type: contracts

text:
 19.10.2017
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 270/20
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 52/2016
 tat-18 ta' Marzu 2016
 li temenda l-Anness II (Regolamenti tekniċi, standards, ittestjar u ċertifikazzjoni) u l-Anness IV (Enerġija) tal-Ftehim ŻEE [2017/1882]
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea (“il-Ftehim ŻEE”), u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) 2015/1095 tal-5 ta' Mejju 2015 li jimplimenta d-Direttiva 2009/125/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill fir-rigward tar-rekwiżiti tal-ekodisinn għall-kabinetti għall-ħżin refriġirat professjonali, kabinetti ta' refriġerazzjoni rapida, unitajiet ta' kondensazzjoni u chillers tal-proċess (1) għandu jiġi inkorporat fil-Ftehim ŻEE.
 (2)
 L-Annessi II u IV tal-Ftehim ŻEE għandhom għalhekk jiġu emendati skont dan,
 ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 Il-punt li ġej jiddaħħal wara l-punt 6n (ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) 2015/1189) tal-Kapitolu IV tal-Anness II tal-Ftehim ŻEE:
 “6o.
 32015 R 1095: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) 2015/1095 tal-5 ta' Mejju 2015 li jimplimenta d-Direttiva 2009/125/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill fir-rigward tar-rekwiżiti tal-ekodisinn għall-kabinetti għall-ħżin refriġirat professjonali, kabinetti ta' refriġerazzjoni rapida, unitajiet ta' kondensazzjoni u chillers tal-proċess (ĠU L 177, 8.7.2015, p. 19).”
 Artikolu 2
 Il-punt li ġej jiddaħħal wara l-punt 26o (ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) 2015/1189) tal-Anness IV tal-Ftehim ŻEE:
 “26p.
 32015 R 1095: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) 2015/1095 tal-5 ta' Mejju 2015 li jimplimenta d-Direttiva 2009/125/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill fir-rigward tar-rekwiżiti tal-ekodisinn għall-kabinetti għall-ħżin refriġirat professjonali, kabinetti ta' refriġerazzjoni rapida, unitajiet ta' kondensazzjoni u chillers tal-proċess (ĠU L 177, 8.7.2015, p. 19).”
 Artikolu 3
 It-testi tar-Regolament (UE) 2015/1095 bil-lingwa Islandiża u b'dik Norveġiża, li se jiġu ppubblikati fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, ikunu awtentiċi.
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fid-19 ta' Marzu 2016, bil-kundizzjoni li jkunu saru n-notifiki kollha skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ŻEE (*1).
 Artikolu 5
 Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE u fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Magħmul fi Brussell, it-18 ta' Marzu 2016.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Claude MAERTEN
 (1) ĠU L 177, 8.7.2015, p. 19.
 (*1) L-ebda rekwiżiti kostituzzjonali ma huma indikati.


jurisdiction: EU

text:
 31.7.2010
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 200/38
 Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä olisi tarkastettava UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavissa osoitteesta:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) sääntö nro 125 – Yhdenmukaiset määräykset, jotka koskevat moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntää kuljettajan etunäkyvyysalueen osalta
 Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:
 Täydennys nro 1 säännön alkuperäiseen versioon – Voimaantulopäivä: 3. helmikuuta 2008
 Täydennys nro 2 säännön alkuperäiseen versioon – Voimaantulopäivä: 19. elokuuta 2010
 SISÄLLYS
 SÄÄNTÖ
 1.
 Soveltamisala ja tarkoitus
 2.
 Määritelmät
 3.
 Hyväksynnän hakeminen
 4.
 Hyväksyntä
 5.
 Vaatimukset
 6.
 Testimenettely
 7.
 Ajoneuvotyypin muutokset ja hyväksynnän laajentaminen
 8.
 Tuotannon vaatimustenmukaisuus
 9.
 Seuraamukset vaatimustenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta
 10.
 Tuotannon lopettaminen
 11.
 Hyväksyntätesteistä vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet
 LIITTEET
 Liite 1 –
 Ilmoitus ajoneuvotyypin hyväksynnän myöntämisestä, laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta kuljettajan etunäkyvyysalueen osalta taikka ajoneuvotyypin tuotannon lopettamisesta säännön nro 125 mukaisesti
 Liite 2 –
 Hyväksyntämerkkien sijoittelu
 Liite 3 –
 Menettely moottoriajoneuvon istumapaikan H-pisteen ja todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi
 Liite 4 –
 Menettely päävertailumerkkien ja kolmiulotteisen vertailujärjestelmän välisten mittasuhteiden määrittämiseksi
 1 SOVELTAMISALA JA TARKOITUS
 1.1
 Tätä sääntöä sovelletaan M1-luokan ajoneuvojen kuljettajan etunäkyvyysalueeseen 180 asteen sektorissa (1).
 1.2
 Säännön tarkoituksena on taata riittävä näkyvyys, kun tuulilasi ja muut lasipinnat ovat kuivia ja puhtaita.
 1.3
 Tämän säännön vaatimukset on laadittu sovellettavaksi M1-luokan ajoneuvoihin, joissa kuljettajan paikka on vasemmalla. M1-luokan ajoneuvoihin, joissa kuljettajan paikka on oikealla, on sovellettava näitä vaatimuksia vaihtamalla tarvittaessa puolet päinvastaisiksi.
 2. MÄÄRITELMÄT
 Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
 2.1
 ’Ajoneuvon tyyppihyväksynnällä’ tarkoitetaan kokonaisuudessaan menettelyä, jolla vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuoli osoittaa, että ajoneuvotyyppi täyttää tämän säännön tekniset vaatimukset.
 2.2
 ’Kuljettajan etunäkyvyysalueen osalta tyyppihyväksyttävällä ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoja, jotka eivät poikkea toisistaan sellaisilta olennaisilta osin kuin:
 2.2.1
 ulko- ja sisäpuoliset muodot ja järjestelyt näkyvyyteen vaikuttavalla 1 kohdassa määritetyllä alueella, ja
 2.2.2
 tuulilasin muoto ja mitat sekä sen asennus.
 2.3
 ’Kolmiulotteisella vertailujärjestelmällä’ tarkoitetaan pystysuoran pitkittäisleikkauksen X–Z, vaakaleikkauksen X–Y ja pystysuoran poikittaisleikkauksen Y–Z muodostamaa vertailujärjestelmää (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 6); järjestelmän avulla määritetään piirustusten suunnittelupisteiden suhde niiden sijaintiin todellisessa ajoneuvossa. Ajoneuvon sijoittaminen vertailujärjestelmään määritetään liitteessä 4; kaikki maanpinnan nollatason suhteen ilmoitetut koordinaatit on mitattava ajokunnossa (2) olevasta ajoneuvosta, jossa on etuistuimella yksi 75 kg ± 1 % painoinen henkilö.
 2.3.1
 Säädettävällä maavaralla varustetut ajoneuvot on testattava ajoneuvon valmistajan ilmoittamissa tavanomaisissa käyttöolosuhteissa.
 2.4
 ’Päävertailumerkeillä’ tarkoitetaan ajoneuvon rungossa olevia reikiä, pintoja, merkkejä ja tunnisteita. Ajoneuvon valmistajan on ilmoitettava käytettävien vertailumerkkien tyyppi sekä jokaisen merkin sijainti kolmiulotteisen vertailujärjestelmän X-, Y- ja Z-koordinaatein sekä pisteiden korkeus oletetusta maanpinnan tasosta. Vertailumerkit voivat olla samoja tarkistuspisteitä, joita käytetään korin asennuksessa.
 2.5
 ’Selkänojakulmalla’ tarkoitetaan liitteessä 3 olevassa 2.6 tai 2.7 kohdassa määriteltyä kulmaa.
 2.6
 ’Todellisella selkänojakulmalla’ tarkoitetaan liitteessä 3 olevassa 2.6 kohdassa määriteltyä kulmaa.
 2.7
 ’Suunnitellulla selkänojakulmalla’ tarkoitetaan liitteessä 3 olevassa 2.7 kohdassa määriteltyä kulmaa.
 2.8
 ’V-pisteillä’ tarkoitetaan pisteitä, joiden sijainti matkustajatilassa määräytyy etuistuimen reunimmaisiksi suunniteltujen istumapaikkojen keskiöiden kautta kulkevien pitkittäisten pystyleikkausten avulla suhteessa R-pisteeseen sekä suunniteltuun selkänojakulmaan ja joita käytetään näkyvyysaluetta koskevien vaatimusten täyttymisen tarkistamiseen.
 2.9
 ’R-pisteellä tai istuimen vertailupisteellä’ tarkoitetaan liitteessä 3 olevassa 2.4 kohdassa määriteltyä pistettä.
 2.10
 ’H-pisteellä’ tarkoitetaan liitteessä 3 olevassa 2.3 kohdassa määriteltyä pistettä.
 2.11
 ’Tuulilasin vertailupisteillä’ tarkoitetaan pisteitä, jotka sijaitsevat V-pisteistä tuulilasin ulkopintaan kulkevien suorien ja tuulilasin leikkauspisteissä.
 2.12
 ’Panssaroidulla ajoneuvolla’ tarkoitetaan kuljetettavien matkustajien ja/tai tavaroiden suojeluun tarkoitettua ajoneuvoa, joka täyttää panssarointi- ja luodinkestävyysvaatimukset.
 2.13
 ’Läpinäkyvällä alueella’ tarkoitetaan ajoneuvon tuulilasin tai muiden lasipintojen alaa, jonka valonläpäisevyys pintaa vastaan kohtisuorasti mitattuna on vähintään 70 prosenttia. Jos kyse on panssaroidusta ajoneuvosta, valonläpäisevyyden on oltava vähintään 60 prosenttia.
 2.14
 ’P-pisteillä’ tarkoitetaan pisteitä, joiden ympäri kuljettajan pää kiertyy, kun hän katsoo vaakatasossa silmän korkeudella olevia kohteita.
 2.15
 ’E-pisteillä’ tarkoitetaan kuljettajan silmien keskipisteitä, joiden avulla määritetään A-pylväiden muodostaman näköestekulman laajuus.
 2.16
 ’A-pylväällä’ tarkoitetaan mitä tahansa kattoa tukevaa rakennetta, joka sijaitsee pystysuuntaisen, 68 mm V-pisteiden edessä sijaitsevan poikittaisleikkauksen etupuolella, ja siihen kuuluvaa läpinäkymätöntä osaa kuten tuulilasin listat ja ovien kehykset, jotka ovat kiinni tällaisissa tukirakenteissa tai niiden vieressä.
 2.17
 ’Istuimen vaakasuoralla säätövälillä’ tarkoitetaan X-akselin suuntaista ajoneuvon valmistajan suunnittelemien tavanomaisten ajoasentojen säätöväliä kuljettajan istuimessa (ks. edellä oleva 2.3 kohta).
 2.18
 ’Istuimen laajennetulla säätövälillä’ tarkoitetaan sellaista X-akselin suunnassa suoritettavaa istuimen säätöä (ks. edellä oleva 2.3 kohta), joka ylittää ajoneuvon valmistajan suunnittelemat 2.16 kohdassa vahvistetut tavanomaiset ajoasennot; säätöä käytetään istuinten muuttamiseksi vuoteiksi tai helpottamaan ajoneuvoon pääsyä.
 3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
 3.1
 Ajoneuvon valmistajan tai tämän edustajan on haettava ajoneuvolle tyyppihyväksyntää kuljettajan etunäkyvyysalueen osalta.
 3.2
 Hakemukseen on liitettävä jäljempänä mainitut asiakirjat kolmena kappaleena, ja sen on sisällettävä seuraavat yksityiskohtaiset tiedot:
 3.2.1
 kuvaus ajoneuvosta 2.2 kohdassa vahvistettujen kriteerien mukaisesti, mittapiirustukset sekä valokuva tai hajotuskuva matkustajatilasta; kuvauksessa on mainittava ajoneuvotyypin tunnusnumerot ja/tai muut tunnukset;
 3.2.2
 päävertailumerkkien ominaisuudet riittävän tarkasti, jotta ne voidaan helposti tunnistaa ja niiden sijainti suhteessa toisiinsa ja R-pisteeseen on määriteltävissä.
 3.3
 Hyväksyntätestit suorittavalle tekniselle tutkimuslaitokselle on toimitettava hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo.
 4. HYVÄKSYNTÄ
 4.1
 Jos tämän säännön nojalla hyväksyttäväksi toimitettu ajoneuvo täyttää jäljempänä olevan 5 kohdan vaatimukset, kyseiselle ajoneuvolle on myönnettävä tyyppihyväksyntä.
 4.2
 Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan tyyppihyväksyntänumero. Tyyppihyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä merkistä (00 säännön ollessa alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää viimeisimmät hyväksynnän myöntämishetkellä sääntöön tehdyt olennaiset tekniset muutokset. Kyseinen sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa samalle ajoneuvotyypille, jolla on erilainen näkyvyysalue, eikä toiselle ajoneuvotyypille.
 4.3
 Tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin hyväksynnästä tai hyväksynnän epäämisestä tai peruuttamisesta on ilmoitettava tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille noudattaen tämän säännön liitteessä 1 olevaa ilmoitusmallia. Ilmoitukseen on liitettävä hakijan toimittamat valokuvat ja/tai kaaviot sopivassa mittakaavassa enintään A4-kokoisina (210 × 297 mm) tai A4-kokoisiksi taitettuina.
 4.4
 Jokaiseen tämän säännön perusteella tyyppihyväksyttyyn ajoneuvoon on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen kohtaan liitteessä 2 kuvatun mallin mukainen kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu
 4.4.1
 ympyrästä, jonka sisällä on E-kirjain ja sen jälkeen hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (3),
 4.4.2
 edellä 4.4.1 kohdassa tarkoitetun ympyrän oikealla puolella sijaitsevasta tämän säännön numerosta, jota seuraa R-kirjain, viiva ja tyyppihyväksyntänumero.
 4.5
 Jos ajoneuvo on tyyppihyväksytty vuoden 1958 sopimukseen liitetyn yhden tai useamman säännön perusteella maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön nojalla, 4.4.1 kohdassa tarkoitettua tunnusta ei tarvitse toistaa. Tällöin sääntöjen ja tyyppihyväksyntien numerot sekä lisätunnukset on sijoitettava pystysarakkeisiin edellä 4.4.1 kohdassa tarkoitetun tunnuksen oikealle puolelle.
 4.6
 Tyyppihyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.
 4.7
 Tyyppihyväksyntämerkki on sijoitettava ajoneuvon tiedot sisältävään kilpeen tai sen läheisyyteen.
 5. VAATIMUKSET
 5.1 Kuljettajan etunäkyvyysalue
 5.1.1
 Tuulilasin läpinäkyvyysalueen on käsitettävä vähintään tuulilasin vertailupisteet (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 1), jotka ovat:
 5.1.1.1
 vaakasuuntaisesti V1:stä eteenpäin ja 17 astetta vasemmalle sijaitseva vertailupiste (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 1);
 5.1.1.2
 pystysuuntaisesti V1:stä eteenpäin ja 7 astetta ylöspäin sijaitseva vertailupiste;
 5.1.1.3
 pystysuuntaisesti V2:sta eteenpäin ja 5 astetta alaspäin sijaitseva vertailupiste.
 5.1.1.4
 tuulilasin toisen puoliskon etunäkyvyysvaatimusten täyttyminen todetaan määrittämällä kolme uutta vertailupistettä, jotka sijaitsevat 5.1.1.1—5.1.1.3 kohdassa määriteltyjen pisteiden kanssa symmetrisesti ajoneuvon pitkittäismediaanileikkaukseen nähden.
 5.1.2
 Kummankaan A-pylvään muodostama näköestekulma, sellaisena kuin se on esitettynä 5.1.2.1 kohdassa, ei saa ylittää 6:ta astetta (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 3). Panssaroiduissa ajoneuvoissa kyseinen kulma ei saa ylittää 10:tä astetta.
 Matkustajan puoleisen A-pylvään muodostamaa näköestekulmaa, sellaisena kuin se on esitettynä 5.1.2.1.2 kohdassa, ei tarvitse määrittää, jos kyseiset kaksi pylvästä on sijoitettu symmetrisesti ajoneuvon pystysuuntaiseen pitkittäismediaanileikkaukseen nähden.
 5.1.2.1
 Kummankin A-pylvään muodostama näköestekulma on mitattava asettamalla päällekkäin seuraavat kaksi vaakaleikkausta:
 Leikkaus 1
 :
 Alkaen Pm-pisteestä, joka sijaitsee 5.3.1.1 kohdassa määritetyssä paikassa, piirretään taso, joka nousee 2 asteen kulmassa Pm-pisteen kautta kulkevaan vaakatasoon nähden. Määritetään A-pylvään vaakasuuntainen leikkaus alkaen etumaisesta A-pylvään ja edellä mainitun kaltevan tason leikkauspisteestä (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 2).
 Leikkaus 2
 :
 Toistetaan samat toimenpiteet tasossa, joka laskee 5 asteen kulmassa Pm-pisteen kautta kulkevaan vaakatasoon nähden (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 2).
 5.1.2.1.1
 Kuljettajan puoleisen A-pylvään muodostama näköestekulma on tasoon projisoituna pisteestä E2 lähtevän ja pisteen E1 ja leikkauksen S2 ulkoreunan yhdistävän tangentin suuntaisen paralleelin ja pisteen E2 ja leikkauksen S1 sisäreunan yhdistävän tangentin välinen kulma (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 3).
 5.1.2.1.2
 Matkustajan puoleisen A-pylvään muodostama näköestekulma on tasoon projisoituna pisteen E3 ja leikkauksen S1 sisäreunan yhdistävän tangentin ja pisteestä E3 lähtevän, pisteen E4 ja leikkauksen S2 ulkoreunan yhdistävän tangentin suuntaisen paralleelin välinen kulma (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 3).
 5.1.2.2
 Missään ajoneuvossa ei saa olla enempää kuin kaksi A-pylvästä.
 5.1.3
 Muita kuin A-pylväiden, kiinteän tai liikuteltavan ilmanvaihtoaukon tai sivuikkunan jakopuitteen, ulkopuolisten radioantennien, taustapeilien ja tuulilasinpyyhkimien muodostamia esteitä ei saa olla kuljettajan etunäkyvyysalueella 180 asteen sektorissa vaakasuuntaisesti V1:n kautta kulkevan tason alapuolella ja V2:n kautta kulkevien kolmen tason yläpuolella, joista yksi on kohtisuorassa leikkaukseen X–Z nähden ja laskee 4 asteen kulmassa vaakatasosta, ja toiset kaksi ovat kohtisuorassa leikkaukseen Y–Z nähden ja laskevat 4 asteen kulmassa vaakatasoon nähden (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 4).
 Näköesteiksi ei katsota seuraavia:
 a)
 upotettuja tai painettuja radioantennin johtimia, jotka ovat leveydeltään enintään:
 i)
 upotetut johtimet: 0,5 mm,
 ii)
 painetut johtimet: 1,0 mm. Radioantennin johtimet eivät saa kulkea vyöhykkeen A poikki (4). Kolme radioantennin johdinta saa kuitenkin kulkea vyöhykkeen A poikki, jos niiden paksuus on enintään 0,5 mm.
 b)
 vyöhykkeelle A sijoitettuja huurteen- tai huurunpoistolaitteiden johtimia, jotka ovat tavallisesti siksak- tai sinikäyrämuotoisia ja joiden mitat ovat:
 i)
 suurin näkyvä paksuus: 0,030 mm,
 ii)
 suurin johdintiheys:
 a.
 pystysuuntaiset johtimet: 8/cm,
 b.
 vaakasuuntaiset johtimet: 5/cm.
 5.1.3.1
 Ohjauspyörän kehän ja ohjauspyörään sijoitettujen kojelaudan säätimien muodostama näköeste sallitaan, jos V2:n kautta kulkeva taso, joka on kohtisuorassa leikkaukseen X–Z nähden ja sivuaa ohjauspyörän kehää sen ylimmästä kohdasta, laskee vähintään 1 asteen kulmassa vaakatasoon nähden.
 Jos ohjauspyörä on säädettävä, se on asetettava valmistajan ilmoittamaan vakioasentoon tai muussa tapauksessa säätöalueen puoliväliin.
 5.2 V-pisteiden sijainti
 5.2.1
 V-pisteiden sijainnin R-pisteeseen nähden kolmiulotteisen vertailujärjestelmän XYZ-koordinaatteina ilmoitettuna on oltava taulukoiden I ja IV mukainen.
 5.2.2
 Taulukossa I osoitetaan peruskoordinaatit istuimen 25 asteen suunnitellulle selkänojakulmalle. Koordinaattien positiiviset suunnat ilmenevät liitteen 4 lisäyksen kuviosta 1.
 Taulukko I
 V-piste
 X
 Y
 Z
 V1
 68 mm
 –5 mm
 665 mm
 V2
 68 mm
 –5 mm
 589 mm
 5.3 P-pisteiden sijainti
 5.3.1
 P-pisteiden sijainnin R-pisteeseen nähden kolmiulotteisen vertailujärjestelmän XYZ-koordinaatteina ilmoitettuna on oltava taulukoiden II, III ja IV mukainen.
 5.3.1.1
 Taulukossa II annetaan peruskoordinaatit 25 asteen suunnitellulle selkänojakulmalle. Koordinaattien positiiviset suunnat annetaan liitteen 4 lisäyksen kuviossa 1.
 Pm-piste on suoran P1–P2 ja R-pisteen kautta kulkevan pituussuuntaisen pystyleikkauksen leikkauspisteessä.
 Taulukko II
 Piste P
 X
 Y
 Z
 P1
 35 mm
 –20 mm
 627 mm
 P2
 63 mm
 47 mm
 627 mm
 Pm
 43,36 mm
 0 mm
 627 mm
 5.3.1.2
 Taulukossa III osoitetaan P1:n ja P2:n X-koordinaatteihin tehtävät lisäkorjaukset 2.16 kohdassa määritetyn istuimen vaakasuuntaisen säätövaran ylittäessä 108 mm. Koordinaattien positiiviset suunnat ilmenevät liitteen 4 lisäyksen kuviosta 1.
 Taulukko III
 Istuimen vaakasuuntainen säätövara
 Δx
 108–120 mm
 –13 mm
 121–132 mm
 –22 mm
 133–145 mm
 –32 mm
 146–158 mm
 –42 mm
 yli 158 mm
 –48 mm
 5.4 Korjaus muulle kuin 25 asteen suunnitellulle selkänojakulmalle
 Taulukossa IV osoitetaan kunkin P- ja V-pisteen X- ja Y-koordinaatteihin tehtävät lisäkorjaukset suunnitellun selkänojakulman ollessa muu kuin 25 astetta. Koordinaattien positiiviset suunnat ilmenevät liitteen 4 lisäyksen kuviosta 1.
 Taulukko IV
 Selkänojakulma
 (asteina)
 Vaakakoordinaatit
 Δx
 Pystykoordinaatit
 Δz
 5
 – 186 mm
 28 mm
 6
 – 177 mm
 27 mm
 7
 – 167 mm
 27 mm
 8
 – 157 mm
 27 mm
 9
 – 147 mm
 26 mm
 10
 – 137 mm
 25 mm
 11
 – 128 mm
 24 mm
 12
 – 118 mm
 23 mm
 13
 – 109 mm
 22 mm
 14
 –99 mm
 21 mm
 15
 –90 mm
 20 mm
 16
 –81 mm
 18 mm
 17
 –72 mm
 17 mm
 18
 –62 mm
 15 mm
 19
 –53 mm
 13 mm
 20
 –44 mm
 11 mm
 21
 –35 mm
 9 mm
 22
 –26 mm
 7 mm
 23
 –18 mm
 5 mm
 24
 –9 mm
 3 mm
 25
 0 mm
 0 mm
 26
 9 mm
 –3 mm
 27
 17 mm
 –5 mm
 28
 26 mm
 –8 mm
 29
 34 mm
 –11 mm
 30
 43 mm
 –14 mm
 31
 51 mm
 –18 mm
 32
 59 mm
 –21 mm
 33
 67 mm
 –24 mm
 34
 76 mm
 –28 mm
 35
 84 mm
 –32 mm
 36
 92 mm
 –35 mm
 37
 100 mm
 –39 mm
 38
 108 mm
 –43 mm
 39
 115 mm
 –48 mm
 40
 123 mm
 –52 mm
 5.5 E-pisteiden sijainti
 5.5.1
 E1 ja E2 ovat molemmat 104 mm:n etäisyydellä P1:stä.
 E2 on 65 mm:n etäisyydellä E1:stä (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 4).
 5.5.2
 Pisteet E1 ja E2 yhdistävää suoraa kierretään P1:n ympäri, kunnes E1:n ja A-pylvään kuljettajanpuoleisen leikkauksen 2 ulkoreunaa sivuava tangentti on suoran E1–E2 normaali (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 3).
 5.5.3
 E3 ja E4 ovat molemmat 104 mm:n etäisyydellä P2-pisteistä. E3 on 65 mm:n etäisyydellä E4:stä. (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 4).
 5.5.4
 Suoraa E3–E4 kierretään P2:n ympäri, kunnes E4:n ja A-pylvään matkustajanpuoleisen leikkauksen 2 ulkoreunaa sivuava tangentti on suoran E3–E4 normaali (ks. liitteen 4 lisäyksen kuvio 3).
 6. TESTIMENETTELY
 6.1 Kuljettajan etunäkyvyysalue
 6.1.1
 Ajoneuvon päävertailumerkkien ja kolmiulotteisen vertailujärjestelmän väliset mittasuhteet on määritettävä liitteessä 4 kuvatun menettelyn mukaisesti.
 6.1.2
 Pisteiden V1 ja V2 sijainti R-pisteen suhteen määritetään kolmiulotteisen vertailujärjestelmän XYZ-koordinaatteina 5.2.2 kohdan taulukon I ja 5.4 kohdan taulukon IV mukaisesti. Tuulilasin vertailupisteet saadaan korjattujen V-pisteiden perusteella 5.1.1 kohdan mukaisesti.
 6.1.3
 P-pisteiden, R-pisteen sekä kuljettajan istuma-asennon keskilinjan väliset suhteet määritetään kolmiulotteisen vertailujärjestelmän XYZ-koordinaatteina 5.3 kohdassa olevien taulukoiden II ja III mukaisesti. Korjaus muulle kuin 25 asteen suunnitellulle selkänojakulmalle saadaan 5.4 kohdassa olevasta taulukosta IV.
 6.1.4
 Näköestekulma (ks. 5.1.2 kohta) on mitattava vinotasoilla liitteen 4 lisäyksen kuviossa 2 esitetyllä tavalla. Pisteisiin E1 ja E2 sekä vastaavasti pisteisiin E3 ja E4 yhdistettyjen pisteiden P1 ja P2 välinen suhde osoitetaan liitteen 4 lisäyksen kuviossa 5.
 6.1.4.1
 Suoran E1–E2 on oltava asetettu 5.5.2 kohdassa kuvatulla tavalla. Kuljettajan puoleisen A-pylvään muodostama näköestekulma on mitattava 5.1.2.1.1 kohdassa määritetyllä tavalla.
 6.1.4.2
 Suoran E3–E4 on oltava asetettu 5.5.4 kohdassa kuvatulla tavalla. Matkustajan puoleisen A-pylvään muodostama näköestekulma on mitattava 5.1.2.1.2 kohdassa määritetyllä tavalla.
 6.1.5
 Valmistaja voi mitata näköestekulman joko ajoneuvosta tai piirustuksista. Epäselvissä tapauksissa tutkimuslaitos voi vaatia testien suorittamista ajoneuvossa.
 7. AJONEUVOTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN
 7.1
 Kaikista edellä 2.2 kohdassa määriteltyyn ajoneuvotyyppiin mahdollisesti tehtävistä muutoksista on ilmoitettava kyseisen ajoneuvotyypin hyväksyneelle hallinnolliselle yksikölle. Hallinnollinen yksikkö voi
 7.1.1
 katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei ole kielteistä vaikutusta tyyppihyväksynnän myöntämisedellytyksiin, ja laajentaa tyyppihyväksyntää,
 7.1.2
 katsoa, että tehdyt muutokset vaikuttavat tyyppihyväksynnän myöntämisedellytyksiin, ja vaatia uusien testien tai lisätarkastusten suorittamista ennen tyyppihyväksynnän laajentamista.
 7.2
 Tyyppihyväksynnän vahvistaminen tai epääminen, jossa eritellään tehdyt muutokset, annetaan tiedoksi edellä olevan 4.3 kohdan mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille.
 7.3
 Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava laajennuksesta muille sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 2 esitetyllä ilmoituslomakkeella. Viranomaisen on annettava kullekin laajennukselle sitä osoittava sarjanumero.
 8. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
 8.1
 Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on vastattava sopimuksen lisäyksessä 2 (E/ECE/324–E/ECE/TRANS/505/Rev.2) vahvistettuja yleisiä määräyksiä ja täytettävä seuraavat vaatimukset:
 8.2
 Tämän säännön nojalla hyväksyttävät ajoneuvot on valmistettava siten, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä ja täyttävät edellä olevan 5 kohdan vaatimukset.
 8.3
 Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen voi milloin tahansa tarkastaa kutakin tuotantoyksikköä koskevat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tarkastukset on tavanomaisesti suoritettava kerran kahdessa vuodessa.
 9. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA
 9.1
 Tämän säännön nojalla ajoneuvolle myönnetty tyyppihyväksyntä voidaan peruuttaa, jos 8 kohdassa määrättyjä vaatimuksia ei noudateta.
 9.2
 Jos sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä tyyppihyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
 10. TUOTANNON LOPETTAMINEN
 Jos tyyppihyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn ajoneuvotyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle, jonka on edelleen ilmoitettava asiasta tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
 11. HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET
 Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle tyyppihyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.
 (1) Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteen 7 määritelmän mukaisesti (asiakirja TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2 sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asiakirjalla Amend.4).
 (2) Ajokuntoisen ajoneuvon massaan sisältyy itse ajoneuvon ja sen korin massa sekä jäähdytysneste, voiteluöljyt, polttoaine, kaikki muut nesteet, työkalut, varapyörä ja kuljettaja. Kuljettajan massaksi arvioidaan 75 kg seuraavasti jakautuneena: 68 kg itse kuljettajan massaa ja 7 kg matkatavaroiden massaa ISO-standardin 2416:1992 mukaisesti. Polttoainetankki sisältää 90 prosenttia ja muut nestesäiliöt (muut kuin jätevedelle tarkoitetut) sisältävät 100 prosenttia valmistajan ilmoittamasta vetoisuudesta.
 (3) Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Serbia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot vahvistavat hyväksynnät omilla ECE-merkinnöillään), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47, Uusi-Seelanti 48, Kypros 49, Malta 50, Korean tasavalta 51, Malesia 52, Thaimaa 53, 54 ja 55 (antamatta) ja Montenegro 56. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten tyyppihyväksyntää sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen tyyppihyväksyntien vastavuoroisen tunnustamisen ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuspuolille.
 (4) Sellaisena kuin se on määriteltynä säännön nro 43 liitteessä 18 olevassa 2.2 kohdassa, joka koskee turvalasien ja lasimateriaalien tyyppihyväksyntää.
 LIITE 1
 ILMOITUS
 (Suurin koko: A4 (210 × 297 mm))
 LIITE 2
 TYYPPIHYVÄKSYNTÄMERKKIEN SIJOITTELU
 (Ks. tämän säännön 4.4–4.4.2 kohta)
 LIITE 3
 Menettely moottoriajoneuvon istumapaikan h-pisteen ja todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi
 1. TARKOITUS
 1.1. Tässä liitteessä esitettyä menettelyä käytetään moottoriajoneuvon yhden tai useamman istumapaikan H-pisteen sijainnin ja todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi sekä mittaustulosten ja ajoneuvon valmistajan antamien suunnittelueritelmien välisen vastaavuuden tarkistamiseksi. (1)
 2. MÄÄRITELMÄT
 Tämän liitteen soveltamiseksi:
 2.1 ”Vertailutiedoilla” tarkoitetaan yhtä tai useampaa istumapaikan seuraavista ominaisuuksista:
 2.1.1
 H-pistettä ja R-pistettä sekä niiden välistä suhdetta,
 2.1.2
 todellista ja suunniteltua ylävartalokulmaa sekä niiden välistä suhdetta.
 2.2. ”Kolmiulotteisella H-pisteen määrityslaitteella” tarkoitetaan laitetta, jolla määritetään H-pisteet ja todelliset ylävartalokulmat. Laite esitellään tämän liitteen lisäyksessä 1.
 2.3 ”H-pisteellä” tarkoitetaan ylävartalon ja reisiosan nivelen keskipistettä kolmiulotteisessa H-pisteen määrityslaitteessa, kun laite on asennettu ajoneuvon istuimelle jäljempänä olevan 4 kohdan mukaisesti. H-piste sijaitsee laitteen keskiviivan keskikohdassa, kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen molemmilla puolilla sijaitsevien H-pisteen linjan kohdistuspisteiden välissä. H-piste vastaa teoreettisesti R-pistettä (toleranssit, ks. jäljempänä oleva 3.2.2. kohta). Kun H-piste on määritetty 4 kohdassa kuvatun menetelmän mukaisesti, se katsotaan istuinrakenteeseen nähden kiinteäksi ja sen mukana liikkuvaksi, kun istuinta säädetään.
 2.4 ”R-pisteellä” eli ”istuimen vertailupisteellä” tarkoitetaan valmistajan kullekin istumapaikalle määrittämää suunnittelupistettä, joka paikannetaan kolmiulotteisen vertailujärjestelmän mukaisesti.
 2.5 ”Ylävartalolinjalla” tarkoitetaan kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen anturin keskilinjaa, kun anturi on takimmaisessa mahdollisessa asennossa.
 2.6 ”Todellisella ylävartalokulmalla” tarkoitetaan H-pisteen kautta kulkevan pystysuoran viivan ja ylävartalolinjan välistä kulmaa, joka on mitattu käyttämällä kolmiulotteisessa H-pisteen määrityslaitteessa olevaa selän kulman osoittavaa asteikkoa. Todellinen ylävartalokulma on teoreettisesti sama kuin suunniteltu ylävartalokulma (toleranssit määritetään jäljempänä 3.2.2 kohdassa).
 2.7 ”Suunnitellulla ylävartalokulmalla” tarkoitetaan R-pisteen kautta kulkevan pystyviivan ja ylävartalolinjan välistä kulmaa asennossa, joka vastaa ajoneuvon valmistajan määrittämää istuimen selkänojan suunnitteluasentoa.
 2.8 ”Istujan keskitasolla” tarkoitetaan kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keskitasoa suunnitelluissa istuma-asennoissa; sitä edustaa H-pisteen koordinaatti Y-akselilla. Yhdelle istujalla tarkoitettujen istuinten keskitaso on sama kuin istujan keskitaso. Muiden istuinten osalta istujan keskitason määrittelee valmistaja.
 2.9 ”Kolmiulotteisella vertailujärjestelmällä” tarkoitetaan järjestelmää, joka on kuvattu tämän liitteen lisäyksessä 2.
 2.10 ”Vertailumerkeillä” tarkoitetaan ajoneuvon korissa olevia, valmistajan määrittämiä fyysisiä pisteitä (aukkoja, pintoja, merkkejä tai lovia)
 2.11 ”Ajoneuvon mittausasennolla” tarkoitetaan ajoneuvon asentoa määriteltynä vertailumerkkien sijainnin mukaan kolmiulotteisessa vertailujärjestelmässä.
 3. VAATIMUKSET
 3.1 Tietojen esitystapa
 Kutakin istumapaikkaa koskevat vertailutiedot ovat tarpeen tämän säännön vaatimusten täyttymisen osoittamiseksi. Kaikki seuraavat tiedot tai asianmukainen valikoima niistä on esitettävä tämän liitteen lisäyksen 3 mukaisesti.
 3.1.1
 R-pisteen koordinaatit kolmiulotteisessa vertailujärjestelmässä,
 3.1.2
 suunniteltu ylävartalokulma,
 3.1.3
 kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen istuimen säätämiseksi (jos istuinta voidaan säätää) jäljempänä 4.3 kohdassa vahvistettuun mittausasentoon.
 3.2 Mittaustulosten ja suunnittelueritelmien välinen suhde
 3.2.1 Jäljempänä 4 kohdassa kuvatulla tavalla määritettyjä H-pisteen koordinaatteja ja todellista ylävartalokulmaa verrataan valmistajan ilmoittamiin R-pisteen koordinaatteihin ja suunniteltuun ylävartalokulmaan.
 3.2.2 R-pisteen ja H-pisteen suhteellisia sijainteja sekä suunnitellun ja todellisen ylävartalokulman välistä suhdetta pidetään kyseisen istuimen osalta hyväksyttävinä, jos H-piste on määriteltyjen koordinaattiensa mukaan sellaisen neliön sisällä, jonka pysty- ja vaakasuoran sivun pituus on 50 mm ja jonka lävistäjät leikkaavat toisensa R-pisteessä, ja jos todellinen ylävartalokulma vastaa 5 asteen tarkkuudella suunniteltua ylävartalokulmaa.
 3.2.3 Jos nämä ehdot täyttyvät, R-pistettä ja suunniteltua ylävartalokulmaa käytetään tämän säännön vaatimusten täyttymisen osoittamiseen.
 3.2.4 Jos H-piste tai todellinen ylävartalokulma ei täytä edellä olevan 3.2.2 kohdan vaatimuksia, H-piste ja todellinen ylävartalokulma määritetään vielä kahdesti (kaikkiaan siis kolme kertaa). Jos kahden määrityksen tulokset kolmesta täyttävät vaatimukset, sovelletaan edellä olevaa 3.2.3 kohtaa.
 3.2.5 Jos kahden edellä olevassa 3.2.4 kohdassa kuvatun määrityksen tulokset kolmesta eivät täytä edellä olevan 3.2.2 kohdan vaatimuksia tai jos tarkistusta ei voida suorittaa, koska ajoneuvon valmistaja ei ole pystynyt toimittamaan tietoja R-pisteen sijainnista tai suunnitellusta ylävartalokulmasta, käytetään kolmen mitatun pisteen painopistettä tai kolmen mitatun kulman keskiarvoa; näitä voidaan soveltaa kaikissa tämän säännön kohdissa, joissa viitataan R-pisteeseen tai suunniteltuun ylävartalokulmaan.
 4. MENETTELY H-PISTEEN JA TODELLISEN YLÄVARTALOKULMAN MÄÄRITTÄMISEKSI
 4.1 Ajoneuvoa seisotetaan valmistajan harkinnan mukaan lämpötilassa 20 ± 10 °C sen varmistamiseksi, että istuinmateriaali on huoneenlämpöinen. Jos testattavalla istuimella ei ole koskaan istuttu, istuintyynyn ja selkänojan joustavoittamiseksi istuimelle on asetettava 70–80 kg painava henkilö tai laite kahdesti minuutin ajaksi. Valmistajan pyynnöstä kaikkia istuimia on pidettävä kuormittamattomina vähintään 30 minuutin ajan ennen kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen asentamista.
 4.2 Ajoneuvon on oltava edellä 2.11 kohdassa määritetyssä mittausasennossa.
 4.3 Jos istuinta voidaan säätää, se on ensin säädettävä takimmaiseen ajoneuvon valmistajan sille määrittämään tavanomaiseen ajo- tai käyttöasentoon ottaen huomioon ainoastaan istuimen pituussuuntainen säätö mutta ei istuimen säätöä muihin kuin tavanomaisiin ajo- tai käyttöasentoihin. Jos istuimessa on muita säätöjä (korkeussäätö, kulmasäätö, selkänojan säätö tms.), ne asetetaan tämän jälkeen ajoneuvon valmistajan niille määrittämään asentoon. Jousitetut istuimet on kiinnitettävä tukevasti sellaiseen pystyasentoon, joka vastaa valmistajan määrittämää tavanomaista ajoasentoa.
 4.4 Se istumapaikan alue, jota kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite koskettaa, on peitettävä riittävän leveällä ja kudokseltaan soveltuvalla tasalaatuisella musliinipuuvillakankaalla, jossa on 18,9 säiettä/cm2 ja joka painaa 0,228 kg/m2, tai muulla kudotulla tai kuitukankaalla, jolla on vastaavat ominaisuudet.
 Jos testattava istuin ei ole ajoneuvossa, sen alustalla on oltava samat perusominaisuude (2) kuin sen ajoneuvon lattialla, jossa istuin on tarkoitettu käytettäväksi.
 4.5. Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen istuin- ja selkäosa on sijoitettava siten, että kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keskitaso vastaa istujan keskitasoa. Valmistajan pyynnöstä kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta voidaan siirtää sisemmäksi istujan keskitasoon nähden, jos laite on niin kaukana sivulla, että istuimen reuna estää laitteen vaaittamisen.
 4.6 Jalka- ja sääriosat kiinnitetään istuinosaan joko erikseen tai käyttämällä T-tankoa ja sääriosaa. H-pisteen linjan kohdistuspisteiden kautta kulkevan viivan on oltava samansuuntainen maanpinnan kanssa ja kohtisuorassa istuimen pituussuuntaista keskitasoa vastaan.
 4.7 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen jalkaterän ja säären asennot säädetään seuraavasti:
 4.7.1 Suunniteltu istumapaikka: kuljettaja ja reunimmaisena edessä istuva matkustaja
 4.7.1.1
 Molempia jalkaterä- ja sääriasennelmia siirretään eteenpäin siten, että jalkaterät asettuvat luonnollisiin asentoihinsa lattialla, tarvittaessa polkimien väliin. Jos mahdollista, vasen jalkaterä sijoitetaan suunnilleen saman verran vasemmalle kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keskitasosta kuin oikea jalkaterä on siitä oikealle. Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen poikittaissuuntauksen tarkistamisessa käytettävä vesivaaka saatetaan vaakasuoraan säätämällä tarvittaessa istuinosa uudelleen tai siirtämällä jalkaterä- ja sääriasennelmia taaksepäin. H-pisteen linjan kohdistuspisteiden kautta kulkevan viivan on pysyttävä kohtisuorassa istuimen pituussuuntaista keskitasoa vastaan.
 4.7.1.2
 Jos vasenta säärtä ei voida pitää samansuuntaisena oikean säären kanssa, eikä järjestelmällä voida tukea vasenta jalkaterää, tätä siirretään, kunnes se on tuettu. H-pisteen linjan kohdistuspisteiden asema ei saa muuttua.
 4.7.2 Designated seating position: outboard rear seat
 Taka- tai apuistuimilla sääret asetetaan valmistajan määrittämään asentoon. Jos jalat tällöin koskettavat lattiaa eri tasoissa, käytetään vertailukohteena sitä jalkaa, joka ensimmäisenä koskettaa etuistuinta, ja toinen jalka asetetaan niin, että laitteen istumaosan poikittaissuuntausta osoittava vesivaaka näyttää vaakasuoraa.
 4.7.3 Muut suunnitellut istumapaikat:
 Edellä 4.7.1 kohdassa kuvattua yleistä menettelyä noudatetaan muutoin kuin jalkaterien osalta, jotka asetetaan ajoneuvon valmistajan määrittämään asentoon.
 4.8 Asetetaan sääri- ja reisimassat ja säädetään kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite vaakatasoon.
 4.9 Selkäosaa kallistetaan eteenpäin etupysäyttimeen saakka ja kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite vedetään irti istuimen selkänojasta T-tangon avulla. Kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite asetetaan uudelleen istuimelle käyttäen jotain seuraavista menetelmistä:
 4.9.1
 Jos kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite pyrkii liukumaan taaksepäin, sen annetaan liukua kunnes T-tangon eteenpäin kohdistuvaa vaakasuoraa ja pidättävää kuormaa ei enää tarvita, eli kunnes istuinosa koskettaa istuimen selkänojaa. Tarvittaessa korjataan säären asentoa.
 4.9.2
 Jos kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite ei pyri liukumaan taaksepäin, sitä liu’utetaan taaksepäin kohdistamalla T-tankoon vaakasuora taaksepäin suuntautuva kuorma kunnes istuinosa koskettaa istuimen selkänojaa (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuvio 2).
 4.10 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kaukaloasennelmaan kohdistetaan lantiokulman osoittavan asteikon ja T-tangon kotelon taitekohdassa kuorma, joka on suuruudeltaan 100 ± 10 N. Kuorman vaikutussuunta pidetään edellä mainitun taitekohdan ja lantiotangon kehyksen yläpuolella sijaitsevan pisteen kautta kulkevan linjan suuntaisena (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuvio 2). Tämän jälkeen selkäosa palautetaan varovasti istuimen selkänojaa vasten. Menettelyä jatkettaessa on varottava, ettei kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite pääse liukumaan eteenpäin.
 4.11 Asennetaan oikean- ja vasemmanpuoleiset lantiopainot ja sitten vuorotellen kahdeksan ylävartalopainoa. Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen on pysyttävä vaakatasossa.
 4.12 Kallistetaan selkäkaukaloa eteenpäin istuimen selkänojan jännityksen vapauttamiseksi. Keinutetaan kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta puolelta toiselle 10 asteen kaaressa (5 astetta pystysuoran keskitason kummallekin puolelle) kolme täyttä heilahdusta laitteen ja istuimen välille mahdollisesti syntyneen kitkan poistamiseksi.
 Keinutuksen aikana kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen T-tanko saattaa pyrkiä poikkeamaan sille määritetystä vaaka- ja pystysuorasta linjauksesta. Tästä syystä T-tankoa on pidettävä paikallaan kohdistamalla siihen tarvittava sivuttaiskuorma keinutusliikkeen aikana. T-tankoa pideltäessä ja kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta keinutettaessa on varmistettava huolellisesti, että tahattomia ulkoisia kuormia ei kohdistu pystysuuntaan eikä eteen- tai taaksepäin.
 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen jalkaterien liikettä ei saa estää eikä niitä saa pitää kiinni tämän vaiheen aikana. Jos jalkaterien asento muuttuu, niiden pitäisi antaa jäädä kyseiseen asentoon toistaiseksi.
 Selkäkaukalo palautetaan varovasti istuimen selkänojaa vasten ja tarkistetaan, että kumpikin vesivaaka on nolla-asennossa. Jos jalkaterät ovat liikkuneet kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keinutuksen aikana, niiden asento on korjattava seuraavasti:
 Kumpikin jalkaterä nostetaan vuorotellen irti lattiasta juuri sen verran, ettei se enää pääse liikkumaan. Nostamisen aikana jalat saavat kääntyä vapaasti, eikä niihin saa kohdistaa eteen tai sivulle suuntautuvia kuormia. Kun jalkaterät lasketaan takaisin alas, kantapäiden on kosketettava tarkoitukseen suunniteltua rakennetta.
 Tarkistetaan, että sivusuuntainen vesivaaka on keskiasennossa; selkäkaukalon yläosaan kohdistetaan tarvittaessa riittävä sivuttaiskuorma, jonka vaikutuksesta kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen istuinosa asettuu vaakasuoraan.
 4.13 T-tangosta pidetään kiinni, jotta kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite ei liukuisi eteenpäin istuinpehmusteella, ja menetellään seuraavasti:
 a)
 selkäkaukalo palautetaan istuimen selkänojaa vasten,
 b)
 vaakasuora taaksepäin suuntautuva kuorma, jonka suuruus on enintään 25 N, kohdistetaan ja vapautetaan vuorotellen selkänojakulman tankoon suunnilleen ylävartalopainojen keskikohdan korkeudella, kunnes lantiokulman mittauslaite osoittaa asennon vakaantuneen kuorman vapauttamisen jälkeen. On huolehdittava, ettei kolmiulotteiseen H-pisteen määrityslaitteeseen kohdistu ulkoisia alas tai sivulle suuntautuvia kuormia. Jos kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen tason uusi säätö on tarpeen, selkäkaukaloa kierretään eteenpäin, taso säädetään ja 4.12 kohdassa kuvailtu menettely toistetaan.
 4.14 Suoritetaan mittaukset:
 4.14.1
 H-pisteen koordinaatit määritetään kolmiulotteisen vertailujärjestelmän mukaisesti.
 4.14.2
 Todellinen ylävartalokulma mitataan kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen selkäkulman osoittavalta asteikolta, kun anturi on takimmaisessa mahdollisessa asennossa.
 4.15 Jos kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen asennus halutaan suorittaa uudelleen, istuinasennelmaa ei saa kuormittaa ainakaan 30 minuuttiin ennen asennuksen uusimista. Kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta ei saa pitää kuormitettuna istuinasennelman päällä pitempään kuin testin suorittaminen vaatii.
 4.16 Jos samalla rivillä sijaitsevia istuimia voidaan pitää samanlaisina (penkki-istuin, identtiset istuimet jne.), kullekin istuinriville määritetään vain yksi H-piste ja yksi todellinen ylävartalokulma, kun tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvattu kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite on asetettuna koko riviä edustavaksi katsotulle istumapaikalle.
 Tämän istumapaikan on oltava:
 4.16.1
 etummaisella rivillä kuljettajan istuin,
 4.16.2
 takarivissä tai -riveissä reunimmaisena sijaitseva istumapaikka.
 (1) Etuistuimia lukuun ottamatta missä tahansa istumapaikassa, jossa H-pistettä ei voida määrittää kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta tai muita menettelyjä käyttäen, ajoneuvon valmistajan ilmoittama R-piste voidaan ottaa vertailupisteeksi toimivaltaisen viranomaisen harkinnan mukaan.
 (2) Kallistuskulma, istuimen kiinnityksen korkeusero, pinnan rakenne, jne.
 Lisäys 1
 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kuvaus
 (1)
 1. SELKÄ- JA ISTUINKAUKALOT
 Selkä- ja istuinkaukalot valmistetaan lujitemuovista ja metallista. Ne jäljittelevät ihmisen ylävartaloa ja reisiä, ja ne on kytketty mekaanisesti toisiinsa H-pisteessä. H-pisteen kohdalle saranoituun anturiin kiinnitetään asteikko todellisen ylävartalokulman mittaamiseksi. Istuinkaukaloon kiinnitetyllä säädettävällä reisitangolla määritetään reiden keskiviiva, ja se toimii lantiokulman mittauksessa peruslinjana.
 2. VARTALO- JA JALKAOSAT
 Sääriosat on kytketty kaukaloasennelman istuinosaan polvia yhdistävästä T-tangosta, joka on säädettävän reisitangon sivusuuntainen jatke. Sääriosiin kiinnitetään asteikot, joilla mitataan polvikulmia. Kenkä-jalkateräasennelmat kalibroidaan jalkaterän kulman mittaamiseksi. Laitteen suuntaamiseen tilassa käytetään kahta vesivaakaa. Vartalo-osan painot sijoitetaan niitä vastaaviin painopisteisiin siten että istuimeen kohdistuu 76 kg painavan miehen painoa vastaava kuormitus. Tarkistetaan, että kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kaikki nivelet liikkuvat vapaasti ilman havaittavaa kitkaa.
 Kuvio 1
 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen osat
 Kuvio 2
 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen osien mitat ja kuormien jakautuminen
 (1) Laite vastaa ISO-standardissa 6549-1980 kuvattua laitetta. Yksityiskohtaiset tiedot kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen rakenteesta ovat saatavissa osoitteesta Society of Automobile Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, United States of America.
 Lisäys 2
 KOLMIULOTTEINEN VERTAILUJÄRJESTELMÄ
 1.
 Kolmiulotteinen vertailujärjestelmä perustuu ajoneuvon valmistajan määrittämiin kolmeen toisiinsa nähden kohtisuoraan tasoon (ks. kuvio) (1).
 2.
 Ajoneuvo asetetaan mittausasentoon tukialustalle siten että vertailumerkkien koordinaatit vastaavat valmistajan ilmoittamia arvoja.
 3.
 R-pisteen ja H-pisteen koordinaatit määräytyvät auton valmistajan määrittämien vertailumerkkien perusteella.
 (1) Vertailujärjestelmä vastaa ISO-standardia 4130:1978.
 Lisäys 3
 ISTUMAPAIKKOJEN VERTAILUTIEDOT
 1. VERTAILUTIETOJEN VERKITSEMINEN
 Vertailutiedot luetellaan järjestyksessä kunkin istumapaikan osalta. Istumapaikalle annetaan kaksimerkkinen tunnistuskoodi. Ensimmäinen merkki on arabialainen numero, jolla ilmoitetaan istuinrivi ajoneuvon edestä taaksepäin laskettuna. Toinen merkki on suuraakkosin esitetty kirjain, joka ilmoittaa istumapaikan sijainnin rivillä katsottaessa eteenpäin ajoneuvon kulkusuuntaan. Käytetään seuraavia kirjaimia:
 L= vasen
 C= keskimmäinen
 R= oikea
 2. AJONEUVON MITTAUSASENNON KUVAUS
 2.1 Vertailumerkkien koordinaatit
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3. VERTAILUTIETOJEN LUETTELO
 3.1 Istumapaikka: ...
 3.1.1 R-pisteen koordinaatit
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3.1.2 Suunniteltu ylävartalokulma: ...
 3.1.3 Istuimen säädöt (1)
 vaakasuoraan: ...
 pystysuoraan: ...
 istuinkulma: ...
 ylävartalon kulma: ...
 Huom: Muiden istumapaikkojen vertailutiedot annetaan 3.2, 3.3 ym. kohdassa.
 (1) Tarpeeton yliviivataan.
 LIITE 4
 Menettely ajoneuvon päävertailumerkkien ja kolmiulotteisen vertailujärjestelmän välisten mittasuhteiden määrittämiseksi
 1. VERTAILUJÄRJESTELMÄN JA AJONEUVON PÄÄVERTAILUMERKKIEN VÄLINEN SUHDE
 Tyyppihyväksyntää varten toimitetun ajoneuvon ulkoisten ja sisäisten ominaismittojen tarkistamiseksi tämän säännön 2.3 kohdassa tarkoitettujen ajoneuvon suunnitteluvaiheessa määritettyjen kolmiulotteisen vertailujärjestelmän koordinaattien suhde tämän säännön 2.4 kohdassa tarkoitettujen päävertailumerkkien sijaintiin on osoitettava täsmällisesti ja siten että ajoneuvoa koskevissa piirustuksissa valmistajan määrittämät merkit voidaan paikantaa kyseisten piirustusten mukaisesti valmistetuissa todellisissa ajoneuvoissa.
 2. MENETELMÄ VERTAILUJÄRJESTELMÄN JA VERTAILUMERKKIEN VÄLISEN SUHTEEN MÄÄRITTÄMISEKSI
 Suhteen määrittämiseksi tehdään maanpintaa kuvaava vertailutaso, jossa on asteikoin varustetut X- ja Y-akselit. Suoritustapa esitetään tämän liitteen kuviossa 6: vertailutaso on kova, sileä tasopinta, jonka päälle asetetaan ajoneuvo ja kaksi lujasti kiinnitettyä mitta-asteikkoa. Mitta-asteikot on jaettava millimetreihin, X-akselin on oltava vähintään 8 metriä pitkä ja Y-akselin vähintään 4 metriä pitkä. Akselit on asetettava keskenään suoraan kulmaan tämän liitteen lisäyksen kuviossa 6 esitetyllä tavalla. Akseleiden leikkauspiste on maanpinnan nollapiste.
 3. VERTAILUTASON TARKASTELU
 Vertailutason ja testausalueen pienten tasovaihteluiden huomioimiseksi on tarpeen mitata poikkeamat maanpinnan nollapisteestä X- ja Y-akseleilla 250 mm:n välein ja kirjata saadut lukemat, jotta korjaukset voidaan tehdä ajoneuvoa testattaessa.
 4. TODELLINEN TESTAUSASENTO
 Jousituskorkeudessa tai muissa ominaisuuksissa toteutettujen vähäisten muutosten huomioimiseksi on tarpeen, että vertailumerkit voidaan sijoittaa oikeisiin koordinaattipaikkoihin suhteessa suunnitteluasentoon ennen uusien mittausten suorittamista. Lisäksi on oltava mahdollista suorittaa vähäisiä ajoneuvon asennon sivuttais- tai pitkittäiskorjauksia, jotta ajoneuvo voidaan sijoittaa oikein vertailujärjestelmään.
 5. TULOKSET
 Kun ajoneuvo on sijoitettu oikealla tavalla suunnitteluasennossaan vertailujärjestelmään, voidaan helposti määrittää niiden pisteiden sijainti, jotka ovat tarpeen etunäkyvyysalueen selvittämiseksi.
 Etunäkyvyysaluetta koskevien vaatimusten täyttymisen testaamiseen voidaan käyttää teodoliitteja, valonlähteitä ja varjolaitteita tai muita menetelmiä, joiden voidaan osoittaa antavan vastaavat tulokset.
 Lisäys
 Kuvio 1
 V-pisteiden määrittäminen
 Kuvio 2
 A-pylväiden tarkistuspisteet
 Kuvio 3
 Näköestekulmat
 Kuvio 4
 Kuljettajan etunäkyvyysalueella 180 asteen sektorissa olevien näköesteiden määrittäminen
 Kuvio 5
 E- ja P-pisteiden keskinäistä sijaintia esittävä kaavio
 Kuvio 6
 Maanpinnan vertailutaso


type: other

text:
CNPDCP a recomandat CSM să revizuiască regulile privind publicarea numelui/prenumelui părților și altor date cu caracter personal în hotărârile judecătorești | Bizlaw
 CNPDCP a recomandat CSM să revizuiască regulile privind publicarea numelui/prenumelui părților și altor date cu caracter personal în hotărârile judecătorești
 Centrul Național pentru Protecția Datelor cu Caracter Personal (CNPDCP) a recomandat Consiliului Superior al Magistraturii (CSM) revizuirea Regulamentului privind modul de publicare a hotărârilor judecătorești pe portalul național al instanțelor de judecată și pe pagina web a Curții Supreme de Justiție (CSJ), în partea ce ține de publicarea în hotărârile judecătorești a numelui, prenumelui părților și altor date cu caracter personal.
 Recomandarea a fost făcută în baza a două decizii a Centrului, adoptate în rezultatul examinării plângerilor unor cetățeni. Ulterior, Inspecția judiciară a prezentat Plenului CSM două note informative referitor la deciziile Centrului.
 Potrivit Notei, CNPDCP a apreciat critic practica instanțelor judecătorești de a face publice numele și prenumele justițiabililor prin intermediul Programului Integrat de Gestionare a Dosarelor (PIGD) și pe portalul instanțelor de judecată sau, după caz, pe pagina web a CSJ, atunci când aceste date sunt suficiente pentru identificarea și asimilarea subiectului datelor cu conținutul hotărârilor/informațiilor publicate pe portal.
 În urma audierii notelor informative, CSM a indicat că publicarea hotărârilor judecătorești se face în conformitate cu legislația, iar numele părților la proces nu va fi anonimizat în niciun caz, cu excepția cazurilor prevăzute de lege.
 Potrivit CSM, în hotărârile publicate sunt anonimizate întotdeauna următoarele categorii de date cu caracter personal:
 locul şi data naşterii persoanelor;
 domiciliul și/sau reședința acestora;
 numărul lor de telefon;
 codul lor personal (IDNP);
 datele despre starea lor de sănătate (indiferent de maladia pe care o au);
 datele lor bancare;
 numărul de înmatriculare a automobilului;
 codul personal de asigurare medicală;
 codul personal de asigurare socială;
 alte date, în conformitate cu Legea nr. 133 din 8 iulie 2011 privind protecția datelor cu caracter personal.
 Astfel, CSM a menționat că datele cu caracter personal ce urmează a fi anonimizate la publicarea hotărârilor judecătorești sunt expres prevăzute de lege.
 În plângerile adresate CNPDCP, instituția a constatat lipsa încălcării prevederilor Legii privind protecția datelor cu caracter personal. Neidentificând cadrul juridic relevant care ar indica asupra ingerinței instanțelor de judecată în viața privată a subiectului de date cu caracter personal or ar aduce atingere dreptului la respectarea vieții private, Centrul a recomandat CSM revizuirea Regulamentului privind modul de publicare a hotărârilor judecătorești pe portalul instanțelor de judecată și pe pagina web a CSJ, în partea ce ține de publicarea în hotărîrile judecătorești a numelui, prenumelui părților și altor date cu caracter personal.
 CSM a luat act de recomandarea Centrului în ședința din 26 martie, dar nu a menționat dacă Regulamentul va fi revizuit.
 Câte ședințe de judecată au fost desfășurate cu utilizarea aplicației...
 În perioada de pilotare a utilizării sistemului de telecoferință în instnțe au fost desfășurate 144 de astfel de ședințe. Potrivit unui Raport prezentat de Agenția de Administrare a Instanțelor judecătorești către CSM, asemenea ședințe au fost desfășurate în următoarele instanțe: Curtea de Apel Chișinău - 1 ședință; Curtea de apel Cahul - 12 ședințe; Judecătoria Cahul - 41 ședințe; Judecătoria Orhei - 90 ședințe. Echipamentele de teleconferință, în număr de 20, au fost instalate în ianuarie 2018, dintre care 15 seturi – în instanţel...
 (INTERVIU) Liliana Catan: Un candidat bun la funcția de judecător treb...
 Cunoștințele teoretice nu sunt suficiente pentru a deveni un bun judecător. Pentru a putea exercita această funcție sunt necesare și alte elemente. Într-un interviu pentru www.justitietransparenta.md, Liliana Catan, președintele Colegiului pentru selecția și cariera judecătorilor din cadrul Consiliului Superior al Magistraturii. Liliana Catan a vorbit, în interviul de mai jos, despre procesul de selecție al judecătorilor, despre criteriile pe care trebuie să le întrunească solicitanții și despre recenta modificare a condițiilor de selectare pentru funcțiile de judec...


text:
VSRS Sklep VIII Ips 32/2019
 ECLI:SI:VSRS:2019:VIII.IPS.32.2019
 VS00030412
 VDSS Sodba Pdp 538/2018
 odškodnina za neizkoriščene dni tedenskega počitka - vojak - misija - delovna obveznost - pravica do tedenskega počitka
 Razlog za izostanek obrazložitve o tem, katere zadolžitve in obveznosti je tožnik imel v dneh, ko je imel predviden počitek, je v zmotnem stališču sodišča prve stopnje, da je za presojo bistveno, da so zadolžitve in obveznosti bile, in da tožnik ni imel 24 ur prosto. V resnici je ravno nasprotno. Za presojo je odločilno vprašanje, katere zadolžitve oziroma obveznosti je imel tožnik oziroma, kaj konkretno je počel v dneh, ko naj bi imel po evidenci prosto.
 1. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo plačilo 3.654,72 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 26. 10. 2014 dalje do plačila. Višji in drugačen tožbeni zahtevek je zavrnilo.
 2. Sodišče druge stopnje je pritožbi toženke delno ugodilo in odločitev o stroških postopka delno spremenilo tako, da je znesek dosojenih stroškov znižalo na 1.019,09 EUR. V preostalem delu je pritožbo toženke zavrnilo in v nespremenjenem izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.
 3. Toženka je vložila predlog za dopustitev revizije, ki mu je Vrhovno sodišče s sklepom VIII DoR 265/2018-6 z dne 6. 2. 2019 ugodilo in revizijo dopustilo glede vprašanj, ali sta sodišči prve in druge stopnje kršili določbe pravdnega postopka iz 14. in 8. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) s stališčem, da ni pomembno, kakšno opravilo je tožnik imel na dneve tedenskega počitka in ne da bi opredelili njihovo vsebino in ali je sodišče druge stopnje kršilo določbe pravdnega postopka s stališčem, da se v celoti strinja z dejanskimi zaključki prvostopenjskega sodišča in se ni opredelilo do konkretnih ugovorov tožene stranke glede povzemanja izpovedi in dokazne ocene.
 4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila revizijo, v kateri sodbama sodišč nižje stopnje očita neobrazloženost. V sodbah bi moralo biti navedeno, kaj se šteje za delovno obveznost. Splošna opredelitev o nekih zadolžitvah in obveznostih tožnika na prost dan je pravzaprav edina obrazložitev dejanskih ugotovitev izpodbijane sodbe, kar pa ne ustreza standardu obrazložene sodbe, kot jo zahtevata ZPP in ustavnosodna praksa. Sklicuje se na zadevo VIII Ips 21/2018 z dne 20. 11. 2018. Pri opravljanju vojaške službe v tujini gre tako za poseben pravni kot tudi dejanski položaj pripadnikov SV. Razumevanje opravljanja dela v tujini je tako treba prilagoditi temu posebnemu položaju, kar pomeni, da veljajo določene specifike. V tem okviru še zlasti ni dopustno kot delovnih nalog oziroma delovnih obveznosti upoštevati stalne prisotnosti (dosegljivosti) na območju delovanja, nošenja uniforme, bivanja v bazi, prepovedi samostojnega izhoda iz baze, spoštovanja pravil baze, upoštevanja hišnega reda oziroma pravil obnašanja, urejenosti, higiene ter skrbi za varnost pripadnikov. Gre za to, da so se pripadnikom zagotavljali dnevi, ko niso bili angažirani na nalogah misije, morali pa so funkcionirati v skladu s pravili hišnega reda baze tako glede pravil sobivanja kot varnostnih pravil, ki so veljala za slovenski kontingent in v bazi, torej biti urejeni v uniformi in ne nenadzorovano zapuščati baze ter poskrbeti za higieno in življenjske potrebe. To, da se je pri življenju v vojaški bazi treba nujno soočiti z določenimi omejitvami, ki izhajajo iz narave njene organizacije, še ne pomeni, da ne gre za tedenski počitek v smislu 156. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 s spremembami).
 5. Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena tožniku, ki v odgovoru predlaga njeno zavrnitev.
 6. Revizijsko sodišče na podlagi 371. člena ZPP preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.
 8. Tožnik je bil pri toženki zaposlen kot pripadnik stalne sestave Slovenske vojske. Za obdobje od 25. 3. 2014 do 25. 10. 2014 je bil napoten na opravljanje vojaške službe izven Republike Slovenije v mirovno operacijo „KFOR“ Kosovo.
 9. Zaključek sodišča prve stopnje, da toženka tožniku na obravnavani misiji ni zagotavljala tedenskega počitka v trajanju neprekinjenih 24 ur temelji na ugotovitvi, da so imeli tudi ob domnevno prostih dnevih določene zadolžitve in obveznosti, ki naj bi bile precej manjše kot ob drugih dnevih, vendar ne v smislu 24 urnega tedenskega počitka. Katere zadolžitve in obveznosti naj bi to bile, iz sodbe sodišča prve stopnje ni mogoče razbrati. Sodišče druge stopnje je prav tako kot bistveno izpostavilo, da tožnik dejansko v času, ko je bil na misiji, ni imel prostih dni v trajanju 24 ur nepretrgano, čeprav so bile njegove zadolžitve v teh dneh manjše. Pri tem enako kot sodišče prve stopnje ne pojasni, katere so bile tiste zadolžitve, ki naj bi jih tožnik opravljal v dneh, ko naj bi imel po evidenci prosto.
 10. Razlog za izostanek obrazložitve o tem, katere zadolžitve in obveznosti je tožnik imel v dneh, ko je imel predviden počitek, je v zmotnem stališču sodišča prve stopnje, da je za presojo bistveno, da so zadolžitve in obveznosti bile, in da tožnik ni imel 24 ur prosto. Zato naj bi bilo nepomembno, kakšna opravila je imel ob domnevno prostih dnevih in koliko časa so ta trajala, ter da je imel občasne izhode, izlete oz. nekaj urne počitke, stanje pripravljenosti, prostočasne aktivnosti in poseben misijski dopust v domovini. V resnici je ravno nasprotno. Za presojo je odločilno vprašanje, katere zadolžitve oziroma obveznosti je imel tožnik oziroma, kaj konkretno je počel v dneh, ko naj bi imel po evidenci prosto.
 11. Ker ostaja nerazjasnjeno, katere zadolžitve oziroma obveznosti je imel tožnik oziroma kaj konkretno je počel v dneh, ko naj bi po evidenci imel prosto, ni razlogov o odločilnih dejstvih. To pomeni, da sta sodišči prve in druge stopnje kršili določbe pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP (odgovor na prvo vprašanje).
 12. Toženka je v pritožbi obrazloženo ugovarjala neustreznemu in na nekaterih mestih celo nasprotujočemu povzemanju izpovedi tožnika in prič ter dokazni oceni sodišča prve stopnje. Pritožbene ugovore povzema tudi v reviziji. Sodišče druge stopnje je zgolj navrglo, da se je sodišče prve stopnje opredelilo do izpovedi tožnika in posameznih prič (poveljnika voda R. G., V. L. in B. M.) in da je na podlagi vseh izpovedi pravilno zaključilo, da je tožnik v 27. polnih tednih, ko je bil na misiji, dejansko vse dni opravljal svoje delovne obveznosti, kar pomeni, da mu ni bila omogočena izraba tedenskega počitka. V zvezi s tem revizija utemeljeno opozarja, da standardu obrazloženosti sodbe ne zadošča gola zavrnitev pritožbenih ugovorov brez konkretne obrazložitve, upoštevaje da gre za odločilna dejstva oziroma strinjanje z dejanskimi zaključki sodišča prve sodbe brez vsebinske obrazložitve.
 13. Ker ni razlogov o odločilnih dejstvih, je podana absolutna bistvena kršitev pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP oziroma 360. člena ZPP (odgovor na drugo vprašanje). Ker pa se že sodišče prve stopnje ni izrecno opredelilo oziroma ugotovilo (kolikor te ugotovitve niso kontradiktorne), katere zadolžitve in obveznosti je tožnik imel ob domnevno prostih dnevih, je revizijsko sodišče reviziji ugodilo in razveljavilo sodbi sodišč nižje stopnje ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 379. člena ZPP). Ob upoštevanju gornjih izhodišč bo moralo sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku sprejeti dokazni zaključek o tem, katere zadolžitve in obveznosti je imel tožnik v dneh, ko je imel predviden počitek.1 Pri presoji, ali je bil tožniku zagotovljen tedenski počitek, bo moralo izhajati iz narave in namena pravice do tedenskega počitka.2
 14. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).
 15. Vrhovno sodišče je odločilo v senatu, ki je naveden v uvodu. Odločitev je sprejelo soglasno.
 1 Vrhovno sodišče je stališče glede nošenja uniforme in glede nedovoljenosti zasebnih izhodov zavzelo v zadevi VIII Ips 11/2019 z dne 8. 10. 2019. Stališče glede sodelovanja na sestankih pa je zavzelo v zadevi VIII Ips Ips 31/2019 z dne 8. 10. 2019.
 2 Tedenski počitek je namenjen oddihu ter skrbi za učinkovito zaščito delavčeve varnosti in zdravja. To na drugi strani izključuje obveznost delavca, da mora opravljati delo in delovne naloge po navodilih in nadzorom delodajalca.
 Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP - člen 339, 339/2-14
 VSRS Sklep VIII Ips 11/2019
 VSRS Sodba VIII Ips 54/2019
 VSRS Sodba VIII Ips 31/2019
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDM1MDE0


text:
 Avis juridique important
 |
 51996XG1212
 Overeenkomst aangaande de verkorte procedure tot uitlevering tussen de Lid-Staten van de Europese Unie rapport
 Publicatieblad Nr. C 375 van 12/12/1996 blz. 0004 - 0010
 OVEREENKOMST aangaande de verkorte procedure tot uitlevering tussen de Lid-Staten van de Europese Unie RAPPORT (96/C 375/03)1. VOORGESCHIEDENIS Op de ministeriële bijeenkomst van Limelette op 28 september 1993 zijn de ministers van Justitie van de Lid-Staten van de Europese Unie het eens geworden over een verklaring waarin zij de grote lijnen hebben uitgezet voor de verbetering van de uitlevering tussen de Lid-Staten. Deze verklaring is door de Raad "Justitie en Binnenlandse Zaken" van 29 en 30 november 1993 aangenomen. In deze verklaring is aan de krachtens titel VI van het Verdrag betreffende de Europese Unie bevoegde werkstructuren de nauwkeurig omschreven opdracht gegeven om de voorwaarden voor uitlevering en de uitleveringsprocedures te bestuderen teneinde deze, op een wijze die verenigbaar is met de grondbeginselen van het nationale recht van de Lid-Staten, te versoepelen respectievelijk te verkorten en te versnellen. Op de Raadszitting van 29 en 30 november 1993 is een eerste verslag ingediend over de stand van de werkzaamheden. De Raad heeft vervolgens, op de zitting van 24 maart 1994, een aantal principiële vragen met betrekking tot de voorwaarden voor uitlevering besproken. Een tweede tussentijds verslag is bij de Raad ingediend op de zitting van 20 juni 1994. Bij die gelegenheid is de Raad erop gewezen dat het goed zou zijn dieper in te gaan op mogelijke procedurele maatregelen waarmede, zonder afbreuk te doen aan juridische of politieke beginselen waarvan moeilijk kan worden afgestapt, een belangrijke verkorting en versnelling van de procedures zouden kunnen worden bewerkstelligd. In dat kader heeft de Raad besloten speciale aandacht te wijden aan de procedures waarbij de betrokkenen instemmen met hun uitlevering. Ten vervolge op deze zitting heeft de Belgische minister van Justitie een werkdocument over dit onderwerp overgelegd. Dit document heeft de basis gevormd van de besprekingen die onder het Duitse en Franse Voorzitterschap zijn gevoerd. Aan het eind van deze besprekingen heeft de Raad in een akte van 10 maart 1995 (95/C 78/01) besloten de hierbij toegelichte overeenkomst vast te stellen, die dezelfde dag is ondertekend door de vertegenwoordigers van de Regeringen van de Lid-Staten van de Europese Unie, en heeft hij de Lid-Staten aanbevolen de overeenkomst aan te nemen. 2. BEGINSELEN VAN DE OVEREENKOMST De overeenkomst is gebaseerd op de volgende constateringen. Uit de statistieken die tijdens de besprekingen bij de Lid-Staten zijn opgevraagd en die betrekking hebben op het aantal gevallen van uitlevering en op de gemiddelde duur van de procedures tussen de Lid-Staten, is (op basis van het referentiejaar 1992) gebleken dat, in meer dan 30 % van de ongeveer 700 uitleveringsverzoeken tussen de Lid-Staten in 1992, de betrokkene met zijn uitlevering instemt. Ondanks die instemming blijft de procedure vrij langdurig (soms een aantal maanden), zelfs wanneer de betrokkene in de aangezochte Staat niet wegens andere feiten wordt vervolgd of vastgehouden. Uitgaande van deze constatering heeft de Raad geoordeeld dat het wenselijk is dat in dergelijke gevallen de tijd die met de uitlevering gemoeid is, evenals de duur van de hechtenis met het oog op de uitlevering tot een minimum worden beperkt. Deze overweging sluit in het algemeen aan op de wens om te komen tot een betere en snellere samenwerking tussen de Lid-Staten ter zake van de overlevering van personen met het oog op vervolging of tenuitvoerlegging van een straf. Wanneer personen uitsluitend worden vastgehouden met het oog op uitlevering ter fine van vervolging in de verzoekende Staat, sluit die overweging ook aan op de verplichting tot eerbiediging, ten aanzien van vervolgde personen, van de mensenrechten en de fundamentele vrijheden. Voor de met het oog op uitlevering aangehouden persoon geldt in die gevallen immers het vermoeden van onschuld. De beperking van zijn vrijheid moet dus strikt gerechtvaardigd zijn. Wanneer de betrokkene met zijn uitlevering instemt, is het wenselijk dat hij zo snel mogelijk aan de verzoekende Staat kan worden overgeleverd, zodat hij daar tegen zijn hechtenis beroep kan aantekenen. De overweging beantwoordt ten slotte tevens aan de beoogde strafrechtelijke doelmatigheid. Zolang de persoon om wiens uitlevering is verzocht niet aan de autoriteiten van de verzoekende Staat is overgeleverd, ligt de procedure in die Staat stil of wordt zij in elk geval vertraagd. Wanneer die vertraging het gevolg is van de eerbiediging van het recht van de betrokkene om zich tegen zijn uitlevering te verzetten, is dit in overeenstemming met de beginselen van een billijke strafrechtspleging. Wanneer de betrokkene zich daarentegen niet tegen zijn uitlevering wenst te verzetten, rechtvaardigt niets die vertraging. Op basis van een en ander heeft de Raad het zinvol geacht een adequater juridisch kader te creëren waarmee een snellere uitlevering mogelijk is wanneer de betrokkene met zijn uitlevering instemt. Het principe hiervan luidt als volgt. In geval van instemming van de betrokkene en toestemming van de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat, wordt de betrokkene overgeleverd zonder dat er een uitleveringsverzoek hoeft te worden ingediend en zonder dat de formele uitleveringsprocedure wordt gevolgd, en vindt de procedure plaats tussen de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat en de autoriteit van de verzoekende Staat die om de aanhouding heeft gevraagd. Deze overlevering vindt plaats binnen een termijn van ten hoogste 40 dagen na de dag waarop de betrokkene ermede heeft ingestemd. Opgemerkt zij dat de toestemming van de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat los staat van de instemming van de betrokkene. Deze autoriteit kan namelijk vrij de wenselijkheid van uitlevering beoordelen in het licht van de inhoud van het verzoek en van in de aangezochte Staat lopende procedures ten aanzien van de betrokkene. De overeenkomst is hoofdzakelijk van toepassing in twee situaties. De eerste is de situatie waarin om voorlopige aanhouding met het oog op uitlevering wordt verzocht en de betrokkene, die bij zijn aanhouding (of binnen tien dagen na zijn aanhouding) met uitlevering instemt, in de aangezochte Staat niet voor andere feiten wordt gezocht of vastgehouden. Dit is de hoofdhypothese waarover de artikelen 3 tot en met 11 van de overeenkomst handelen. De tweede situatie is die waarin de betrokkene ermede instemt na de termijn van tien 10 dagen, maar binnen de in artikel 16 van het Europees Verdrag betreffende uitlevering bedoelde termijn van 40 dagen en voordat er een verzoek tot uitlevering is ingediend. De overeenkomst kan ook worden toegepast in een derde situatie, mits de betrokken Lid-Staat bij de bekrachtiging van de overeenkomst een verklaring in die zin heeft afgelegd: in die situatie stemt de betrokkene in met zijn uitlevering nadat er een verzoek om uitlevering is ingediend, ongeacht of dat verzoek al dan niet voorafgegaan is door een verzoek om voorlopige aanhouding. De overeenkomst biedt een soepel juridisch kader, aangezien voor de bedoelde procedure in alle gevallen de toestemming is vereist van de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat en deze laatste de wettigheid en de wenselijkheid van de procedure beoordeelt. Het is een instrument dat een rechtsgrond biedt voor een eenvoudigere en snellere samenwerking, maar het zij benadrukt dat de doeltreffendheid ervan uiteindelijk in ruime mate zal afhangen van de wil van de bevoegde autoriteiten om te komen tot een betere samenwerking voor de overlevering van personen met het oog op vervolging en tenuitvoerlegging van straffen. 3. COMMENTAAR BIJ DE ARTIKELEN Artikel 1 Algemene bepalingen Artikel 1 plaatst de overeenkomst in het kader van het Europees Verdrag betreffende uitlevering van 13 december 1957 (hierna het "Europees Verdrag" te noemen). De overeenkomst beoogt de toepassing van het Europees Verdrag tussen de Lid-Staten van de Europese Unie te vergemakkelijken en de bepalingen ervan aan te vullen teneinde adequater in te spelen op de gevallen waarin de voor uitlevering gezochte personen met hun overlevering instemmen. Blijkens de laatste overweging van de preambule van de overeenkomst volgt uit het feit dat zij binnen het kader van het Europees Verdrag is geplaatst, dat de bepalingen van het Europees Verdrag van toepassing blijven op alle aspecten die niet in de overeenkomst worden behandeld. Dit geldt in het bijzonder voor de voorwaarden voor uitlevering. Uit deze algemene bepaling valt af te leiden dat de overeenkomst de onderlinge uitleveringsregelingen tussen de Lid-Staten op grond van andere instrumenten dan het Europees Verdrag niet wijzigt. Dit geldt in het bijzonder voor de Benelux-Staten, die gebonden zijn door het verdrag aangaande de uitlevering en de rechtshulp in strafzaken van 27 juni 1962 en waarvoor artikel 19 van dat verdrag, dat voorziet in een verkorte uitleveringsprocedure, van toepassing blijft. Ten aanzien van de Lid-Staten waarvan de betrekkingen door het Europees Verdrag zijn geregeld, bepaalt lid 2 van artikel 1 van de overeenkomst dat lid 1 de toepassing van gunstiger bepalingen van bilaterale en multilaterale overeenkomsten of van uniforme wetgeving tussen sommige Lid-Staten onverlet laat. Artikel 2 Verplichting tot overlevering In artikel 2 is het grondbeginsel van de overeenkomst neergelegd, namelijk de verplichting personen die voor uitlevering worden gezocht, over te leveren volgens de verkorte procedure, wanneer zij overeenkomstig artikel 5, lid 1, en de artikelen 6 en 7 hiermee instemmen en de aangezochte Staat zijn toestemming heeft gegeven overeenkomstig artikel 5, lid 2. Artikel 3 Voorwaarden voor de overlevering Artikel 3 betreft de hoofdhypothese die door de overeenkomst wordt geregeld, namelijk de verkorte procedure ingevolge de voorlopige aanhouding. De verkorte procedure begint bij het verzoek om voorlopige aanhouding, zoals bedoeld in artikel 16 van het Europees Verdrag. Tussen de Lid-Staten die partij zijn bij de overeenkomst ter uitvoering van het Akkoord van Schengen kan de procedure, volgens artikel 95 van die overeenkomst, ook beginnen bij de signalering in het Schengen-informatiesysteem. Lid 2 van dit artikel geeft de consequentie aan van het gebruik van de verkorte uitleveringsprocedure: de indiening van een verzoek en van de ingevolge artikel 12 van het Europees Verdrag vereiste documenten is in dit geval niet meer nodig. De overlevering geschiedt op basis van de gegevens in het verzoek tot voorlopige aanhouding, die in artikel 4 van de overeenkomst zijn bepaald. Artikel 4 Mededeling van gegevens Artikel 4 bepaalt de gegevens die met het oog op een verkorte procedure moeten worden verstrekt. Deze gegevens zijn bestemd voor de aangehouden persoon - aan wie zij een basis verschaffen waarop met de overlevering kan worden ingestemd - zowel als voor de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat - waaraan zij de nodige elementen aanreiken aan de hand waarvan deze de zaak van de toestemming voor de overlevering kan behandelen. De gegevens zijn dezelfde die nodig zijn voor de signalering van een persoon in het Schengen-informatiesysteem. Alleen de gegevens betreffende de identiteit van de gezochte persoon komen er nog bij. De bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat moet deze gegevens in beginsel toereikend achten om zich over de overlevering van de persoon te kunnen uitspreken. Zij omvatten namelijk alle elementen die nodig zijn voor een doeltreffende behandeling van de overlevering zowel wat betreft de betrokkene als het strafbaar feit. Lid 2 van dit artikel voorziet evenwel in de mogelijkheid om af te wijken van lid 1 en aanvullende gegevens te vragen indien de verstrekte gegevens voor de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat onvoldoende blijken te zijn om haar toestemming te geven voor de overlevering. De aard van die gegevens is niet nader bepaald en de vaststelling ervan wordt aan de Lid-Staten overgelaten. Deze afwijking kan echter in geen geval afbreuk doen aan artikel 3, lid 2, van de overeenkomst, uit hoofde waarvan in een verkorte procedure niet de volgens artikel 12 van het Europees Verdrag vereiste documenten mogen worden geëist. Artikel 5 Instemming en toestemming Artikel 5 bepaalt de procedure die voor de volgens artikel 2 vereiste instemming en toestemming worden gevolgd. De betrokkene moet zijn instemming geven overeenkomstig de artikelen 6 en 7. Voor de toestemming van de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat verwijst de overeenkomst naar de nationale procedure van de Staten. Artikel 6 Informatie van de betrokkene Artikel 6 verplicht de Staten ieder voor uitlevering aangehouden persoon in kennis te stellen van het verzoek dat te zijnen aanzien is gedaan en van de mogelijkheid in te stemmen met zijn overlevering volgens de verkorte procedure. Deze mededeling geschiedt door "de bevoegde autoriteit", namelijk de autoriteit die bevoegd is tot inhechtenisneming, op het tijdstip van de inhechtenisneming en overeenkomstig het nationale recht van elke Staat. Artikel 7 Verkrijging van de instemming Artikel 7 betreft de wijze waarop de instemming wordt gegeven. Het geldt ook voor de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel, wanneer het recht van de aangezochte Staat in een dergelijke, van de instemming met de uitlevering onderscheiden afstand voorziet, overeenkomstig artikel 9, onder b). De overeenkomst geeft niet aan op welk tijdstip de instemming van de betrokkene moet worden verkregen. Wanneer de procedure in gang is gezet door de voorlopige aanhouding van de betrokkene, overeenkomstig artikel 4, volgt uit artikel 6 (informatie van de betrokkene onmiddellijk bij zijn aanhouding) en uit artikel 8 (mededeling van de instemming binnen tien dagen na de voorlopige aanhouding), dat de betrokkene zijn instemming moet kunnen geven zodra hij in voorlopige hechtenis wordt genomen. De instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) geschiedt ten overstaan van de bevoegde rechterlijke instanties van de aangezochte Staat. De bevoegde rechterlijke instantie kan een rechter, een rechtbank of een ambtenaar van het openbaar ministerie zijn, volgens het recht van de aangezochte Staat. Iedere Lid-Staat geeft bij de nederlegging van zijn instrument van bekrachtiging, aanvaarding, goedkeuring of toetreding aan welke zijn bevoegde instantie is, overeenkomstig artikel 15. Het verkrijgen van de instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) geschiedt volgens de vormen die door de wetgeving van elke Staat zijn bepaald. Lid 2 van artikel 7 verplicht de Lid-Staten echter de nodige maatregelen te nemen om ervoor te zorgen dat de instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) wordt verkregen onder omstandigheden waaruit blijkt dat de betrokkene uit vrije wil handelt en zich van de gevolgen van zijn instemming ten volle bewust is (vrije instemming met kennis van zaken). Het bepaalt dat de betrokkene te dien einde het recht heeft zich door een raadsman te doen bijstaan. Ingevolge deze bepaling wordt de betrokkene uitvoerig voorgelicht over de gevolgen van zijn instemming (en in voorkomend geval van zijn afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel). Ten aanzien van de gevolgen van de instemming gaat die informatie over het afzien van de waarborgen van de normale procedure, over het eventueel onherroepelijke karakter van de instemming, overeenkomstig lid 4, over de mogelijke gevolgen voor het specialiteitsbeginsel - en de mogelijkheid vervolgd te worden voor andere feiten dan die waarop de uitleveringsprocedure is gebaseerd -, overeenkomstig artikel 9, onder a). Ten aanzien van de gevolgen van de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel gaat de informatie over de gevolgen van die afstand voor het specialiteitsbeginsel en over het eventueel onherroepelijke karakter van de afstand. Artikel 7 houdt voorts in dat de procedure voor het verkrijgen van de instemming (en in voorkomend geval van de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) zodanig wordt geregeld dat het naderhand mogelijk is te controleren of de instemming vrijwillig en bewust is gegeven. Lid 3 bepaalt in dit verband dat de instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) wordt neergelegd in een proces-verbaal. De manier waarop en de vorm waarin dit proces-verbaal wordt opgemaakt wordt door de nationale wet bepaald. Lid 4 bepaalt dat de instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) onherroepelijk is. Om rekening te houden met het recht van bepaalde Lid-Staten voorziet dit lid echter in een mogelijkheid tot voorbehoud, waarbij de Lid-Staten kunnen aangeven dat de instemming (en in voorkomend geval de afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel) overeenkomstig hun nationaal recht kan worden herroepen. Om in laatstgenoemd geval te voorkomen dat een herroeping van de instemming door de betrokkene nadelig is voor het goede verloop van de uitleveringsprocedure, bepaalt lid 4 dat de tijd die verloopt tussen de kennisgeving van de instemming en de kennisgeving van de eventuele herroeping, niet wordt meegerekend voor het bepalen van de bij artikel 16, lid 4, van het Europees Verdrag voor de voorlopige aanhouding voorgeschreven termijnen van 18 en 40 dagen. Dit betekent dat, wanneer de betrokkene zijn instemming herroept, de verzoekende Staat voor de indiening van zijn uitleveringsverzoek over evenveel dagen beschikt als op het tijdstip waarop de instemming van de betrokkene met zijn uitlevering aan deze Staat werd medegedeeld, waardoor die Staat ophield met het aanleggen van het dossier met de volgens artikel 12 van het Europees Verdrag vereiste stukken. Artikel 8 Mededeling van de instemming Ingevolge artikel 8 wordt de instemming van de betrokkene onmiddellijk door de aangezochte Staat aan de verzoekende Staat medegedeeld. Deze onmiddellijke mededeling is onontbeerlijk voor het goede verloop van de verkorte procedure, wanneer deze procedure de voorlopige aanhouding van de betrokkene als uitgangspunt heeft, overeenkomstig artikel 4 en volgende. Na de mededeling kan de verzoekende Staat namelijk de samenstelling opschorten van het dossier met de volgens artikel 12 van het Europees Verdrag voor het uitleveringsverzoek vereiste stukken. Met het oog op de bij artikel 16 van het Europees Verdrag gestelde termijn van 40 dagen voor de indiening van een verzoek overeenkomstig artikel 12 van het Europees Verdrag, verplicht artikel 8 de aangezochte Staat de verzoekende Staat uiterlijk tien dagen na de voorlopige aanhouding mede te delen of de betrokkene al dan niet met zijn overlevering heeft ingestemd. Deze termijn belet niet dat de betrokkene later alsnog met zijn overlevering kan instemmen, overeenkomstig artikel 12, maar strekt ertoe te vermijden dat de onzekerheid over de instemming van de betrokkene nadelig is voor het goede verloop van de uitleveringsprocedure, in het licht van de in artikel 16 van het Europees Verdrag bepaalde termijnen. Eveneens ter bespoediging van een en ander bepaalt lid 2 dat de mededeling van de instemming rechtstreeks tussen de bevoegde autoriteiten van de Lid-Staten geschiedt. Met bevoegde autoriteiten zijn hier niet de autoriteiten bedoeld die bevoegd zijn voor het verkrijgen van de instemming, maar de voor de verkorte uitleveringsprocedure bevoegde autoriteiten, die door de respectieve Lid-Staten worden aangewezen bij de nederlegging van hun instrument van bekrachtiging, aanvaarding, goedkeuring of toetreding, overeenkomstig artikel 15 van de overeenkomst. Artikel 9 Afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel Gezien de grote verschillen tussen de rechtsstelsels van de Lid-Staten met betrekking tot de gevolgen van de instemming van de betrokkene met zijn uitlevering ten aanzien van de mogelijkheid van de verzoekende Staat om die persoon te vervolgen voor feiten die niet in het verzoek zijn vermeld, bevat de overeenkomst hierover geen bindende bepaling. Artikel 9, dat over dit punt gaat, strekt er uitsluitend toe dat wederzijdse informatie wordt verstrekt. Het bepaalt dat elke Lid-Staat een verklaring kan afleggen dat het in artikel 14 van het Europees Verdrag neergelegde specialiteitsbeginsel in de verkorte procedure niet van toepassing is. In het licht van de verschillende rechtsstelsels zijn twee verklaringen mogelijk: de verklaring dat het specialiteitsbeginsel niet van toepassing is zodra de betrokkene met zijn uitlevering instemt, omdat de instemming met de uitlevering van rechtswege afstand inhoudt van de bescherming van het specialiteitsbeginsel - dit is het geval voor de Benelux-Staten, of de verklaring dat het specialiteitsbeginsel niet van toepassing is wanneer de betrokkene die met zijn uitlevering heeft ingestemd, onderscheiden daarvan nog uitdrukkelijk afstand doet van de bescherming van het specialiteitsbeginsel. Artikel 10 Mededeling van het besluit Artikel 10 bepaalt dat alle mededelingen over de verkorte procedure rechtstreeks worden gedaan tussen de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat, die overeenkomstig artikel 15 door iedere Lid-Staat bij de nederlegging van zijn instrument van bekrachtiging, aanvaarding, goedkeuring of toetreding is aangewezen, en de autoriteit van de verzoekende Staat die om de voorlopige aanhouding heeft verzocht. Het doel van deze bepaling is de procedure te verkorten en te versnellen, door alle mededelingen te laten lopen via de direct bij de procedure betrokken autoriteiten en door de besluiten betreffende het gebruik van de verkorte procedure te laten nemen door diezelfde autoriteiten, zonder tussenkomst van tussenliggende administratieve autoriteiten. Lid 2 van dit artikel bepaalt dat de door de bevoegde autoriteit van de aangezochte Lid-Staat genomen beslissing tot uitlevering uiterlijk 20 dagen na de dag van de instemming van de betrokkene moet worden medegedeeld. Uiteraard is dit een maximumtermijn en is het wenselijk dat de positieve of negatieve beslissing wordt medegedeeld zo snel mogelijk na de instemming door de betrokkene, zowel wanneer er geen beletsel is voor de uitlevering als wanneer er wel een belangrijk beletsel is. Wanneer de aangezochte Staat uitlevering volgens de verkorte procedure weigert, beschikt de verzoekende Staat, door de combinatie van de termijnen van artikel 8, lid 1, en artikel 10, lid 2, hoe dan ook over een termijn van ten minste tien dagen om een uitleveringsverzoek in te dienen conform artikel 12 van het Europees Verdrag, voordat de in artikel 16 van dat Verdrag voor voorlopige aanhouding bepaalde termijn van 40 dagen verstrijkt. Artikel 11 Termijn voor de overlevering Artikel 11 bepaalt dat de overlevering plaatsvindt uiterlijk 20 dagen na de datum waarop de beslissing tot uitlevering is medegedeeld. Ook dit is een maximumtermijn en de overlevering kan uiteraard plaatsvinden zodra de bevoegde autoriteit van de aangezochte Staat haar beslissing heeft genomen, indien dat praktisch gezien mogelijk is. Dit kan vooral bij uitlevering tussen buurlanden het geval zijn. Lid 2 van dit artikel bepaalt dat de betrokkene in vrijheid wordt gesteld indien hij niet binnen de in lid 1 gestelde termijn aan de verzoekende Staat is overgeleverd. Volgens lid 3 kan er echter van deze termijn worden afgeweken wanneer de overlevering door overmacht niet binnen de gestelde termijn kan plaatsvinden. Voor zover de bevoegde autoriteit die te maken krijgt met een geval van overmacht de bevoegde autoriteit van de andere Staat binnen 20 dagen op de hoogte brengt, kunnen de beide autoriteiten een nieuwe datum afspreken voor de overlevering. De betrokkene wordt in vrijheid gesteld indien hij niet binnen 20 dagen na deze datum aan de verzoekende Staat is overgeleverd. Voor de toepassing van deze bepaling moet het begrip overmacht in enge zin worden uitgelegd; overeenkomstig de interpretatie die in het internationale strafrecht aan deze term wordt gegeven, moet het om een situatie gaan die niet kon worden voorzien en die niet kon worden voorkomen (bij voorbeeld een ongeval tijdens het vervoer, een staking waardoor het beoogde vervoermiddel niet beschikbaar is en er geen ander vervoermiddel kan worden gebruikt, ernstige gezondheidsproblemen van de uit te leveren persoon die onmiddellijke opname in een ziekenhuis vereisen). De nieuwe datum voor de overlevering moet voorts zo dicht mogelijk bij de datum liggen waarop de aanvankelijk voor de voerlevering vastgestelde termijn verstreek. Lid 4 bepaalt dat dit artikel niet van toepassing is wanneer de betrokkene in de aangezochte Staat wegens een ander feit wordt vervolgd of een straf moet ondergaan, en de aangezochte Staat artikel 19 van het Europees Verdrag betreffende de uitgestelde of voorwaardelijke overlevering wenst toe te passen. In dat geval gelden de regels van het Europees Verdrag. Artikel 12 Instemming die na het verstrijken van de in artikel 8 bepaalde termijn of in andere omstandigheden wordt gegeven Terwijl de artikelen 3 tot en met 11 van de overeenkomst in eerste instantie betrekking hebben op de situatie waarin de betrokkene na zijn voorlopige aanhouding met zijn uitlevering instemt, behandel artikel 12 de regels die gelden wanneer de betrokkene ermede instemt buiten de in die artikelen bedoelde voorwaarden en met name wanneer hij ermede instemt na het verstrijken van de in artikel 8, lid 1, bepaalde termijn van tien dagen. In deze tweede situatie moeten twee gevallen worden onderscheiden. In het eerste geeft de betrokkene zijn instemming na het verstrijken van de eerste termijn van tien dagen, maar vóór het verstrijken van de termijn van 40 dagen van artikel 16 van het Europees Verdrag en voordat de verzoekende Staat een formeel uitleveringsverzoek heeft ingediend. In het tweede geval geeft de betrokkene zijn instemming nadat de verzoekende Staat een uitleveringsverzoek heeft ingediend, ongeacht of dit verzoek al dan niet is voorafgegaan door een verzoek om voorlopige aanhouding. Voor het eerste geval bepaalt artikel 12, lid 1, dat de aangezochte Staat de in de overeenkomst neergelegde verkorte procedure toepast. Indien er na het verstrijken van de eerste termijn van tien dagen geen instemming is, moet de verzoekende Staat uiteraard een uitleveringsverzoek voorbereiden zonder op een mogelijke latere instemming van de betrokkene te wachten, teneinde ervoor te zorgen at het verzoek binnen de maximumtermijn van 40 dagen kan worden ingediend. In het tweede geval is toepassing van de verkorte procedure facultatief. Elke Lid-Staat geeft bij de bekrachtiging in een verklaring te kennen of hij het voornemen heeft in dat geval de verkorte procedure toe te passen en onder welke voorwaarden hij zulks zal doen. Artikel 13 Verderlevering aan een andere Lid-Staat Artikel 13, dat aansluit bij artikel 9 van de overeenkomst, waarin in eventuele afstand van de bescherming van het specialiteitsbeginsel is voorzien, bepaalt de gevolgen van deze afstand voor de voorwaarden die van toepassing zijn bij verderlevering aan een andere Lid-Staat. De regel luidt als volgt: indien de betrokkene, overeenkomstig artikel 9 van de overeenkomst, na zijn uitlevering aan de verzoekende Staat niet langer de bescherming geniet van het specialiteitsbeginsel, is, in afwijking van artikel 15 van het Europees Verdrag, niet meer de toestemming van de aangezochte Staat nodig voor de verderlevering aan een andere Lid-Staat. Deze regel is te verklaren door het feit dat de verzoekende Staat, wanneer het specialiteitsbeginsel niet van toepassing is, de betrokkene strafrechtelijk mag vervolgen (en bijgevolg door uitlevering mag medewerken aan strafrechtelijke procedures in andere Staten) wegens andere feiten dan het feit waarvoor in de uitlevering is toegestemd. Opgemerkt zij evenwel, dat de overeenkomst geen bepalingen behelst over de verderlevering van de betrokkene aan een Staat die partij is bij het Europees Verdrag, maar geen lid is van de Europese Unie. Artikel 14 Doortocht Artikel 14, dat aansluit bij de opzet van vereenvoudiging van de artikelen 3 en 4 van de overeenkomst, bevat voorwaarden voor doortocht die eenvoudiger zijn dan die van artikel 21 van het Europees Verdrag. In afwijking van artikel 21, lid 3, van het Europees Verdrag kan het verzoek om doortocht worden ingediend met alle middelen die een schriftelijke melding opleveren (inclusief fax en elektronische post) en kan de beslissing van de Staat van doortocht op dezelfde manier kenbaar worden gemaakt. Het verzoek hoeft niet vergezeld te gaan van de in artikel 12, lid 2, van het Europees Verdrag bedoelde documenten, maar alleen van de in artikel 4 van de overeenkomst bedoelde documenten. Deze gegevens moeten door de Staat van doortocht toereikend worden geacht om de nodige dwangmaatregelen te nemen voor de uitvoering van de doortocht. Artikel 15 Aanwijzing van de bevoegde autoriteiten Artikel 15 bepaalt dat de Lid-Staten bij de bekrachtiging de verschillende autoriteiten aanwijzen die bevoegd zijn voor de toepassing van de in de overeenkomst neergelegde procedure, in het bijzonder de autoriteiten die verantwoordelijk zijn voor de procedure en die toestemming moeten verlenen voor de uitlevering volgens de verkorte procedure, de autoriteiten die bevoegd zijn om de instemming van de betrokkene met zijn uitlevering te verkrijgen en de autoriteiten die bevoegd zijn toestemming te geven voor de doortocht van een volgens de verkorte procedure uitgeleverde persoon. Gezien de nagestreefde doelstelling (snelheid en doeltreffendheid), ligt het voor de hand als bevoegde autoriteiten die autoriteiten aan te wijzen die in iedere Lid-Staat daadwerkelijk verantwoordelijk zijn voor de strafrechtelijke procedure, teneinde de tussenkomst te voorkomen van tussenliggende autoriteiten, die niet onmisbaar zijn voor het goede verloop van de procedure. Artikel 16 Inwerkingtreding Artikel 16 regelt de inwerkingtreding van de overeenkomst overeenkomstig de door de Raad van de Europese Unie vastgestelde regels. De overeenkomst treedt in werking 90 dagen na de nederlegging van de laatste akte van bekrachtiging. Opdat de overeenkomst zo snel mogelijk kan worden toegepast tussen de Lid-Staten die dit wensen, biedt lid 3, zoals de eerder door de Lid-Staten gesloten overeenkomsten inzake justitiële samenwerking, elke Lid-Staat evenwel de mogelijkheid om bij de bekrachtiging of op enig later tijdstip te verklaren, dat de overeenkomst reeds eerder van toepassing zal zijn in zijn betrekkingen met de Lid-Staten die een zelfde verklaring hebben afgelegd. Deze verklaring wordt 90 dagen na haar nederlegging van kracht. Artikel 17 Toetreding Artikel 17 bepaalt dat de overeenkomst openstaat voor toetreding van iedere Staat die lid wordt van de Europese Unie en regelt de wijze waarop deze toetreding geschiedt. Indien de overeenkomst reeds in werking is getreden op het tijdstip dat de nieuwe Lid-Staat toetreedt, wordt de overeenkomst voor die Lid-Staat van kracht 90 dagen na de nederlegging van diens akte van toetreding. Is de overeenkomst daarentegen 90 dagen na de toetreding van de nieuwe Lid-Staat nog niet in werking getreden, dan treedt zij ten aanzien van die Lid-Staat in werking op het in artikel 16, lid 2, bedoelde tijdstip van inwerkingtreding. In dat geval kan de toetredende Staat eveneens een verklaring afleggen over een vervroegde toepassing, overeenkomstig artikel 16, lid 3. Opgemerkt zij dat, indien een Staat vóór de inwerkingtreding van de overeenkomst lid wordt van de Europese Unie en niet toetreedt tot de overeenkomst, deze laatste uit hoofde van artikel 16, lid 2, toch in werking treedt zodra alle Staten die lid waren op het tijdstip van de ondertekening, hun akte van bekrachtiging hebben neergelegd.


type: legislation

text:
 4.12.2013
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 323/3
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 1241/2013 VAN DE COMMISSIE
 van 25 november 2013
 houdende inschrijving van een benaming in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Aceite Sierra del Moncayo (BOB))
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1151/2012 van het Europees Parlement en de Raad van 21 november 2012 inzake kwaliteitsregelingen voor landbouwproducten en levensmiddelen (1), en met name artikel 52, lid 2,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Overeenkomstig artikel 50, lid 2, onder a), van Verordening (EU) nr. 1151/2012 is de aanvraag van Italië tot registratie van de naam „Aceite Sierra del Moncayo” bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie
 (2).
 (2)
 Aangezien bij de Commissie geen bezwaren zijn ingediend overeenkomstig artikel 51 van Verordening (EU) nr. 1151/2012, moet de benaming „Aceite Sierra del Moncayo” worden ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in de bijlage bij deze verordening vermelde benaming wordt ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 25 november 2013.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 Dacian CIOLOȘ
 Lid van de Commissie
 (1) PB L 343 van 14.12.2012, blz. 1.
 (2) PB C 187 van 29.6.2013, blz. 19.
 BIJLAGE
 In bijlage I bij het Verdrag genoemde landbouwproducten voor menselijke consumptie:
 Categorie 1.5. Oliën en vetten (boter, margarine, spijsolie, enz.)
 SPANJE
 Aceite Sierra del Moncayo (BOB)