text:
 21.4.2005
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 102/39
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 157/2004
 (2004. gada 29. oktobris),
 ar ko groza EEZ līguma XIII pielikumu (Transports)
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas grozīts ar protokolu, ar kuru pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk tekstā — “Līgums”, un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 Līguma XIII pielikums ir grozīts ar EEZ apvienotās komitejas 2004. gada 24. septembra Lēmumu Nr. 129/2004 (1).
 (2)
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz aviopārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem (2), jāiekļauj Līgumā,
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1. pants
 Līguma XIII pielikumā pēc 66.k punkta iekļauj šādu punktu (Komisijas Regula (EK) Nr. 1486/2003):
 “66.l
 32004 R 0785: Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz aviopārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem (OV L 138, 30.4.2004., 1. lpp.).”
 2. pants
 Regulas (EK) Nr. 785/2004 teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ pielikumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2004. gada 30. oktobrī un paredz, ka saskaņā ar Līguma 103. panta 1. punktu visi paziņojumi tiek iesniegti EEZ apvienotajai komitejai (3).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ sadaļā un EEZ pielikumā.
 Briselē, 2004. gada 29. oktobrī
 EEZ apvienotās komitejas vārdā —
 priekšsēdētājs
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) OV L 64, 10.3.2005., 55. lpp.
 (2) OV L 138, 30.4.2004., 1. lpp.
 (3) Norādītas konstitucionālas prasības.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 4.10.2012
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 270/38
 DÉCISION DU COMITÉ MIXTE DE l’EEE
 No 115/2012
 du 15 juin 2012
 modifiant l’annexe XX (Environnement) de l’accord EEE
 LE COMITÉ MIXTE DE L’EEE,
 vu l’accord sur l’Espace économique européen, modifié par le protocole portant adaptation de cet accord, ci-après dénommé l’«accord», et notamment son article 98,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L’annexe XX de l’accord a été modifiée par la décision du Comité mixte de l’EEE no 97/2012 du 30 avril 2012 (1).
 (2)
 La directive 2009/31/CE du Parlement européen et du Conseil du 23 avril 2009 relative au stockage géologique du dioxyde de carbone et modifiant la directive 85/337/CEE du Conseil, les directives 2000/60/CE, 2001/80/CE, 2004/35/CE, 2006/12/CE et 2008/1/CE et le règlement (CE) no 1013/2006 du Parlement européen et du Conseil (2) doit être intégrée dans l’accord,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 L’annexe XX de l’accord est modifiée comme suit:
 1)
 le tiret suivant est ajouté au point 1a (directive 85/337/CEE du Conseil), au point 1i (directive 2004/35/CE du Parlement européen et du Conseil), au point 13ca (directive 2000/60/CE du Parlement européen et du Conseil), au point 19a (directive 2001/80/CE du Parlement européen et du Conseil) et au point 32c [règlement (CE) no 1013/2006 du Parlement européen et du Conseil]:
 «—
 32009 L 0031: directive 2009/31/CE du Parlement européen et du Conseil du 23 avril 2009 (JO L 140 du 5.6.2009, p. 114).»
 2)
 la mention suivante est ajoutée au point 1f (directive 2008/1/CE du Parlement européen et du Conseil):
 «, modifiée par:
 —
 32009 L 0031: directive 2009/31/CE du Parlement européen et du Conseil du 23 avril 2009 (JO L 140 du 5.6.2009, p. 114).»
 3)
 le point suivant est inséré après le point 21as [règlement (CE) no 748/2009 de la Commission]:
 «21at.
 32009 L 0031: directive 2009/31/CE du Parlement européen et du Conseil du 23 avril 2009 relative au stockage géologique du dioxyde de carbone et modifiant la directive 85/337/CEE du Conseil, les directives 2000/60/CE, 2001/80/CE, 2004/35/CE, 2006/12/CE et 2008/1/CE et le règlement (CE) no 1013/2006 du Parlement européen et du Conseil (JO L 140 du 5.6.2009, p. 114).»
 Article 2
 Les textes de la directive 2009/31/CE en langues islandaise et norvégienne, à publier dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne, font foi.
 Article 3
 La présente décision entre en vigueur le 16 juin 2012, pour autant que toutes les notifications prévues à l’article 103, paragraphe 1, de l’accord aient été faites au Comité mixte de l’EEE (3).
 Article 4
 La présente décision est publiée dans la partie EEE et dans le supplément EEE du Journal officiel de l’Union européenne.
 Fait à Bruxelles, le 15 juin 2012.
 Par le Comité mixte de l’EEE
 Le président faisant fonction
 Gianluca GRIPPA
 (1) JO L 248 du 13.9.2012, p. 35.
 (2) JO L 140 du 5.6.2009, p. 114.
 (3) Obligations constitutionnelles signalées.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52001PC0413
 Ehdotus: Neuvoston asetus lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan polyeteenitereftalaattikalvon tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta /* KOM/2001/0413 lopull. */
 Ehdotus: Neuvoston asetus lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan polyeteenitereftalaattikalvon tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta(komission esittämä)PERUSTELUT27. toukokuuta 2000 komissio pani vireille Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan polyeteenitereftalaattikalvon tuontia yhteisöön koskevan polkumyyntitutkimuksen.Tutkimuksessa paljastui vahingollisen polkumyynnin olemassaolo, ja tämän vuoksi komissio otti kyseisessä tuonnissa asetuksella (EY) N:o 367/2001 [1] käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin.[1] EYVL L 55, 24.2.2001, s. 16.Liitteenä oleva ehdotus neuvoston asetukseksi perustuu polkumyyntiä, vahinkoa, syy-yhteyttä ja yhteisön etua koskeviin lopullisiin päätelmiin, jotka vahvistavat alustavat päätelmät.Näin ollen ehdotetaan, että neuvosto hyväksyisi liitteenä olevan ehdotuksen asetukseksi, joka olisi julkaistava Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä viimeistään 23. elokuuta 2001.Ehdotus: Neuvoston asetus lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan polyeteenitereftalaattikalvon tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisestaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 [2] ja erityisesti sen 9 artiklan,[2] EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2238/2000 (EYVL L 257, 11.10.2000, s. 2).ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,sekä katsoo seuraavaa:A. VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET(1) Komissio otti käyttöön asetuksella (EY) N:o 367/2001 [3], jäljempänä 'väliaikaista tullia koskeva asetus', väliaikaisen polkumyyntitullin Intiasta ja Korean tasavallasta, jäljempänä 'Korea', peräisin olevan CN-koodeihin ex 3920 62 19 ja ex 3920 62 90 luokiteltavan polyeteenitereftalaattikalvon, jäljempänä 'PET-kalvo', tuonnissa.[3] EYVL L 55, 24.2.2001, s. 16.(2) Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän huhtikuuta 1999 ja 31 päivän maaliskuuta 2000 välisen ajanjakson, jäljempänä 'tutkimusajanjakso'. Vahinkoa koskevaan selvitykseen vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 1996 ja 31 päivän maaliskuuta 2000 välisen ajanjakson, jäljempänä 'tarkastelujakso'.B. MENETTELYN JATKO(3) Intiasta ja Koreasta peräisin olevan PET-kalvon tuontia koskevien väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen useat asianomaiset osapuolet esittivät kirjallisia huomautuksia. Suullista kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin siihen mahdollisuus.(4) Komissio jatkoi lopullisten päätelmiensä tekoon tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkastamista.(5) Ylimääräisiä tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin:- Emtec Magnetics GmbH, Ludwigshafen, Saksa- Rogers Induflex N.V.LEX N.V., Gent, Belgia- Leonhard Kurz GmbH & CO., Fürth, Saksa- Eurofoil, Blaenavon, Yhdistynyt kuningaskunta.(6) Kaikille osapuolille ilmoitettiin niistä oleellisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa ja väliaikaisten tullien vakuutena olevien määrien lopullista kantamista. Osapuolille asetettiin myös määräaika, jossa ne voivat tehdä huomautuksia kyseisen ilmoituksen johdosta.(7) Osapuolten suulliset ja kirjalliset huomautukset tutkittiin ja alustavia päätelmiä muutettiin tarvittaessa.C. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE1. Tarkasteltavana oleva tuotea) Osapuolten esittämät väitteet(8) Tietyt vientiä harjoittavat tuottajat toistivat väitteensä, että metalloitu PET-kalvo olisi jätettävä käynnissä olevan menettelyn ulkopuolelle, sillä sitä ei voida pitää samankaltaisena tuotteena kuin PET-peruskalvoa, koska sillä on erilaiset fyysiset ja tekniset ominaisuudet, sen tuotannossa tarvitaan erilaisia välineitä ja prosesseja, minkä vuoksi se on kalliimpi tuottaa ja sen hinnat ovat siten korkeammat. Kyseiset osapuolet väittivät myös, että metalloidun PET-kalvon käyttö on erilaista kuin PET-peruskalvon käyttö ja se luokitellaan myös eri CN-koodeihin kuin ex 3920 62 19 ja 3920 62 90 eli CN-koodiin 3921.b) Tutkimuksen päätelmät(9) Tutkimuksessa ilmeni, että kemiallinen höyrypinnoitusmenetelmä, jossa PET-peruskalvo päällystetään metallilla, kuten alumiinilla, ei muuta PET-kalvon fyysisiä, teknisiä tai kemiallisia perusominaisuuksia. Lisäksi PET-peruskalvo ja metalloitu PET-kalvo ovat useiden käyttötarkoitusten suhteen korvattavissa keskenään, mistä syystä niiden käyttötarkoitus on siis sama tai samankaltainen. Tämän vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 19 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät siitä, että metalloitu PET-kalvo ja PET-peruskalvo muodostavat yhden tuotteen ja ovat luokiteltavissa menettelyn kattamiin CN-koodeihin eli CN-koodeihin ex 3920 62 19 ja 3920 62 90.(10) Olisi huomattava, että se tosiseikka, että metalloidun PET-kalvon tuotannossa tarvitaan ylimääräinen vaihe, minkä vuoksi sen tuotantokustannukset ja myyntihinnat ovat korkeammat, ei itsessään oikeuta tietyntyyppisen PET-kalvon jättämistä menettelyn ulkopuolelle.(11) Tutkimuksessa ilmeni myös, että metalloitu PET-kalvo on erotettava kalvosta, joka on vahvistamalla, kerrostamalla, tukemalla tai vastaavalla tavalla muihin aineisiin yhdistetty. Kyseiset prosessit muuttavat PET-kalvon fyysisiä, teknisiä tai kemiallisia perusominaisuuksia siinä määrin, että tuloksena olevaa tuotetta ei voida pitää tarkasteltavana olevana tuotteena. Lisäksi olisi huomattava, että ainoastaan kun PET-kalvo on kyseisillä tavoilla muihin aineisiin yhdistetty, lopputuote luokitellaan CN-koodiin 3921.(12) Koska muita kuin edellä mainittuja huomautuksia ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 9-22 kappaleessa esitetty tuotekuvaus.2. Samankaltainen tuote(13) Koska huomautuksia ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 23 kappaleessa esitetty samankaltaisen tuotteen kuvaus.D. POLKUMYYNTI1. Yleiset menetelmäta) Normaaliarvo, vientihinta ja vertailu(14) Koska näiden otsikoiden mukaisia huomautuksia ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 28-34 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.b) Polkumyyntimarginaalit(15) Vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 35 kappaleessa esitetyt yleiset menetelmät polkumyyntimarginaalien vahvistamiseksi tutkituille yrityksille.(16) Vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 36 kappaleessa esitetyt yleiset menetelmät polkumyyntimarginaalien vahvistamiseksi otokseen kuulumattomille yhteistyössä toimineille yrityksille. Polkumyyntimarginaaleja vahvistettaessa otokseen kuulumattomille yhteistyössä toimineille yrityksille ei otettu huomioon nollamarginaaleja eikä vähimmäistason marginaaleja.(17) Vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 ja 38 kappaleessa esitetyt yleiset menetelmät polkumyyntimarginaalien vahvistamiseksi niille vientiä harjoittaville tuottajille, jotka eivät vastanneet kyselylomakkeeseen eivätkä ilmoittautuneet muulla tavoin. Koska ainoastaan yhden kolmesta korealaisesta otokseen kuuluneesta vientiä harjoittavasta tuottajasta havaittiin harjoittaneen polkumyyntiä, Korean osalta jäännöspolkumyyntimarginaali määritettiin kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan viemien tyyppien, joiden polkumyyntimarginaali oli korkein ja joiden määrä oli edustava, painotetun keskimääräisen polkumyyntimarginaalin perusteella.(18) Olisi huomattava, että jos vientiä harjoittava tuottaja toi enemmän kuin yhtä tuotetyyppiä yhteisöön, painotettu keskimääräinen kokonaispolkumyyntimarginaali määritettiin laskemalla polkumyynti kunkin tyypin osalta nollaamatta yksittäisten tyyppien negatiivista polkumyyntiä.2. Intiaa) Normaaliarvo ja vientihinta(19) Koska lisäväitteitä ei esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 39-42 kappaleen päätelmät.b) Vertailui) Kaupan porras(20) Yksi intialainen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, että oikaisu tarkasteltavana olevan tuotteen kauppiaille kotimarkkinoilla ja vientimarkkinoilla suuntautuvan myynnin välisten kaupan portaan erojen mukaisesti on perusteltua (väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 47 kappale).(21) Niiden olennaisten tosiseikkojen ja huomioiden ilmoittamisen jälkeen, joiden perusteella väliaikaiset toimenpiteet hyväksyttiin, esitettiin myös, että kaksi kaupan porrasta (loppukäyttäjät ja kauppiaat) oli olemassa sekä kotimaan markkinoilla että vientimarkkinoilla, ja että olisi tehtävä valikoiva vertailu. Tämä tarkoittaa sitä, että kauppiaiden vientihintoja olisi verrattava kauppiaille suuntautuvaan myyntiin perustuvaan normaaliarvoon ja loppukäyttäjien vientihintoja olisi verrattava loppukäyttäjille suuntautuvaan myyntiin perustuvaan normaaliarvoon.(22) Kyselylomakevastauksessa annetuista ja tarkistetuista tiedoista kävi kuitenkin jo ilmi, että verrattavissa olevien tyyppien käyttötarkoituksissa ja hinnoissa eri kaupan portaissa ei ollut johdonmukaisia ja selviä eroja niitä vientimaan kotimaan markkinoilla myytäessä. Sen vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 46 ja 47 kappaleessa esitetyt päätelmät, ja hylätään valikoivaa vertailua koskeva vaatimus.ii) Muut oikaisut(23) Intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan 'muut tekijät' ja/tai 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan 'tuontimaksut ja välilliset verot' (viejästä riippuen) nojalla vientihintaan pyydetty oikaisu olisi pitänyt myöntää tuontitullien hyvitysjärjestelmästä (Duty Entitlement Passbook ("DEPB") viennin jälkeen saatujen etujen mukaisesti. Ne väittivät, että tuontitullien hyvitysjärjestelmästä saadut tulot johtivat alhaisempiin vientihintoihin ja tämän vuoksi komission olisi pitänyt lisätä kyseinen tulo vientihintaan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi normaaliarvoon nähden, koska kotimaan myynti ei hyödy kyseisestä tulosta. Lisäksi intialaiset viejät väittivät, että perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukainen vientitukien, joita vastaa voimassa oleva tasoitustulli, vähentäminen polkumyyntitullista ei ollut laillisesti oikeutettua, koska tasoitustullit määriteltiin eri tutkimusajanjakson perusteella.(24) Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettu oikaisumahdollisuus koskee ainoastaan hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavia tekijöitä. Kyselylomakevastauksissa ja paikan päällä suoritettujen tarkastusten aikana tuontitullien hyvitysjärjestelmästä saatu etu merkittiin aina "muuksi tuloksi" eikä vietyjen tavaroiden raaka-aineiden "negatiivisiksi kustannuksiksi". Tämän vuoksi jo yrityksen kirjanpidon perusteella ei ole selvää yhteyttä vietyjen tavaroiden hinnoittelun ja tuontitullien hyvitysjärjestelmästä saadun tulon välillä.(25) Perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti, joka vastaa GATT-sopimuksen VI artiklaa, tukea voidaan tarkastella välillisesti polkumyyntitutkimuksessa ja kaikissa polkumyyntitullin käyttöönottoa koskevissa asetuksissa edellyttäen, että tuotteeseen ei samanaikaisesti sovelleta sekä polkumyynti- että tasoitustulleja polkumyynnistä tai vientituen myöntämisestä aiheutuneen saman tilanteen korjaamiseksi. Perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on välttää polkumyynnistä tai vientituen myöntämisestä aiheutuneen saman tilanteen korjaamiseksi tarkoitettujen tullien samanaikainen soveltaminen, ja tämän vuoksi vientitukien takia sovelletut tasoitustullit on huolimatta tutkimusajanjaksosta vähennettävä sillä perusteella, millä ne määriteltiin. On huomattava, kuten jäljempänä johdanto-osan 78 ja 79 kappaleessa esitetään, että perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukainen oikaisu on tehty. Kaikista näistä syistä edellä mainittu pyyntö on hylättävä.c) Polkumyyntimarginaali(26) Koska huomautuksia tai uusia tietoja ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 51-53 kappaleessa esitetyt menetelmät.(27) Lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistuina prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla ovat seuraavat:Ester Industries Limited // 64,5%Flex Industries Limited // 42,9%Garware Polyester Limited // 65,3%Jindal Polyester Limited // 0%Yhteistyössä toimineiden, otokseen kuulumattomien yritysten polkumyyntimarginaali // 57,7%Yhteistyöstä kieltäytyneiden yritysten jäännöspolkumyyntimarginaali // 65,3%3. Koreaa) Normaaliarvo(28) Kaksi korealaista yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti, että niin sanottua paikallista vientimyyntiä (eli vientimarkkinoille lisäjalostuksen ja/tai lisäpakkauksen jälkeen tarkoitettua kotimaan myyntiä) ei otettu ilman mitään oikeudellista perustetta huomioon normaaliarvon laskemisessa. On kuitenkin selvää, että Korean viranomaiset sallivat kyseisen myynnin ilman paikallisten myyntiverojen (ALV) perimistä; myyjä voi myös siirtää ostajalle oikeuden vaatia tullinpalautusta, ja myynti tapahtuu yleensä ulkomaan valuutassa. Kyseisen myynnin rakenteesta Koreassa ilmenee selvästi, että myynti on tarkoitettu vientiin eikä asianmukaista vertailua voi tehdä. Tämän vuoksi säilytetään alustavia päätelmiä tehdessä noudatettu lähestymistapa.(29) Edellä esitetyn perusteella vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 57 kappaleessa esitetyt päätelmät.b) Vientihinta(30) Kahdella vientiä harjoittavalla tuottajalla oli etuyhteydessä olevia tuojia yhteisössä ja molemmat ilmaisivat pitävänsä kyseisille tuojille annettua voittomarginaalia (5,5 prosenttia) kohtuuttoman korkeana ottaen huomioon, että tuojien toiminta rajoittui myynnin uudelleen laskuttamiseen ilman aktiivista osaa itse myynnissä. Ehdotettiin, että kyseiset etuyhteydessä olevat tuojat eivät saaneet tosiasiallista voittoa, vaan ainoastaan provision suoritetusta myynnistä. Ilmoitettua provision määrää ei kuitenkaan voida pitää välttämättä paikkaansapitävänä, sillä osapuolet ovat etuyhteydessä toisiinsa. Se tosiseikka, että etuyhteydessä olevia tuojia voidaan palkita kiinteällä provisiolla, ei välttämättä liity kyseisten tuojien toimintaan. Lisäksi kumpikaan hakijoista ei antanut erityisiä tietoja sen osoittamiseksi, että käytetty marginaali ei ollut vallitsevien markkinaolosuhteiden mukainen.(31) Edellä esitetyn perusteella vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 58 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.c) Vertailui) Valuuttakurssien vaihtelu(32) Korealaisten vientiä harjoittavien tuottajien pyynnöstä tarkasteltiin uudelleen valuuttakurssien pitkän aikavälin muutosten mukaisesti tehtyä oikaisua. Uudelleentarkastelusta ilmeni, että keskimääräinen valuuttakurssi oli kaksi kuukautta ennen tosiasiallista laskutuspäivää voimassa ollut kurssi.ii) Tullinpalautus(33) Kaikki korealaiset yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat katsoivat, että menetelmät, joita käytettiin kotimaan myynnille annettavien tullinpalautusten osalta, olivat kohtuuttomia, erityisesti sen vuoksi, että kyseessä olevia raaka-aineita käytetään muiden tuotteiden kuin PET-kalvon valmistamiseen. Komissio harkitsi asiaa tämän vuoksi uudelleen ja päätti käyttää tarkistettua kaksivaiheista lähestymistapaa:(34) Ensiksi, ainoastaan PET-kalvon tuotantoa (sekä kotimaan myyntiin että vientimyyntiin tarkoitettua) varten ostetut ja sen tuotannossa käytetyt raaka-ainemäärät laskettiin käyttämällä kansallisella tasolla hyväksyttyjä kertoimia ja määrät ilmaistiin prosentteina ostettujen raaka-aineiden kokonaismäärästä. Kyseisiä prosenttimääriä sovellettiin sen jälkeen kuhunkin yksittäiseen raaka-ainetoimitukseen. Siten kukin raaka-ainetoimitus jaettiin sopivassa suhteessa sitä käyttävän kotimaan myynnin ja vientimyynnin kesken (sekä tarkasteltavana olevan tuotteen että muiden tuotteiden osalta). Ensiksi jaettiin raaka-ainetoimitukset, joihin sovellettiin alhaisinta tullia väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyn mukaisesti. Tämä johti kahdelle vientiä harjoittavalle tuottajalle myönnettävien tullinpalautusten määrien lisääntymiseen.Edellä esitetyt tullinpalautusta ja valuuttakurssin muuntamista koskevat poikkeukset huomioon ottaen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 59-65 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.c) Polkumyyntimarginaali(35) Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 66 ja 67 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan lukuun ottamatta yhtä yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa, joka vastusti painotetun keskimääräisen normaaliarvon ja yksittäisten vientitapahtumien välistä vertailua sen polkumyyntimarginaalin määrittämisessä sillä perusteella, että asiakkaiden, alueiden tai ajanjakson mukaisesti muuttuvat vientihinnat eivät oikeuta painotetun keskiarvon ja liiketapahtumaan välistä vertailua polkumyyntimarginaalin määrittämiseksi. Asiaa tarkasteltiin uudelleen ja havaittiin, että vientihinnoissa oli eroja asiakkaiden välillä; tämän vaikutus viejän harjoittaman polkumyynnin määrään ei ollut huomattava. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 66 ja 67 kappaleessa esitetyt tutkittujen yritysten polkumyyntimarginaalien määrittämisessä käytetyt menetelmät tarkistettiin tämän vuoksi kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan osalta siirtymällä painotetun keskiarvon ja liiketapahtuman välisestä vertailusta painotetun keskiarvon ja painotetun keskiarvon väliseen vertailuun.(36) Lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistuina prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla ovat seuraavat:Kolon Industries Limited // 0,0%SKC Industries Limited // 7,5 %Toray Saehan Industries // 0,0 %Yhteistyössä toimineiden, otokseen kuulumattomien yritysten polkumyyntimarginaali // 7,5 %Yhteistyöstä kieltäytyneiden yritysten jäännöspolkumyyntimarginaali // 13,4%E. YHTEISÖN TUOTANNONALA(37) Tietyt intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että yhteisön tuotannonalan ja myös vahinkoa koskevan arvioinnin määritelmiä ei olisi pitänyt rajoittaa kolmeen yhteistyössä toimineeseen valituksen tehneeseen yhteisön tuottajaan, vaan että se olisi pitänyt laajentaa koskemaan kaikkia yhteisön tuottajia, mukaan lukien Fapackia, joka osallistui valituksen jättämiseen, mutta antoi ainoastaan tiettyjä perustietoja, ja kolmea muuta yhteisön tuottajaa, jotka eivät ole valituksen tekijöitä eivätkä ole etuyhteydessä mihinkään vientiä harjoittavaan tuottajaan ja jotka myös antoivat ainoastaan tiettyjä perustietoja.(38) Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 73 kappaleessa mainitaan, kaikkien kyseisten seitsemän toimijan vahvistetaan olevan tosiasiassa yhteisön tuottajia ja siten ne muodostavat yhteisön tuotannonalan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan tarkoittamassa merkityksessä. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 70 kappaleessa esitetään, neljä viimeksi mainittua yhteisön tuottajaa antoivat ainoastaan tiettyjä perustietoja, mutta eivät vastanneet täydellisesti yhteisön tuottajille suunnattuun kyselylomakkeeseen. Tämän vuoksi kyseisiä tietoja ei voida käyttää yhteisön tuotannonalan tilanteen arvioinnissa. Kyseisiä yhteisön tuottajia ei siten otettu mukaan yhteisön tuotannonalan määritelmään. Väite oli näin ollen hylättävä.(39) Yksi asianomainen osapuoli kiisti päätelmän, että yhteisön tuotannonalan tuotanto oli enemmän kuin 70 prosenttia yhteisön PET-kalvon kokonaistuotannosta. Komissio tutki asiaa ja havaitsi siinä kirjoitusvirheen. Yhteisön tuotannonalan tuotanto on todellisuudessa 60 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta.(40) Tietyt asianomaiset osapuolet väittivät, että jos metalloitu PET-kalvo säilytetään mukana tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmässä, tiettyjä metalloidun PET-kalvon tuottajia olisi myös pidettävä osan yhteisön tuotannonalaa muodostavina yhteisön tuottajina.(41) Tutkimuksessa kävi ilmi, että kyseessä olevat yritykset eivät tuota PET-peruskalvoa, vaan itse asiassa ostavat PET-kalvon eri lähteistä ja metalloivat sen tämän jälkeen. Tämä ylimääräinen vaihe ei kuitenkaan ole itsessään riittävä oikeuttamaan niiden pitämisen yhteisön PET-kalvon tuottajina. Ne ovat ainoastaan tuotteen jalostajia eivätkä muuta sen fyysisiä, teknisiä ja kemiallisia perusominaisuuksia.F. VAHINKO1. Yhteisön kulutus(42) Koska esille ei ole tullut uusia tietoja, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 76-79 kappaleessa esitetyt yhteisön kulutusta koskevat alustavat päätelmät.2. Tarkasteltavana oleva tuontia) Alustavat huomiot(43) Tietyt vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että se vientiä harjoittavien tuottajien tuonti, jonka ei ollut havaittu tapahtuneen polkumyynnillä, olisi jätettävä vahinkoa koskevan arvioinnin ulkopuolelle. Vaikka kyseinen tuonti jätettäisiinkin arvioinnin ulkopuolelle, polkumyynnistä aiheutuvan merkittävän vahingon olemassaoloa koskevat päätelmät eivät muuttuisi. Hinnan alittavuus sekä määrien ja markkinaosuuksien kasvu olisi edelleenkin huomattava, ja jäljelle jäävä polkumyynnillä tapahtunut tuonti muodostaisi yhä enemmän kuin 13 prosenttia yhteisön markkinoista. Myyntihinnoissa havaittu lasku jäisi myös merkittäväksi.b) Tarkasteltavana olevan tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi(44) Tietyt intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että Intiasta peräisin olevan PET-kalvon tuontia ei olisi kumuloitava Koreasta peräisin olevan tuonnin kanssa kilpailuolosuhteiden erojen vuoksi. Väite perustui siihen, että tuonnin määrä, markkinaosuudet ja hinnat kehittyivät eri tavalla vuodesta 1997 tutkimusajanjaksoon.(45) Kun otetaan huomioon koko tarkastelujakso eli vuodesta 1996 (eikä kuten ehdotettiin vuodesta 1997) tutkimusajanjaksoon, Koreasta ja Intiasta peräisin olevan tuonnin välisten kilpailuolosuhteiden osalta tuonnin määrä, markkinaosuudet ja tuontihinnat tosiasiassa kehittyivät samalla tavoin. Molemmista maista peräisin olevan tuonnin määrien vahvistetaan myös olleen huomattavat tutkimusajanjaksolla. Lisäksi sekä Intiasta että Koreasta peräisin olevan tuonnin osalta, jotka molemmat myytiin samojen myyntikanavien kautta ja samanlaisten kaupallisten olosuhteiden vallitessa, havaittiin huomattavaa hinnan alittavuutta. Väite on näin ollen hylättävä. Edellä sanottu huomioon ottaen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 85 kappaleen päätelmät, joissa esitetään, että kyseisistä maista peräisin oleva tuonti olisi arvioitava kumulatiivisesti.c) Tarkasteltavana olevan tuonnin määrä, markkinaosuudet ja hinnat(46) Koska esille ei ole tullut uusia kyseisistä maista peräisin olevan tuonnin määrää ja hintoja koskevia tietoja, vahvistetaan alustavat päätelmät.d) Hinnan alittavuus(47) Hinnan alittavuuden marginaalin osalta tietyt intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat asettivat kyseenalaiseksi sen tosiseikan, että komission yksiköt eivät painotettuja keskimääräisiä vientihintoja laskiessaan ottaneet huomioon Intiasta peräisin olevan PET-kalvon tuonnissa vuonna 1999 käyttöön otettuja tasoitustulleja. Ne toistivat myös pyyntönsä kaupan porrasta koskevasta oikaisusta, sillä intialaiset viejät myyvät enimmäkseen tukkukauppiaille, kun taas yhteisön tuotannonala myy melkein aina suoraan PET-kalvon käyttäjille.(48) Hinnan alittavuuden marginaalia koskevat laskelmat tarkistettiin lisäämällä vientihintoihin tarpeen mukaan tasoitustullit. Kaupan porrasta koskevan oikaisun osalta lisäselvityksestä kävi ilmi ensinnäkin, että kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 93 kappaleessa on esitetty, myyntihinta tukkukauppiaille tai käyttäjille ei riipu asiakastyypistä, vaan enemmänkin ostetuista määristä ja toiseksi, kaupan kaksi porrasta eivät ole selvästi erillisiä eikä niiden välillä ole selvää hintaeroa. Lisäksi vahvistetaan, että yhteisön tuotannonala myy tarkasteltavana olevaa tuotetta myös jakelijoille ja tukkukauppiaille eikä ainoastaan käyttäjille, päinvastoin kuten tietyt asianomaiset osapuolet olivat väittäneet. Useiden yritysten todettiin saavan toimituksia sekä kyseisten maiden vientiä harjoittavilta tuottajilta että yhteisön tuotannonalalta.(49) Edellä selostettu huomioon ottaen hinnan alittavuuden marginaaleja tarkasteltiin uudelleen ja tarvittaessa muutettiin asianomaisten osapuolten toimittamien todisteiden perusteella. Tarkistetut painotetut keskimääräiset hinnan alittavuuden marginaalit kunkin maan osalta ilmaistuna prosentteina yhteisön tuotannonalan hinnoista ovat seuraavat:- Korea: 14,9 prosentista 36,8 prosenttiin; painotettu keskiarvo on 20,6 prosenttia,- Intia: 34,5 prosentista 44,8 prosenttiin; painotettu keskiarvo on 37,5 prosenttia.3. Yhteisön tuotannonalan tilanne(50) Useat asianomaiset osapuolet asettivat kyseenalaiseksi väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyt päätelmät, joiden mukaan yhteisön tuotannonala kärsi merkittävästä vahingosta, sen perusteella, että tietyt tekijät (eli tuotantokapasiteetti, tuotanto, myynnin määrä, tuottavuus, varastot ja palkat) kehittyivät myönteisesti vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson välillä.(51) Tässä suhteessa olisi huomattava, että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa lueteltujen tekijöiden ei kaikkien tarvitse osoittaa kielteistä kehitystä, jotta yhteisön tuotannonalan päätellään kärsineen merkittävää vahinkoa. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa yhteisön tuotannonala menetti markkinaosuuksiaan ja asianomaisista maista peräisin olevan tuonnin hintoja alentavan vaikutuksen vuoksi sen oli huomattavasti alennettava myyntihintojaan, mikä johti sen taloudellisen tilanteen vakavaan huononemiseen.(52) Korealainen vientiä harjoittava tuottaja asetti kyseenalaiseksi sen, että yhteisön tuotannonala olisi kärsinyt merkittävää vahinkoa sen perusteella, että tuotannonala on elinkelpoinen ja kilpailukykyinen, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 159 kappaleessa on esitetty, ja sillä oli yhä tärkeä asema yhteisön markkinoilla tutkimusajanjakson aikana.(53) Se tosiseikka, että yhteisön tuotannonala on elinkelpoinen ja kilpailukykyinen, ei edellytä merkittävää vahinkoa koskevan päätelmän tekemistä. Se päätelmä, että yhteisön tuotannonala on elinkelpoinen ja kilpailukykyinen, oli tosiasiassa tehty yhteisön etua koskevan analyysin yhteydessä; analyysissä tarkasteltiin muun muassa eri yhteisön toimijoita koskevien polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönottamista ja käyttöönottamatta jättämistä. Edellä sanottu ei mitätöi sitä päätelmää, että yhteisön tuotannonala kärsi merkittävää vahinkoa, kuten useista tekijöistä, mukaan lukien huomattava markkinaosuuden menetys tarkastelujaksona, käy ilmi. Väite on näin ollen hylättävä.(54) Korealainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että yhteisön tuotannonalan tuotantokapasiteetin kasvu vuosina 1998-1999 on ristiriidassa sen tosiseikan kanssa, että investoinnit samana ajanjaksona olivat vähäiset. Tässä suhteessa olisi huomattava, että tuotantokapasiteetin kasvuun liittyvät investoinnit tehtiin vuosina 1997-1998 kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 108 kappaleessa on esitetty. Koska uusi kapasiteetti oli toiminnassa kuitenkin vasta vuosina 1998-1999, tuotantokapasiteetin ja investointien kasvu ei tapahtunut samana ajanjaksona.(55) Tietyt intialaiset viejät väittivät, että yhteisön tuotannonalan myyntiä koskevan analyysin rajoittaminen koskemaan määrien ja hintojen osalta kotimaan myyntiä, on WTO:n polkumyyntisopimuksen 3 artiklan 4 kohdan määräysten vastaista sen perusteella, että sopimuksessa viitataan kokonaismyyntiin vienti mukaan lukien.(56) Tässä suhteessa olisi huomattava, että vahinkoa koskeva arvio on tehty perusasetuksen asiaa koskevien säännösten ja yhteisön toimielinten johdonmukaisen käytännön mukaisesti. Lisäksi olisi huomattava, että 3 artiklan 4 kohdassa yhdessä WTO:n polkumyyntisopimuksen 3 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 2 kohdan kanssa selvästi viitataan arviointiin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutuksista kotimaan markkinoiden hintoihin ja kotimaan tuotannonalan tilanteeseen. Tämän tyyppisissä tutkimuksissa, joissa tarkastellaan muun muassa yhteisöön polkumyynnillä tapahtuneen yhdestä tai useammasta maasta peräisin olevan tuonnin vaikutuksia (ei kolmansien maiden markkinoille polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutuksia), yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon on havaittava olevan olemassa ainoastaan kotimaan markkinoilla ja vientiä ja vientimarkkinoita koskeva tilanne ei sen vuoksi ole merkityksellinen vahinkoa koskevan arvion kannalta. Väite on näin ollen hylättävä. Johdonmukaisen käytännön mukaisesti yhteisön tuotannonalan vientiä on kuitenkin tarkasteltu polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingollisen tilanteen välisen syy-yhteyden tarkastelun yhteydessä, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 144 kappaleessa on esitetty.(57) Edellä todettujen seikkojen perusteella vahvistetaan alustavat päätelmät yhteisön tuotannonalalle tutkimusajanjakson aikana aiheutuneesta merkittävästä vahingosta.G. SYY-YHTEYS(58) Tietyt asianomaiset osapuolet väittivät, että syy-yhteyttä koskeva arvio oli virheellinen, koska tiettyjen vahinkoa koskevien tekijöiden eli tuottavuuden, kassavirran, investointien tuoton ja pääoman saannin huonontumisen olisi katsottava liittyvän riippumattomaan suhdannekehitykseen ja yhteisön tuotannonalan tarkastelujakson aikana tekemiin huomattaviin investointeihin eikä asianomaisen tuonnin vaikutuksiin.(59) Ensinnäkin, mikään ei osoita, että yhteisön tuotannonala kärsii suhdannetaantumasta. Toiseksi, yhteisön tuotannonalan taloudellisen tilanteen lisäselvityksessä vahvistui, että tuotannonalan huonontuminen johtui pääasiassa sen myynnin yksikköhintojen laskusta. Koska tuotannon yksikkökustannukset lisäksi laskivat koko tarkastelujakson aikana, huonontuminen ei voi johtua uusiin investointeihin liittyvistä korkeammista tuotantokustannuksista.(60) Edellä esitetty huomioon ottaen ja koska uusia tietoja ei ole toimitettu, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 119-123 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.H. YHTEISÖN ETU1. Etuyhteydettömät tuojat ja kauppiaat(61) Yksi etuyhteydetön tuoja väitti, että päinvastoin kuin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 188 kappaleessa esitettiin, tasoitustullien käyttöönotto vähensi intialaisen PET-kalvon saatavuutta yhteisön markkinoilla ja kyseisessä asetuksessa vahvistettujen polkumyyntitullien tason vuoksi yhteisön markkinat eivät pysty saamaan PET-kalvoa sen perinteisiltä intialaisilta toimittajilta. Se väitti lisäksi, että yhteisön tuotannonala tuo itse yhteisön ulkopuolella tuottamaansa PET-kalvoa, ja kyseisen suhteen vuoksi muut todelliset vaihtoehtoiset hankintalähteet karsiutuvat.(62) Tässä suhteessa Eurostat-tilastotiedot osoittivat, että vuoden 1999 (väliaikaiset tasoitustullit otettiin käyttöön elokuussa 1999) ja vuoden 2000 välisenä aikana Intiasta peräisin oleva tuonti kasvoi 11 prosenttia. Ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ehdotetut polkumyyntitullit johtavat tuontihintojen nousuun. Ottaen huomioon ehdotettujen toimenpiteiden erilaiset tasot voidaan kuitenkin samalla odottaa, että tietyt asianomaiset vientiä harjoittavat tuottajat jatkavat myymistä yhteisön markkinoilla, mutta ei polkumyyntihinnoilla. Vaihtoehtoisten hankintalähteiden osalta on käynyt ilmi, että vuoden 1999 aikana yhteisön tuotannonalan PET-kalvon ostot Yhdysvalloista ja Japanista, jotka ovat kaksi tärkeää vientimaata, joita tämä menettely ei koske, muodostivat noin 35 prosenttia kyseisistä maista peräisin olevasta kokonaistuonnista. Tämän vuoksi vahvistetaan, että muita vaihtoehtoisia hankintalähteitä on saatavilla.2. Yhteisön PET-kalvon käyttäjät(63) Olisi huomattava, että niistä 23 käyttäjästä, jotka toimivat yhteistyössä menettelyn väliaikaisessa vaiheessa ja jotka ostivat vähän yli 40 prosenttia kyseisistä maista peräisin olevasta kokonaistuonnista, ainoastaan yksi ilmaisi huolestuneisuutensa väliaikaisten tullien käyttöönoton jälkeen. Reaktioiden vähäisyys näyttäisi osoittavan, että toimenpiteillä ei olisi niin suurta vaikutusta asianomaisiin käyttäjiin.(64) Neljä muuta käyttäjää, jotka ilmoittautuivat väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen, väittivät, että tullien käyttöönotto voisi rajoittaa niiden hankkijoiden valintaa ja aiheuttaisi mahdollisesti puutetta PET-kalvosta yhteisön markkinoilla. Kyseiset käyttäjät väittivät myös, että PET-kalvon hinnat yhteisön markkinoilla nousivat väliaikaisten tullien käyttöönoton jälkeen, mikä vaikutti kielteisesti niiden kilpailukykyyn maailmanmarkkinoilla.(65) Tässä suhteessa olisi palautettava mieliin se, että kuten väliaikaisessa vaiheessa havaittiin, tutkitut käyttäjät ostivat keskimäärin noin 58 prosenttia PET-kalvon kulutuksestaan yhteisön tuotannonalalta, noin 28 prosenttia asianomaisista maista ja noin 14 prosenttia muista kolmansista maista. Lisäksi yhteisön markkinoilla on edelleen huomattava määrä aktiivisia toimijoita eli yhteisön tuotannonala ja muut yhteisön tuottajat, yhteisön taloudellinen toimija, ja ainakin joitakin asianomaisten maiden ja muiden kolmansien maiden vientiä harjoittavia tuottajia. Tämän vuoksi ei ole todennäköistä, että yhteisön markkinoilla olisi puutetta PET-kalvosta, vaikka ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tietyt asianomaisten maiden vientiä harjoittavat tuottajat vähentävät vientiään yhteisöön polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen. Toisaalta jos toimenpiteitä ei oteta käyttöön, yhteisön tuotannonalan PET-kalvon tuotannon mahdollinen loppuminen aiheuttaisi vakavia hankintavaikeuksia.(66) Hintojen tason osalta olisi huomattava, että käyttäjät ovat viimeaikoihin asti hyötyneet epäterveen kaupan käytännöistä johtuvista keinotekoisen alhaisista hinnoista. Myyntihinnat yhteisön markkinoilla laskivat noin 40 prosentilla vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Vaikka PET-kalvon hinnan nousua yhteisön markkinoilla ei voida sulkea pois, sen odotetaan olevan kohtuullinen. Tätä näkökantaa vahvistavat erityisesti tiettyjen asianomaisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta käyttöön otettujen tullien tasot ja tiettyjen yhteisön markkinoilla toisiaan vastaan kilpailevien toimijoiden olemassaolo.(67) Lisäksi lisäselvitykset ja tarkastuskäynnit käyttäjien toimitiloissa vahvistivat, että PET-kalvo erilaisten valmiiden tuotteiden raaka-aineena ei useasti ole huomattava kustannuserä, tuotteet, joiden valmistuksessa on käytetty PET-kalvoa, muodostavat vain pienen osan niiden kokonaistuotannosta, ja käyttäjät hankkivat tuotteensa myös yhteisöstä ja muista kolmansista maista, joita menettely ei koske. Ei kuitenkaan voida olla ottamatta huomioon, että polkumyyntitulleilla on merkittävä vaikutus tiettyjen käyttäjien, joille PET-kalvo on tärkein raaka-aine, tuotannon kokonaiskustannuksiin. Tämä ei kuitenkaan muuta tutkimuksen keskimääräisiä kokonaistuloksia. Tämän vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 183 kappaleessa esitetty päätelmä, että tullien käyttöönotolla ei todennäköisesti ole keskimäärin huomattavaa vaikutusta PET-kalvon käyttäjiin.3. Yhteisön etua koskevat päätelmät(68) Koska esille ei ole tullut uusia yhteisön etua koskevia tietoja, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 156-191 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.I. LOPULLISET POLKUMYYNTITOIMENPITEET1. Vahingon korjaava taso(69) Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 193-195 kappaleissa esitettyjen menetelmien perusteella ja ottaen huomioon edellä mainitut hinnan alittavuuden laskemiseen liittyvät väitteet ja muutokset, vahingon korjaava taso on määritetty lopullisesti käyttöönotettavien toimenpiteiden tason määrittämiseksi. Tasoitustullien huomiotta jättämisen osalta olisi kuitenkin huomattava, että kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 198 kappaleessa on esitetty, vientituet vähennetään ehdotetuista polkumyyntitulleista perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti alhaisemman tullin säännön soveltamisen jälkeen, ja tämän vuoksi ei ole tarvetta ottaa niitä huomioon vahinkomarginaalia laskettaessa.(70) Tietyt intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että vahinkomarginaalit on laskettu väärin. Väitettiin, että vahinkomarginaali olisi ilmaistava prosentteina CIF-kokonaisliikevaihdosta eikä vertailukelpoisten tyyppien liikevaihdosta. Ne perustavat väitteensä WTO:n valituselimen vuodeliinavaatteita koskevassa asiassa tekemiin päätelmiin [4][4] Euroopan yhteisöt - Intiasta peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuontia koskevat polkumyyntitullit, WT/DS/AB/R, 1.3.2001.(71) Ensinnäkin olisi huomattava, että kyseiset päätelmät on tehty polkumyyntiä koskevien laskelmien yhteydessä eikä niillä ole merkitystä vahinkoa koskevien laskelmien kannalta. Toiseksi johdonmukaisena käytäntönä on ilmaista vahingon määrä prosentteina niiden tyyppien CIF-liikevaihdosta, joita käytettiin mainitun vahingon määrän vahvistamisessa. Kyseisten intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien ehdottama lähestymistapa johtaisi tosiasiassa vertailukelvottomien lukujen käyttämiseen. Kaikista näistä syistä pyyntö oli hylättävä.(72) Yhteisön tuotannonala esitti, että 13 prosentin voittomarginaali liikevaihdosta olisi sopivampi kuin 6 prosentin voittomarginaali, jota käytettiin väliaikaisen vahinkomarginaalin laskemisessa. Väitetään, että yrityksen olisi saatava sijoittamistaan omista pääomavaroista vähintään sellainen tuotto, joka vastaa pankkien lainakorkoja. Lisäksi väitettiin, että kyseinen voittotaso saavutettiin vuonna 1996, kun markkinoilla vallitsi terve kilpailu.(73) Tässä yhteydessä olisi huomattava, että vahinkoa aiheuttamattoman hinnan määrittämisessä käytettävä voittomarginaali on se kannattavuustaso, joka voitaisiin kohtuudella saavuttaa, jos vahingollista polkumyyntiä ei olisi. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan ole tärkeää määritellä lopullista prosenttimäärää, sillä vahinkomarginaalit ovat jo 6 prosentin voittomarginaalin perusteella korkeampia kuin polkumyyntimarginaalit. Väitteellä ei näin ollen ole käytännön vaikutusta.(74) Edellä sanottu huomioon ottaen ja koska uutta näyttöä ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 193-195 kappaleessa kuvattu vahingon korjaavan tason määritysmenetelmä.2. Tullien laji ja taso(75) Tutkimuksessa ilmeni, että tuotetta on tuotu kuuluvana myös muihin kuin tämän menettelyn kattamiin CN-koodeihin eli CN-koodeihin ex 3920 62 19 ja 3920 62 90. Tulliviranomaisia kehotetaan kiinnittämään huomiota tähän virheelliseen luokitteluun.(76) Edellä sanotun perusteella ja perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti lopullinen polkumyyntitulli olisi otettava käyttöön todettujen polkumyyntimarginaalien tasolla, koska ne olivat kaikissa tapauksissa vahinkomarginaaleja alhaisempia.(77) Koska yhteistyön taso molemmissa maissa oli huomattava, asianomaisten maiden yhteistyöhön osallistumattomiin vientiä harjoittaviin tuottajiin sovellettava jäännöstulli olisi Intian osalta määritettävä otokseen kuuluville yhteistyössä toimineille tuottajille määritetyn korkeimman tullin perusteella. Korean osalta kolmesta otokseen kuuluvasta vientiä harjoittavasta tuottajasta ainoastaan yhden tuonti oli tapahtunut polkumyynnillä, minkä vuoksi jäännöstulli olisi määritettävä alhaisemman tullin säännön mukaisesti kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan viemien tyyppien, joiden polkumyyntimarginaali oli korkein ja joiden määrä oli edustava, painotetun keskimääräisen polkumyyntimarginaalin perusteella.(78) Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 50 ja 198 kappaleessa muistutetaan mieliin, perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tuotteeseen ei voida samanaikaisesti soveltaa sekä polkumyynti- että tasoitustulleja polkumyynnistä tai vientituen myöntämisestä aiheutuneen saman tilanteen korjaamiseksi. Tässä yhteydessä sillä ei ole merkitystä, että tasoitustullit määritettiin eri tutkimusajanjaksona ja että vientituen määrä tukea koskevalla tutkimusajanjaksolla ja polkumyyntiä koskevalla tutkimusajanjaksolla on eri. Perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on välttää polkumyynnistä tai vientituen myöntämisestä aiheutuneen saman tilanteen korjaamiseksi tarkoitettujen tullien samanaikainen soveltaminen, ja tämän vuoksi vientitukien takia sovelletut tasoitustullit on huolimatta tutkimusajanjaksosta vähennettävä sillä perusteella, millä ne määriteltiin. On myös huomattava, että tasoitustoimenpiteiden tarkastelua koskevaa pyyntöä ei ole vastaanotettu. Tämän vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 50 ja 198 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät.(79) Intiaa koskevien polkumyyntitullien osalta voimassa oleva tasoitustulli, joka vastaa vientitukia, vähennettiin sovellettavasta polkumyyntitullista. Kaikkien yhteistyöhön osallistumattomien yritysten osalta vähennys vastaa yhteistyössä toimineiden yritysten vientitukea, jonka perusteella jäännöspolkumyyntimarginaali (ja jäännöstulli) määriteltiin.(80) Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ja ottaen huomioon aikaisemman tukien vastaisen tutkimuksen päätelmät ehdotetut lopulliset tullit, jotka ilmoitetaan prosentteina CIF-hinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ovat seuraavat:Intia>TAULUKON PAIKKA>KoreaYritys // Polku-myyntitulliHS Industries // 7,5 %Hyosung Corp // 7,5 %Kohap Corp. // 7,5 %Kolon Industries Limited // 0,0%SKC Industries Limited // 7,5%Toray Saehan Industries // 0,0%Kaikki muut yritykset // 13,4 %(81) Tässä asetuksessa yrityksille vahvistettavat yksilölliset polkumyyntitullit määritettiin tämän tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten senhetkistä tilannetta. Näitä tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevia "kaikkiin muihin yrityksiin" sovellettavia tulleja) yksinomaan tarkasteltavana olevasta maasta peräisin olevien, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeussubjektien tuottamien tuotteiden tuontiin. Jos yrityksen nimeä ja osoitetta ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamiin tuontituotteisiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan niihin on sovellettava "kaikkiin muihin yrityksiin" sovellettavaa tullia.(82) Kaikki näiden yritysten yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamiseen liittyvät vaatimukset (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt) on toimitettava viipymättä komissiolle [5] ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot ja erityisesti ne, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin uusiin tuotanto- tai myyntiyksiköihin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Komissio muuttaa tarvittaessa tätä asetusta neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelon ajan tasalle.[5] Euroopan komissio, kauppapolitiikan pääosastoLinja B, TERV 0/10Rue de la Loi / Wetstraat 20, B-1049 Bruxelles/Brussel, Belgia.3. Väliaikaisten tullien kantaminen(83) Koska todetut polkumyyntimarginaalit ovat korkeat ja koska yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko on merkittävä, katsotaan tarpeelliseksi kantaa lopullisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen (EY) N:o 367/2001 mukaisten väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät lopullisesti käyttöön otettujen tullien suuruisina. Jos lopulliset tullit ovat korkeammat kuin väliaikaiset tullit, vain väliaikaisia tulleja vastaavat vakuutena olevat määrät olisi kannettava lopullisesti.4. Sitoumukset(84) Väliaikaisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen jotkut intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat tarjosivat hintasitoumuksia perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Näin ollen ne ovat suostuneet myymään asianomaista tuotetta vähintään hinnoilla, jotka korjaavat polkumyynnin vahingolliset vaikutukset. Yritykset toimittavat lisäksi komissiolle säännöllisesti yksityiskohtaisia tietoja yhteisöön suuntautuvasta viennistään, joten komissio katsoo voivansa valvoa tehokkaasti sitoumusten noudattamista. Lisäksi komissio katsoo näiden vientiä harjoittavien tuottajien myynnin rakenteen perusteella, että sovitun sitoumuksen kiertämisen vaara on varsin vähäinen.(85) Tämän vuoksi katsotaan, että tarjotut sitoumukset voidaan hyväksyä, ja asianomaisille yrityksille on ilmoitettu niistä olennaisista seikoista, huomioista ja velvoitteista, joihin sitoumusten hyväksyntä perustuu.(86) Jotta komissio voisi tehokkaammin valvoa yritysten antamien sitoumusten noudattamista, on vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen yhteydessä mahdollista saada vapautus tullista ainoastaan esittämällä toimivaltaisille tulliviranomaisille kauppalasku, johon sisältyvät ainakin liitteessä mainitut tiedot. Näiden tietojen avulla tulliviranomaiset voivat varmistaa, että lähetykset vastaavat kaupallisten asiakirjojen tietoja riittävän tarkasti. Jos tällaista laskua ei esitetä tai jos se ei vastaa tullille esitettyä tuotetta, on sovellettava asianmukaista polkumyyntitullia.(87) On huomattava, että jos sitoumusta epäillään rikottavan, rikotaan tai se peruutetaan, polkumyyntitulli voidaan ottaa käyttöön perusasetuksen 8 artiklan 9 ja 10 kohdan mukaisesti.5. Toimenpiteiden voimassaoloaika(88) Polkumyyntitoimenpiteet ovat voimassa vuoteen 2006, ja voimassa olevien Intian vastaisten tasoitustullien voimassaolo päättyy vuonna 2004. Jos tasoitustullien voimassaolo päättyy (tai ne muuttuvat), polkumyyntitullien taso olisi tarkistettava, koska niiden osalta otetaan tällä hetkellä huomioon se, että tasoitustullit ovat jo voimassa.ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:1 artikla1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan CN-koodeihin ex 3920 62 19 ja ex 3920 62 90 (TARIC-koodit: 3920 62 19 10, 3920 62 19 15, 3920 62 19 25, 3920 62 19 30, 3920 62 19 35, 3920 62 19 40, 3920 62 19 45, 3920 62 19 50, 3920 62 19 55, 3920 62 19 60, 3920 62 19 62, 3920 62 19 64, 3920 62 19 65, 3920 62 19 70, 3920 62 19 75, 3920 62 19 80, 3920 62 19 81, 3920 62 19 85, 3920 62 19 87, 3920 62 19 89, 3920 62 19 91, 3920 62 90 30 ja 3920 62 90 91) kuuluvan polyeteenitereftalaattikalvon (PET-kalvon) tuonnissa.2. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraavista maista peräisin olevien tuotteiden osalta seuraava:>TAULUKON PAIKKA>3. Sen estämättä, mitä 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, lopullista tullia ei sovelleta tuonnin yhteydessä tuotteisiin, jotka luovutetaan vapaaseen liikkeeseen 2 artiklan säännösten mukaisesti.4. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä.2 artikla1. Jäljempänä lueteltujen TARIC-lisäkoodien mukainen tuonti vapautetaan edellä 1 artiklan mukaisesti käyttöön otetusta polkumyyntitullista edellyttäen, että tuotteita tuottavat ja vievät suoraan (eli kuljettavat ja laskuttavat) jäljempänä luetellut yritykset yhteisössä tuojana toimivalle yritykselle, ja edellyttäen, että kyseinen tuonti on 2 kohdan mukaista.>TAULUKON PAIKKA>2. Edellä 1 kohdassa mainittu tuonti vapautetaan tullista edellyttäen, ettäa) jäsenvaltioiden tulliviranomaisille esitetään kauppalasku, jossa on oltava ainakin liitteessä luetellut kohdat, samaan aikaan, kun esitetään vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskeva ilmoitus, jab) tullille tulliselvitystä varten esitettävät tavarat vastaavat tarkoin kauppalaskussa esitettyä kuvausta.3 artiklaKannetaan asetuksella (EY) N:o 367/2001 [6] Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevan tietynlaisen polyeteenitereftalaattikalvon tuonnissa käyttöön otettujen väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät lopullisesti käyttöön otettujen tullien suuruisina. Lopullisen polkumyyntitullin ylittävät vakuutena olevat määrät vapautetaan. Jos lopulliset tullit ovat korkeammat kuin väliaikaiset tullit, vain väliaikaisia tulleja vastaavat vakuutena olevat määrät kannetaan lopullisesti.[6] EYVL L 55, 24.2.2001, s. 16.4 artiklaTämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.Tehty Brysselissä [...]Neuvoston puolestaPuheenjohtajaLIITESitoumuksen turvin tapahtuvaan myyntiin liittyvissä kauppalaskuissa edellytettävät tiedot1. Otsikko "SITOUMUKSEN MUKAISIA TAVAROITA KOSKEVA KAUPPALASKU"2. Kauppalaskun antaneen 2 artiklan 1 kohdassa mainitun yrityksen nimi3. Kauppalaskun numero4. Kauppalaskun antamispäivä5. Taric-lisäkoodi, johon luokiteltuina laskussa tarkoitetut tavarat voidaan tullata yhteisön rajalla6. Tavaroiden tarkka kuvaus, jossa mainitaan:- tuotteen ilmoituskoodi (PCN)- tuotteiden tekniset määärykset, mukaan lukien paksuus (μm), onko tuotteet päällystetty/pintakäsitelty prosessin jälkeen (esimerkiksi koronakäsittely, kemiallinen päällystys, metallointi tai onko tuotteet jätetty päällystämättä tai pintakäsittelemättä prosessin jälkeen), mekaaniset ominaisuudet (esimerkiksi onko tuotteet tasapainotettu tai esivenytetty), kirkkaus/sameus (esimerkiksi kirkas kalvo, jonka sameus on <2 prosenttia, samea kalvo, jonka sameus on 2-40 prosenttia, valkoinen kalvo, jonka sameus on >40 prosenttia, värillinen kalvo)- yrityksen tuotteen ilmoituskoodi (CPC) (tarvittaessa)- CN-koodi- määrä (kilogrammoina)7. Myyntiehdot , joissa ilmoitetaan:- kilohinta,- sovellettavat maksuehdot- sovellettavat toimitusehdot- kaikki alennukset ja hyvitykset8. Tuojana toimiva yritys (yrityksen nimi), jolle viejäyritys on suoraan laatinut kauppalaskun.9. Kauppalaskun laatineen yrityksen virkailijan nimi sekä seuraava allekirjoituksella varustettu vakuutus:"Minä allekirjoittanut vahvistan, että tässä laskussa tarkoitettujen tavaroiden myynti Euroopan yhteisöön suuntautuvaa suoraa vientiä varten tapahtuu . . .(yrityksen nimi) tarjoaman ja Euroopan komission päätöksellä C(2001)[LISÄYS] hyväksymän sitoumuksen soveltamisalan ja ehtojen mukaisesti, ja vakuutan, että tässä laskussa ilmoitetut tiedot ovat täydelliset ja asianmukaiset."


type: wikipedia

text:
Ix-Xogħlijiet ta' Jože Plečnik f'Ljubljana – Disinn Urban Iċċentrat fuq il-Bniedem huwa Sit ta' Wirt Dinji tal-UNESCO f'Ljubljana, il-belt kapitali tas-Slovenja. Is-sit jinkludi wħud mill-iżjed xogħlijiet prominenti tal-arkitett Sloven Jože Plečnik f'Ljubljana. Matul il-perjodu bejn il-gwerer, Plečnik ħadem biex jittrasforma l-belt ta' Ljubljana minn belt provinċjali għall-belt kapitali tas-Slovenja billi ħoloq sensiela ta' spazji pubbliċi u istituzzjonijiet pubbliċi, u integrahom fin-nisġa urbana li kienet diġà teżisti qabilhom. Ix-xogħlijiet jinkludu l-Knisja ta' San Mikiel f'Črna Vas, u x-xogħlijiet li ġejjin f'Ljubljana: il-mogħdija tal-mixi tul ix-xtut tax-xmara Ljubljanica u l-pontijiet min-naħa għall-oħra tax-xmara, il-"Mogħdija tal-Mixi Ekoloġika": Triq Vegova bil-Librerija Nazzjonali u l-Librerija Universitarja mill-Pjazza tar-Rivoluzzjoni Franċiża sal-Pjazza tal-Kungressi u l-Park tal-Istilla, il-Pont ta' Trnovo, il-Ħitan Rumani f'Mirje, il-Knisja ta' San Franġisk t'Assisi, u l-Ġnien tal-Qaddisin Kollha fiċ-Ċimiterju ta' Žale.
 Sit ta' Wirt Dinji
 Ix-Xogħlijiet ta' Jože Plečnik f'Ljubljana – Disinn Urban Iċċentrat fuq il-Bniedem ġew iddeżinjati bħala Sit ta' Wirt Dinji tal-UNESCO fl-2021.
 Il-valur universali straordinarju tas-sit ġie rrikonoxxut abbażi ta' kriterju tal-għażla wieħed tal-UNESCO: il-kriterju (iv) "Eżempju straordinarju ta' tip ta' bini, ta' grupp ta' siti jew ta' pajsaġġ arkitettoniku jew teknoloġiku li joħroġ fid-dieher stadju/i sinifikanti fl-istorja tal-bniedem".
 Lista tal-komponenti tas-sit
 Referenzi
 Siti ta' Wirt Dinji
 Slovenja
 Monumenti


text:
Dopplr est un service gratuit de réseau social, lancé en 2007, qui permet aux utilisateurs de calculer l'empreinte carbone que leurs voyages ont produit. Le site est nommé d'après Christian Doppler, le découvreur de l'effet Doppler. La société est basée dans le quartier de Old Street à Londres.
 Le Dopplr a annoncé son rachat par Nokia.
 Notes et références
 Lien externe
 http://www.dopplr.com/
 Site de réseautage social
 Réseautage géo-social


type: other

text:
ECLI:NL:GHAMS:2009:BL5621 LJN BL5621, Gerechtshof Amsterdam, 08/01257 en 08/01258, 24-12-2009, Belastingrecht :: Jure.nl
 Uitspraak ECLI:NL:GHAMS:2009:BL5621
 LJN BL5621, Gerechtshof Amsterdam, 08/01257 en 08/01258
 08/01257 en 08/01258
 NTFR 2010, 878 met annotatie van Rozendal
 V-N 2010/19.15 met annotatie van Kluwer
 Naar het oordeel van het Hof is belanghebbende aansprakelijk gesteld in zijn hoedanigheid van advocaat/ondernemer. Het vormen van een voorziening voor schadevergoeding is toegestaan tot een bedrag van € 50.000. Belanghebbende is er niet in geslaagd (feitelijke) gronden aannemelijk te maken die de vorming van een hogere voorziening rechtvaardigen.
 op de beroepen – na verwijzing door de Hoge Raad der Nederlanden – van
 [X] wonende te [Z], belanghebbende,
 de uitspraken van de inspecteur van de Belastingdienst/Zuidwest/Goes, de inspecteur.
 1.1. De inspecteur heeft met dagtekening 26 september 2003 de voorlopige aanslag inkomstenbelasting/premie volksverzekeringen voor het jaar 2003 (hierna: de voorlopige aanslag IB/PVV 2003) opgelegd naar een belastbaar inkomen uit werk en woning van € 43.000. De inspecteur heeft met dagtekening 31 januari 2004 de voorlopige aanslag inkomstenbelasting/premie volksverzekeringen voor het jaar 2004 (hierna: de voorlopige aanslag IB/PVV 2004) opgelegd naar een belastbaar inkomen uit werk en woning van € 43.000. Na daartegen gemaakte bezwaren heeft de inspecteur bij uitspraken, gedagtekend 14 april 2004, de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 en de voorlopige aanslag IB/PVV 2004 gehandhaafd.
 1.2. Na daartegen gemaakte bezwaren heeft de inspecteur bij uitspraken, gedagtekend 14 april 2004, de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 en de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 gehandhaafd.
 1.3. Bij uitspraken van 18 juli 2006, nrs. BK-04/01103 en BK-04/01105, heeft het gerechtshof te ’s-Gravenhage de door belanghebbende ingestelde beroepen gegrond verklaard, de uitspraken op bezwaren vernietigd en de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 en de voorlopige aanslag IB/PVV 2004 verminderd tot een naar een belastbaar inkomen uit werk en woning van nihil.
 1.4. De inspecteur heeft tegen de uitspraken van het gerechtshof te ’s-Gravenhage beroepen in cassatie ingesteld. Op 21 november 2008 heeft de Hoge Raad der Nederlanden onder nrs. 43.550 en 43.551 arresten gewezen, waarbij de beroepen betreffende – respectievelijk – het jaar 2003 en het jaar 2004, gegrond zijn verklaard, de uitspraken van het gerechtshof te ’s-Gravenhage zijn vernietigd behoudens de beslissing omtrent het griffierecht en de zaken ter verdere behandeling en beslissing met inachtneming van de arresten zijn verwezen naar het Hof.
 1.5. Daartoe door de griffier in de gelegenheid gesteld, hebben partijen een schriftelijke reactie op de arresten ingediend, belanghebbende bij brief bij het Hof ingekomen op 9 december 2008 en de inspecteur bij brief van 10 december 2008.
 1.6. Het onderzoek ter zitting heeft plaatsgevonden op 11 februari 2009. Van het verhandelde ter zitting is een proces-verbaal opgemaakt dat met deze uitspraak wordt meegezonden.
 1.7. Bij brieven van de griffier van 13 februari 2009 heeft het Hof nadere gegevens en inlichtingen aan partijen gevraagd. Van de inspecteur zijn nadere stukken ontvangen bij brief van 13 februari 2009. Van belanghebbende zijn nadere stukken ontvangen bij brief van 18 februari 2009. Partijen hebben, daartoe door de griffier in de gelegenheid gesteld, de mogelijkheid gehad te reageren op elkaars ingezonden stukken. Belanghebbende heeft hieraan uitvoering gegeven bij brief bij het Hof ingekomen op 19 maart 2009 en de inspecteur bij brieven van 13 maart 2009 en 27 maart 2009, in welke laatste brief hij enkel aangeeft geen behoefte te hebben aan een nadere zitting. Belanghebbende heeft het Hof te kennen gegeven wel behoefte te hebben aan een nadere zitting.
 1.8. Een nadere zitting heeft plaatsgevonden op 8 juli 2009. De inspecteur heeft bij brief van 26 juni 2009 een tiendagenstuk ingestuurd, waarvan een afschrift aan belanghebbende is overgelegd ter nadere zitting van 8 juli 2009. Van het verhandelde ter zitting is een proces-verbaal opgemaakt dat met deze uitspraak wordt meegezonden.
 2.1. Belanghebbende is advocaat met een eigen praktijk, handelend onder de naam [X advocaat & procureur]. Hij oefent een zelfstandig beroep uit en is uit diende hoofde ondernemer in de zin van artikel 3.5, tweede lid, van de Wet inkomstenbelasting 2001 . In ieder geval per 1 mei 1998 heeft belanghebbende in verband hiermee een beroepsaansprakelijk¬heidsverzekering afgesloten.
 2.2. Belanghebbende heeft civiele procedures aangespannen tegen [stichting A].
 2.3. Belanghebbende is oprichter van [stichting B] te [Z], verleden bij notariële akte van 21 september 2000. Belanghebbende is bij de oprichting benoemd tot (enig) bestuurslid van [stichting B], welke functie hij blijkens het verwijzingsarrest (nr. 43.550) tot 21 september 2001 heeft bekleed. [Stichting B] stelt zich – zakelijk weergegeven – onder meer ten doel om fondsen te werven om procedures te kunnen voeren ter bevordering van de nakoming van schenkingsovereenkomsten tussen [stichting A] en zijn beneficianten, althans ter verkrijging van schadevergoeding, met name ook voor [...] in [C te D]. Tevens stelt het zich ten doel het bestrijden van misbruik en van het vertrouwen van het publiek in binnen- en buitenlandse fondsenwervende rechtspersonen. Het doet dit onder meer door het verspreiden van wervingsfolders met een acceptgiro daaraan gehecht.
 2.4. Belanghebbende dan wel [stichting B] heeft op 27 september 2000 bij de rechtbank te Amsterdam een verzoek tot het failliet verklaren van [stichting A] ingediend. De rechtbank heeft dat verzoek afgewezen bij beschikking van 3 oktober 2000, hetgeen op 7 november 2000 door het Hof is bekrachtigd. Het daartegen ingestelde rekest civiel is op 21 augustus 2003 door het Hof niet-ontvankelijk verklaard.
 2.5. Tot de gedingstukken behoort een brief van 3 oktober 2000 van [ mr. E (destijds: Advocatenkantoor F)] namens [stichting A] aan belanghebbende, waarin onder meer het volgende is vermeld:
 “Van mijn cliënte hoor ik zojuist dat U tegenover het ANP zou hebben ontkend dat Uw verzoek vanmiddag door de rechtbank is afgewezen c.q. niet ontvankelijk verklaard. U bent daarvan door de behandelend gerechtssecretaris (...) zonder twijfel telefonisch (...) op de hoogte gebracht.
 De schriftelijke gemotiveerde uitspraak volgt later, uiterlijk 10 oktober, maar de afwijzing is zeer duidelijk en niet voor enig misverstand vatbaar.
 Uw ontkenning is dan ook onbegrijpelijk en maar mijn mening zonder meer in strijd met de gedragsregels. Uw doel is wederom kennelijk om [stichting A] te schaden.
 Ik verzoek U dan ook bij deze, sommeer U zonodig, om het ANP (en andere media die U wellicht gesproken hebt) onmiddellijk, vandaag nog, te benaderen en Uw onjuiste mededeling te rectificeren. Mocht U dat niet doen behoud ik mij namens cliënte alle rechten tegen U persoonlijk voor.”
 2.6. [Televisieproductiemaatschappij G] heeft belanghebbende benaderd in verband met een voorgenomen televisieuit¬zending over [stichting A] en haar activiteiten in [C te D]. Namens [stichting A] is daarop door [ mr. E] gereageerd bij brief van 26 maart 2001. Daarin wordt belanghebbende gesommeerd zich van uitlatingen jegens [stichting A] te onthouden. In die brief is – voor zover hier van belang – onder meer het volgende verwoord:
 “Het is ons vanzelfsprekend bekend, dat er in de afgelopen weken gesprekken hebben plaatsgevonden en voorbereidingen zijn getroffen voor de productie van een documentaire door [televisieproductiemaatschappij G]. Uw brief bevestigt nu ons vermoeden dat u in het kader van deze productie wederom ernstige beschuldigingen heeft geuit jegens mijn cliënte en [de stichting A-organisatie] als geheel. Bij deze moet ik u mededelen dat de grens van het aanvaardbare inmiddels verre is overschreden. U weet of dient te weten dat de door u geuite beschuldigingen onjuist zijn. Het verder verspreiden van dergelijke beschuldigingen is daarom naar onze mening onrechtmatig jegens mijn cliënte.
 Zowel de Rechtbank Amsterdam als het Gerechtshof Amsterdam hebben in niet mis te verstane bewoordingen uw stellingen verworpen en uw vorderingen op diverse gronden afgewezen. Uit de gevoerde rechtszaken bleek ook dat u volstrekt onvoldoende gedocumenteerd bent, niet op de hoogte van de werkelijke situatie en dat u zich baseert op fragmentarische en onjuiste informatie. Wij hebben u daar herhaaldelijk op gewezen en u in het kader van de gevoerde procedures alle noodzakelijke informatie ter beschikking gesteld.
 Dat u desondanks doorgaat met het uiten van beschuldigingen en deze in de openbaarheid brengt, is daarom hoogst onzorgvuldig, onrechtmatig en volstrekt onverantwoordelijk. De schade die hierdoor wederom ontstaat voor mijn cliënte is inmiddels enorm.
 Ook het wederom instellen van de nu al twee maal afgewezen vorderingen is naar onze mening inmiddels te beschouwen als misbruik van procesrecht. Naar onze mening streeft u hiermee uitsluitend publicitaire doeleinden na en is de juridische grondslag van uw vorderingen volstrekt afwezig.
 Cliënte zal zich nu met ons beraden over eventueel op basis van het bovenstaande tegen u te nemen stappen. Reeds nu deel ik u mede dat ik u persoonlijk aansprakelijk stel voor de door mijn cliënte in verband met het bovenstaande geleden en nog te lijden schade.
 Zonder uw onmiddellijke tegenbericht ga ik er overigens vanuit dat u inderdaad de in uw brief van 11 maart genoemde beschuldigingen ook hebt geuit jegens [televisieproductiemaatschappij G]. Over de consequenties daarvan onder meer in [H] zal ik mij ook met mijn collega's [aldaar] verstaan.”
 2.7. In april 2001 heeft [stichting A] een procedure tegen belanghebbende en [stichting B] aangespannen in verband met de verspreiding van een folder waarin negatieve uitspraken over [stichting A] waren opgenomen.
 2.8.1. Op 16 september 2002 heeft de Raad van Discipline een aantal namens [stichting A] tegen belanghebbende ingediende klachten gegrond verklaard en terzake aan belanghebbende de maatregel van enkele waarschuwing opgelegd.
 2.8.2. In hoger beroep heeft het Hof van Discipline te ’s-Hertogenbosch bij uitspraak van 7 juli 2003 voormeld vonnis vernietigd en geoordeeld dat een klachtwaardig gedrag van belanghebbende niet is komen vast te staan. De uitspraak van het Hof van Discipline luidt onder meer als volgt:
 “2. Het Hof gaat uit van de feiten die de Raad in zijn beslissing heeft vermeld (...):
 [Belanghebbende] heeft (...) opgericht [stichting B]. Bestuurder van deze stichting is, althans tot 24 april 2001, [belanghebbende]. Daarna is [I], volgens [belanghebbende] woonachtig in [D], bestuurder. Vanaf 1999 heeft [belanghebbende] als advocaat bijstand verleend aan de heer (...) en de door deze opgerichte (...) [werkgroep] (...). Vanaf 9 april deed [stichting B], tezamen met [de werkgroep], een folder verspreiden, strekkende tot fondsenwerving ten behoeve van het instellen van een vordering tegen [stichting A].
 4.2 Uit de feitenvaststelling van de Raad (...) blijkt dat het in casu gaat om het optreden als advocaat van [stichting B] (...). Naar het oordeel van het Hof is niet gebleken van een ongeoorloofde belangenverstrengeling tussen [belanghebbende] als advocaat en [stichting B]. Het enkele feit dat een advocaat oprichter is van een rechtspersoon of daarvan bestuurder is brengt niet zonder meer mee dat er sprake is van ongeoorloofde belangenverstrengeling als de advocaat optreedt voor die rechtspersoon. Dit is ook niet het geval als de rechtspersoon [ten] doel heeft het verwerven van fondsen om procedures te betalen.
 (...) het Gerechtshof te Arnhem (...) oordeelde (...) de uitlatingen van [stichting B]en in de folder, met uitzondering van die betreffende de uitlatingen met betrekking tot de faillissementsaanvrage, niet onrechtmatig. Derhalve kan reeds daarom niet gezegd worden dat [belanghebbende] als advocaat van die stichtingen in dit verband klachtwaardig heeft gehandeld.”
 2.9.1. [Stichting A] is tegen [stichting B] en belanghebbende een civiele procedure gestart bij dagvaarding van 15 juli 2003 bij de rechtbank te Middelburg, stellend dat de activiteiten van [stichting B] en belanghebbende – in het bijzonder het verspreiden van negatieve berichten over [stichting A] – als onrechtmatig moeten worden gekwalificeerd en dat hiermee schade is veroorzaakt. In de dagvaarding is voorts onder meer het volgende vermeld:
 “Gevolgen onrechtmatige uitlatingen en schade
 42. De folder, en alle daarin vervatte mededelingen afzonderlijk, evenals de andere door gedaagden gedane uitingen, zijn uiterst schadelijk voor de reputatie, integriteit en goede naam van [stichting A]. (...). De daardoor geleden schade is op jaarbasis te kwantificeren op meer dan 25 mio euro. Daar donors gemiddeld (meer dan) drie jaar donor blijven zal de totale schade meer dan 75 mio euro bedragen, (...).
 b. Gedaagden hoofdelijk aansprakelijk zijn voor alle door eiseres ten gevolge van de onrechtmatige gedragingen van gedaagden geleden en nog te lijden schade, nader op te maken bij staat (...).”
 2.9.2. In het vonnis van de rechtbank te Middelburg (voorzieningenrechter) van 20 november 2003 is onder meer het volgende vermeld:
 “4. De beoordeling
 4.1. Het gerechtshof te Arnhem heeft in laatste instantie in zijn arrest van 7 mei 2002 uitvoerig overwogen en geoordeeld over een soortgelijk geschil tussen deels dezelfde partijen en [belanghebbende] als advocaat. Het hof heeft naar de (beperkte wetenschap omtrent de stand van zaken destijds een groot aantal in de folders vermelde uitlatingen, na afweging van belangen, toelaatbaar geacht, doch op één punt (de misleidende, onjuiste en ernstig schadende opmerking over het aanvragen van het faillissement van [stichting A]) verspreiding van de folders verboden en rectificatie verlangd. De belangenafweging bij het al dan niet toelaten van de inhoud van de in geschil zijnde folders, die grotendeels overeenkomt met de inhoud waarover het gerechtshof in 2002 heeft geoordeeld, is thans anders.
 In het verleden hebben onder meer de folders het kennelijke doel bereikt dat [stichting A] haar beleid heeft aangepast en meer transparant is geworden en dat er uitvoerig, onafhankelijk onderzoek is verricht naar de situatie in [C]. Thans is dit redelijk doel niet meer aanwezig, althans niet in overwegende mate, en is geen te respecteren en zwaarder wegend belang nog gediend bij de zeer negatief jegens [stichting A] gerichte acties van [stichting B] en [belanghebbende]. Hetzelfde heeft te gelden voor soortgelijke folders in de toekomst. De handelwijze van [stichting B] en [belanghebbende] is een herhaling van zetten, hetgeen duidt op de wens tot het moedwillig beschadigen van [stichting A]. Bovendien, niet in de laatste plaats, is het pogen van [stichting B] en [belanghebbende] om geld te genereren door het maken van folders met negatieve insinuaties met als gevolg aantasting van de integriteit van [stichting A] en door deze onder dreiging van verspreiding aan onder meer [stichting A] aan te bieden met de bedoeling een geldbedrag van [stichting A] te ontvangen kwalijk, maatschappelijk onacceptabel en derhalve onrechtmatig.
 - beveelt [stichting B] en [belanghebbende] om met onmiddellijke ingang na betekening van dit vonnis het verspreiden of doen verspreiden van de folders (...) te staken en gestaakt te houden;
 - beveelt [stichting B] en [belanghebbende] (...) de volgende mededeling te verzenden, (...);
 - beveelt [stichting B] en [belanghebbende] om (...) het benaderen van relaties van [stichting A] (...) te staken en gestaakt te houden;
 - veroordeelt [stichting B] en [belanghebbende] hoofdelijk om aan [stichting A], ten titel van dwangsom, een bedrag van € 10.000,00 te betalen voor elke overtreding, dan wel niet nakoming van de hierboven vermelde bevelen, alsmede een bedrag van € 1.000,00 te betalen voor elke dag of gedeelte daarvan waarop de overtreding of niet-nakoming voortduurt, met een maximum van € 50.000,00;
 - wijst af het meer of anders gevorderde;”
 2.10. Tot de gedingstukken behoort een brief van 30 oktober 2003 van [Administratie- en Advieskantoor J] aan de Belastingdienst, waarin het volgende staat vermeld:
 “[Belanghebbende] is door [stichting A] aansprakelijk gesteld, als advocaat en oprichter, voor een schade van € 75 miljoen, welke in het vonnis is onderbouwd.
 Wij (...) zijn in overleg met [belanghebbende] van plan om het in het vonnis gestelde claim en de door ons te maken kosten te reserveren. Omdat de procedure heel lang kan duren, zijn wij van plan om per jaar een reservering te doen van € 7,5 miljoen.”
 2.11. Bij vonnis van 31 december 2003 van de rechtbank te Middelburg heeft de voorzieningenrechter de vordering van [stichting B] en belanghebbende om [stichting A] te verbieden om enige dwangsom te executeren uit hoofde van de stelling dat geen gevolg is gegeven aan de verplichting tot rectificatie zoals door de voorzieningenrechter is beslist bij vonnis van 20 november 2003, en elke executie gestaakt te houden, met opheffing van de alsdan eventueel gelegde beslagen, afgewezen.
 2.12. Op 20 februari 2004 heeft [het Gerechtsdeurwaarders Kantoor K] executoriaal beslag gelegd op de recreatiewoning met erf, staande en gelegen aan de [L-straat 1] te [Z], welke onroerende zaak in eigendom toebehoort aan belanghebbende. Het beslag is gelegd uit kracht van het op 31 december 2003 door de voorzieningenrechter van de rechtbank te Middelburg op tegenspraak tegen onder andere belanghebbende afgewezen vonnis. Voorts is beslag gelegd uit kracht van het op 20 november 2003 door de voorzieningenrechter van de rechtbank te Middelburg gewezen vonnis. Het beslag is gelegd ter verzekering en om betaling van een hoofdsom van € 50.000 met bijkomende kosten en rente tot een totaalbedrag van € 52.942,17, exclusief de kosten van de deurwaarder, te verkrijgen.
 2.13. Op 16 maart 2004 heeft [het Gerechtsdeurwaarders Kantoor K] executoriaal beslag gelegd onder de stichting Raad voor Rechtsbijstand te ’s-Gravenhage. Het beslag is gelegd uit kracht van het op 31 december 2003 door de rechtbank te Middelburg in kort geding op tegenspraak tegen onder andere belanghebbende afgewezen vonnis. Voorts is beslag gelegd uit kracht van het op 20 november 2003 door de rechtbank te Middelburg op tegenspraak gewezen vonnis tegen onder andere belanghebbende. Het (derden)beslag is gelegd ter verzekering en om betaling van een hoofdsom van € 50.000 met bijkomende kosten en rente tot een totaalbedrag van € 53.715,98, exclusief de kosten van de deurwaarder, te verkrijgen.
 2.14. De rechtbank te Middelburg, sector civiel, heeft op 11 januari 2006 uitspraak gedaan in de bodemprocedure die is gevolgd op de uitspraak rechtbank Middelburg 20 november 2003. In dit vonnis is onder meer het volgende vermeld:
 “5. De beslissing
 1) verklaart voor recht dat de [nader aangeduide] uitlatingen onjuist en jegens [stichting A] onrechtmatig zijn;
 2) beveelt het [stichting B] en [belanghebbende] om met onmiddellijke ingang zich te onthouden van het herhalen van de onrechtmatige uitlatingen (...);
 3) beveelt [stichting B] en [belanghebbende] om (...) haar (...) naam te wijzigen (...);
 4) veroordeelt [stichting B] en [belanghebbende] om aan [stichting A], ten titel van dwangsom een bedrag te betalen van € 25.000,-- voor elke overtreding dan wel niet-nakoming van de onder 2) en 3) gegeven bevelen, alsmede een bedrag van € 5.000,-- te betalen voor elke dag of gedeelte daarvan waarop de overtreding of niet-nakoming voortduurt, een en ander tot een maximum van € 1.000.000,--;
 5) Veroordeelt [stichting B] en [belanghebbende] in de kosten (...);
 6) verklaart dit vonnis (...) uitvoerbaar bij voorraad;
 7) wijst af hetgeen meer of anders is gevorderd;”
 Belanghebbende heeft geen hoger beroep ingesteld tegen deze uitspraak van de rechtbank.
 2.15. Belanghebbende heeft aan [stichting B] geen declaratie voor zijn dienstverlening gezonden. [Stichting B] heeft een bedrag van circa € 1.000 ontvangen. Dat bedrag is inmiddels aan kosten uitgegeven. Belanghebbende heeft als advocaat van [stichting B] met zijn cliënt afgesproken dat hij, indien [stichting B] enigermate succesvol zou zijn, een vergoeding van de procedurekosten, zoals dagvaardingskosten en verschotten, zou ontvangen.
 3. Het geschil na verwijzing
 Na verwijzing is in geschil het antwoord op de vraag of belanghebbende in het kader van zijn onderneming schade heeft toegebracht aan [stichting A] en of – indien voorgenoemde vraag bevestigend kan worden beantwoord – een voorziening voor een schadevergoeding kan worden gevormd.
 Voor de standpunten van partijen wordt verwezen naar de gedingstukken, alsmede naar de processen-verbaal van de zitting van 11 februari 2009 en van de nadere zitting van 8 juli 2009.
 5.1. Met betrekking tot het hiervoor vermelde geschil heeft de Hoge Raad in zijn arrest van 21 november 2008, nr. 43.550, onder meer het volgende overwogen:
 “3.3. Het Hof heeft onder verwijzing naar de (...) uitspraak van het Hof van Discipline geoordeeld dat belanghebbende bij zijn optreden voor zichzelf, dan wel namens [stichting B], is gebleven binnen de grenzen die door zijn beroepsgenoten als aanvaardbaar worden beschouwd en mitsdien binnen de uitoefening van zijn beroep heeft gehandeld.
 Voor zover het middel zich tegen dit oordeel richt, kan het niet tot cassatie leiden. Het Hof heeft met dit oordeel tot uitdrukking gebracht dat belanghebbende niet zo zeer onverantwoord heeft gehandeld dat reeds om die reden zijn optreden niet in de uitoefening van zijn beroep heeft kunnen plaatsvinden, welk oordeel – aldus gelezen – niet onbegrijpelijk is of onvoldoende gemotiveerd.
 3.4. Het Hof heeft voorts geoordeeld dat de Inspecteur met al hetgeen hij heeft aangedragen niet erin is geslaagd aannemelijk te maken dat belanghebbende als privépersoon schade jegens [stichting A] heeft veroorzaakt;
 naar ’s Hofs oordeel is niet komen vast te staan dat de civielrechtelijk nog vast te stellen schadeplichtigheid zo zeer buiten de normale uitoefening van zijn beroep ligt en de beweegredenen voor het voeren van de procedures jegens [stichting A] zo zeer op het vlak van de persoonlijke behoeftebevrediging liggen, dat daaraan meer belang toekomt dan aan de omstandigheid dat die gedragingen voortvloeiden uit belanghebbendes beroepsuitoefening.
 Voor zover het middel zich tegen dit oordeel richt, slaagt het. De Inspecteur heeft voor het Hof onder meer aangevoerd dat belanghebbende is aangesproken vanwege zijn persoonlijke betrokkenheid bij de acties jegens [stichting A] en dat geen redelijk denkend ondernemer zou zijn doorgegaan met deze acties gelet op de mogelijke schadeclaims. In het licht van deze op zichzelf door het Hof niet verworpen stellingen is ’s Hofs oordeel onvoldoende gemotiveerd.
 3.5. Het hiervoor in 3.4 overwogene brengt mee dat ’s Hofs uitspraak niet in stand kan blijven. Verwijzing moet volgen.”
 5.2.1. Belanghebbende drijft als advocaat, dat wil zeggen als zelfstandig beroepsbeoefenaar in de zin van artikel 3.5, tweede lid, van de Wet inkomstenbelasting 2001 (hierna: de Wet), een onderneming. Ingevolge artikel 3.8 van de Wet geldt als winst uit onderneming het bedrag van de gezamenlijke voordelen die worden verkregen uit een onderneming.
 5.2.2. Vaststaat dat belanghebbende door [stichting A] aansprakelijk is gesteld, omdat hij jegens [stichting A] onrechtmatig heeft gehandeld en daardoor schade zou hebben veroorzaakt. Belanghebbende heeft gesteld dat hij door [stichting A] (mede) aansprakelijk is gesteld in zijn hoedanigheid van advocaat. De inspecteur heeft daarentegen gesteld dat belanghebbende niet als ondernemer, maar als privé-persoon aansprakelijk is gesteld.
 5.2.3. Bij de beoordeling van de hoedanigheid waarin belanghebbende aansprakelijk is gesteld is naar het oordeel van het Hof van belang welke activiteiten redelijkerwijs nog kunnen worden beschouwd als activiteiten die binnen de draaicirkel van de uitoefening van het beroep van advocaat kunnen zijn verricht. In beginsel geldt bij deze beoordeling dat het aan de ondernemer is om te bepalen op welke wijze en met welke middelen hij zijn bedrijfsactiviteiten uitoefent. In dezen geldt de vrijheid van de ondernemer als uitgangspunt. Dit is anders indien een bepaalde activiteit (respectievelijk de desbetreffende uitgaven) is (zijn) gedaan met het oogmerk de persoonlijke belangen van de ondernemer te dienen.
 5.2.4. Naar het oordeel van het Hof kan ervan worden uitgegaan dat belanghebbende in zijn hoedanigheid van advocaat betrokken is geraakt bij activiteiten die erop waren gericht om het functioneren van [stichting A] aan de orde te stellen en dat hij daarbij niet zozeer onverantwoord heeft gehandeld dat zijn optreden reeds om die reden niet in de uitoefening van zijn beroep heeft kunnen plaatsvinden. Het betreft hier in eerste instantie activiteiten van de zogenoemde [werkgroep] en vervolgens die van [stichting B]. Tot deze activiteiten rekent het Hof ook het verspreiden van folders die onder meer zijn gericht op het werven van fondsen ten behoeve van [stichting B], ook indien de verspreiding van dergelijke folders – wegens de voor [stichting A] negatieve inhoud daarvan – nadien als onrechtmatig is gekwalificeerd. Het Hof ziet deze zienswijze bevestigd in het oordeel van het Hof van Discipline als vermeld onder 2.8.2.
 5.2.5. Vaststaat voorts dat belanghebbende geen gevolg heeft gegeven aan het vonnis van de voorzieningenrechter te Middelburg van 20 november 2003 als vermeld onder 2.9.2 en dat belanghebbende op grond daarvan de in het vonnis vermelde maximale dwangsom verschuldigd is geworden. Gelet op hetgeen hiervoor is overwogen, gaat het Hof ervan uit dat dit vonnis mede belanghebbende in zijn hoedanigheid als ondernemer regardeert. De vraag rijst dan of ook de schade voortvloeiend uit het niet nakomen van het vonnis van de voorzieningenrechter als (negatief) voordeel uit hoofde van de door belanghebbende gedreven onderneming moet worden beschouwd. Desgevraagd heeft belanghebbende ter nadere zitting van 8 juli 2009 hieromtrent het volgende verklaard:
 “U vervolgt met een verwijzing naar het tweede onderdeel van het dictum [Hof: van de voorzieningenrechter te Middelburg] (...). U vraagt mij of ik aan dit onderdeel van het dictum gevolg heb gegeven. (...) Ik zeg U dat ik niet tijdig heb voldaan aan dit onderdeel van het dictum, omdat ik verwachtte dat dit vonnis in appel vernietigd zou worden, zoals gerechtshof te Arnhem dat in 2001 in een identieke zaak eerder heeft gedaan. U vraagt mij voorts of met het niet gevolg geven aan dit onderdeel van het dictum een ondernemingsbelang was gediend. Of ik als advocaat belang heb bij het niet gevolg geven hieraan en zo ja welk belang daarmee gediend is. Daarop zeg ik U dat de denkwijze principieel was, ook de denkwijze van de advocaat. Ik hoopte dat het gerechtshof te ’s-Gravenhage het vonnis zou vernietigen en het niet zou bekrachtigen, maar het gerechtshof te ’s-Gravenhage heeft het anders gezien. U vat mijn antwoord als volgt correct samen: mijn handelen in hoedanigheid als advocaat heeft geen beperking aan mijn uitingsvrijheid tot gevolg en daarom heb ik geen gevolg gegeven aan dit onderdeel van het dictum.”
 5.2.6. Naar het oordeel van het Hof kan ter zake van de executie van de door de rechtbank Middelburg (voorzieningenrechter) (mede) aan belanghebbende opgelegde dwangsom, niet worden geconcludeerd dat het hier een last betreft die niet in het kader van diens bedrijfsuitoefening is opgekomen en derhal¬ve niet ten laste van het resultaat zou mogen komen. In dit verband kent het Hof betekenis toe aan de omstandigheid dat de (voorwaardelijke) veroordeling tot betaling van de dwangsom voortvloeit uit activiteiten die belanghebbende als ondernemer heeft verricht. Mogelijk had belanghebbende – bijvoorbeeld door het vooralsnog nakomen van het vonnis (al dan niet met de mededeling dat hoger beroep was aangetekend) – de executie van de dwangsom (deels) kunnen voorkomen. Echter, zo er al op dit punt sprake is van een nalatigheid of een onjuiste inschatting door belanghebbende, dan acht het Hof dit handelen of nalaten, gelet ook op belanghebbendes toelichting ter nadere zitting, niet voldoende om te oordelen dat hij zich daarmee buiten de ondernemingssfeer heeft begeven en dat geen redelijk denkend ondernemer (ervan uitgaande dat deze zich overigens in een met die van belanghebbende vergelijkbare positie zou bevinden) betaling van de opgelegde dwangsom zou hebben voorkomen. Voor het oordeel dat belanghebbende met het oog op zijn persoonlijke belangen heeft nagelaten executie van de dwangsom te voorkomen is derhalve onvoldoende grond aanwezig.
 5.2.7. Naar het oordeel van het Hof heeft belanghebbende met toepassing van goedkoopmansgebruik per 31 december 2003 een voorziening mogen treffen ter grootte van de in het vonnis van de voorzieningenrechter vermelde dwangsom van maximaal € 50.000.
 5.3.1. Belanghebbende heeft zich op het standpunt gesteld dat een voorziening van
 € 1.000.000 zou zijn toegestaan, overeenkomstig de beslissing van het gerechtshof te ’s-Gravenhage.
 5.3.2. Voor het gerechtshof te ’s-Gravenhage heeft de inspecteur zich subsidiair op het standpunt gesteld dat een voorziening niet kan worden gevormd, omdat niet wordt voldaan aan al de in dat verband geldende voorwaarden. Daartoe behoort – zoals de inspecteur terecht heeft gesteld – de voorwaarde dat op balansdatum (2003 dan wel 2004) een redelijke mate van zekerheid dient te bestaan dat de uitgaven waarvoor de voorziening wordt gevormd daadwerkelijk zullen worden gedaan.
 5.3.3. Belanghebbende, op wie in dit verband de bewijslast rust, heeft ter onderbouwing van de omvang van de voorziening verwezen naar het bedrag van € 75.000.000 dat in de dagvaarding is vermeld waarmee in 2003 de procedure voor de rechtbank te Middelburg werd ingeleid.
 5.3.4. Naar het oordeel van het Hof biedt de vermelding van een schade van € 75.000.000 in voormelde dagvaarding geen grond voor een hogere voorziening dan waartoe hiervoor onder 5.2.7 is geconcludeerd. Daartoe acht het Hof redengevend dat blijkens het vonnis van de voorzieningenrechter te Middelburg een vordering tot vergoeding van schade niet is toegewezen. Ook in de (bodem)procedure die op het vonnis van de voorzieningenrechter is gevolgd, is, zoals blijkt uit het vonnis van de rechtbank Middelburg van 11 januari 2006 geen veroordeling tot vergoeding van schade uitgesproken. Dat tegen deze beslissing door [stichting A] hoger beroep is ingesteld is niet gesteld of aannemelijk geworden. Ook overigens is van toewijzing van een vordering tot schadevergoeding niet gebleken.
 Nu gronden die anderszins ertoe zouden hebben te leiden dat op balansdatum (2003 dan wel 2004) een redelijke mate van zekerheid zou hebben bestaan dat de door belanghebbende gestelde toekomstige lasten (waarin hij heeft willen voorzien) daadwerkelijk zouden worden gedaan, niet zijn aangevoerd, acht het Hof belanghebbende niet erin geslaagd (feitelijke) gronden aannemelijk te maken die in 2003 de vorming van een hogere voorziening dan
 € 50.000 rechtvaardigen. Een en ander nog daargelaten dat belanghebbende over een beroepsaansprakelijkheidsverzekering beschikte, waarvan mag worden aangenomen dat die in enige mate dekking voor een aansprakelijkstelling zou hebben geboden.
 5.3.5. Gronden voor een aanvullende dotatie in 2004 zijn niet gesteld of aannemelijk geworden.
 5.4.1. Het vorenoverwogene leidt voor het jaar 2003 ertoe dat het belastbaar inkomen uit werk en woning op nihil dient te worden vastgesteld.
 5.4.2. Voorts verstaat het Hof dat de inspecteur bij het vaststellen van de definitieve aanslag voor het jaar 2003 – zonodig ambtshalve – overgaat tot het nemen van een verliesbeschikking met inachtneming van hetgeen in deze uitspraak inzake het vormen en de omvang van de litigieuze voorziening is beslist. Uitgaande van het bedrag waarnaar de onderhavige aanslag is opgelegd dient het verlies op € 7.000 (= € 50.000 -/- € 43.000) te worden bepaald.
 5.4.3. Het vorenoverwogene houdt voor het jaar 2004 in dat er geen reden is om het bedrag waarop het belastbaar inkomen uit werk en woning vermoedelijk dient te worden vastgesteld te verminderen met een (extra) dotatie aan de litigieuze voorziening. Ervan uitgaande dat er na terugwenteling van het verlies van 2003 vermoedelijk geen met het inkomen uit werk en woning over 2004 te verrekenen verlies zal resteren, dient de voorlopige aanslag voor het jaar 2004 te worden gehandhaafd.
 Nu het door belanghebbende voor het jaar 2003 ingestelde beroep gegrond is en de desbetreffende uitspraak van de inspecteur om die reden worden vernietigd, acht het Hof termen aanwezig voor een kostenveroordeling op de voet van artikel 8:75 van de Algemene wet bestuursrecht . De voor vergoeding in aanmerking komende kosten zijn opgenomen in artikel 1 van het Besluit proceskosten bestuursrecht (hierna: het Besluit). Voor het onderhavige geval zijn dat de reiskosten die belanghebbende voor het bijwonen van de zitting op 4 januari 2005 en de nadere zitting op 10 mei 2005 bij het gerechtshof te ’s-Gravenhage heeft moeten maken. Met inachtneming van het Besluit berekent het Hof de reiskosten op € 68, bestaande uit de geschatte reiskosten per openbaar vervoer tweede klasse. Voorts komen voor vergoeding in aanmerking de reiskosten die belanghebbende heeft moeten maken voor het bijwonen van de zitting op 11 februari 2009 en de nadere zitting op 8 juli 2009 bij het Hof. Met inachtneming van het Besluit berekent het Hof de reiskosten op € 86, bestaande uit de geschatte reiskosten per openbaar vervoer tweede klasse. In totaal komt derhalve voor vergoeding in aanmerking een bedrag van € 154.
 - verklaart het beroep betreffende de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 gegrond;
 - vernietigt de uitspraak van de inspecteur betreffende de voorlopige aanslag IB/PVV 2003;
 - vermindert de voorlopige aanslag IB/PVV 2003 tot een naar een belastbaar inkomen uit werk en woning van € nihil;
 - verklaart het beroep betreffende de voorlopige aanslag IB/PVV 2004 ongegrond;
 - veroordeelt de inspecteur in de proceskosten van belanghebbende tot een bedrag van € 154.
 De uitspraak is gedaan door mrs. E.A.G. van der Ouderaa, voorzitter, A.M.J.G. van Amsterdam en H.N. van der Kolk, leden van de belastingkamer, in tegenwoordigheid van mr. M.H. Hogendoorn als griffier. De beslissing is op donderdag 24 december 2009 in het openbaar uitgesproken.
 Artikel 3.5, lid 2