo
 Corte di Cassazione, sezione III penale, sentenza 24 marzo 2017, n. 14488


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 |
 22011A0611(01)
 Sporazum o sodelovanju med Evropsko skupnostjo za atomsko energijo, ki jo zastopa Komisija Evropskih skupnosti, in Vlado Republike Koreje na področju raziskav fuzijske energije
 Uradni list L 154 , 11/06/2011 str. 2 - 8
 PREVODSporazum o sodelovanjumed Evropsko skupnostjo za atomsko energijo, ki jo zastopa Komisija Evropskih skupnosti, in Vlado Republike Koreje na področju raziskav fuzijske energijeEvropska skupnost za atomsko energijo (Euratom), ki jo zastopa Komisija Evropskih skupnosti, in Vlada Republike Koreje (v nadaljnjem besedilu skupaj "podpisnici");KER se v Okvirnem sporazumu o trgovini in sodelovanju med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Vlado Republike Koreje na drugi strani z dne 28. oktobra 1996 podpisnici zavezujeta k spodbujanju sodelovanja na področju energije in varstva okolja ter zlasti k razvoju novih in obnovljivih virov energije; inZ ŽELJO nadalje spodbujati razvoj fuzijske energije kot potencialno okoljsko sprejemljivega, ekonomsko konkurenčnega in resnično neomejenega vira energije –STA SE DOGOVORILI O NASLEDNJEM:Člen ICiljCilj tega sporazuma je okrepiti sodelovanje med podpisnicama na področjih, ki jih zajemajo njuni zadevni programi za fuzijo, na podlagi obojestranske koristi in splošne vzajemnosti, da bi razvili znanstveno razumevanje in tehnološke zmogljivosti, ki so osnova za sistem fuzijske energije.Člen IIPodročja sodelovanjaPodročja sodelovanja v skladu s tem sporazumom lahko vključujejo:(a) tokamake, vključno z velikimi projekti sedanje generacije in dejavnostmi, povezanimi s projekti prihodnje generacije;(b) nadomestne možnosti za tokamake;(c) energetsko tehnologijo magnetne fuzije;(d) teorijo plazme in uporabno fiziko plazme;(e) programsko politiko in načrte ter(f) druga področja, o katerih sta se podpisnici pisno dogovorili, če jih zajemajo ustrezni programi.Člen IIIOblike sodelovanja1. Oblike sodelovanja v skladu s tem sporazumom lahko med drugim vključujejo:(a) izmenjavo ter zagotovitev informacij in podatkov o znanstvenih in tehničnih dejavnostih, razvoju, praksah in rezultatih ter o programski politiki in načrtih, vključno z izmenjavo nerazkritih informacij v skladu s pogoji iz členov VI in VII;(b) izmenjavo znanstvenikov, inženirjev in drugih strokovnjakov za dogovorjena časovna obdobja, da sodelujejo pri poskusih, analizah, načrtovanju ter drugih raziskovalnih in razvojnih dejavnostih v skladu s členom VIII;(c) organizacijo seminarjev in drugih srečanj, na katerih se razpravlja in se izmenjujejo informacije o dogovorjenih temah na področjih, navedenih v členu II, ter opredelijo dejavnosti sodelovanja, ki je lahko koristno v skladu s členom V;(d) izmenjavo in zagotovitev vzorcev, materialov, opreme (instrumentov in sestavnih delov) za poskuse, preskušanje in vrednotenje v skladu s členoma IX in X;(e) izvajanje skupnih študij, projektov ali poskusov, vključno s skupnim načrtovanjem, izvedbo in delovanjem;(f) vzpostavitev podatkovnih povezav, kot so, med drugim, orodja za analizo podatkov na daljavo; in(g) druge posebne oblike sodelovanja, o katerih sta se podpisnici pisno dogovorili.2. Podpisnici, če je primerno, usklajujeta dejavnosti v skladu s tem sporazumom z drugimi mednarodnimi dejavnostmi na področju fuzijskih raziskav in razvoja, da se zmanjša podvajanje prizadevanj.Nič v tem sporazumu se ne razume kot poseganje v obstoječe ali prihodnje ureditve za sodelovanje med podpisnicama.Člen IVUsklajevalni odbor in izvršilni sekretarji1. Podpisnici ustanovita usklajevalni odbor, ki usklajuje in nadzoruje izvajanje dejavnosti v skladu s tem sporazumom. Vsaka podpisnica imenuje enako število članov usklajevalnega odbora in predlaga enega od imenovanih članov za vodjo delegacije. Usklajevalni odbor se sestane enkrat na leto izmenično v Republiki Koreji in Evropski uniji ali ob drugem dogovorjenem času in na drugem dogovorjenem kraju. Vodja delegacije podpisnice gostiteljice vodi sestanek.2. Usklajevalni odbor preuči napredek in načrte dejavnosti v okviru tega sporazuma ter predlaga, uskladi in odobri prihodnje dejavnosti sodelovanja, ki jih zajema področje uporabe tega sporazuma, ob upoštevanju tehničnih prednosti ter stopnje prizadevanj za zagotovitev obojestranske koristi in vzajemnosti v skladu s Sporazumom.3. Vse odločitve usklajevalnega odbora se sprejemajo soglasno.4. Vsaka podpisnica predlaga izvršilnega sekretarja, ki v njenem imenu ukrepa v obdobjih med sestanki usklajevalnega odbora v vseh zadevah v zvezi s sodelovanjem v skladu s tem sporazumom. Izvršilni sekretarji so odgovorni za tekoče vodenje sodelovanja.Člen VIzvajanje1. Vsaka podpisnica imenuje primerne subjekte za izvajanje dejavnosti v skladu s tem sporazumom.2. Če usklajevalni odbor odobri dejavnost sodelovanja, po potrebi odobri projektni načrt v skladu s tem sporazumom in njegovimi pogoji.3. Vsak projektni načrt navede subjekte, imenovane za izvajanje projekta, ter vključuje podrobne določbe za izvajanje dejavnosti sodelovanja, ki med drugim vključujejo tehnično področje uporabe in vodenje, veljavne odgovornosti v zvezi z dekontaminacijo, izmenjavo nerazkritih podatkov, izmenjavo opreme, obravnavanje intelektualne lastnine, skupne stroške, delitev stroškov in njihovo razporeditev, kot je primerno.Člen VIRazpoložljivost in razširjanje informacij1. V skladu z veljavnimi zakoni in drugimi predpisi ter določbami tega sporazuma se vsaka podpisnica in njeni pooblaščeni zastopniki obvežejo, da bodo dali drugi podpisnici in njenim pooblaščenim zastopnikom prosto na voljo vse informacije, ki so potrebne za izvajanje dejavnosti sodelovanja v skladu s tem sporazumom.2. Podpisnici in njuni pooblaščeni zastopniki podpirajo največje možno razširjanje informacij, ki jih imajo pravico razkrivati in so bile pridobljene ali namenjene za pridobivanje ali izmenjavo v skladu s tem sporazumom, pri čemer veljata zahteva po varovanju nerazkritih informacij in zahteva po zaščiti intelektualne lastnine, ustvarjene ali pridobljene v skladu s tem sporazumom.3. Informacije, ki jih ena podpisnica pošlje drugi v skladu s tem sporazumom, so točne po najboljšem vedenju in prepričanju podpisnice pošiljateljice, vendar ta podpisnica ne jamči, da so poslane informacije primerne za vsako posebno uporabo ali uporabo podpisnice prejemnice ali tretje stranke. Informacije, ki jih podpisnici pripravita skupaj, so točne po najboljšem vedenju in prepričanju podpisnic. Nobena od podpisnic ne jamči za točnost skupaj pridobljenih informacij ali za njihovo primernost za kakršen koli poseben namen ali uporabo s strani podpisnic ali tretje stranke.Člen VIIIntelektualna lastninaZaščita in dodelitev intelektualne lastnine, ustvarjene ali pridobljene v času dejavnosti sodelovanja v skladu s tem sporazumom, se urejata z določbami iz Priloge A, ki je sestavni del tega sporazuma in se uporablja za vse dejavnosti, izvedene v skladu s tem sporazumom.Člen VIIIIzmenjava osebjaV zvezi z izmenjavami osebja med podpisnicama ali njunimi pooblaščenimi zastopniki v skladu s tem sporazumom se uporabljajo naslednje določbe:(a) vsaka podpisnica zagotovi izbor kvalificiranega osebja z znanjem, spretnostmi in usposobljenostjo, ki so potrebni za izvajanje dejavnosti, načrtovanih v skladu s tem sporazumom. O vsaki taki izmenjavi osebja se podpisnici vnaprej sporazumno dogovorita z izmenjavo pisem, v katerih se sklicujeta na ta sporazum in ustrezne določbe o intelektualni lastnini ter tudi na zadevno dejavnost sodelovanja;(b) vsaka podpisnica je odgovorna za izplačilo plač, zavarovanj in nadomestil svojemu izmenjanemu osebju;(c) podpisnica pošiljateljica plača stroške poti in bivanja v ustanovi gostiteljice za svoje izmenjano osebje, če to ni drugače dogovorjeno;(d) podpisnica gostiteljica uredi vse potrebno za primerno nastanitev izmenjanega osebja druge podpisnice (skupaj z družino, ki živi v njegovem gospodinjstvu) na obojestransko sprejemljivi, vzajemni osnovi;(e) podpisnica gostiteljica zagotovi izmenjanemu osebju druge podpisnice vso potrebno pomoč v zvezi z upravnimi formalnostmi (npr. pridobivanje vizumov) v skladu z ustreznimi zakoni in drugimi predpisi;(f) vsaka podpisnica zagotovi, da izmenjano osebje upošteva splošna pravila dela in varnostne predpise, ki veljajo v ustanovi gostiteljice;(g) vsaka podpisnica lahko na lastne stroške opazuje posebne dejavnosti preskušanj in analitično delo druge podpisnice na področjih sodelovanja iz člena II. Takšna opazovanja so mogoča ob obiskih osebja ob predhodnem soglasju podpisnice gostiteljice za vsak obisk posebej.Člen IXIzmenjava opreme, vzorcev itd.V primeru izmenjave, posojanja ali dobave opreme, instrumentov, vzorcev, materialov ali potrebnih rezervnih delov (v nadaljnjem besedilu "oprema itd.") ene podpisnice ali njenih pooblaščenih zastopnikov drugi podpisnici ali njenim pooblaščenim zastopnikom se uporabljajo naslednje določbe, ki zajemajo pošiljanje in uporabo opreme itd.:(a) podpisnica pošiljateljica čim prej zagotovi podroben seznam opreme itd., ki se dobavlja, skupaj z ustreznimi specifikacijami ter tehnično in informacijsko dokumentacijo;(b) oprema itd., ki jo dobavlja podpisnica pošiljateljica, ostane v njeni lasti in se vrne podpisnici pošiljateljici na dan, ki ga določi usklajevalni odbor, razen če ni drugače dogovorjeno v projektnem načrtu iz člena V;(c) oprema itd. se začne uporabljati v ustanovi gostiteljice le na podlagi medsebojnega dogovora med podpisnicama; ter(d) podpisnica prejemnica zagotovi potrebne prostore za opremo itd. ter poskrbi za električno energijo, vodo, plin itd. v skladu s tehničnimi zahtevami, o katerih se podpisnici medsebojno dogovorita.Člen XSplošne določbe1. Vsaka podpisnica izvaja dejavnosti iz tega sporazuma v skladu z veljavnimi zakoni in drugimi predpisi ter zagotovi sredstva v skladu z razpoložljivostjo zagotovljenih sredstev.2. Če se podpisnici pisno ne dogovorita drugače, vse stroške, ki nastanejo zaradi sodelovanja v skladu s tem sporazumom, krije tista podpisnica, ki jih povzroči.3. Vsa vprašanja glede razlage ali izvajanja v zvezi s tem sporazumom, ki se pojavijo v času njegove veljavnosti, se rešujejo sporazumno.4. Ta sporazum se uporablja, kolikor zadeva Euratom, na ozemljih, kjer se uporablja Pogodba o ustanovitvi Euratoma, in na ozemljih držav, ki sodelujejo v programu za fuzijo Euratom kot polno pridružene tretje države.Člen XITrajanje, spremembe in odpoved1. Ta sporazum začne veljati z dnem, ko se podpisnici pisno uradno obvestita, da sta zaključili notranje postopke, potrebne za začetek veljavnosti, in ostane v veljavi pet (5) let. Če ena od podpisnic pisno ne obvesti druge podpisnice o svoji nameri po odpovedi tega sporazuma vsaj šest mesecev pred prenehanjem njegove veljavnosti, se ta samodejno podaljša za dodatnih pet (5) let.2. Ta sporazum se lahko spremeni s pisnim sporazumom podpisnic.3. Vsa skupna prizadevanja in poskusi, ki ob prenehanju veljavnosti ali odpovedi tega sporazuma še niso zaključeni, se lahko do zaključka nadaljujejo pod pogoji iz tega sporazuma.4. Ta sporazum in kateri koli projektni načrt, sklenjen v skladu s tem sporazumom, se lahko po presoji katere koli podpisnice kadar koli odpove s pisnim obvestilom, ki ga podpisnica, ki želi ta sporazum ali projektni načrt odpovedati, pošlje šest (6) mesecev pred odpovedjo. Taka odpoved ne posega v pravice, ki so za podpisnici izhajale iz tega sporazuma ali projektnega načrta do dneva njegove odpovedi.5. Ta sporazum je sestavljen v dveh izvodih v 21 jezikih (korejskem, angleškem, češkem, danskem, estonskem, finskem, francoskem, grškem, italijanskem, latvijskem, litovskem, madžarskem, malteškem, nemškem, nizozemskem, poljskem, portugalskem, slovaškem, slovenskem, španskem in švedskem). Angleščina in korejščina sta verodostojna jezika.V potrditev navedenega so spodaj podpisani pooblaščenci podpisali ta sporazum.V Bruslju, dne dvaindvajsetega novembra leta dva tisoč šest, v dveh izvodih, v angleškem in korejskem jezikuZA EVROPSKO SKUPNOST ZA ATOMSKO ENERGIJO, KI JO ZASTOPA KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTIZA VLADO REPUBLIKE KOREJE--------------------------------------------------PRILOGA APRAVICE INTELEKTUALNE LASTNINEPravice intelektualne lastnine, ustvarjene ali pridobljene v skladu s tem sporazumom, se dodelijo na naslednji način:I. UporabaTa priloga se uporablja za vse dejavnosti sodelovanja v skladu s tem sporazumom, razen če ni drugače dogovorjeno.II. Lastništvo, dodelitev in uresničevanje pravicA. V tem sporazumu ima "intelektualna lastnina" pomen, kot je opredeljen v členu 2 Konvencije o ustanovitvi Svetovne organizacije za intelektualno lastnino, podpisane v Stockholmu dne 14. julija 1967.B. Ta priloga obravnava dodelitev pravic, udeležbe in licenčnin podpisnicama. Vsaka podpisnica zagotovi, da lahko druga podpisnica pridobi pravice do intelektualne lastnine, ki se ji dodelijo v skladu s to prilogo. Ta priloga sicer ne spreminja veljavnosti ali posega v veljavnost dodelitve teh pravic, udeležbe in licenčnin podpisnici ter njenim državljanom, ki se določi v skladu z zakoni in prakso podpisnice.C. Odpoved ali potek tega sporazuma ne vpliva na pravice ali obveznosti iz te priloge.D. 1. V primeru dejavnosti sodelovanja podpisnic se intelektualna lastnina, ki izhaja iz skupnega raziskovanja, tj. raziskovanja, ki ga podpirata obe podpisnici, obravnava v sklopu programa tehnološkega upravljanja (PTU) v skladu z naslednjimi načeli:(a) podpisnici se v razumnem roku vzajemno obvestita o vseh pravicah intelektualne lastnine, ki izhajajo iz tega sporazuma (ali iz ustreznih izvedbenih dogovorov);(b) če ni drugače dogovorjeno, lahko pravice in udeležbo na intelektualni lastnini, ki je ustvarjena v času skupnega raziskovanja, koristita obe podpisnici brez ozemeljskih omejitev;(c) vsaka podpisnica pravočasno poskrbi za varstvo intelektualne lastnine, do katere je pridobila pravice in udeležbo v skladu s programom tehnološkega upravljanja;(d) vsaka podpisnica ima neizključno, nepreklicno, brezplačno licenco za uporabo vse intelektualne lastnine, ki izhaja iz tega sporazuma, le za namene raziskovanja;(e) gostujoči raziskovalci, ki so sodelovali pri ustvarjanju intelektualne lastnine, pridobijo pravice intelektualne lastnine in deleže od licenčnine, ki jo zaslužijo ustanove gostiteljice s prodajo licenčnih pravic take intelektualne lastnine, v skladu s politiko ustanov gostiteljice. Vsaka podpisnica gostujočim raziskovalcem prizna enako ugodno obravnavanje, kot ga prizna lastnim državljanom, v zvezi s podelitvijo navedenih pravic intelektualne lastnine in deležev licenčnine. Poleg tega ima vsak gostujoči raziskovalec, opredeljen kot izumitelj, pravico do enakega obravnavanja, kot ga imajo državljani podpisnice gostiteljice, glede nagrad, bonitet, koristi ali drugih nagrad, v skladu s politiko ustanove gostiteljice.2. V primeru dejavnosti sodelovanja, ki niso skupno raziskovanje, ki ga zajemajo določbe odstavka II.D(1), v obsegu, ki ga določajo njeni zakoni in drugi predpisi, vsaka podpisnica zahteva, da vsi udeleženci sklenejo posebne sporazume v zvezi z izvajanjem dejavnosti skupnega raziskovanja ter ustreznih pravic in obveznosti udeležencev. Glede intelektualne lastnine bodo takšni sporazumi med drugim običajno obravnavali lastništvo, varstvo, pravice do uporabe v raziskovalne namene, izkoriščanje in razširjanje, vključno z dogovori za skupno objavo, pravice in obveznosti gostujočih raziskovalcev ter postopke za reševanje sporov. Sporazumi lahko obravnavajo tudi druga vprašanja, kot so dostop do primarnih in sekundarnih informacij, prodaja licenčnih pravic ter končni izsledki.E. Ob vzdrževanju pogojev za konkurenčnost na področjih iz tega sporazuma si podpisnici prizadevata, da se pravice, pridobljene v skladu s tem sporazumom in ureditvijo v skladu z njim, izvajajo na način, s katerim se spodbuja zlasti (i) uporaba ustvarjenih ali drugače pridobljenih informacij v skladu s tem sporazumom ter njihovo razširjanje v skladu s pogoji iz tega sporazuma, z določbami iz oddelka IV Sporazuma in z vsemi pravili, ki so v veljavi v domači zakonodaji podpisnic, ki ureja obravnavanje občutljivih ali zaupnih informacij na jedrskem področju, ter (ii) sprejetje in izvajanje mednarodnih standardov.III. Avtorska delaV skladu s pogoji tega sporazuma se avtorska dela v lasti podpisnic obravnavajo skladno s Sporazumom o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine, ki ga upravlja Svetovna trgovinska organizacija.IV. Znanstvena literarna delaV skladu z obravnavanjem, ki je določeno za nerazkrite informacije v oddelku V, se uporabljajo naslednji postopki:A. vsaka podpisnica je v vseh državah upravičena do neizključne, nepreklicne, brezplačne licence za prevajanje, ponatis in javno distribucijo informacij, ki so objavljene v znanstvenih in tehničnih revijah, člankih, poročilih, knjigah ali drugih medijih in neposredno izhajajo iz skupnega raziskovanja podpisnic ali v njunem imenu v skladu s tem sporazumom;B. na vseh izvodih del, varovanih z avtorskimi pravicami, namenjenih javni distribuciji in pripravljenih v skladu s to določbo, so navedena imena avtorjev dela, razen če avtor to izrecno zavrne. Prav tako je na njih jasno vidno potrdilo o skupni podpori podpisnic.V. Nerazkrite informacijeA. Dokumentacijske nerazkrite informacije1. Vsaka podpisnica čim prej določi, katerih informacij v zvezi s tem sporazumom ne želi razkriti, ob tem med drugim upošteva naslednja merila:(a) informacije so tajne v takem smislu, da kot celota ali kot njeni deli v določeni obliki ali sestavi niso splošno znane ali enostavno dostopne z zakonitimi sredstvi;(b) informacije imajo dejansko ali potencialno tržno vrednost zaradi svoje tajnosti in(c) za informacije veljajo ukrepi, ki jih je v danih okoliščinah sprejela upravičena oseba, da ohrani njihovo tajnost.Če ni drugače določeno, se lahko podpisnici v določenih primerih sporazumeta, da se nobene informacije, ki se pridobivajo, izmenjujejo ali ustvarjajo v času skupnega raziskovanja v skladu s tem sporazumom, ne razkrivajo, niti v celoti niti po delih.2. Vsaka podpisnica zagotovi, da druga podpisnica nerazkrite informacije v skladu s tem sporazumom in njihovo zaupno naravo takoj prepozna kot take, kar lahko na primer stori z ustreznim označevanjem ali omejevalnim napotkom. To velja tudi za razmnoževanje navedenih informacij v celoti ali po delih.Podpisnica, ki prejema nerazkrite informacije v skladu s tem sporazumom, upošteva njihovo zaupno naravo. Te omejitve samodejno prenehajo, ko lastnik svoje informacije razkrije brez omejitev.3. Nerazkrite informacije, ki se posredujejo v skladu s tem sporazumom, podpisnica prejemnica lahko razširja osebam, ki so pri njej zaposlene, vključno s pogodbeniki in drugimi zadevnimi oddelki te podpisnice, ki so pooblaščeni za posebne namene tekočega skupnega raziskovanja, zaradi potrebe po seznanitvi in pod pogojem, da se vsaka na tak način razširjena nerazkrita informacija zaščiti v skladu s tem sporazumom ter z zakoni in drugimi predpisi vsake podpisnice ter je zlahka prepoznavna kot taka, kakor je določeno zgoraj.B. Nedokumentacijske nerazkrite informacijeNedokumentacijske nerazkrite ali druge zaupne ali tajne informacije, ki se pridobivajo na seminarjih in drugih srečanjih v skladu s tem sporazumom, ali informacije, ki izhajajo iz zaposlovanja osebja, uporabe naprav ali skupnih projektov, se s strani podpisnic ali njunih pooblaščenih zastopnikov obravnavajo v skladu z načeli, ki so določena za dokumentacijske informacije v tem sporazumu, vendar pod pogojem, da je bil prejemnik takih nerazkritih ali drugih zaupnih ali tajnih informacij pisno seznanjen z zaupnim značajem posredovanih informacij takoj ob njihovem posredovanju.C. NadzorVsaka podpisnica si prizadeva zagotoviti, da se nerazkrite informacije, ki jih prejme v skladu s tem sporazumom, nadzorujejo tako, kot je v njem predvideno. Če ena od podpisnic ugotovi, da je, ali se upravičeno lahko pričakuje, da bo nemogoče izpolniti določbe o nerazširjanju iz odstavkov A in B zgoraj, o tem takoj obvesti drugo podpisnico. Podpisnici se nato posvetujeta o določitvi primernega poteka dejavnosti.VI. Reševanje sporov ter nove vrste intelektualne lastnine in nepredvidena intelektualna lastninaA. Spori med podpisnicama glede intelektualne lastnine se rešujejo v skladu s členom X.3 tega sporazuma.Vseeno se lahko takšen spor, na podlagi medsebojnega dogovora podpisnic, predloži mednarodnemu arbitražnemu sodišču za zavezujočo arbitražo v skladu z veljavnimi pravili mednarodnega prava. Če ni dogovorjeno drugače, to urejajo arbitražna pravila UNCITRAL.B. V primeru, da ena od podpisnic sklepa, da lahko iz dejavnosti sodelovanja v skladu s tem sporazumom nastane nova vrsta intelektualne lastnine, ki ni zajeta v programu tehnološkega upravljanja ali sporazumu med imenovanimi enotami, ali če nastanejo druge nepredvidene težave, podpisnici takoj začneta z razpravami o tem, kako zagotoviti primerno zaščito, izkoriščanje in razširjanje zadevne intelektualne lastnine na svojih ozemljih.--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
Bogoboj Atanacković (magyarosan Atanackovics Bogoboj; Baja, 1826. június 10. – Újvidék, 1858. augusztus 28.) magyarországi szerb ügyvéd, író.
 regényeit, novelláit szerb nyelven jelentette meg. Több kisebb elbeszélése a Južna pčela (Déli Méh) című újságban jelent meg.
 Az 1848–1849-es szabadságharc bukása után beutazta Nyugat-Európát.
 Művei
 Darak Srbkinyi. (Szerb novellák.) 1845–46. Két kötet
 Dva idola. (Két bálvány.) Regény 2 kötetben. 1851–52
 Knyiga za dobre ciele (Jó irányú könyvek) címmel sorozatot is adott ki, de csak az első kötet jelent meg belőle
 Jegyzetek
 Források
 További információk
 Bánáti Tibor: Bajai arcképcsarnok. Sajtó alá rend. Karlovitz Margit, Kőhegyi Mihály, Merk Zsuzsa. Baja, Türr István Múzeum, 1996
 Das geistige Ungarn. Biographisches Lexikon. Hrsg. Oscar von Krücken, Imre Parlagi. Wien-Leipzig, W. Braumüller, 1918
 Új Idők lexikona. Bp., Singer és Wolfner, 1936-1942
 Szerb költők, írók
 Bajaiak
 1826-ban született személyek
 1858-ban elhunyt személyek


text:
Harald 2. eller Harald Svendsen (alternativt Harald Svenssøn, Harald Svensen, Harald Svendssøn eller Harald 4.; død senest 1018) var konge af Danmark fra 1014 til ca. 1018. Han var søn af Svend 1. Tveskæg.
 Han blev konge i Danmark efter sin far efter at have været regent i landet siden 1013.
 Han ydede støtte til sin bror Knud, da denne ønskede at udruste en større krigflåde med henblik på at generobre England og det er tillige muligt, at han selv deltog i en del af krigstogtet mod England.
 Hans regeringsperiode som dansk konge blev af ca. 3-4 års varighed, og da der ikke kendes nogle børn af Harald 2. blev han efterfulgt som dansk konge af sin bror Knud.
 Han er i adskillige fremstillinger gennem årene blevet fremstillet som en konge, om hvem man ikke vidste så meget, men en sådan karakteristik bygger nok snarere på udeladelser i en række tidligere kilder end på et egentligt manglende grundlag for at kunne portrættere denne konge og hans regeringstid.
 Familie og opvækst
 Harald var yngste søn af danerkongen Svend Tveskæg og dennes hustru Gunhild af Polen.
 Foruden broderen Knud havde Harald også et antal søstre, dog for de flestes vedkommende nok halvsøstre, da Harald og Knuds far fik børn med flere forskellige kvinder. Den kendteste af søstrene var Estrid. Da faderen Svend døde, blev den ældste broder Knud værge for Estrid, og det lader til, at han kortvarigt i begyndelsen af Haralds regeringstid fra 1014 til 1015 fik hende bortgiftet med en russisk prins (som altså døde i 1015), en søn af Vladimir 1. den Store af Rusland. Alle regenter i Danmark efter 1047 nedstammer i øvrigt fra Estrid (gennem hendes senere ægteskab med Ulf jarl), der blev den af Haralds søskende, der levede længst.
 Ingen kilder siger noget om, at Harald skulle have været gift.
 Vi kender ikke noget præcist til Haralds fødselsår (eller fødested), ligesom vi heller ikke kender til alderen ved hans død. På denne baggrund er der derfor gennem tiden kommet flere bud på, hvornår Harald kunne være født og de mest gængse af disse bud strækker sig fra ca. år 989 til ca. år 998. Om hans broder Knud ved vi dog lidt bedre besked. Han døde nemlig i 1035 og efter kildernes angivelser var han "fyrre år" (i følge nogle kilder) eller "næppe fyldt fyrre år" (i følge andre). Ud fra det må Knud være født i 995 eller 996. Da Harald var yngre end Knud, indsnævrer dette Haralds mulige fødselsår til tiden ca. 996/97–998.
 Om hans opvækst foreligger ingen oplysninger. Vi ved derfor ikke, om Harald voksede op hos forældrene eller om hans opvækst fandt sted hos fosterforældre, sådan som det ikke var ualmindeligt for fyrstelige børn på den tid. Enkelte steder angives det, at broderen Knud havde noget af sin opvækst i Jomsborg blandt de såkaldte Jomsvikinger, men for Haralds vedkommende foreligger ingen tilsvarende oplysninger andet end en enkelt generel bemærkning om, at han havde "herlige anlæg", hvilket jo kan referere såvel til hans opvækst som hans manddom.
 Navn
 Skønt Harald var den yngste af Svends sønner, var det ham, og ikke broderen Knud, der var opkaldt efter farfaderen Harald (Blåtand). Farfaderen på sin side havde muligvis navnet Harald efter sin morfar (ifølge visse kilder), og hvis dette er tilfældet, er der altså tale om et navn, der har været brugt regelmæssigt i familien i det 9.-11. århundrede (og tillige i det 12. århundrede).
 Når Harald i eftertiden omtales som "den anden" i kongerækken, forstås det som, at han almindeligvis antages som værende den anden Harald i kongerækken siden Gorm den Gamles far Hardeknud (Haralds tipoldefar) regerede. Nummereringen af kongerne i den danske kongerække begynder traditionelt med ham (i hvert fald i det meste af den historieskrivning, der har set dagens lys siden sidste del af det 19. århundrede), endskønt vi kender navne på adskillige nogenlunde sikre danske konger helt op til 200 år før Hardeknuds tid. Af disse tidligt kendte konger er der én Harald, der nok regerede i det 8. århundrede og en anden Harald, der regerede ved flere lejligheder i det 9. århundrede. Tælles disse tidlige Haralder med i kongerækken, indebærer det, at Harald 2. faktisk ender som Harald 4. (blandt de historisk kendte danske konger). De næste Haralder på den danske trone bliver Harald 2.'s søstersøns søn, Harald Hén (konge 1076-80) og derefter Harald Héns nevø Harald Kesja (rigsforstander 1103-1104, konge i Jylland 1134-1135). Efter 1180'erne glider brugen af navnet Harald ud af kongefamilien for først at blive genoptaget i 1876 med fødslen og navngivningen af Prins Harald.
 Regent
 Den første sikre underretning, vi får om Svend Tveskægs yngste søn, er, at da Svend Tveskæg i 1013 udbød leding og stod over Nordsøen for at erobre England, gjorde han sønnen Harald til regent i sit fravær. Han efterlod dog et antal betroede stormænd som beskyttere og rådgivere for Harald.
 Konge af Danmark
 Ved Svend Tveskægs død i februar 1014, efter blot 40 dage som engelsk konge, valgte hans mænd (i England) sønnen Knud til konge, men i Danmark kongehyldede stormændende broderen Harald. I England kaldte rigsrådet () dog den fordrevne kong Æthelred hjem, mens Knud blev erklæret for fredløs, og han måtte rejse til Danmark (1014) for at samle støtte. Hans broder Harald tog vel imod ham med broderlig respekt og hædersbevisninger. Ifølge nogle kilder anmodede Knud sin broder Harald om at få del i styret af Danmark, men Harald skal have afvist ham. Han skal dog have lovet Knud militær støtte og hjælp til at tilbageerobre England. Ifølge Encomium Emmae reginae lød Haralds svar til sin broder således (dansk oversættelse fra 1896):
 Faderen Svend Tveskæg var i første omgang blevet begravet i York. En engelsk kvinde frygtede dog, at den tilbagevendte engelske konge Æthelred II ville skænde kong Svends lig, så hun lod kongens lig opgrave og fragte over Nordsøen tilbage til Danmark, hvor brødrene Harald og Knud tog imod faderens lig og lod ham stede til hvile i Trefoldighedsklosteret, som Svend selv havde ladet opføre, og hvor han også havde udset sig sit gravsted.
 I 1014 drog Harald sammen med sin bror Knud til Polen, for at hente deres mor Gunhild, der var blev forstødt af deres far Svend Tveskæg efter dennes giftermål med Sigrid Storråde, hjem til Danmark. De benyttede dog også togtet til Østersøen til mere militære og politiske formål, dels som en ekspedition med formål at svække et eller flere vendiske støttepunkter ved Østersøens sydkyst (og måske også for at sende et signal til Thorkild den Høje, der havde nogle af sine kerneinteresser i dette område), dels som en militær støtte til den danske koloni i Samland mod dennes rivaler og fjender.
 I løbet af sommeren 1015 dukkede jarlen og hærføreren op i Danmark, og skønt kilderne kun beskæftiger sig med Thorkilds forhold til Knud, så har han næppe fået lov til at gøre landgang i Danmark og blive modtaget med gæstebud uden Haralds samtykke. Det gensidige forhold mellem Thorkild på den ene side og Harald og Knud på den anden var på dette tidspunkt kompliceret, men uden en aftale og forsoning de tre imellem kunne Thorkild ikke regne sig sikker som jarl af Skåne, og Harald på sin side kunne have svært ved at vide, om han kunne regne Skåne som en trofast del af sit rige. Det vigtigste var dog, at Knud havde brug for Thorkild, hvis han skulle gøre sig håb om, at hans invasion af England skulle lykkes.
 Sidst på sommeren 1015 var ledings- og krigsflåden klar til generobringen af England og Knud bistået af Thorkild drog afsted for at fuldføre sin fars arv og mission.
 En enkelt kilde, Thietmar af Merseburg, angiver, at Harald selv var mødt frem med hjælp i 1016, da Knud stod for at belejre og indtage London fra kong Æthelred II, som dog i mellemtiden løste situationen ved at afgå ved døden.
 I 1016 eller 1017 blev Knud den Store tillige med sin broder Harald samt et antal andre personer indskrevet som medlemmer af broderskabet ved Kristkirken i Canterbury. Hvis ikke dette alene skal tages som en ren hædersbevisning mod sin broder fra Knuds side, så kunne denne oplysning tyde på, at Harald for en tid rent faktisk befandt sig i England.
 Udenrigsforhold
 Haralds udenrigspolitiske fokus i sin regeringstid ser mest ud til at have været vendt mod den sydlige del af Østersøområdet og mod England. Harald ser ikke ud til at have haft væsentlige problemer med sin sydlige nabo Tyskland, idet den tysk-romerske kejser på den tid, Henrik 2., havde sin fokus på andre områder af Europa. I 1014 var kejseren i Italien og i 1014-1015 var hans overvejende politiske bekymringer de italienske forhold. I årene 1015-1018 var Henrik 2. engageret i den tredje tysk-polske krig.
 Administration og økonomi
 Hvem der fungerede som rigsstyrer i Danmark, de gange Harald var ude af landet, er ikke klart, men nogle af de betroede stormænd fra 1013-14 har givetvis også kunne udfylde en sådan opgave i årene derefter.
 Kirkeligt hørte den danske kirke på Haralds tid under Ærkebispedømmet Hamborg-Bremen, skønt Haralds far Svend Tveskæg nu foretrak at alliere sig med ærkebiskoppen af Canterbury fremfor at lægge sig ind under det nordtyske ærkebispesæde. Fra Haralds tid kendes i hvert fald navnene på to af landets biskopper, nemlig Slesvigs biskop Ekkehard (eller ) af Oldenburg og Ribes biskop Odinkar den yngre, der muligvis var en nær slægtning til Harald. Skånes biskop Gotebald, som var blevet udpeget af Svend Tveskæg, kan dog godt have været biskop tillige under Harald.
 Der er ikke påtruffet nogle danske mønter, der kan henregnes til Haralds korte regeringstid.<ref>Jørgen Sømod: Afbildninger af Danmarks mønter indtil 1241 samt tillæg Grenaafundets mønter, 1974. (s. 5)</ref>
 Højhed over Norge
 Harald havde formentlig også højhed over dele af Norge indtil 1015, hvor Olav II Haraldsson vendte tilbage til Norge og i løbet af kort tid sikrede sig magten i det meste af riget.
 Familieforhold og død
 Der foreligger ingen oplysninger om kendte børn af Harald, men det kan dog ikke alene ud fra kildernes tavshed ganske afvises, at han kan have haft nogle.
 Haralds forhold til broderen Knud og omvendt lader til at have været et forhold af gensidig respekt. Den eneste kurre på tråden vi hører om, er Knuds anmodning om del i styret af Danmark, men selv denne anmodning lader ikke til at have været årsag til nogen form for nag.
 fortæller et sted i sin krønike om, hvordan Knud i 1017 anmoder en englænder ved navn Æthelweard om at udføre en opgave, som vi i dag nok vil betegne som en udåd, og for at understrege sin holdning siger kongen til Æthelweard "du skal være mig kærere end min egen broder", såfremt han ville udføre denne opgave. Knud var gennemgående et magtmenneske, og der er intet i hans historie, der tyder på, at han holdt dem "kære", som han fik til at udføre forskellige former for "beskidt arbejde", men forholdet til familien var en anden sag, og der tyder kilderne på, at Knud faktisk holdt af og respekterede sin familie.
 Der foreligger ingen oplysninger om, hvorvidt Haralds mor skulle have overlevet sin yngste søn eller ej. Sidst, vi hører om hende i kilderne, er i sommeren 1015, da Knud drog afsted mod England.
 Harald II's dødsår kendes ikke med bestemthed, men han er senest død i 1018. Efter Haralds død blev hans bror Knud anerkendt som konge af Danmark (muligvis først fra 1019).
 Der er ikke overleveret oplysninger om begravelsesstedet for Harald II.
 Eftermæle og erindring
 Nok navnlig grundet, at hjemlige forfattere som Saxo og Sven Aggesen ikke nævner Harald i deres skrifter (og ej heller en ellers så ofte benyttet skribent som Adam af Bremen nævner Harald) og at vi ikke kender Haralds præcise dødsår, er Harald ofte blevet fremstillet som en konge, om hvem vi ikke ved særlig meget. Der er således heller aldrig udgivet en bog med hovedfokus kun på denne konge.
 I 1646 udarbejdede Albert Haelwegh en serie portrætter af alle danske konger fra sagnkongen Dan og frem til Christian IV samlet i værket Regum Daniæ icones. Her gengives muligvis for første gang et portræt af Harald II (konge nr. 68 i denne serie), men den angivne regeringslængde og det angivne dødsår afviger dog en del fra, hvad vi nu ved om denne Harald (egentlig er der vist bare tale om et tilfælde af sjusk, Harald II er blevet udstyret med den samme regeringslængde og det samme dødsår som sin farfar Harald BlåtandWikimedia Commons: Harald Blauzahn († 987) in einer Darstellung aus dem 17. Jahrhundert). Ser man på en række af de yderligere portrætfremstillinger af de danske konger, der blev udgivet i det 17. og 18. århundrede, så bliver indtrykket, at Harald II helt mangler i henved halvdelen af disse portrætsamlinger og levnedsbeskrivelser, så udfordringen med at få Harald II fast indplaceret på sin rette plads i kongerækken havde endnu ikke på dette tidspunkt fundet en klar og endelig løsning.
 Den store danske historiker P. F. Suhm nævner godt nok Harald nogle gange i sin Historie af Danmark, men han tildeler dog ikke Harald et egentligt selvstændigt afsnit i værket, men omtaler ham derimod i passager i afsnittet om Knud den Store – og det har nok været Haralds skæbne langt op i historien, at blive stedmoderligt behandlet på bekostning af sin langt mere berømte bror.
 I sit noget skæve causeri over de danske regenter fra 2005, Fra Gorm til Margrethe, foreslog Carsten Overskov ligefrem, at man kunne kalde Harald 2. for "Harald den Glemte".
 Anetavle
 Fodnoter
 Kilder
 Harald Svenssøn'' i: Salmonsens Konversations Leksikon, Anden Udgave, Bind X (1920), s. 873 & s. 874
 Regenter af Danmark
 Jellingdynastiet
 Danskere i 1000-tallet
 Danskere i 900-tallet
 Skandinaver fra middelalderen


type: legislation

text:
 |
 52015PC0098
 Förslag till RÅDETS BESLUT om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik /* COM/2015/098 final - 2015/0051 (NLE) */
 MOTIVERING
 I fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt föreskrivs att medlemsstaterna ska betrakta den
 ekonomiska politiken och främjandet av sysselsättningen som frågor av gemensamt
 intresse och samordna politiken på dessa områden inom rådet. I två separata
 artiklar föreskrivs att rådet ska anta allmänna riktlinjer för den ekonomiska
 politiken (artikel 121) och riktlinjer för sysselsättningen (artikel 148), och
 att de sistnämnda ska stämma överens med de förstnämnda. Med tanke på denna
 rättsliga grund läggs riktlinjerna för sysselsättningen och den ekonomiska
 politiken fram i form av följande två separata, men sammanlänkade, rättsakter:
 ·
 Rådets rekommendation om allmänna riktlinjer för
 medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik – del I av de integrerade
 riktlinjerna.
 ·
 Rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
 sysselsättningspolitik – del II av de integrerade riktlinjerna.
 Riktlinjerna antogs för första
 gången tillsammans (som ”integrerade riktlinjer”) 2010 och utgör grunden för
 Europa 2020-strategin. Man beslutade 2010 att de integrerade riktlinjerna på
 det stora hela bör vara stabila fram till 2014. De allmänna riktlinjerna för
 den ekonomiska politiken bör gälla för en längre tidsperiod, medan riktlinjerna
 för sysselsättningen behöver utarbetas varje år.
 Riktlinjerna fastställer i
 vilken utsträckning och i vilken riktning medlemsstaternas politik bör
 samordnas, och utgör grunden för landsspecifika rekommendationer inom
 respektive område.
 Syftet med de nuvarande
 integrerade riktlinjerna är att stödja Europa 2020-strategin i den nya
 ekonomiskpolitiska inriktningen som bygger på investeringar, strukturreformer
 och finanspolitiskt ansvar i enlighet med kommissionens årliga tillväxtöversikt
 för 2015. Samtidigt ska de integrerade riktlinjerna stödja en smart och hållbar
 tillväxt för alla och målen för den europeiska planeringsterminen.
 De integrerade riktlinjerna är följande:
 Riktlinje 1: Stimulera investeringar
 Riktlinje 2: Främja tillväxt genom
 strukturreformer i medlemsstaterna
 Riktlinje 3: Undanröja viktiga tillväxt-
 och sysselsättningshinder på unionsnivå
 Riktlinje 4: Mer hållbara och
 tillväxtfrämjande offentliga finanser
 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på
 arbetskraft
 Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och
 arbetskraftens kompetens
 Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens
 funktion
 Riktlinje 8: Säkerställa rättvisa,
 bekämpa fattigdom och främja lika möjligheter
 2015/0051 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om riktlinjer för medlemsstaternas
 sysselsättningspolitik
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
 DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt, särskilt artikel 148.2,
 med beaktande av Europeiska kommissionens
 förslag,
 med beaktande av Europaparlamentets yttrande[1],
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och
 sociala kommitténs yttrande[2],
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande[3],
 med beaktande av sysselsättningskommitténs
 yttrande, och
 av följande skäl:
 (1) Medlemsstaterna och unionen
 bör arbeta för att utveckla en samordnad sysselsättningsstrategi och särskilt
 för att främja en kvalificerad, utbildad och anpassningsbar arbetskraft och en
 arbetsmarknad som är mottaglig för ekonomiska förändringar i syfte att uppnå
 full sysselsättning och sociala framsteg enligt artikel 3 i fördraget om
 Europeiska unionen. Medlemsstaterna måste, med beaktande av nationell praxis i
 fråga om arbetsmarknadens parters ansvar, betrakta främjande av
 sysselsättningen som en fråga av gemensamt intresse och ska inom rådet samordna
 sina åtgärder i detta hänseende.
 (2) Unionen ska bekämpa social
 utestängning och diskriminering, trygga lika tillgång till grundläggande
 rättigheter samt främja social rättvisa och socialt skydd. Vid fastställandet
 och genomförandet av sin politik och verksamhet bör unionen beakta de krav som
 är förknippade med garantier för ett fullgott socialt skydd, kampen mot social
 utestängning samt en hög utbildningsnivå.
 (3) Riktlinjerna för
 sysselsättningen stämmer överens med de allmänna riktlinjerna för den
 ekonomiska politiken.
 (4) Medlemsstaterna bör betrakta
 den ekonomiska politiken som en fråga av gemensamt intresse och samordna denna
 politik inom rådet. Riktlinjer för sysselsättningspolitiken och allmänna
 riktlinjer för den ekonomiska politiken bör antas av rådet som en vägledning
 för medlemsstaternas och unionens politik.
 (5) I enlighet med fördragets
 bestämmelser har unionen utarbetat och genomfört instrument för politisk
 samordning av finanspolitiken och den makrostrukturella politiken. I den
 europeiska planeringsterminen kombineras de olika instrumenten i en
 övergripande ram för en integrerad multilateral övervakning av ekonomi och
 budget. Den europeiska planeringsterminen kommer att fungera bättre, om den
 förenklas och stärks såsom kommissionen föreslår i sin årliga tillväxtöversikt
 för 2015.
 (6) Under den finansiella och
 ekonomiska krisen har stora svagheter i unionens och dess medlemsstaters
 ekonomi blivit uppenbara. Krisen har också tydligt visat hur nära sammanlänkade
 medlemsstaternas ekonomier och arbetsmarknader är. Att skapa stark och hållbar
 tillväxt för alla och nya arbetstillfällen är unionens största utmaning i dag.
 Detta kräver en samordnad och ambitiös politik både på unions- och
 medlemsstatsnivå, i överensstämmelse med fördragets bestämmelser och unionens
 ekonomiska styrning. Insatserna bör göras på både utbuds- och efterfrågesidan,
 och omfatta investeringsstimulans, förnyade satsningar på strukturreformer samt
 utövande av finanspolitiskt ansvar.
 (7) Medlemsstaterna och unionen
 bör även ta itu med krisens sociala konsekvenser och sträva efter att bygga ett
 sammanhållet samhälle, där människor kan förutse och hantera förändringar samt
 aktivt delta i samhällsliv och ekonomi. Tillträde och möjligheter för alla bör
 tryggas samt fattigdom och social utestängning minskas, framför allt genom väl
 fungerande arbetsmarknader och sociala välfärdssystem och undanröjande av
 hindren för deltagande på arbetsmarknaden. Medlemsstaterna bör också sörja för
 att alla invånare och regioner gynnas av den ekonomiska tillväxten.
 (8) Att vidta åtgärder enligt
 riktlinjerna är ett viktigt steg mot att uppnå målen i Europa 2020-strategin.
 Riktlinjerna består av en rad politiska insatser på europeisk och nationell
 nivå som medlemsstaterna och unionen bör göra för att de samordnade
 strukturreformerna ska få positiva spridningseffekter, den övergripande
 ekonomiska politiken bli balanserad och de europeiska politiska strategierna
 bidra på ett mer enhetligt sätt till Europa 2020-strategins mål.
 (9) Dessa riktlinjer riktar sig
 till medlemsstaterna och unionen, men de bör genomföras i partnerskap med alla
 nationella, regionala och lokala myndigheter, i nära samarbete med parlament,
 arbetsmarknadens parter och företrädare för det civila samhället.
 (10) De allmänna riktlinjerna för
 den ekonomiska politiken vägleder medlemsstaterna i genomförandet av reformer
 och avspeglar det ömsesidiga beroendet mellan länderna. Riktlinjerna är i linje
 med stabilitets- och tillväxtpakten. Riktlinjerna bör ligga till grund för
 eventuella landsspecifika rekommendationer som rådet kan ge medlemsstaterna.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 De riktlinjer för medlemsstaternas
 sysselsättningspolitik som anges i bilagan antas härmed. Riktlinjerna ska
 utgöra en del av de integrerade riktlinjerna.
 Artikel 2
 Riktlinjerna i bilagan ska beaktas i medlemsstaternas
 sysselsättningspolitik och reformprogram, som det ska rapporteras om i enlighet
 med artikel 148.3 i fördraget.
 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
 Utfärdat i Bryssel den
 På
 rådets vägnar
 Ordförande
 [1] EUT C , , s.
 [2] EUT C , , s.
 [3] EUT C , , s.
 BILAGA
 Riktlinjer för medlemsstaternas
 sysselsättningspolitik
 Del II av de integrerade riktlinjerna
 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på
 arbetskraft
 Medlemsstaterna bör underlätta för nya
 arbetstillfällen, undanröja hinder för nyanställningar i företag, främja
 entreprenörskap och särskilt stödja bildandet av småföretag och deras tillväxt,
 i syfte att öka sysselsättningsgraden för kvinnor och män. Medlemsstaterna bör
 också aktivt främja den sociala ekonomin och social innovation.
 En skatteväxling bör göras från arbete till
 andra former av beskattning som är mindre skadliga för sysselsättning och
 tillväxt, samtidigt som inkomsterna måste tryggas för tillräckligt socialt
 skydd och tillväxtfrämjande utgifter. En sänkning av skatten på arbete bör
 inriktas på relevanta skattetryckskomponenter och på att undanröja hinder och
 negativa incitament för deltagande på arbetsmarknaden, särskilt för dem som
 befinner sig längst bort från arbetsmarknaden.
 Medlemsstaterna bör, i samarbete med
 arbetsmarknadens parter, uppmuntra lönesättningsmekanismer som gör det möjligt
 att anpassa lönerna till produktivitetsutvecklingen. I det sammanhanget bör man
 ta hänsyn till olikheter i kompetens och förhållanden på den lokala
 arbetsmarknaden samt skillnader i ekonomiska resultat mellan regioner, sektorer
 och företag. När medlemsstaterna och arbetsmarknadens
 parter fastställer minimilöner bör de beakta hur minimilönerna påverkar
 fattigdomen bland förvärvsarbetande, skapandet av nya arbetstillfällen och
 konkurrenskraften.
 Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och
 arbetskraftens kompetens
 Medlemsstaterna bör främja produktivitet och
 anställbarhet genom ett tillräckligt utbud av relevant kunskap och kompetens.
 Medlemsstaterna bör göra nödvändiga investeringar i utbildningssystemen och samtidigt
 förbättra deras effektivitet och ändamålsenlighet för att höja kompetensnivån
 hos arbetskraften, som då bättre kan förutse och svara mot de snabbt
 föränderliga behoven på de dynamiska arbetsmarknaderna i en alltmer digital
 ekonomi. Medlemsstaterna bör intensifiera sina insatser för att förbättra
 tillgången till högkvalitativ vuxenutbildning för alla, och genomföra
 strategier för aktivt åldrande och ett längre arbetsliv.
 Den höga arbetslösheten måste motverkas och
 långtidsarbetslöshet förhindras. Antalet långtidsarbetslösa bör minskas
 avsevärt genom övergripande och sinsemellan kompletterande strategier, bland
 annat aktivt stöd särskilt för att långtidsarbetslösa ska kunna komma tillbaka
 till arbetsmarknaden. Ungdomsarbetslösheten behöver motarbetas över hela
 linjen, bland annat genom att berörda myndigheter förses med de medel som krävs
 för att till fullo genomföra de nationella genomförandeplanerna för
 ungdomsgarantin på ett konsekvent sätt.
 Strukturella svagheter i utbildningssystemen
 måste åtgärdas för att trygga utbildningskvaliteten samt förebygga och hantera
 problem med avbruten skolgång. Medlemsstaterna bör höja utbildningsnivån samt
 överväga varvad utbildning och förbättrad yrkesutbildning, och samtidigt
 förbättra möjligheterna att få färdigheter som förvärvats utanför det formella
 utbildningssystemet erkända.
 Hindren för deltagande på arbetsmarknaden bör
 undanröjas, särskilt för kvinnor, äldre arbetstagare, ungdomar, personer med
 funktionsnedsättningar och lagliga migranter. Jämställdhet mellan könen, vilket
 inbegriper lika lön, ska råda på arbetsmarknaden, och ekonomiskt överkomlig och
 högkvalitativ barnomsorg och förskola erbjudas.
 Medlemsstaterna bör fullt ut utnyttja stöd
 från Europeiska socialfonden och annan unionsfinansiering för att höja
 sysselsättningen och förbättra social integration, utbildning och offentlig
 förvaltning.
 Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens
 funktion
 Medlemsstaterna bör minska segmenteringen av
 arbetsmarknaden. Regler om anställningsskydd och berörda myndigheter bör ge
 goda förutsättningar för rekrytering och erbjuda ett adekvat skydd för
 arbetstagare och arbetssökande, inklusive tillfälligt anställda eller
 egenföretagare. Sysselsättningens höga kvalitet bör tryggas i form av
 socioekonomisk trygghet, utbildningsmöjligheter, arbetsförhållanden (inbegripet
 arbetsmiljö) och balans mellan arbets- och privatliv.
 Medlemsstaterna bör involvera nationella
 parlament och arbetsmarknadens parter, när reformer och politik utformas och
 genomförs i överensstämmelse med nationell praxis, samt stödja en bättre
 fungerande och effektiv social dialog på nationell nivå.
 Medlemsstaterna bör stärka den aktiva
 arbetsmarknadspolitiken genom att bredda målgrupperna, räckvidden och
 täckningen samt låta den samverka med passiva åtgärder. Den aktiva
 arbetsmarknadspolitiken bör riktas in på en förbättrad matchning mellan utbud
 och efterfrågan på arbetsmarknaden och stöd vid övergångar på arbetsmarknaden,
 genom att de offentliga arbetsförmedlingarna erbjuder individanpassat stöd och
 inför system för resultatmätning. Medlemsstaterna bör även se till att de
 sociala trygghetssystemen faktiskt aktiverar och ger möjligheter åt dem som kan
 delta på arbetsmarknaden, skyddar de som (tillfälligt) är utestängda från
 arbetsmarknaden och/eller inte har kunnat delta på arbetsmarknaden, och
 förbereder individen för eventuella risker. Genom att investera i humankapital
 bör medlemsstaterna främja inkluderande arbetsmarknader som är öppna för alla
 samt vidta effektiva åtgärder mot diskriminering.
 Arbetstagarnas rörlighet bör tryggas så att
 den europeiska arbetsmarknadens fulla potential kan utnyttjas, bland annat
 genom att möjligheterna förbättras för överföring av pensionsrättigheter och
 erkännande av kvalifikationer. Samtidigt bör medlemsstaterna förebygga missbruk
 av gällande regler.
 Riktlinje 8: Säkerställa rättvisa,
 bekämpa fattigdom och främja lika möjligheter
 Medlemsstaterna bör modernisera sina sociala
 trygghetssystem för ett ändamålsenligt, effektivt, tillräckligt skydd i alla
 skeden av livet och för att garantera rättvisa och råda bot på ojämlikhet. Det
 finns behov av en förenklad och mer riktad socialpolitik i kombination med en
 ekonomiskt överkomlig och högkvalitativ barnomsorg och skola, yrkesutbildning
 och jobbstöd, bostadsbidrag och lättillgänglig hälso- och sjukvård, tillgång
 till grundläggande service såsom bankkonto och Internet samt förebyggande
 åtgärder mot avbruten skolgång och social utestängning.
 För att uppnå detta bör en rad olika
 kompletterande åtgärder sättas in, bland annat arbetsmarknadsåtgärder,
 möjliggörande tjänster och inkomststöd anpassade efter individuella behov. De
 sociala trygghetssystemen bör utformas för att underlätta täckning för alla
 berättigade personer, stödja investeringar i humankapital och bidra till att
 förebygga, minska och skydda mot fattigdom.
 Pensionssystemen bör reformeras för att bli
 hållbara och klara den ökande livslängden och andra demografiska förändringar,
 bland annat genom att koppla den lagstadgade pensionsåldern till
 medellivslängden, höja den faktiska pensionsåldern och utveckla det
 kompletterande pensionssparandet.
 Medlemsstaterna bör förbättra tillgänglighet,
 effektivitet och ändamålsenlighet inom sjuk- och hälsovård samt långvarig vård
 och omsorg, och samtidigt säkra en hållbar finanspolitik.


type: caselaw

text:
 30.11.2015
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 398/68
 2015. szeptember 24-én benyújtott kereset – Morgese és társai kontra OHIM – All Star
 (T-568/15. sz. ügy)
 (2015/C 398/82)
 A keresetlevél nyelve: angol
 Felek
 Felperesek: Giuseppe Morgese (Barletta, Olaszország), Pasquale Morgese (Barletta, Olaszország), Felice D’Onofrio (Barletta, Olaszország) (képviselő: D. Russo ügyvéd)
 Alperes: Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
 A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: All Star CV (Hilversum, Hollandia)
 Az OHIM előtti eljárás adatai
 A vitatott védjegy bejelentői: a felperesek
 A vitatott védjegy: a „2 STAR 2S” szóelemet magában foglaló közösségi ábrás védjegy – 1 0 1 61 065. sz. védjegybejelentés
 Az OHIM előtti eljárás: felszólalási eljárás
 A megtámadott határozat: az OHIM ötödik fellebbezési tanácsának 2015. július 1-jén hozott határozata (R 1906/2014-5. sz. ügy)
 Kereseti kérelmek
 A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
 —
 helyezze hatályon kívül a fellebbezési tanács határozatát;
 —
 a felperesek kérik a jelen keresettel, valamint az ötödik fellebbezési tanács előtti eljárással kapcsolatban felmerült költségeik, valamint minden olyan egyéb vagy további, esetleges jogorvoslati kérelemmel kapcsolatban felmerülő költségeik megtérítését, amelyeknek a megtérítését a Törvényszék indokoltnak tartja.
 Jogalap
 —
 A megtámadott határozat téves következtetést tartalmaz a védjegyek jellegét és elemeiket illetően, amely jelentős kihatással lehet az érintett fogyasztókra.


text:
 15.2.2014
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 45/22
 Överklagande ingett den 4 december 2013 av Total Marketing Services, som har trätt i stället för Total Raffinage Marketing, av den dom som tribunalen (fjärde avdelningen) meddelade den 13 september 2013 i mål T-566/08, Total Raffinage Marketing mot kommissionen
 (Mål C-634/13 P)
 2014/C 45/38
 Rättegångsspråk: franska
 Parter
 Klagande: Total Marketing Services, som har trätt i stället för Total Raffinage Marketing (ombud: A. Vandencasteele, C. Lemaire och S. Naudin, avocats)
 Övrig part i målet: Europeiska kommissionen
 Klagandens yrkanden
 Klaganden yrkar att domstolen ska
 —
 upphäva den överklagade domen i den mån som tribunalen felaktigt uteslöt att Total Marketing Services (nedan kallat TMS) deltagande i överträdelsen hade upphört efter den 12 maj 2004,
 —
 upphäva den överklagade domen i den mån som tribunalen felaktigt uteslöt att omotiverad olikbehandling av TMS och Repsol förelåg med avseende på den tid under vilken de deltog i överträdelsen,
 —
 upphäva den överklagade domen i den mån som tribunalen felaktigt uteslöt att TMS:s deltagande i överträdelsen avbröts mellan den 26 maj 2000 och den 27 juni 2001,
 —
 upphäva den överklagade domen i den mån som tribunalen inte prövade grunden om att bevisningen rörande TMS:s konkurrensinriktade uppträdande på marknaden inte hade undersökts,
 —
 slutligt avgöra ärendet, i enlighet med artikel 61 i stadgan för domstolen, och upphäva avgörandet i den del som avser TMS samt, inom ramen för sin fulla prövningsrätt, sätta ned de böter som TMS påförts,
 —
 för det fall domstolen inte slutligt avgör ärendet, förordna att beslut om rättegångskostnaderna ska fattas vid ett senare tillfälle och återförvisa ärendet till tribunalen för avgörande i enlighet med domstolens dom,
 —
 slutligen, i enlighet med artikel [184] i rättegångsreglerna, förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna såväl vid tribunalen som vid domstolen.
 Grunder och huvudargument
 Till stöd för sin talan åberopar klaganden fyra grunder.
 I den första grunden har klaganden gjort gällande att tribunalen åsidosatte artikel 101 FEUF, reglerna om bevisning, principen om oskuldspresumtion och rättssäkerhetsprincipen samt motiveringsskyldigheten genom att fastställa att klaganden deltog i överträdelsen mellan den 12 maj 2004 och den 28 april 2005 med hänvisning till att klaganden inte hade visat att det offentligt hade tagit avstånd från kartellen under denna period.
 I den andra grunden, vilken består av två delar, har klaganden anfört att tribunalen dels åsidosatte likabehandlingsprincipen och motiveringsskyldigheten, dels missuppfattade bevisningen rörande de inbjudningar som TMS och Repsol hade erhållit, när den uteslöt att TMS hade dragit sig ur kartellen efter mötet den 11 och den 12 maj 2004, men godtog att Repsol hade dragit sig ur efter mötet den 3 och den 4 augusti 2004.
 I den tredje grunden, vilken består av två delar, har klaganden anfört att tribunalen åsidosatte artikel 101 FEUF, reglerna om bevisning, principen om oskuldspresumtion och rättssäkerhetsprincipen samt motiveringsskyldigheten genom att fastställa att TMS inte hade avbrutit sitt deltagande i överträdelsen mellan den 26 maj 2000 och den 26 juni 2001 med hänvisning till att klaganden inte hade visat att den offentligt hade tagit avstånd från kartellen under denna period.
 Slutligen har klaganden, i den fjärde grunden, gjort gällande att tribunalen åsidosatte principerna om ett effektivt rättsligt skydd, principen om att straff och påföljder ska vara individuella samt motiveringsskyldigheten genom att, utan föregående prövning, avslå grunden om att bevisningen rörande TMS:s konkurrensinriktade uppträdande på marknaden inte hade beaktats.


text:
 10.1.2009
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 6/24
 Απόφαση του Πρωτοδικείου της 19ης Νοεμβρίου 2008 — Galderma κατά ΓΕΕΑ — Lelas (Nanolat)
 (Υπόθεση T-6/07) (1)
 (Κοινοτικό σήμα - Διαδικασία ανακοπής - Αίτηση καταχωρίσεως του λεκτικού κοινοτικού σήματος Nanolat - Προγενέστερο λεκτικό εθνικό σήμα TANNOLACT - Έλλειψη κινδύνου συγχύσεως - Άρθρο 8, παράγραφος 1, στοιχείο β', του κανονισμού (ΕΚ) 40/94)
 (2009/C 6/49)
 Γλώσσα διαδικασίας: η γερμανική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Galderma SA (Cham, Ελβετία) (εκπρόσωπος: N. Hebeis, δικηγόρος)
 Καθού: Γραφείο Εναρμονίσεως στο πλαίσιο της Εσωτερικής Αγοράς (εμπορικά σήματα, σχέδια και υποδείγματα) (εκπρόσωπος: G. Schneider)
 Αντίδικος ενώπιον του τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ, παρεμβαίνων ενώπιον του Πρωτοδικείου: Tihomir Lelas (Ζάγκρεμπ, Κροατία) (εκπρόσωπος: H.-J. Omsels, δικηγόρος)
 Αντικείμενο
 Προσφυγή κατά της αποφάσεως του τετάρτου τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ, της 25ης Οκτωβρίου 2006 (υπόθεση R 146/2006-4), σχετικά με διαδικασία ανακοπής μεταξύ της Galderma SA και του Tihomir Lelas.
 Διατακτικό
 Το Πρωτοδικείο αποφασίζει:
 1.
 Απορρίπτει την προσφυγή.
 2.
 Καταδικάζει την Galderma SA στα δικαστικά έξοδα.
 (1) EE C 56 της 10.3.2007.


text:
 7.10.2010
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 271/25
 Προσφυγή που ασκήθηκε στις 26 Ιουλίου 2010 από την Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ κατά της Ισλανδίας
 (Υπόθεση E-8/10)
 2010/C 271/05
 Στις 26 Ιουλίου 2010, η Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ, εκπροσωπούμενη από τους Xavier Lewis και Florence Simonetti, ενεργούντες ως αντιπρόσωποι της Εποπτεύουσας Αρχής της ΕΖΕΣ, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, άσκησε προσφυγή κατά της Ισλανδίας ενώπιον του Δικαστηρίου της ΕΖΕΣ.
 Η Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ ζητά από το Δικαστήριο της ΕΖΕΣ να αναγνωρίσει ότι:
 1)
 η Δημοκρατία της Ισλανδίας, παραλείποντας να θεσπίσει ή να κοινοποιήσει στην Αρχή όλα τα μέτρα που είναι αναγκαία για την πλήρη ενσωμάτωση στην εθνική νομοθεσία της πράξης που αναφέρεται στο σημείο 1 του παραρτήματος VII της συμφωνίας ΕΟΧ (Οδηγία 2005/36/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 7ης Σεπτεμβρίου 2005, σχετικά με την αναγνώριση των επαγγελματικών προσόντων), όπως προσαρμόστηκε στη συμφωνία ΕΟΧ με το πρωτόκολλο 1, αθέτησε τις υποχρεώσεις που υπέχει βάσει του άρθρου 63 παράγραφος 1 της οδηγίας και βάσει του άρθρου 7 της συμφωνίας ΕΟΧ·
 2)
 η Δημοκρατία της Ισλανδίας βαρύνεται με τα δικαστικά έξοδα.
 Νομικά και πραγματικά περιστατικά και νομική θεμελίωση:
 —
 η προσφυγή αφορά τη μη συμμόρφωση της Ισλανδίας προς την αιτιολογημένη γνώμη της Εποπτεύουσας Αρχής της ΕΖΕΣ σχετικά με τη μη θέσπιση, ή τη μη κοινοποίηση στην εν λόγω Αρχή, όλων των αναγκαίων μέτρων για την πλήρη ενσωμάτωση της πράξης του ΕΟΧ που αντιστοιχεί στην οδηγία 2005/36/ΕΚ της Ευρωπαϊκής Ένωσης σχετικά με την αναγνώριση των επαγγελματικών προσόντων, όπως τροποποιήθηκε,
 —
 τα μέτρα τα οποία δεν έχει λάβει ακόμη η Ισλανδία αφορούν τη θέσπιση εθνικών ρυθμίσεων για τον καθορισμό ειδικών τομεακών κανόνων σχετικά με την αναγνώριση των επαγγελματικών τίτλων που λαμβάνονται σε άλλες χώρες του ΕΟΧ,
 —
 η Εποπτεύουσα Αρχή της ΕΖΕΣ ισχυρίζεται ότι δεν έχει ενημερωθεί από την Ισλανδία για την πλήρη ενσωμάτωση της εν λόγω πράξης στην εθνική της νομοθεσία, ούτε έχει στη διάθεσή της άλλες πληροφορίες από τις οποίες τεκμαίρεται αυτό,
 —
 η ισλανδική κυβέρνηση δεν αμφισβήτησε την καθυστέρηση για την πλήρη ενσωμάτωση της εν λόγω πράξης.