type: wikipedia

text:
Deze lijst van voetbalinterlands is een overzicht van alle officiële voetbalwedstrijden tussen de nationale teams van Benin en Equatoriaal-Guinea. De Afrikaanse landen speelden tot op heden vier keer tegen elkaar. De eerste ontmoeting was een vriendschappelijke wedstrijd op 26 februari 2006 in Cotonou. Het laatste duel, een kwalificatiewedstrijd voor de Afrika Cup 2017, werd gespeeld in Cotonou op 12 juni 2016.
 Wedstrijden
 Samenvatting
 Wedstrijden bepaald door strafschoppen worden, in lijn met de FIFA, als een gelijkspel gerekend.
 Equatoriaal-Guinea
 Benin


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 6.12.2008
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 313/23
 Förstainstansrättens dom av den 15 oktober 2008 – Gogos mot kommissionen
 (Mål T-66/04) (1)
 (Personalmål - Tjänstemän - Internt uttagningsprov för övergång till en annan tjänstekategori - Tillsättning - Placering i lönegrad - Artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna)
 (2008/C 313/40)
 Rättegångsspråk: grekiska
 Parter
 Sökande: Christos Gogos (Waterloo, Belgien) (ombud: inledningsvis advokaten C. Tagaras, därefter advokaten N. Korogiannakis)
 Svarande: Europeiska gemenskapernas kommission (ombud: J. Currall, biträdd av advokaten P. Anestis)
 Saken
 Ansökan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att placera sökanden i lönegrad A 7, löneklass 3, och beslutet av den 24 november 2003 att avslå det administrativa klagomålet.
 Domslut
 1)
 Talan ogillas.
 2)
 Kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.
 (1) EUT C 94, 17.4.2004.


text:
 8.12.2012
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 379/7
 Απόφαση του Δικαστηρίου (τρίτο τμήμα) της 18ης Οκτωβρίου 2012 [αίτηση του Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ηνωμένο Βασίλειο) για την έκδοση προδικαστικής αποφάσεως] — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd κατά Sportradar GmbH, Sportradar AG
 (Υπόθεση C-173/11) (1)
 (Οδηγία 96/9/ΕΚ - Νομική προστασία των βάσεων δεδομένων - Άρθρο 7 - Ειδικής φύσεως δικαίωμα - Βάση δεδομένων σχετικών με τις τρέχουσες ποδοσφαιρικές αναμετρήσεις - Έννοια της επαναχρησιμοποιήσεως - Προσδιορισμός του τόπου όπου λαμβάνει χώρα η επαναχρησιμοποίηση)
 2012/C 379/12
 Γλώσσα διαδικασίας: η αγγλική
 Αιτούν δικαστήριο
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Διάδικοι στην υπόθεση της κύριας δίκης
 Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd
 κατά
 Sportradar GmbH, Sportradar AG
 Αντικείμενο
 Αίτηση εκδόσεως προδικαστικής αποφάσεως — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Ερμηνεία της οδηγίας 96/9/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 11ης Μαρτίου 1996, σχετικά με τη νομική προστασία των βάσεων δεδομένων (EE L 77, σ. 20), και ιδίως του άρθρου 7 της εν λόγω οδηγίας — Δικαίωμα του δημιουργού της βάσεως δεδομένων να απαγορεύει την εξαγωγή ή/και την επαναχρησιμοποίηση μέρους του περιεχομένου της — Έννοιες της εξαγωγής και της επαναχρησιμοποιήσεως (άρθρο 7, παράγραφος 2, της οδηγίας) — Βάση δεδομένων η οποία περιέχει πληροφορίες σχετικές με ποδοσφαιρικούς αγώνες που βρίσκονται σε εξέλιξη («Football Live»)
 Διατακτικό
 Το άρθρο 7 της οδηγίας 96/9/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 11ης Μαρτίου 1996, σχετικά με τη νομική προστασία των βάσεων δεδομένων, έχει την έννοια ότι η αποστολή από ένα πρόσωπο, μέσω διαδικτυακού διακομιστή ευρισκόμενου στο κράτος μέλος Α, δεδομένων τα οποία είχε προηγουμένως μεταφορτώσει από βάση δεδομένων προστατευόμενη με το ειδικής φύσεως δικαίωμα που προβλέπει η ίδια οδηγία στον υπολογιστή άλλου προσώπου, εγκατεστημένου στο κράτος μέλος Β, κατόπιν αιτήματος αυτού του παραλήπτη, ο οποίος προτίθεται να τα αποθηκεύσει στη μνήμη του υπολογιστή του και να τα προβάλει στην οθόνη του, συνιστά πράξη «επαναχρησιμοποιήσεως» των εν λόγω δεδομένων από το πρόσωπο που τα απέστειλε. Πρέπει επιπλέον να γίνει δεκτό ότι η σχετική πράξη έχει τελεστεί, τουλάχιστον, στο κράτος μέλος Β, εφόσον υπάρχουν ενδείξεις από τις οποίες μπορεί να συναχθεί ότι η ως άνω πράξη αποτελεί εκδήλωση της βουλήσεως του αυτουργού της να απευθυνθεί σε μέλη του κοινού εγκατεστημένα στο τελευταίο αυτό κράτος μέλος, ζήτημα το οποίο πρέπει να εκτιμηθεί από το εθνικό δικαστήριο.
 (1) ΕΕ C 194 της 2.7.2011.


type: other

text:
BOE.es - Documento DOUE-L-2018-81756
 Documento DOUE-L-2018-81756
 Reglamento Delegado (UE) 2018/1644 de la Comisión, de 13 de julio de 2018, por el que se completa el Reglamento (UE) 2016/1011 del Parlamento Europeo y del Consejo en lo que respecta a las normas técnicas de regulación que determinan el contenido mínimo de los convenios de cooperación con las autoridades competentes de terceros países cuyos marcos jurídicos y prácticas de supervisión hayan sido reconocidos como equivalentes.
 «DOUE» núm. 274, de 5 de noviembre de 2018, páginas 33 a 35 (3 págs.)
 DOUE-L-2018-81756
 Visto el Reglamento (UE) 2016/1011 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 8 de junio de 2016, sobre los índices utilizados como referencia en los instrumentos financieros y en los contratos financieros o para medir la rentabilidad de los fondos de inversión, y por el que se modifican las Directivas 2008/48/CE y 2014/17/UE y el Reglamento (UE) n.o 596/2014 (1), y en particular su artículo 30, apartado 5, párrafo tercero,
 El artículo 30 del Reglamento (UE) 2016/1011 fija una serie de condiciones para poder utilizar en la Unión índices de referencia elaborados por un administrador radicado en un tercer país. Una de esas condiciones consiste en que se haya adoptado una decisión de equivalencia que reconozca como equivalentes el marco jurídico y las prácticas de supervisión del tercer país. El artículo 30, apartado 4, exige a la AEVM que celebre convenios de cooperación con las autoridades competentes de los terceros países con respecto a los cuales se haya adoptado una decisión de equivalencia.
 Los convenios de cooperación deben permitir a la AEVM y a la autoridad competente del tercer país intercambiar toda la información pertinente para el desempeño de sus respectivas tareas de supervisión. La Comisión puede adoptar múltiples decisiones de equivalencia, a raíz de las cuales los índices de referencia elaborados por administradores que estén radicados en el país de que se trate pasan a considerarse aptos para ser utilizados por las entidades supervisadas en la Unión. Así pues, es importante que cada serie de convenios de cooperación contenga los mismos requisitos mínimos en lo que respecta a los formularios y procedimientos que se utilizarán para el intercambio de información, así como las mismas cláusulas de confidencialidad y las mismas condiciones que rijan el uso de la información obtenida en virtud de los convenios de cooperación.
 Las autoridades competentes de terceros países cuyo marco jurídico y cuyas prácticas de supervisión se hayan reconocido como equivalentes tendrán el oportuno conocimiento de todos los hechos y cambios de circunstancias importantes que probablemente afecten a los administradores de índices de referencia en su territorio. Si las entidades supervisadas utilizan en la Unión índices de referencia elaborados por administradores de esos países, es conveniente que las autoridades competentes de dichos países mantengan informada a la AEVM de tales hechos y cambios. Por consiguiente, resulta oportuno que los convenios de cooperación prevean la notificación a la AEVM de todos esos hechos y cambios.
 De forma análoga, las autoridades competentes de terceros países necesitan que se las mantenga informadas de las actividades de los administradores que están bajo su supervisión. Por tanto, los convenios de cooperación deben prever que la AEVM informe a la autoridad competente del tercer país si un administrador supervisado por esta autoridad comunica a la AEVM su consentimiento en cuanto a que sus índices de referencia sean utilizados por entidades supervisadas de la Unión.
 Con la salvedad de la obligación que le atribuye el artículo 31 del Reglamento (UE) 2016/1011 de revocar la inscripción registral de administradores radicados en terceros países, la AEVM no tiene competencias de supervisión directas sobre los administradores radicados en terceros países. Por el contrario, depende de la supervisión realizada por la autoridad competente del tercer país y de su cooperación con ella. En consecuencia, los convenios de cooperación deben incluir cláusulas que estipulen los respectivos cometidos de las partes que cooperan en la supervisión, incluidas las inspecciones in situ.
 Con arreglo al artículo 32, apartado 5, párrafo tercero, letra a), del Reglamento (UE) 2016/1011, los convenios de cooperación entre las autoridades competentes de terceros países y las de los Estados miembros de referencia deben tener el mismo contenido mínimo que los convenios de cooperación entre la AEVM y las autoridades competentes de terceros países. Por ello, es necesario cerciorarse de que, al fijar el contenido mínimo de los convenios de cooperación con la AEVM, dicho contenido sea también adecuado para los convenios de cooperación previstos en el artículo 32, apartado 5.
 La AEVM no ha realizado ninguna consulta pública sobre los proyectos de normas técnicas de regulación en los que se basa el presente Reglamento, ni ha analizado sus correspondientes costes y beneficios potenciales, por considerar que ello hubiera sido desproporcionado en relación con el alcance y el impacto de dichos proyectos, teniendo en cuenta que las normas técnicas de regulación solo afectarán directamente a las autoridades competentes de terceros países y de los Estados miembros y a la AEVM, y no a los participantes en los mercados.
 Ámbito de aplicación de los convenios de cooperación
 Los convenios de cooperación a que se refiere el artículo 30, apartado 4, del Reglamento (UE) 2016/1011 (en lo sucesivo «los convenios de cooperación») definirán claramente su ámbito de aplicación. Dicho ámbito incluirá la cooperación entre las partes, al menos, en torno a lo siguiente:
 el intercambio de información y la presentación de notificaciones cuando sean pertinentes para el desempeño de sus respectivas tareas de supervisión;
 todas las cuestiones que puedan ser pertinentes para las operaciones, las actividades o los servicios de los administradores contemplados en los convenios de cooperación de que se trate, incluido el suministro de información a la AEVM acerca de las disposiciones legales y reglamentarias a las que esos administradores estén sujetos en el tercer país y cualesquiera modificaciones significativas de dichas disposiciones;
 las medidas de regulación o supervisión adoptadas, o las aprobaciones dadas, en su caso, por la autoridad competente del tercer país en relación con cualquier administrador que haya dado su consentimiento a efectos de la utilización de índices de referencia en la Unión, incluidas las modificaciones de las obligaciones o los requisitos a los que el administrador esté sujeto que puedan repercutir en su cumplimiento continuo de las disposiciones legales y reglamentarias aplicables.
 Intercambio de información y notificaciones
 Los convenios de cooperación contendrán, al menos, las siguientes cláusulas con respecto a toda información que deba intercambiarse o cualesquiera notificaciones que deban presentarse en virtud del convenio:
 una cláusula que exija que las solicitudes de información indiquen, como mínimo, la información requerida por la autoridad que la solicite y algunos datos que describan brevemente el objeto de la solicitud, la finalidad para la que se requiere y las pertinentes disposiciones legales y reglamentarias aplicables a la actividad relativa a los índices de referencia;
 los pormenores del mecanismo o mecanismos a través de los que cuales se vaya a intercambiar la información o a presentar las notificaciones;
 una cláusula que exija que la información se intercambie y las notificaciones se presenten por escrito;
 una cláusula que exija que se adopten medidas para garantizar que los intercambios de información se lleven a cabo de forma segura;
 una cláusula que exija que la información y las notificaciones se presenten con prontitud y, cuando proceda, dentro de los plazos pertinentes especificados en el convenio.
 1. Los convenios de cooperación comprenderán un marco para la coordinación de las actividades de supervisión de las partes en relación con los índices de referencia, que incluirá al menos los siguientes requisitos:
 que aquella de las partes signatarias que desee emprender una actividad de supervisión lo solicite inicialmente por escrito;
 que la solicitud especifique los antecedentes de hecho y de derecho de la actividad de que se trate, así como el plazo estimado para llevarla a cabo;
 que la otra parte signataria acuse recibo de la solicitud por escrito en un plazo de diez días hábiles a partir de la recepción.
 2. A efectos de la coordinación de las inspecciones in situ en el territorio de la autoridad competente en el tercer país, los convenios de cooperación fijarán un procedimiento para que las partes lleguen a un acuerdo sobre las condiciones que regirán tales inspecciones in situ, entre las que figurarán, como mínimo, la definición de las funciones y responsabilidades respectivas de las partes, el derecho de la autoridad competente del tercer país de asistir a cualquier inspección in situ, y el deber, en su caso, de dicha autoridad de ayudar a revisar, interpretar y analizar el contenido de los libros y registros, sean o no de carácter público, y a obtener información de los consejeros y la alta dirección de cualquier administrador al que se aplique el convenio.
 Confidencialidad, uso de la información y protección de datos
 1. Los convenios de cooperación exigirán que las partes se abstengan de divulgar la información intercambiada o que les haya sido facilitada en virtud del convenio, salvo en caso de que la parte que la haya facilitado haya dado previamente su consentimiento por escrito o de que la divulgación de los datos constituya una obligación necesaria y proporcionada impuesta por el Derecho nacional o de la Unión, en particular en el contexto de investigaciones o del posterior proceso judicial.
 2. Los convenios de cooperación exigirán que la información obtenida por una autoridad en virtud del convenio se almacene de forma segura y solo permitirán que se utilice para los fines especificados por dicha autoridad en su solicitud de información o, si la información no se ha proporcionado a raíz de una solicitud, únicamente con la finalidad de permitir a dicha autoridad ejercer sus funciones de regulación y supervisión. No obstante, esta autoridad podrá utilizar la información para otros fines si ha obtenido previamente el consentimiento escrito para ello de la autoridad que haya proporcionado la información en virtud del convenio.
 3. Cuando los convenios de cooperación autoricen el intercambio de datos personales, contendrán cláusulas que garanticen la existencia de medios adecuados para la protección de tales datos de conformidad con toda la legislación en materia de protección de datos aplicable en el territorio de las autoridades competentes que sean parte en el correspondiente convenio de cooperación.
 DE CONFORMIDAD con el art. 30 del Reglamento 2016/1011, de 8 de junio (Ref. DOUE-L-2016-81132).


text:
Milenii: Mileniul I î.Hr. - Mileniul I - Mileniul al II-lea
 Secole: Secolul al IX-lea - Secolul al X-lea - Secolul al XI-lea
 Decenii: Anii 920 Anii 930 Anii 940 Anii 950 Anii 960 - Anii 970 - Anii 980 Anii 990 Anii 1000 Anii 1010 Anii 1020
 Ani: 969 970 971 972 973 - 974 - 975 976 977 978 979
 Evenimente
 Arte, științe, literatură și filozofie
 Nașteri
 Decese
 iulie: Benedict al VI-lea, papă al Romei (973 - 974), (n. ?)
 Vezi și
 Listă de conducători de stat din 974
 974


text:
Skat.dk: Momsfritagelse for formidling af finansielle ydelser i flere led
 26 Aug 2011 08:34
 23 Aug 2011 11:20
 10-146185
 Formidling, finansielle ydelser, flerledsformidling
 Spørger indgår i en koncern, hvori der også indgår et større antal detailhandelsbutikker. Spørger formidler kontakt mellem detailhandelsbutikkerne og en ekstern finansieringsvirksomhed. Skatterådet kan bekræfte, at den provision, som spørger modtager fra finansieringsvirksomheden, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, uanset, at det ikke er spørger, men alene detailhandelsbutikkerne, der har den direkte kontakt med kunderne.
 Momsloven § 13, stk. 1, nr. 11.
 Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.3
 Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.4.3
 Er den løbende provision, som spørger modtager fra et finansieringsinstitut, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den løbende provision, som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når finansieringsinstituttet på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån?
 Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, om spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner?
 Kan ydelsen som alternativ til ovennævnte anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a?
 Spørger er et datterselskab i en koncern, som driver engrosvirksomhed med en række forbrugsgoder.
 Spørger har tidligere haft aktiviteter i form af udlejning af fast ejendom og biler til søster-/moderselskaber i koncernen, men selskabet har nu udelukkende ydelser i form af formidling af forsikringer for et forsikringsselskab.
 Spørger overvejer at udvide sine aktiviteter med formidling af lån for et eksternt finansieringsinstitut (långiver).
 Koncernen ønsker at tilbyde kunderne i detailhandelsbutikkerne et alternativ til kontant betaling i form af finansiering via lån. En sådan lånefinansieringsmulighed giver øget varesalg i butikkerne, øget kundetilfredshed og en indtægt i form af formidlingsprovision fra långiver.
 Koncernen har indgået en aftale med långiver. Retningslinjerne for aftalen er i store træk på plads, men den skriftlige formulering af aftalen er endnu ikke tilendebragt.
 Det er mellem parterne aftalt, at lånemuligheden som udgangspunkt kommer til at omfatte alle kunder, som handler i de detailhandelsbutikker, som er tilsluttet moderselskabskoncernens frivillige kædesamarbejde, og de tilknyttede e-handelsbutikker. De nævnte detailhandelsbutikker sælger en række forskellige forbrugsgoder og serviceydelser.
 En række af de nævnte detailhandelsbutikker ejes af et søsterselskab til spørger. Øvrige detailhandelsbutikker ejes helt eller delvist af andre.
 Aftalen om formidling af lån er indgået mellem spørger og långiver, hvor spørger har fået eneansvaret for at formidle lån. Der er dog åbnet op for, at spørger kan gøre brug af underagenter.
 Spørger har for at sikre sig den størst mulige indtjening på den nævnte formidling gjort brug af denne mulighed og indgået et samarbejde med de nævnte detailhandelsbutikker, hvorefter disse butikker varetager/bistår med den daglige kontakt til de potentielle låntagere som underleverandør til spørger.
 Spørger har dermed indgået aftale med to parter. Den ene aftale er med långiver, hvor spørger forpligter sig til mod provision at formidle lån for långiver. Den anden aftale er med detailhandelsbutikkerne, hvor detailhandelsbutikkerne forpligter sig til mod provision at bistå spørger med at formidle lån. I forhold til formidlingsydelsen har detailhandelsbutikkerne overordnet ingen forpligtelser over for långiver, men det overvejes at give långiver mulighed for at gøre detailhandelsbutikkerne direkte ansvarlige, i det omfang disse handler ansvarspådragende eller på anden måde uagtsomt.
 Denne direkte handlemulighed for långiver over for spørgers underleverandører overvejes blandt andet for at sikre, at ikke kun spørger men også eventuelle underleverandører får et øget incitament til at efterkomme de krav, som stilles til de ansøgninger m.v., der behandles af långiver.
 I de tilfælde, hvor en potentiel låntager henvender sig i en detailhandelsbutik med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken, vil dialogen om lånet typisk foregå direkte mellem detailhandelsbutikken og långiver. Detailhandelsbutikken er af parterne bemyndiget til at foretage denne direkte dialog med långiver, da det ellers vil medføre et uhensigtsmæssigt højt tidsforbrug i forbindelse med processen omkring långivningen og dermed unødvendig lang ventetid for kunden, som i yderste konsekvens vil gå sin vej. Hvis butikken ikke sikrer sig, at den nødvendige dokumentation m.v. er korrekt, vil långiver i yderste konsekvens komme til at yde et lån på et forkert grundlag, hvilket långiver naturligvis ikke er interesseret i. Ved at detailhandelsbutikkerne får et direkte økonomisk ansvar i tilfælde af ansvarspådragende adfærd, sikres, at disse i øget omfang er opmærksomme på behovet for en korrekt behandling af formidlingen + låneansøgningerne. Det juridiske ansvar, detailhandelsbutikkerne overvejes tildelt i forhold til långiver, er således ikke umiddelbart knyttet til formidlingsydelsen som sådan, men til den tilhørende udveksling af oplysninger mellem långiver og låntager.
 Bortset fra de enkeltstående situationer, hvor det skønnes hensigtsmæssigt, at långiver kan gøre spørgers underleverandører erstatningspligtige, er det overordnet spørger, der skal sikre, at egne underleverandører opfylder de krav, som långiver stiller.
 Detailhandelsbutikkerne oppebærer som konsekvens heraf ingen provision fra långiver.
 Det vederlag, som spørger oppebærer fra långiver udgør en andel af etableringsgebyret plus en procentandel af det lån, som låntager optager hos långiver. Herudover modtager spørger en procentandel af det overskud, som opnås på långivningen i form af en overskudsdeling. Overskuddet opgøres på baggrund af et syntetisk regnskab, som indeholder alle de indtægter og omkostninger, der knytter sig til aktiviteten hos långiver og spørger.
 Den provision, som spørger yder til detailhandelsbutikkerne, er aftalen med långiver uvedkommende.
 Spørger har i høringssvaret oplyst følgende om spørgers aktiviteter i relation til formidling af lånene:
 Tilrettelægge og udforme markedsføringen af finansieringsprodukterne
 Spørger er involveret i drøftelserne om markedsføringen af finansieringsprodukterne. Markedsføringen vil primært blive gennemført som en integreret del af de markedsføringsaktiviteter, der allerede kører for de til koncernen tilknyttede butikker. Tilbudsaviser og tv-reklamerne tilpasses, så der heraf fremgår, hvilke muligheder der er for at få de forskellige produkter finansieret.
 Herudover kan der blive tale om at gennemføre mere lokalt orienterede salgskampagner, hvor finansieringsprodukterne bliver et element.
 Denne aktivitet er naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver og herved opfylde de forventninger, der naturligt vil blive stillet af långiver.
 Den generelle markedsføringsplan og aktiviteter tilrettelægges af konceptforeninger, med hvilke spørger naturligvis samarbejder.
 Tilrettelægge og udforme salgsstøttemateriale til de samarbejdende butikker
 I de enkelte butikker sørger spørger for salgsstøttemateriale, som gør kunden opmærksom på, at køb af de udstillede produkter kan finansieres via lån hos långiver. For at sikre ensartethed i dette materiale, indgår det som en del af "brandets" markedsføringsmateriale.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved ligeledes kan fremme salget af de finansieringsløsninger, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
 Der fremstilles i dag
 Butiksbanner 60 x 180 cm
 Vinduesstreamer
 Brochure pr. finansieringsprodukt
 Skilte med finansiering
 Hyldehængere
 Materialet udformes (i samarbejde med långiver), trykkes og sendes til butikkerne betalt af spørger.
 Såvel den generelle markedsføringsindsats som salgsstøttemateriale til butikkerne kan den enkelte butik også søge oplysning om på det lokale intranet, som vedligeholdes af spørger.
 Tilrettelægge og udforme informationsmateriale vedrørende finansieringsprodukterne til udlevering til finansieringskunderne
 Spørger vil i samarbejde med långiver forestå udformning og fremstilling af relevant informationsmateriale til udlevering i butikkerne til kunderne. Materialet skal beskrive produkterne på en måde, så forbrugerne ved, hvad de køber.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
 Derudover laves der pligtoplysende kundemateriale fra långiver (ansøgningsskema og lånedokumenter m.m.).
 Tilrettelægge og deltage i undervisningsaktiviteter for butikspersonalet
 For at sikre en tilstrækkelig viden om finansieringsprodukterne, og hvorledes man bør optræde over for kunderne i forbindelse med salg af finansieringer, vil personalet deltage i forskellige salgstræningskurser enten direkte i butikken, på eksternt kursussted eller hos spørger. Kurserne vil blive udarbejdet og afholdt i samarbejde mellem spørger og långiver.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan sikre, at salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver, sker på den bedst mulige måde. Det er naturligt at træne butikkerne i, hvordan finansieringerne sælges bedst muligt.
 Tilrettelægge og deltage i salgsopfølgningsaktiviteter over for butikkerne
 Såvel spørger som långiver vil gennemføre opfølgning over for butikkerne, dels for at sikre, at salget foregår på en forsvarlig måde, og dels for at sikre, at butikkerne udnytter mulighederne for salg af finansieringer hensigtsmæssigt.
 Ud over ovenstående involvering følger spørger tæt, månedligt, opgørelser på effektuerede lån, bevillingsprocenter, produkttyper, statistikker samt provision.
 I henhold til momslovens § 13, stk.1, nr. 11, er en række finansielle transaktioner fritaget for moms. Specifikt fritager momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, følgende ydelser:
 Momsfritagelsen for formidling af lån genfindes i momsdirektivets artikel 135, stk. 1, litra b, der omfatter følgende ydelser:
 Som refereret i afsnit D.11.11.4.2 og D.11.11.3 i Momsvejledningen 2010-I har formidlingsvirksomhed til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
 Der hersker ingen tvivl om, at spørgers rolle klart er at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Uden kontrakten med spørger ville långiver ikke opnå kontakt til disse potentielle låntagere. Provisionen, som spørger oppebærer, er derfor utvivlsomt momsfri.
 De nødvendige foranstaltninger består blandt andet i, at spørger forpligtiger sig til at fortælle låntagerne om muligheden for at optage et lån hos långiver, og sikre, at låntagerne derigennem får finansieret købet af forbrugsgoder i de pågældende detailhandelsbutikker. Dette indbefatter information og rådgivning om omfanget af de forskellige lånemuligheder.
 Det forhold, at spørger har entreret med en underleverandør til at varetage kontakten til de potentielle låntagere, ændrer ikke på, at det er spørger, der har denne forpligtelse og det dermed overordnet er spørger, som leverer en formidlingsydelse til långiver.
 Det fremgår da også af Momsvejledningen, at hvis en formidler anvender en underagent, kan underagentens ydelser på nærmere bestemte betingelser også være momsfrie som formidlingsydelser. I dette ordvalg (brugen af ordet "også") ligger implicit, at den momsmæssige status af hovedagentens ydelser ikke påvirkes af et eventuelt brug af en underagent. Er aftalen mellem hovedagenten og låntager momsfri, når hovedagenten har den direkte kontakt til långiver, vil aftalen mellem hovedagenten og låntager med andre ord også være momsfri, selv om hovedagenten gør brug af en underagent.
 At flere led i en kæde kan gøre brug af momsfritagelsen for formidling af lån er helt i overensstemmelse med de principper, som blev fastslået af EF-domstolen i Volker Ludwig sagen (C-453/05). I denne sag skulle EF-domstolen tage stilling til omfanget af momsfritagelsen, når der er flere formidlere involveret i samme transaktion.
 Helt konkret skulle EF-domstolen vurdere, om momsfritagelsen i artikel 135 omfatter en formidlingsydelse, som leveres af en hovedformidler, der a) formidler lån til kunder, som vedkommende selv har taget kontakt til, b) på lånevilkår (almindeligt gældende betingelser), som forinden er aftalt mellem långiver og hovedformidler, og c) hovedformidleren fra denne långiver modtager provision. I besvarelsen skulle EF-domstolen tage højde for, at denne hovedformidler anvendte en agent i forbindelse med sin ydelse til långiver. Agenten udførte således dele af ovenstående ydelser for hovedformidleren og havde i praksis den faktiske kontakt til låntager.
 EF-domstolen skulle altså vurdere en situation, der er identisk med nærværende formidlingsydelse, idet spørger formidler lån til kunder, som spørger selv tager kontakt til gennem sine underagenter. Spørger er med til at fastlægge de almindeligt gældende betingelser, som skal gælde for låntagerne, og sidst - men ikke mindst - modtager spørger en provision for sine ydelser fra finansieringsinstituttet.
 EF-domstolen fastslår i denne sag, at anerkendelse af en formidlingsvirksomhed ikke kan afhænge af, om der foreligger et kontraktforhold mellem yderen af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen (præmis 29). Det er altså ikke afgørende, om spørger har kontakten med låntager selv.
 Dog må der som omtalt i CSC-dommen (C-235/00) ikke være tale om, at det er overladt til en kontraktpart blot at foretage simple faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. I denne sag varetog et call-center en række ydelser i relation til værdipapirer. Spørgsmålet var herefter, om dette call-center udførte ydelser, som bestod i forhandlinger om værdipapirer og derved var berettiget til momsfritagelse for sine ydelser i henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
 EF-domstolen nåede frem til, at CSC ikke var omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
 Domstolen begrundede dette med, at CSC ikke varetog de transaktioner, som er væsentlige for forhandlinger nemlig at sætte to parter i kontakt med hinanden. CSC ansvar i forhold til kontrakten med opdragsgiver (Sun Alliance) var således ikke at skabe kontakt mellem sælger af en finansiel ydelse og køber af denne, men alene at bistå med tekniske og administrative ydelser i forbindelse hermed.
 I modsætning til, hvad der var tilfældet i CSC-dommen er spørger ikke underleverandør til en formidler, men derimod den direkte kontraktspart, som bærer det fulde ansvar for kontraktens gennemførelse, herunder ikke mindst formidlingsydelsen. Der kan derfor aldrig være tale om, at spørger alene skal foretage simple underleverandørydelser for långiver. Havde det været tilfældet, havde spørger ikke haft til opgave at skaffe kunder til långiver, men alene at varetage administrative funktioner i forbindelse hermed. Der er imidlertid ingen tvivl om, at spørger har et ansvarsområde, som går langt ud over, hvad der kan karakteriseres som tekniske og administrative ydelser til långiver.
 Det forhold, at spørger gør brug af underleverandører kan således ikke ændre på, at spørger er omfattet af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk.1, nr. 11, litra a så længe selskabet juridisk er forpligtet til at udføre de ydelser, der er specifikke og væsentlige for formidling af lån. Hvordan spørger vælger at agere for at leve op til kontraktens omfang, herunder valg af eventuelle underleverandører, er uvedkommende ved anvendelse af momsfritagelsen. Også selv om væsentlige dele af ydelsen (kundekontakten) varetages af denne underleverandør. Hvis det forhold, at "kundekontakten" varetages af en underleverandør fjerner muligheden for at gøre brug af momsfritagelsen, vil det i praksis være illusorisk at acceptere anvendelsen af momslovens § 13, stk1. nr. 11, litra a, i flere led.
 Hvis det forhold, at underleverandører udfører væsentlige dele af kontrakten på vegne af hovedleverandøren, i praksis gør nogen forskel, ville EF-domstolen næppe heller være nået til det resultat, at SDC var momsfri af visse transaktioner, jf. EF-domstolens præmisser i C-2/95. Her anerkendte EF-domstolen netop, at underleverandøren var momsfrie af sine finansielle transaktioner uden, at pengeinstitutterne efterfølgende blev momspligtige af deres hovedydelser til kunderne.
 Der er i øvrigt flere eksempler på, at såvel en hovedleverandør som en underleverandør kan være momsfri af samme ydelse. Således er eksempelvis rutekørsel med bus momsfri både for den part, som indgår kontrakten med trafikselskabet og for den underleverandør, der udfører kørslen for kontraktsparten.
 Tilsvarende er privathospitaler momsfrie af de operationer, som de udfører for det offentlige i forbindelse med ventetidsgarantier m.v., hvor de i praksis må anses som underleverandører til de offentlige sygehuse.
 Eneste fritagelsesbestemmelse i momslovens, som ikke giver en momsfritagelse i flere led, er momsfritagelsen for rejsebureauer, idet fritagelsen her specifikt kun omfatter det selskab, som sælger direkte til den rejsende. Der kan i sagens natur kun være en aktør, som sælger rejser i eget navn. Det må modsætningsvis konkluderes, at medmindre det nævnes specifikt i en momsfritagelsesbestemmelse, at man skal sælge ydelsen i eget navn, så kan fritagelsen gøres gældende i flere led, hvis den enkelte virksomhed overfor sin modpart forpligtiger sig til at levere den konkrete ydelse.
 I praksis kan man eksempelvis forestille sig at privathospital A forpligtiger sig til at levere en given behandling af en patient. Privathospital A har så en aftale med privathospital B om, at denne skal levere behandlingen for privathospital A. Privathospital B er imidlertid presset tidsmæssigt, og indgår derfor en aftale med privathospital C om, at denne skal behandle den pågældende patient for B. Privathospital C får så problemer med at levere ydelsen på grund af sygdom blandt personalet, hvorefter C er nødt til at tage kontakt til privathospital D, der herefter ender med at behandle patienten for C. Der udstedes herefter fakturaer fra D til C, fra C til B, fra B til A og fra A til dennes ordregiver. Efter gældende praksis, som er helt i overensstemmelse med intentionerne i momsloven, er samtlige af disse leverancer momsfrie.
 Efter spørgers vurdering kan der ikke være forskel på formidling af lån i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, og levering af eksempelvis behandling af patienter i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1. Afgørende må være, om de enkelte parter forpligtiger sig til at levere ydelser, som består af de karakteristika som kræves efter momslovens § 13. Er det tilfældet er ydelsen momsfri. Hvorvidt de så opfylder disse forpligtelser ved at gøre brug af underleverandører må være sagen uvedkommende. Af samme grund må det være sagen uvedkommende, om kunden (låntager) kender samtlige parter i kæden.
 Det ligger således inden for momslovens fritagelsesbestemmelse i § 13, stk. 1, nr. 1, litra a, at fritage en lang række af formidlere i samme kæde for moms. Forestiller man sig således, at eksemplet ovenfor om privathospitaler erstattet af et lignende eksempel om formidling af lån, vil samtlige af disse formidlere være momsfrie, hvis de påtager sig at levere den nævnte ydelse. Spørger finder ikke, at der er lovhjemmel til at afvise spørger brug af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1, litra a i forhold til aftalen med långiver.
 Det forhold, at spørger er egentlig formidler af lån adskiller også selskabet betragteligt fra den situation, der blev afgjort af EF-domstolen i C-472/03 (Andersen Consulting Management Consultants (ACMC)). Denne sag blev afgjort ud fra det faktum, at ACMC ikke havde de mest væsentlige dele af en forsikringsformidlers ydelser i sin pakke af back-office funktioner. Altså en noget andet situation end her, hvor spørger er forpligtet til at finde kunder til långiver og ikke kun udføre back-office funktioner.
 Hvis SKAT er af den opfattelse, at kun detailhandelsbutikkerne kan gøre brug af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, må spørger alternativt være omfattet af momslovens § 4, stk.4. Dette begrundes i, at spørger i så fald formidler "formidling af lån" i eget navn. Da selskabet formidler "formidling af lån" i eget navn, skal spørger anses for selv at have leveret den pågældende ydelse. Følgelig er selskabet momsfri af vederlaget herfor.
 Herved opnår spørger samme rettigheder, som hvis selskabet direkte er omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. Hvem provisionen for denne formidling opnås fra må i den forbindelse være uden betydning, jf. den seneste praksis om provision i forbindelse med formidling af flybilletter i fremmed navn og for fremmed regning, hvor der ikke længere skelnes mellem, om provisionen ydes af den rejsende eller af flyselskabet.
 Spørger er i høringssvaret kommet med følgende supplerende bemærkninger:
 Dansk praksis på området
 Der har i forbindelse med drøftelserne med Skatteministeriet været drøftet, hvorvidt der i Danmark er præcedens for flerledsmomsfritagelse for formidlingsydelser.
 Spørger kan i den forbindelse oplyse, at der eksisterer en dansk praksis for momsfritagelse for flerledsformidling, jf. blandt andet TfS 2007,420 (Højesteret). Denne praksis er i overensstemmelse med en række EU-domme. Sagen vedrører ganske vist forsikringsformidling i flere led, men i forhold til det principielle i nærværende sag demonstrerer sagen tydeligt, at formidling kan være momsfri i flere led. Der ses ikke at være begrundelse for at anlægge forskellig praksis ved formidling af forsikringer og formidling af lån.
 Af uransagelige årsager har højesteretssagen imidlertid ikke givet anledning til en klar udmelding om momsfritagelse ved flerledsformidling. Tværtimod har der også efterfølgende alene været en henvisning til dommen ved Landsretten, hvor bevisbyrden for formidlingsaktiviteten ikke var løftet, i tidligere versioner af Momsvejledningen.
 I Momsvejledningen 2007-2 fremgik således følgende, uagtet Kammeradvokaten og Skatteministeriet klart i forliget af 20. oktober 2006 ved Højesteret havde fastslået, at man var enige i, at der var tale om en momsfritagelse:
 "I SKM2005.12.ØLR fandt Østre Landsret ikke, at et selskab havde godtgjort, at selskabet havde formidlet tegning af nogen af de i sagen omfattede forsikringer, og selskabets ydelser vedrørende forsikringerne kunne derfor ikke anses for fritaget for moms i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, 2. led."
 Samme tekst fremgik af Momsvejledningen 2008-1, uagtet højesteretsafgørelsen på dette tidspunkt klart var offentliggjort.
 Selv i den nyeste version af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.10.4, henvises fortsat til Østre Landsrets dom med teksten:
 "Et selskab ansås for momspligtig af bestemte ydelser, idet selskabet ikke havde godtgjort, at selskabet havde formidlet hverken obligatoriske ansvarsforsikringer for solgte varer til expert-kædens forhandlere eller frivillige tillægsforsikringer for solgte varer til expert-forretningens kunder."
 Forliget i Højesteret har således aldrig fået den præcedens, som en højesteretsdom ellers normalt vil medføre. En noget atypisk situation, når Skatteministeriet var enig med klager i, at momsfritagelsen var gældende i den aktuelle sammenhæng. Da sagen nævnes tre gange i det pågældende afsnit, synes sagen som sådan at være Skatteministeriet bekendt, om end noget tyder på, at forliget i Højesteret ikke er helt så kendt.
 Højesteretsagen i korte træk
 Et selskab oppebar tegningsprovision for de frivillige tillægsforsikringer, som butiksselskaberne (typisk selvstændige forretninger) tegnede for forretningens kunder. Forsikringerne blev tegnet via en forsikringsmægler, der indgik i samme koncern.
 SKAT anså ikke selskabet for at være momsfri af sine ydelser, "idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker".
 SKAT havde som argument herfor anført: "at selskabet ikke selv formidler forsikringsaftaler, idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker, at selskabet udfører almindelige forekommende administrative opgaver som underleverandør for forsikringsselskabet, at Østre Landsrets dom af 10/1 1996 og Momsnævnets afgørelse af 27/2 1998 fastslår, at administrative ydelser, der udføres for et forsikringsselskab, er momspligtige efter momslovens hovedregel, momslovens § 4."
 Som det fremgår af TfS 2007,420 udførte selskabet imidlertid en del salgsstøttende arbejde i form af blandt andet uddannelse af det personale i butikkerne, der skulle sælge forsikringerne, og udarbejdelse af videomateriale. Selskabet kontrollerede videre, at personalet overholdt bestemmelserne i en særlig håndbog for tegning af forsikringer.
 Der blev desuden udsendt nyhedsbreve om hensigtsmæssige tiltag med henblik på forsikringstegning og statistikker om tegningsprocenterne for de frivillige forsikringer. Der blev også kørt konkurrencer om forsikringstegning. Endelig blev der flere gange om året holdt regionsmøder med butikkerne, blandt andet for at animere dem til at sælge tillægsforsikringer.
 Der var ingen kontakt til forsikringskunderne. Det var de enkelte medarbejdere ude i butikkerne, der formidlede tillægsforsikringerne. Selskabet deltog i det udvalg med forsikringsselskabet, hvor man drøftede salgsaktiviteter og præmiestørrelser, og det var forsikringsselskabets aktuar, der fastlagde præmiestørrelsen.
 Et af vidnerne i sagen kunne bekræfte, at ingen af de konkurrerende forretningskæder var pålagt moms af denne formidling.
 Disse forhold og en række vidneudsagn, som bekræftede, at disse ydelser svarede til typiske formidlingsydelser, førte til, at der blev indgået forlig i Højesteret. Herved anerkendtes momsfritagelse for vederlaget for formidlingsydelsen, også selv om selskabet ikke havde kontakt med forsikringstagerne.
 Der ses med denne sag klart at være fortilfælde for momsfritagelse for flerledsformidling i Danmark - endda i en sag, som har verseret ved Højesteret.
 Det bemærkes i den forbindelse, at selskabet alene tabte sagen ved Østre Landsret, fordi ovenstående aktiviteter ikke kunne dokumenteres tilstrækkeligt. I forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret afholdtes imidlertid igen møder mellem parterne, og det stod her klart, at der var tilstrækkelig dokumentation for aktiviteterne. Sagen blev derfor forligt mellem parterne efter klar og utvetydig indstilling fra Kammeradvokaten.
 Afledt betydning for nærværende sag
 I forhold til de elementer, som selskabet udførte, sammenholdt med de af spørger udførte ydelser, bemærkes, at sidstnævnte udfører de samme ydelser, som selskabet varetog i forhold til ovennævnte beskrivelse, jf. nedenstående sammenligning
 Selskabets (forsikringsformidling)
 Spørger (låneformidling)
 Uddannelse af personale i butikkerne, herunder videomateriale
 Uddannelse af personale i butikkerne
 Udarbejdelse af forsikringshåndbog
 Nyhedsbreve / regionsmøder / drøftelse af salgsaktiviteter
 Løbende dialog med butiksselskaberne om håndtering af låneformidling og besøg i butikkerne
 Anvendes pt. ikke, men bør heller ikke i sig selv være afgørende
 Drøftelse af præmiestørrelser med forsikringsselskabet
 Drøftelser om låneprodukter (lånesatser m.v.)med långiver
 Det kan på den baggrund konkluderes, at spørger varetager mindst lige så væsentlige og specifikke ydelser i samarbejdet om låneformidling, som selskabet varetog i forhold til forsikringsformidling.
 Der ses følgelig ikke at være argumenter for, at det vederlag, som spørger modtager fra långiver, skal behandles anderledes end det vederlag, som selskabet modtog fra forsikringsselskabet. Følgelig må vederlaget fra långiver være momsfrit.
 Supplerende bemærkninger til sagsfremstillingen
 Skatteministeriet anfører i sin sagsfremstilling for momspligt i øvrigt, at
 "Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
 Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold."
 Spørger kan tilslutte os det grundlæggende i, at det afgørende ikke er, hvem der leverer ydelsen, men ydelsens karakter.
 Det skal imidlertid ikke forstås sådan, at der skal ses bort fra, hvad der aftales mellem parterne. Det betyder blot, at det er uden betydning for fortolkningen af momsfritagelsens omfang, hvad leverandøren normalt varetager af ydelser branchemæssigt.
 Eksempelvis kan en medlemsstat ikke begrænse omfanget af en momsfritagelse for forsikringstransaktioner, så den kun finder anvendelse på ydelser, der leveres af personer, der i henhold til national ret har tilladelse til at virke som forsikringsgivere, jf. EU-Domstolen i C-349/95 (Card Protection Plan).
 Når der henses til ydelsens indhold, er spørger enige i, at den aftalte ydelse skal indeholde de elementer, der knytter sig til den enkelte momsfritagelse. Spørger er derimod ikke enig i, at leverandøren af ydelsen (her spørger) nødvendigvis selv skal varetage samtlige elementer i ydelsen. Det afgørende må være, at spørger påtager sig de risici og forpligtelser, der normalt ligger for en formidler af lån. Følgelig må det være uden betydning, at spørger har en underleverandør, der også bistår med væsentlige og specifikke dele af formidlingsydelsen, jf. nærmere nedenfor.
 Skatteministeriet anfører videre i sagsfremstillingen:
 "Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument for at antage, at ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner."
 Spørger er enig i, at dette er EU-retspraksis, men skal dog samtidig bemærke, at dette citat udspringer af SDC-sagen (C-2/95), hvor EU-Domstolen skulle vurdere omfanget af momsfritagelsen for en række finansielle ydelser.
 Ved "transaktionens specifikke og væsentlige funktioner" sigter domstolen, som citeret ovenfor, alene mod, hvad der er hensigten med aftalen, dvs. hvad leverandøren skal levere af ydelser. I nærværende sammenhæng står det klart, at spørger har til opgave at sikre, at potentielle låntagere optager lån hos långiver, hvilket utvivlsomt må anses for at udgøre transaktionens specifikke og væsentlige funktioner.
 Det er således spørgers opgave at tage kontakt til potentielle låntagere og varetage den indsendelse af anmodning om optagelse af lån fra låntager i de situationer, hvor det er aktuelt. Dette må utvivlsomt anses som de mest væsentlige funktioner i formidling af lån og må være kerneområdet af momsfri låneformidling.
 Det bemærkes videre, at EU-Domstolen på ingen måde anfægtede bankernes momsfritagelse for deres aktiviteter, uanset et meget væsentligt led af betalingsoverførslen blev varetaget af SDC.
 Det fremgår videre af sagsfremstillingen:
 "Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.11.4.3, defineres som virksomhed, som har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
 Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten."
 Det bemærkes i tilknytning hertil, at spørgers opgave i forhold til långiver ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. spørger er tværtimod klart og entydigt kontraktuelt forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger til, at låntagere indgår en kontrakt med långiver i de situationer, hvor en kunde måtte have ønske om at optage lån.
 Herved minder spørgers kontraktuelle forpligtelser på ingen måde om de back office funktioner, som var hovedsagen i Arthur Andersen-sagen (C-472/03).
 Arthur Andersen havde ikke forpligtet sig til at skabe kontakt med potentielle forsikringstagere. Selskabet skulle alene varetage opgaver, der lå i naturlig forlængelse af, at kontakten var skabt, og aftale om tegning af forsikring var på plads. Det betød, at EU-Domstolen meget naturligt nåede frem til, at ydelserne var momspligtige.
 Der var ingen, der anfægtede, at forsikringsselskabet leverede forsikringsydelser, uanset stort set al administration blev varetaget af Arthur Andersen.
 Sagen minder heller ikke om TfS 1996, 118, som handlede om administration af forsikringsporteføljer.
 Tilsvarende var der nationalt i Beheer-sagen (C-124/07) ikke tvivl om, at VDL (forsikringsmægler) kunne levere sin forsikringsmæglerydelse momsfrit, uanset Beheer varetog de væsentligste dele af ydelsen og derved oppebar 80 pct. af det vederlag, som VDL selv oppebar ved indgåelse af en forsikringsaftale. VDL var således momsfri, uanset det var Beheer, som indgik forsikringsaftaler, behandlede ændringer af forsikringspolicer, udstedte sådanne policer, opkrævede provision og levering af oplysninger til forsikringsselskabet og til forsikringstagerne.
 Det ses således ikke at kunne påvirke momsfritagelsen for spørger, at selskabet indgår aftale med endnu en formidler og i forbindelse hermed overlader det til denne formidler (butiksselskaberne) at skabe kontakten og varetage visse papirgange over for långiver, når blot spørger opretholder den juridiske forpligtelse til at levere formidlingsydelsen i forhold til långiver.
 I Beheer-sagen fastslår EU-Domstolen i øvrigt i præmis 28, at "det følger af princippet om afgiftsneutralitet, at de erhvervsdrivende skal kunne vælge den organisationsform, som ud fra en strengt økonomisk synsvinkel passer dem bedst, uden at skulle løbe en risiko for, at deres transaktioner udelukkes fra den fritagelse, der er fastsat i 6. direktivs art. 13, pkt. B, litra a".
 At nægte momsfritagelse over for spørger vil være i strid med denne præmis, idet det vil medføre, at selskabet ikke kan vælge den organisationsform, som passer selskabet bedst. Se også Ludwig-dommen præmis 35.
 Det må desuden endnu en gang bemærkes, at det i expert-sagen fra 2006 var tilstrækkeligt til at opnå momsfritagelse for forsikringsformidling, at selskabet i praksis varetog de funktioner, som er beskrevet ovenfor, og som anført tidligere stort set modsvarer de arbejdsopgaver, der varetages af spørger. Der ses ikke hjemmel til at betragte denne sag anderledes.
 Det er, baseret på såvel forliget ved Højesteret som praksis ved EU-Domstolen,
 spørgers klare opfattelse, at de ydelser, som spørger kontraktuelt er forpligtet til at levere til långiver, udgør momsfri låneformidling.
 Dette ikke mindst fordi spørgers funktion aftalemæssigt ikke er at udføre back office funktioner for långiver, men derimod at skabe kontakten til potentielle låntagere. Det forhold, at selskabet har en underleverandør til at medvirke til at skabe resultater, kan ikke ændre på den juridiske konstruktion mellem parterne.
 Der er desuden en klar og utvetydig tilkendegivelse i forliget i Højesteret om, at denne type ydelser er momsfrie, selv om der ikke er kontakt med låntagerne.
 Når Skatteministeriet/Skatterådet til et andet resultat, vil det betyde, at det i Danmark bliver umuligt at gøre brug af momsfritagelsen i flere led ved formidling af lån og forsikringer, ligesom det bliver umuligt at vælge den organisationsform, som passer bedst. En sådan praksis synes ikke at stemme overens med EU-Domstolens præmisser i gældende retspraksis.
 Endelig bemærkes, at i det omfang anden dansk praksis end den ovenfor nævnte måtte nå til momspligt af nærværende ydelser, kan dette alene skyldes, at forliget i Højesteret ikke er almen kendt. Den pågældende praksis kan således ikke anses som korrekt retspraksis og må følgelig være uden for betragtning.
 Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, når provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Momslovens § 13:
 a) Långivning og formidling af lån samt långivers forvaltning af egne udlån. (...)
 Begrebet »formidling« tager sigte på en virksomhed, som udøves af en mellemmand, der ikke optræder som part i en kontrakt om et finansielt produkt, og som adskiller sig fra de kontraktmæssige ydelser, der typisk udføres af parterne i sådanne kontrakter. Formidlingsvirksomhed er en tjenesteydelse, som udføres over for en kontraktpart, og som parten yder vederlag for, idet der er tale om en særskilt mellemmandsvirksomhed. En sådan virksomhed har herved til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at de to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
 Det kan ikke anses for at være en betingelse for, at en aktivitet er omfattet af begrebet formidling, at den afgiftspligtige person er kontraktretligt knyttet til de 2 personer i låneaftalen, eller har direkte kontakt til begge parter i aftalen. Der kan således i forbindelse med formidling anvendes underleverandører, idet det dog er en betingelse, at den leverede tjenesteydelse, set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for formidlingen.
 TfS 2007, 420 (SKM2005.12.ØRL)
 Sagen drejede sig for landsretten om, hvorvidt tegningsprovision, som et selskab oppebar for forsikringer tegnet i forbindelse med vareomsætningen indenfor samme koncernlignende organisation var omfattet af momsfritagelsen for forsikringsmægling og formidling i momslovens § 13, stk. 1, nr. 10. Forsikringerne var dels tegnet af detailforretningerne og dels tillægsforsikringer tegnet af forretningernes kunder i forbindelse med køb af radio- og tv-apparater mv. Selskabet havde gjort gældende, at den udøvede forsikringsmægler- og formidlervirksomhed, herunder den dertil hørende administration af forsikringerne. Landsretten tiltrådte ikke, at en sådan tredjemandsvirksomhed havde fundet sted og at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, var opfyldt.
 Sagen blev indbragt for Højesteret, hvor der blev fremlagt yderligere bevismateriale og afgivet supplerende forklaringer.
 Sagen blev herefter forligt med henvisning til, at det på baggrund af det nye bevismateriale stod klart, at havde været en omfattende direkte kontakt mellem selskabet og kunderne dels skriftligt, i form af breve sendt direkte fra selskabet til enkelte kunder, og dels ved telefonisk kontakt fra kunderne til selskabet. Det var således ikke kun detailforretningerne, der havde haft den direkte kontakt til kunderne.
 Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
 Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold.
 Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument for at antage, at ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner.
 Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.5.11.4.3, defineres som virksomhed, der har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
 Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i, at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten.
 Det fremgår af de faktiske omstændigheder, at spørger efter aftalen med långiver har eneansvaret for at formidle lån. Men aftalen rummer mulighed for, at spørger kan gøre brug af underagenter, og spørger har i den forbindelse indgået aftale med en række detailbutikker i spørgers koncern.
 Det fremgår videre, at selve transaktionen foregår ved, at en potentiel låntager henvender sig i en af detailbutikkerne med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken. Dialogen om lånet vil typisk foregå direkte mellem detailbutikken og långiver.
 Spørger oplyser, at spørgers egen rolle i forbindelse med formidlingen af lånet er, at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Spørger finder, at disse foranstaltninger er truffet i og med, at långiver ikke uden kontrakten med spørger ville kunne opnå kontakt til detailbutikkernes kunder.
 Det er Skatteministeriets opfattelse, at såvel spørger som spørgers underleverandører (detailbutikkerne), leverer formidlingsydelser, der set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for en momsfri ydelse. Dette gælder uanset, at spørger ikke selv har i direkte kontakt med låntagerne, jf. C-453/05, Volker Ludwig.
 Skatteministeriet finder således, at den provision, som spørger modtager fra långiver kan fritages for moms efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 Det indstilles derfor, at spørgsmål 1 besvares med "ja"
 Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når långiver på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Der henvises til det ovenfor anførte under besvarelsen af spørgsmål 1. Skatteministeriet finder ikke, at det gør nogen forskel for besvarelsen, såfremt långiver på visse områder kan gøre detailbutikkerne ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Der henvises til det anførte ovenfor under besvarelsen af spørgsmål 1.
 Skatteministeriet finder ikke, at den årlige provision (overskudsdeling) skal behandles anderledes end den løbende provision.
 Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 3 besvares med "ja".
 Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 1 og 2 indstiller Skatteministeriet, at spørgsmål 4 besvares med "ja".
 Det ønskes besvaret, om det ændrer på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån.
 Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, at spørgers navn fremgår af markedsførings- og informationsmateriale.
 Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 5 besvares med "nej"
 Det ønskes besvaret, hvorvidt det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
 Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
 Det indstilles på den baggrund, at spørgsmål 6 besvares med "nej".
 Det ønskes bekræftet, at ydelsen alternativt kan anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 Det er Skatteministeriets opfattelse, at spørgsmål 7 bortfalder, idet spørgsmål 1 er besvaret positivt.


text:
 Avis juridique important
 |
 E1997P0002
 Pedido de parecer consultivo do Tribunal da EFTA apresentado pelo Fredrikstad byrett, por decisão deste tribunal, de 16 de Maio de 1997, no processo Mag Instrument Inc. contra California Trading Company Norway, Ulsteen (Processo E-2/97)
 Jornal Oficial no 209 de 10/07/1997 p. 0024 - 0024
 Pedido de parecer consultivo do Tribunal da EFTA apresentado pelo Fredrikstad byrett, por decisão deste tribunal, de 16 de Maio de 1997, no processo Mag Instrument Inc. contra California Trading Company Norway, Ulsteen (Processo E-2/97) (97/C 209/06)Foi registado na Secretaria do Tribunal da EFTA, em 21 de Maio de 1997, um pedido de parecer consultivo apresentado a este Tribunal pelo Fredrikstad byrett (tribunal municipal de Fredrikstad), Noruega, mediante decisão de 16 de Maio de 1997, no processo Mag Instrument Inc. contra California Trading Company Norway, Ulsteen, sobre as seguintes questões:1. O no 1 do artigo 7o da Directiva 89/104/CEE do Conselho deve ser interpretado no sentido de que confere ao titular de uma marca comercial o direito de impedir uma importação que não tenha autorizado de um país que não faça parte do EEE?2. Por outras palavras, decorre daquela disposição que o esgotamento do direito conferido pela marca não pode restringir-se ao âmbito nacional nem alargar-se de forma a incluir o esgotamento


text:
Pingwin Pik-Pok – bohater książki Adama Bahdaja pt. Mały pingwin Pik-Pok (wyd. 1969) i zrealizowanego w Se-ma-forze animowanego serialu lalkowego o tym samym tytule. Bohaterem jest pingwinek, który ma dość siedzenia na Wyspie Śniegowych Burz i postanawia zwiedzić świat. Serial realizowano w latach 1988–1992 i miał 26 odcinków. Projektantem postaci oraz opiekunem artystycznym serii był Tadeusz Wilkosz. Narratorem i interpretatorem dialogów w serii jest Joanna Stasiewicz. Pik-Pok pojawił się również w spektaklu telewizyjnym Przygody Pingwina Pik-Poka z 1982 w reż. Włodzimierza Fełenczaka.
 23 września 2010 odsłonięto pomnik Pik-Poka będący częścią szlaku turystycznego Łódź Bajkowa. Odsłonięcie zainaugurowało rozpoczęcie pierwszego Se-Ma-For Film Festival. 5 listopada 2010, Urząd Miasta Łodzi emitował monetę kolekcjonerską (żeton) z wizerunkiem Pik-Poka według projektu Pawła Wojtczaka w ramach serii Dukaty Bajkowe.
 Lalki (kukiełki) Pingwina Pik-Poka znajdują się między innymi w ekspozycji Muzeum Dobranocek w Rzeszowie.
 Przypisy
 Fikcyjne zwierzęta
 Postacie z polskich utworów literackich
 Postacie z utworów literackich dla dzieci i młodzieży
 Postacie z filmów animowanych
 Postacie z filmów dla dzieci i młodzieży
 Postacie z polskich seriali telewizyjnych


type: contracts

text:
 27.11.2014
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 342/41
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG 134/2014 HATÁROZATA
 (2014. június 27.)
 az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás XIII. mellékletének (Közlekedés) módosításáról
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 A légi járművek üzemben tartásához kapcsolódó műszaki követelményeknek és igazgatási eljárásoknak a 216/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet értelmében történő meghatározásáról szóló 965/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. január 29-i 83/2014/EU bizottsági rendeletet (1) bele kell foglalni az EGT-megállapodásba.
 (2)
 Az EGT-megállapodás XIII. mellékletét ezért ennek megfelelően módosítani kell,
 ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
 1. cikk
 Az EGT-megállapodás XIII. mellékletének 66nf. pontja (965/2012/EU bizottsági rendelet) a következő francia bekezdéssel egészül ki:
 „—
 32014 R 0083: a Bizottság 2014. január 29-i 83/2014/EU rendelete (HL L 28., 2014.1.31., 17. o.)”
 2. cikk
 A 83/2014/EU rendeletnek az Európai Unió Hivatalos Lapja EGT-kiegészítésében közzéteendő izlandi és norvég nyelvű szövege hiteles.
 3. cikk
 Ez a határozat 2014. június 28-án lép hatályba, feltéve, hogy az EGT-megállapodás 103. cikkének (1) bekezdésében előírt összes bejelentést megtették (2).
 4. cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében és EGT-kiegészítésében ki kell hirdetni.
 Kelt Brüsszelben, 2014. június 27-én.
 az EGT Vegyes Bizottság részéről
 az elnök
 Gianluca GRIPPA
 (1) HL L 28., 2014.1.31., 17. o.
 (2) Alkotmányos követelmények fennállását nem jelezték.


text:
 23.6.2005
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 161/22
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 10/2005,
 8. veebruar 2005,
 millega muudetakse EMP lepingu VI lisa (Sotsiaalkindlustus)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi “leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu VI lisa on muudetud EMP ühiskomitee 3. detsembri 2004. aasta otsusega nr 169/2004. (1)
 (2)
 Komisjoni 17. oktoobri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1851/2003, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 (sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes) rakendamise kord, (2) tuleb lepingusse inkorporeerida,
 ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu VI lisa punkti 2 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 574/72) muudetakse järgmiselt:
 1.
 Lisatakse järgmine taane:
 “—
 32003 R 1851: komisjoni määrus (EÜ) nr 1851/2003, 17. oktoober 2003 (ELT L 271, 22.10.2003, lk 3).”.
 2.
 Kohanduse b sissejuhatav tekst asendatakse järgmisega:
 “Lisa 2 muudetakse järgmiselt:”
 3.
 Kohanduse b pealkirja “ZA. ISLAND” ette lisatakse järgmine tekst:
 “A)
 Jaotist “D. SAKSAMAA” muudetakse järgmiselt:
 1.
 Lõike 2 punkti a alapunkti i teksti muudetakse järgmiselt:
 i)
 esimene taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui kõnealune isik elab Islandil või Madalmaades või ta on Islandi või Madalmaade kodanik, kes elab mitte-lepinguosalise poole territooriumil:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Vestfaali piirkondlik kindlustusamet), Münster.”;
 ii)
 viies taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui kõnealune isik elab Taanis, Soomes, Norras või Rootsis või kui kõnealune isik on Taani, Soome, Norra või Rootsi kodanik, kes elab mitte-lepinguosalise poole territooriumil:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Schleswig-Holsteini piirkondlik kindlustusasutus), Lübeck.”;
 iii)
 seitsmes taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui kõnealune isik elab Kreekas või Liechtensteinis või ta on Kreeka või Liechtensteini kodanik, kes elab mitte-lepinguosalise poole territooriumil:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Baden-Württembergi piirkondlik kindlustusasutus), Karlsruhe.”.
 2.
 Lõike 2 punkti b alapunkti i teksti muudetakse järgmiselt:
 i)
 esimene taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui viimane sissemakse teise lepinguosalise poole õigusaktide alusel on tehtud Islandi või Madalmaade pensionikindlustusasutusele:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Vestfaali piirkondlik kindlustusamet), Münster.”;
 ii)
 viies taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui viimane sissemakse teise lepinguosalise poole õigusaktide alusel on tehtud Taani, Soome, Norra või Rootsi pensionikindlustusasutusele:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Schleswig-Holsteini piirkondlik kindlustusasutus), Lübeck.”;
 iii)
 seitsmes taane asendatakse järgmisega:
 “—
 kui viimane sissemakse teise lepinguosalise poole õigusaktide alusel on tehtud Kreeka või Liechtensteini pensionikindlustusasutusele:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Baden-Württembergi piirkondlik kindlustusasutus), Karlsruhe.”.
 B)
 2. lisa lõppu lisatakse järgmine tekst:”
 4.
 Kohanduse c sissejuhatav tekst asendatakse järgmisega:
 “Lisa 3 muudetakse järgmiselt:”
 5.
 Kohanduse c pealkirja “ZA. ISLAND” ette lisatakse järgmine tekst:
 “A)
 Jaotist “D. SAKSAMAA” muudetakse järgmiselt:
 1.
 Lõike 3 punkti a alapunkti v tekst asendatakse järgmisega:
 “Islandi ja Madalmaadega seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Vestfaali piirkondlik kindlustusamet), Münster.”.
 2.
 Lõike 3 punkti a alapunkti vi tekst asendatakse järgmisega:
 “Taani, Soome, Norra ja Rootsiga seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Schleswig-Holsteini piirkondlik kindlustusasutus), Lübeck.”.
 3.
 Lõike 3 punkti a alapunkti viii tekst asendatakse järgmisega:
 “Kreeka ja Liechtensteiniga seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Baden-Württembergi piirkondlik kindlustusasutus), Karlsruhe.”.
 B)
 3. lisa lõppu lisatakse järgmine tekst:”
 6.
 Kohanduse d pealkiri asendatakse järgmisega:
 “Lisa 4 muudetakse järgmiselt:”
 7.
 Liechtensteini käsitleva kande ette lisatakse järgmine tekst:
 “A)
 jaotist “D. SAKSAMAA” muudetakse järgmiselt:
 1.
 Lõike 3 punkti b alapunkti ii tekst asendatakse järgmisega:
 “Taani, Soome Norra ja Rootsiga seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Schleswig-Holsteini piirkondlik kindlustusasutus), Lübeck.”.
 2.
 Lõike 3 punkti b alapunkti iv tekst asendatakse järgmisega:
 “Kreeka ja Liechtensteiniga seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Baden-Württembergi piirkondlik kindlustusasutus), Karlsruhe.”.
 3.
 Lõike 3 punkti b alapunkti vii tekst asendatakse järgmisega:
 “Islandi ja Madalmaadega seotud küsimused:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Vestfaali piirkondlik kindlustusamet), Münster.”.
 B)
 Jaotisesse “R. AUSTRIA” lisatakse järgmine tekst:”
 Artikkel 2
 Määruse (EÜ) nr 1851/2003 islandi- ja norrakeelsed tekstid, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 9. veebruaril 2005. aastal, tingimusel et kõik lepingu artikli 103 lõikele 1 vastavad teated on edastatud EMP ühiskomiteele. (3)
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 8. veebruar 2005
 EMP ühikomitee nimel
 eesistuja
 Richard WRIGHT
 (1) ELT L 133, 26.5.2005, lk 17.
 (2) ELT L 271, 22.10.2003, lk 3.
 (3) Põhiseadusest tulenevad nõudeid ei ole esitatud.


text:
Η ενεργός οξύτητα ή pH (προφέρεται πεχά) είναι ένας εύχρηστος τρόπος έκφρασης της συγκέντρωσης των ιόντων υδρογόνου ή πιο σωστά, των κατιόντων υδροξωνίου (H3O+) σε ένα υδατικό διάλυμα.
 Πιο συγκεκριμένα, ως "pH" συμβολίζεται ο αρνητικός δεκαδικός λογάριθμος της συγκέντρωσης των ιόντων υδροξωνίου (κατιόντα υδρογόνου) στο διάλυμα. Δηλαδή:
 Ακριβέστερος είναι ο ορισμός που δίνεται με χρήση της ενεργότητας, , των ιόντων Η+ :
 Η ενεργότητα είναι πάντα μικρότερη από τη συγκέντρωση και ορίζεται ως η συγκέντρωση (σε mol/L) ενός ιόντος πολλαπλασιασμένη με το συντελεστή ενεργότητας.
 Το pH αποτελεί μέτρο οξύτητας ή αλκαλικότητας μιας χημικής ουσίας, εξ ου και αναφέρεται ως ενεργός οξύτητα.
 Η έννοια και η κλίμακα του pH επινοήθηκε το 1909 από το Δανό χημικό Σέρενσεν (Sören Peter Lauritz Sörensen), επικεφαλής του χημικού τμήματος του εργαστηρίου Κάρλσμπεργκ.
 Η χρήση του pH
 Στους 25 °C, η κλίμακα pH κυμαίνεται από 0 έως 14 και χρησιμοποιείται ευρέως για τον προσδιορισμό της οξύτητας ενός διαλύματος. Διαλύματα για τα οποία η τιμή του pH είναι μικρότερη από 7 χαρακτηρίζονται ως όξινα, ενώ διαλύματα με pH μεγαλύτερο από 7 χαρακτηρίζονται αλκαλικά. Tέλος, τα διαλύματα με pH=7 ονομάζονται ουδέτερα. Στο διπλανό πίνακα εμφανίζονται οι τιμές του pH για τα διαλύματα ορισμένων ουσιών που χρησιμοποιούνται συχνά.
 Για τα περισσότερα διαλύματα η τιμή του pH βρίσκεται κάπου ανάμεσα στο 0 και το 14, ακριβέστερα μεταξύ 1 και 13 αφού οι μετρήσεις pH στα άκρα της κλίμακας εμπεριέχουν μεγάλο βαθμό αβεβαιότητας. Παρόλ' αυτά, ιδιαίτερα όξινα ή αλκαλικά διαλύματα είναι δυνατόν θεωρητικά να έχουν pH μικρότερο από 0 ή μεγαλύτερο από 14. Κάτι τέτοιο δεν αντιτίθεται στο μαθηματικό ορισμό του pH, το οποίο ως λογαριθμική συνάρτηση μπορεί θεωρητικά να παίρνει οσοδήποτε μικρές και οσοδήποτε μεγάλες τιμές. Για παράδειγμα, όξινο διάλυμα με συγκέντρωση των ιόντων υδροξωνίου ίση με 3 mol/L, ([H3Ο+] = 3 M) θα πρέπει να έχει pH = -0,48. Εντούτοις, αρνητικές τιμές pH αντιτίθενται στον "χημικό" ορισμό του pH και δε μπορούν να μετρηθούν με πεχάμετρο επειδή τέτοια πολύ πυκνά διαλύματα περιέχουν λίγο νερό και συνεπώς δεν είναι πλέον "υδατικά διαλύματα".
 Το pOH
 Σπανιότερα, και σε αντιστοίχιση με την έννοια του pH, χρησιμοποιείται και η έννοια του pOH (προφέρεται 'πε-ο-χά'). Το pOH ορίζεται ως ο αρνητικός δεκαδικός λογάριθμος της συγκέντρωσης των ιόντων υδροξυλίου [ΟH-] σε ένα υδατικό διάλυμα.
 Δηλαδή:
 pOH = —log[OH-]
 Σε ένα υδατικό διάλυμα, πραγματοποιείται αυτοϊοντισμός του νερού. Με άλλα λόγια, ορισμένα μόρια νερού διασπώνται προς σχηματισμό ιόντων υδροξωνίου και υδροξυλίου:
 2H2Ο ↔ H3Ο+ + OH—
 Ο αριθμός των σχηματιζόμενων ιόντων είναι μικρός. Αποδεικνύεται όμως ότι σε συγκεκριμένη θερμοκρασία το γινόμενο των συγκεντρώσεων [H3Ο+] και [OH—] είναι σταθερό. Για παράδειγμα, στους 25οC το γινόμενο αυτό, το οποίο ονομάζεται σταθερά ιοντισμού του νερού και συμβολίζεται με Kw, είναι ίσο με 10-14. Ισχύει δηλαδή:
 [H3Ο+]·[OH—] = 10-14
 Λογαριθμίζοντας την παραπάνω σχέση βρίσκουμε ότι ανάμεσα στο pH και το pOH σε ένα υδατικό διάλυμα στους 25 °C ισχύει:
 pH + pOH = 14
 Μέτρηση του pH
 Οι βασικοί τρόποι με τους οποίους μπορεί να μετρηθεί το pH ενός διαλύματος είναι οι εξής:
 Με τη χρήση δεικτών. Προσθέτοντας ένα δείκτη οξέος-βάσης στο διάλυμα. Οι δείκτες οξέος-βάσης (ονομάζονται και ηλεκτρολυτικοί ή πρωτολυτικοί δείκτες) είναι ουσίες των οποίων το χρώμα αλλάζει ανάλογα με το pH του διαλύματος στο οποίο προστίθενται.
 Για παράδειγμα, ο δείκτης φαινολοφθαλεΐνη είναι άχρωμος όταν βρίσκεται μέσα σε διάλυμα με pH μικρότερο του 8,2 και κόκκινος όταν το διάλυμα έχει pH μεγαλύτερο του 8,2. Αντίθετα το βάμμα του ηλιοτροπίου είναι κόκκινο παρουσία οξέων και μπλε παρουσία αλκαλίων.
 Η χρήση ενός μόνο δείκτη έχει περιορισμένες δυνατότητες, όσον αφορά την ακρίβεια στη μέτρηση του pH. Παρόλ' αυτά, η χρήση περισσοτέρων δεικτών (ή ενός δείκτη σε συνδυασμό με άλλες μεθόδους) μπορεί να οδηγήσει σε ιδιαίτερα ακριβείς μετρήσεις. Σε ορισμένες περιπτώσεις χρησιμοποιείται πεχαμετρικό χαρτί, δηλαδή ειδικό χαρτί διαποτισμένο με μείγμα δεικτών. Το πεχαμετρικό χαρτί εισάγεται στο υπό μελέτη διάλυμα, οπότε ανάλογα με το pH αποκτά συγκεκριμένο χρώμα. Η σύγκριση του χρώματος αυτού με ειδικούς χρωματικούς πίνακες οδηγεί σε μια καλή προσέγγιση για το pH του διαλύματος.
 Με τη χρήση ενός πεχάμετρου. Το πεχάμετρο είναι μία ειδική συσκευή που χρησιμοποιεί την αρχή της ποτενσιομετρικής μέτρησης του pH (ηλεκτρομετρική μέθοδος). Το πεχάμετρο βοηθά στην περίπτωση που απαιτείται ιδιαίτερη ακρίβεια στη μέτρηση του pH.
 Σημειώσεις
 Πολλές φορές, αντί του όρου 'αλκαλικό', για το χαρακτηρισμό ενός τέτοιου διαλύματος χρησιμοποιείται ο όρος 'βασικό'.
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 Χημεία οξέων - βάσεων
 Διαλύματα
 Μονάδες μέτρησης


text:
 18/Sv. 013
 HR
 Službeni list Europske unije
 15
 22001A0911(01)
 L 241/2
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 31.08.2001.
 PRIJEVOD
 SPORAZUM
 između Europske unije i bivše jugoslavenske republike Makedonije o aktivnostima Promatračke misije Europske unije (EUMM) u bivšoj jugoslavenskoj republici Makedoniji
 EUROPSKA UNIJA,
 s jedne strane,
 i
 BIVŠA JUGOSLAVENSKA REPUBLIKA MAKEDONIJA,
 dalje u tekstu „stranka domaćin”,
 s druge strane,
 dalje u tekstu zajedno „stranke”,
 UZIMAJUĆI U OBZIR:
 —
 ponudu Europske zajednice i njezinih država članica da organiziraju Promatračku misiju Europske zajednice (ECMM) u bivšoj jugoslavenskoj republici Makedoniji i prihvat te ponude, na privremenoj osnovi, od strane stranke domaćina dana 24. ožujka 1998.,
 —
 prisutnost promatrača Europske zajednice/Europske unije u bivšoj jugoslavenskoj republici Makedoniji od 1998.,
 —
 donošenje Zajedničke akcije Vijeća Europske unije 2000/811/ZVSP od 22. prosinca 2000. o promatračkoj misiji Europske unije, kojom se ECMM pretvara u EUMM, kao instrumenta Zajedničke vanjske i sigurnosne politike Europske unije (ZVSP), a na temelju prethodnih inicijativa, radi doprinošenja učinkovitom utvrđivanju politike Europske unije prema zapadnom Balkanu,
 —
 sklapanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između bivše jugoslavenske republike Makedonije i Europskih zajednica i njezinih država članica dana 9. travnja 2001. u Luxembourgu,
 —
 priznanje neovisnosti, suverenosti i teritorijalne cjelovitosti bivše jugoslavenske republike Makedonije i snažne želje Europske unije da doprinese daljnjem jačanju mira i stabilnosti u regiji,
 SPORAZUMJELE SU SE:
 Članak I.
 Mandat
 1. Promatračka misija Europske unije, dalje u tekstu „EUMM”, ranije uspostavljena u regiji kao Promatračka misija Europske zajednice (ECMM), s trenutačnim sjedištem u Sarajevu, osniva ured misije u Skopju i drugdje kako odluči voditelj misije, a uz savjetovanje i uz sporazum sa strankom domaćinom, radi doprinošenja učinkovitom utvrđivanju politike Europske unije prema zapadnom Balkanu.
 EUMM posebno:
 (a)
 promatra političke i sigurnosne događaje u području njegove nadležnosti;
 (b)
 posvećuje posebnu pažnju promatranju granica, unutarnjim etničkih pitanjima i povratku izbjeglica;
 (c)
 sastavlja analitička izvješća na temelju primljenih uputa za izvršavanje zadataka;
 (d)
 doprinosi ranom upozoravanju Vijeća i izgradnji povjerenja u smislu politike stabilizacije koju Europska unija provodi u regiji;
 (e)
 redovno obavještava stranku domaćina o aktivnostima EUMM-a, uključujući, ako to njegovi zadaci predviđaju, humanitarna pitanja.
 2. Stranka domaćin pruža EUMM-u sve informacije i potrebnu suradnju za postizanje ciljeva EUMM-a. Stranka domaćin može imenovati časnika iz odgovarajućeg ministarstva za vezu s EUMM-om.
 Članak II.
 Status
 1. Stranka domaćin poduzima sve potrebne mjere za zaštitu i sigurnost EUMM-a i njegovih članova. Bilo koje posebne odredbe koje predloži stranka domaćin se usuglašavaju s voditeljem misije prije provedbe.
 2. Za potrebe provođenja njegovih aktivnosti, EUMM i njegovi djelatnici imaju pravo, zajedno s prijevoznim sredstvima i opremom, na slobodno kretanje koje je potrebno za izvršenje mandata misije.
 3. Prilikom provođenja njegovih aktivnosti, djelatnike EUMM-a može pratiti tumač i, na zahtjev EUMM-a, službenik pratitelj kojeg imenuje stranka domaćin.
 4. EUMM može izvjesiti zastavu Europske unije na svoje prostorije Ureda misije u Skopju te drugdje prema odluci voditelja misije.
 5. Vozila i druga prijevozna sredstva EUMM-a imaju razlikovnu oznaku misije o kojoj se obavješćuju nadležna tijela.
 Članak III.
 Sastav
 1. Voditelja misije EUMM-a imenovalo je Vijeće Europske unije. Na taj se način imenuje svaki budući voditelj misije.
 2. Drugo osoblje EUMM-a upućuju države članice Europske unije. Voditelj misije ih upućuje na određene funkcije pod ovlaštenjem glavnog tajnika/visokog predstavnika. Norveška i Slovačka, koje u vrijeme ovog Sporazuma sudjeluju u EUMM-u, također mogu imenovati osoblje u EUMM te time, zajedno s Europskom unijom i njezinim državama članicama, biti stranke uputitelji.
 3. Strano osoblje EUMM-a naziva se promatrači.
 4. Vlade stranaka uputitelja imenuju promatrače u EUMM.
 5. Voditelj misije određuje broj promatrača prema ovom Sporazumu, uz savjetovanje i suglasnost stranke domaćina.
 6. Promatrači ne mogu poduzimati nikakve radnje ili aktivnosti koje su nespojive s nepristranom prirodom njihovih zadataka te postupaju sukladno propisima stranke domaćina, bez utjecaja na odredbe navedene u članku VIII.
 7. EUMM može koristiti pomoć upravnog i tehničkog osoblja stranaka uputitelja. Upravno i tehničko osoblje EUMM-a ima status koji odgovara statusu koji prema Bečkoj konvenciji o diplomatskim odnosima ima upravno i tehničko osoblje stranaka uputitelja zaposleno u veleposlanstvima.
 8. EUMM može zaposliti lokalno pomoćno osoblje koje mu je potrebno. Na zahtjev voditelja misije, stranka domaćin olakšava zapošljavanje kvalificiranih lokalnih djelatnika od strane EUMM-a. Pomoćno osoblje EUMM-a ima status koji prema Bečkoj konvenciji o diplomatskim odnosima ima lokalno zaposleno osoblje u veleposlanstvima.
 Članak IV.
 Oružje i odjeća
 1. Promatrači ne smiju nositi oružje.
 2. Promatrači nose bijelu civilnu odjeću, s razlikovnom oznakom EUMM-a.
 Članak V.
 Odgovornost
 1. EUMM u bivšoj jugoslavenskoj republici Makedoniji djeluje pod odgovornošću voditelja misije.
 2. Voditelj misije redovno izvješćuje Vijeće Europske unije putem glavnog tajnika/visokog predstavnika o aktivnostima i nalazima EUMM-a.
 3. U okviru mandata navedenog u članku I. stavku 1., glavni tajnik/visoki predstavnik određuje zadatke EUMM-a, usko surađujući s Predsjedništvom i sukladno politici donesenoj od strane Vijeća u pogledu zapadnog Balkana.
 4. Voditelj misije redovno izvješćuje stranku domaćina o aktivnostima EUMM-a.
 Članak VI.
 Putovanja i prijevoz
 1. Za vozila i druga prijevozna sredstava EUMM-a nije potrebna obvezna registracija ili pribavljanje dozvole te su sva vozila osigurana od odgovornosti.
 2. EUMM može koristiti ceste, uzletišta i druge objekte bez plaćanja naknada, cestarina ili drugih pristojbi.
 3. Stranka domaćin omogućava EUMM-u da upravlja svojim vlastitim vozilima i drugim prijevoznim sredstvima.
 Članak VII.
 Komunikacija
 1. Djelatnici EUMM-a imaju pristup, po uobičajenim prevladavajućim uvjetima, odgovarajućoj telekomunikacijskoj opremi stranke domaćina za potrebe njegovih aktivnosti, uključujući za potrebe komunikacije s diplomatskim i konzularnim predstavnicima stranaka uputitelja.
 2. EUMM ima pravo na neograničenu komunikaciju putem vlastite radijske opreme (uključujući satelit, pokretni ili ručni radio), telefona, telegrafa, telefaksa ili bilo kojeg drugog sredstva. Stranka domaćin određuje, po potpisivanju ovog Sporazuma, frekvencije na kojima se radio može koristiti.
 Članak VIII.
 Povlastice i imuniteti
 1. EUMM ima status diplomatske misije.
 2. Promatrači imaju, tijekom njihove misije, povlastice i imunitete diplomatskih službenika u skladu s Bečkom konvencijom o diplomatskim odnosima.
 3. Uredi misije u Skopju, druge prostorije i sva prijevozna sredstva EUMM-a nepovredivi su.
 4. Promatrači imaju povlastice i imunitete predviđene u ovom članku tijekom njihove misije i nakon toga u pogledu radnji koje su prethodno poduzeli tijekom njihove misije.
 5. Stranka domaćin omogućava sva kretanja voditelja misije i djelatnika EUMM-a. EUMM dostavlja stranci domaćinu popis osoblja EUMM-a i unaprijed obavještava stranku domaćina o dolasku i odlasku osoblja EUMM-a. Djelatnici koji pripadaju EUMM-u nose nacionalne putovnice i iskaznice EUMM-a.
 6. Stranka domaćin priznaje pravo stranaka uputitelja i EUMM-a na uvoz, bez pristojbi ili drugih ograničenja, opreme, namirnica, zaliha i druge robe koja je potrebna za isključivu i službenu uporabu od strane EUMM-a. Stranka domaćin također priznaje njihovo pravo na kupnju tih predmeta na području stranke domaćina i pravo na izvoz ili drugi oblik raspolaganja tom opremom, namirnicama, zalihama i drugom robom koja je tako kupljena ili uvezena. Stranka domaćin također priznaje pravo promatrača na kupnju i/ili uvoz, bez pristojbi ili drugih ograničenja, predmeta koji su im potrebni za osobnu uporabu te pravo na izvoz takvih predmeta.
 Članak IX.
 Smještaj i praktični dogovori
 Vlada bivše jugoslavenske republike Makedonije suglasna je, ako to bude potrebno, pomoći EUMM-u prilikom pronalaženja odgovarajućih prostorija i smještajnih jedinica. Stranke sudionice odlučit će o drugim odredbama koje se odnose na povlastice i imunitete te na praktične dogovore, uključujući hitnu medicinsku pomoć i hitno povlačenje, kao i na uvjete za putne isprave.
 Članak X.
 Stupanje na snagu
 Ovaj Sporazum stupa na snagu nakon potpisivanja. Stranka domaćin primjenjuje odredbe ovog Sporazuma na EUMM privremeno od datuma parafiranja ovog Sporazuma do datuma njegovog stupanja na snagu nakon potpisivanja. Ovaj Sporazum ostaje na snazi dok jedna stranka ne obavijesti drugu, dva mjeseca unaprijed, da namjerava zatražiti završetak aktivnosti određenih u ovom Sporazumu.
 Sastavljeno u Skopju 31. kolovoza 2001., u četiri primjerka na engleskom jeziku.
 Za Europsku uniju
 Za bivšu jugoslavensku republiku Makedoniju


text:
 19.6.2010
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 161/30
 Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) on esittänyt 2.4.2010 — Patrizia Banchetti v. Ministero dell’Interno
 (Asia C-166/10)
 (2010/C 161/40)
 Oikeudenkäyntikieli: italia
 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Pääasian asianosaiset
 Kantaja: Patrizia Banchetti
 Vastaaja: Ministero dell’Interno
 Ennakkoratkaisukysymys
 Kysymys koskee kansallisen lainsäädännön (joka on otettu käyttöön 4.7.2006 annetulla Bersanin asetuksella (decreto-legge) nro 223/2006, joka on saatettu laintasoiseksi 4.8.2006 annetulla lailla nro 248) EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisuutta, eli sellaisen kansallisen järjestelmän yhteensopivuutta näiden määräysten kanssa, jossa
 a)
 vallitsee yleinen suuntaus suojata aikaisemmin sellaisessa kilpailumenettelyssä myönnettyjen toimilupien haltijoita, jossa osa toimijoista oli lainvastaisesti suljettu menettelyn ulkopuolelle
 b)
 on säännöksiä, joilla tosiasiallisesti taataan saavutettu kaupallinen asema (kuten uusiin toimiluvanhaltijoihin kohdistuva kielto sijoittaa toimipisteitään tiettyä etäisyyttä lähemmäksi jo olemassa olevia toimipisteitä)
 c)
 on määräykset toimiluvan peruuttamistapauksista niissä tapauksissa, joissa toimiluvan haltija harjoittaa suoraan tai välillisesti sellaista rajatylittävää pelitoimintaa, joka on rinnastettavissa toimiluvan nojalla harjoitettavaan toimintaan.