type: wikipedia

text:
Тополчане е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.
 География
 Центърът на селото се намира на 1 km от пътя София-Бургас. Типично за областта, климатът е мек, но понякога и ветровит. На 30 минути пеша е подножието на Стара планина. Благоприятно е за разходки и излети.
 Село Тополчане е разположено в източната част на сливенското поле, на 2,5 km южно от източно-старопланинската седловина Гребенец, точно в подножието на връх Катъгово – втори по височина след връх Гаваните, висок 1034 m. Полето на село Тополчане е много равно, с лек южен и югоизточен наклон в самото подножие на Гребенец, където се намират и трите наносни конуса на суходолията „Върбица“, „Дълбоки дол“ и „Дорешката река“.
 Селото се намира на 168 m надморска височина, на левия бряг на река Сотирска (Алтън дере), която в днешно време е отводнена в канал на 300 m западно от селото.
 Отстои на 9 km от гр. Сливен, на 800 m южно от пътя София–Сливен–Бургас, на 3 km северно от жп линията София–Бургас (бившата гара „Хаджи Димитър“). Свързано е с междинни шосета с горепосочените път и жп линия. Землището е в съседство с кв. Дебелата кория (Сливен) на запад, на север – със седловината Гребенец, на изток – със землището на с. Калояново, а на юг – с това на с. Ж. Войвода и с. Камен.
 История
 Наличието на много питейна и близка подпочвена вода е благоприятствало да се основе селото на това място, от което не се е местило от основаването си до наши дни. Сред селото блика и каптирана в чешма през 1936 г., водата на извор с дебит 3 l/s. Такива чешма, но с по-малък дебит, има в североизточната част на селото под името „Матката“, както и друга в югоизточния край на селото, наречена „Стубела“. Първата е каптирана през 1937 г., а втората – през 1934 г.
 Подпочвената вода на селото, на места с твърде висок дебит, се намира на дълбочина от 4 до 12 m, като водоносните слоеве в отделни райони на селото се намират на различна дълбочина и в различно количество, но във всеки двор с електропомпи се вади вода за напояване, като повечето от кладенците имат неизчерпаема вода, което свидетелства за действително обилна подпочвена вода.
 Предостатъчни са и подпочвените води в землището, където и в който район да се сондира, се открива подпочвен водоносен слой на дълбочина 4712 m.
 През 1964 г. при дълбок проучвателен сондаж от държавна минногеоложка група на дълбочина 53 m бликва артезиански извор, южно от стопанския двор на ТКЗС, наречен „Осми март“ поради това, че водата бликва непосредствено преди празника на жените.
 Близката подпочвена вода през някои години на много обилни валежи излиза на повърхността на почвата и наводнява някои дворове и избени помещения, поради което в селото избягват да копаят изби, или ако къщите се вкопават в земята, това се прави на малка дълбочина.
 В кишави години водата за пиене в много водоизточници (чешми и кладенци) става нехигиенична, опасно замърсена, което наложи водоснабдяването на селото с чиста питейна вода, докарана от местността „Орешака“ – на 2 km.
 Североизточно от селото, в подножието на „Гребенец“, съществува стар римски каптаж (крепостта Авли), ремонтиран през 1966 г.
 Културни и природни забележителности
 През лятото на 2007 г. са направени неочаквани открития в областта на археологията, които променят изцяло представата за Долината на тракийските царе.
 В Далакова могила, в землището на селото, екипът на ТЕМП, под ръководството на ст.н.с д-р Георги Китов, намира златна маска, принадлежаща вероятно на тракийския владетел Терес II. Заедно с маската археолозите откриват няколко златни фиали, два ребърни ритона и множество глинени съдове. Подобно на първата маска, намерена край Казанлък през 2004 г., и тази първоначално е била използвана като фиала, а след това е ритуално сплескана, за да може владетелят да я сложи на лицето си.
 Сребърните ритони са с много висока художествена стойност. Единият е с глава на млад елен. По гърлото му са моделирани човешки фигури с богата позлата. Специалистите предполагат, че сцената представя убийството на Орфей. Другият е с форма на рог, който завършва с изкусно моделирана предна част на кентавър, единственият, намерен в България. Шията е украсена с флорални орнаменти.
 Сред многото глинени съдове впечатление правят петте пищно изрисувани леканета, които са сред малкото, намерени в България.
 В Танева могила впечатление правят 3 бронзови пръстена и единствен по рода си глинен ритон с глава на кон и тяло на петел. Начелникът, моделиран във формата на двойна брадва (лабрис) свидетелства, че конят е принадлежал на владетел, а от там – и ритонът.
 В други могили около селото също са намерени тракийски погребения с много накити и глинени съдове – амфори и делви.
 В Божкова могила са намерени основите на храм, разрушен в древността.
 Редовни събития
 На Заговезни се организират кукерски игри.
 Образование
 Основно училище „Свети Паисий Хилендарски“, основано на 22 март 1860 г. През 2020 година училището чества 160-ата си годишнина.
 Култура
 Народно читалище „Д-р Петър Берон – 1934“.
 Към читалището има сформирани женска певческа група, детска певческа група, кукерска група. Те успешно се представят на фестивални участия и други фолклорни събития.
 Религия
 Храм „Свети Димитър“, построен през 1914 г. По-голямата част от населението е източноправославно.
 Паметници
 В центъра на селото се намира войнишки паметник на загиналите в Балканската (1912-1913), Междусъюзническата (1913) и Първата световна войни (1915-1918). Паметникът е открит на 1.1.1950 г. в Балкана. През 1966 г. е преместен в центъра на селото.
 Транспорт
 Селото има удобна връзка с автобус до общинския град Сливен, където работят част от хората и учат учениците.
 Спорт
 В селото има спортен клуб по джудо.
 Използвана литература
 „Опит за история на град Сливен“ от Симеон Табаков;
 „Моето пътуване из Стара планина“ от Панайот Хитов;
 „Долината на тракийските царе в Сливенско“ (автор – Георги Китов).
 Села в област Сливен
 Населени места в община Сливен


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 8.6.2015
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 190/10
 Üldkohtu 22. aprilli 2015. aasta otsus – Tomana jt versus nõukogu ja komisjon
 (Kohtuasi T-190/12) (1)
 ((Ühine välis- ja julgeolekupoliitika - Teatavate isikute ja üksuste suhtes vastu võetud piiravad meetmed seoses olukorraga Zimbabwes - Liidu territooriumile sisenemise ja selle läbimisega seotud piirangud - Rahaliste vahendite külmutamine - Õiguslik alus - Ilmne hindamisviga - Põhjendamiskohustus - Kaitseõigused - Põhiõigused - Proportsionaalsus))
 (2015/C 190/11)
 Kohtumenetluse keel: inglise
 Pooled
 Hagejad: Johannes Tomana (Harare, Zimbabwe) ja ülejäänud 120 hagejat, kelle nimed on loetletud kohtuotsuse lisas (esindajad: D. Vaughan, QC, barrister M. Lester, barrister R. Lööf ja solicitor M. O’Kane, hiljem D. Vaughan, M. Lester ja R. Lööf)
 Kostjad: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: B. Driessen, M. Veiga ja A. Vitro) ja Euroopa Komisjon (esindajad: M. Konstantinidis, T. Scharf ja E. Georgieva)
 Kostja toetuseks menetlusse astuja: Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (esindajad: E. Jenkinson, C. Murrell ja M. Holt, keda abistas barrister S. Lee)
 Ese
 Nõue tühistada nõukogu 17. veebruari 2012. aasta otsus 2012/97/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2011/101/ÜVJP Zimbabwe vastu suunatud piiravate meetmete kohta (ELT L 47, lk 50), komisjoni 21. veebruari 2012. aasta rakendusmäärus (EL) nr 151/2012, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 314/2004, milles käsitletakse teatavaid piiravaid meetmeid Zimbabwe suhtes (ELT L 49, lk 2), ja nõukogu 27. veebruari 2012. aasta rakendusotsus 2012/124/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2011/101/ÜVJP Zimbabwe vastu suunatud piiravate meetmete kohta (ELT L 54, lk 20) hagejaid puudutavas osas osas, milles need puudutavad hagejaid.
 Resolutsioon
 1.
 Jätta hagi rahuldamata.
 2.
 Jätta Johannes Tomana ja lisas nimetatud ülejäänud 120 hageja kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
 3.
 Jätta Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi kohtukulud tema enda kanda.
 (1) ELT C 194, 30.6.2012.