type: other

text:
Vigtig forståelse af hvorfor det at have ADHD, er et handicap
 Alt for mange mennesker tror fejlagtigt at blot det at man har diagnosen ADHD, er et handicap i sig selv – men det er ikke korrekt!
 Man kan altså ikke være handicappet fordi man har ADHD (og nogen anden fysisk eller psykisk funktionsnedsættelse for den sags skyld), man har et handicap på grund af resultatet af de personlige og sociale konsekvenser af symptomerne, ved at have ADHD man måtte opleve ved mødet med samfundet
 Definitionen af hvorfor der er en vigtig forskel mellem forståelsen af “at være handicappet” og hvad det vil sige “at have et handicap”, er defineret af FN således;
 [...] handicap er et begreb under udvikling, og at handicap er et resultat af samspillet mellem personer med funktionsnedsættelse og holdningsbestemte og omgivelsesmæssige barrierer, som hindrer dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre [...]
 Det Centrale Handicapråd i Danmark beskriver det, at have et handicap, som;
 I Standardreglerne og i serviceloven handler handicap altså om konsekvenserne af en fysisk eller psykisk funktionsnedsættelse, mens vi andre steder bruger betegnelsen handicap. Det er ofte fremhævet, at handicap ikke handler om sygdom: En person, der har en funktionsnedsættelse, er ikke nødvendigvis syg. Personer med funktionsnedsættelser bliver syge og raske på samme måde som andre mennesker.
 Det er lidt kringlet beskrevet, men det er vigtigt at være præcis så man forstår forskellen mellem, det at være og det at have, et handicap.
 Så det at have ADHD er altså et handicap, og ikke som nogen ynder at sige “blot et udtryk for dårlig opdragelse fra forældrenes side”.
 Hvis nogen vil diskutere dette emne yderligere, f.eks. på kommunen, så henvis dem til Højesterets dom 250/2011, hvori de stadfæster er det at have ADHD er et handicap og er beskyttet af alle relevante love i Danmark.
 Personligt siger jeg om mit handicap;
 Min ADHD er ingen undskyldning for min adfærd, men den er derimod selve årsagen til min adfærd!
 Så er den ged vist barberet og begravet – eén gang for alle!
 Oct, 19, 2015 – UPDATE:
 Don’t miss the new video based article: ADHD Parenting 101
 Den lange forklaring følger ...
 Hvor mange er vi med ADHD egentligt?
 NOTE: Der findes ikke nogen præcis opgørelse over antallet af personer med diagnosen ADHD, så de fleste researchere bruger disse tal omkring medicinforbruget af ADHD medicin fra Statens Serum Institut som reference. Jeg har spurgt en af danmarks førende forskere i psykiatri, Professor Poul Videbech, om hvordan det kan være at vi ikke ved det nøjagtige antal, og da han iøvrigt er et ligeså rart, behageligt, respekteret og vellidt menneske, som han ser ud til at være, så svarede han mig med denne udtalelse;
 Kære Peter Vang. Der er masser af sygdomme vi ikke ved præcist hvor mange der er af. Fx cancersygdomme, de psykiske sygdomme osv. Vi ved fx kun at ca 3-4% af befolkningen har en depression, men ikke mere nøjagtigt end det. Det hænger bl.a. sammen med, at psykisk syge og andre behandles mange forskellige steder i forskellige regier og der findes en del udiagnosticerede tilfælde. Så fx ADHD kan tænkes at blive behandlet af praktiserende læger, børnepsykiatere, neurologer, pædiatere, hospitalambulatorier osv osv.
 Professor Poul Videbech, Psykiatrisk Center Glostrup
 I Lægehåndbogen på sundhed.dk bliver der nævnt at prævalensen for ADHD (altså den statistiske sandsynlighed) ligger på omkring 5% af befolkningen eller ca. 280.000 personer i Danmark alene. Så #ViMedADHD er faktisk et ret stor gruppe af mennesker, relativt set. Du kan også læse min artikel “Alt om ADHD” her på siden for mere information.
 ADHD er et handicap. Ikke fordi vores psykiske lidelse, ADHD, er selve handicappet, ligesom det at være blind ikke er et handicap i sig selv. Det er den funktionsnedsættelse der følger med lidelsen, der giver os et handicap. For en der er blind er deres handicap således at de ikke kan orientere sig i det offentlige rum, uden auditive hjælpemidler eller en servicehund.
 For #ViMedADHD er det vores nedsatte evne til impuls -og selvkontrol der giver os et handicap, idet vi har sværere end andre ved at navigere i et komplekst samfund der bygger på evnen til at kunne udskyde en belønning her og nu, for at få en større belønning senere hen. Vi har f.eks. ekstra svært ved at stå i kø på apoteket, fordi vores hjerne ikke er i stand til at “tale fornuft” til os og berolige os med en indre stemme der sikrer at vi ikke bare maser os op foran og kræver vores ret.
 Ikke fordi vi er dårligt opdraget, ubehøvlede eller ondskabsfulde, men simpelthen fordi den “indre dialog eller indre stemme” som man normalt bruger til at begrænse de følelsesmæssige udbrud med, også kaldet impuls -og selvkontrol, i vores psykiske lidelse er selve kernen i vores manglende “stop-klods” for uacceptabel social adfærd, såsom at springe over i køen eller give sin uforbeholdne mening til kende, uanset hvor upassende den end måtte være i den givne kontekst.
 Iøvrigt er det at kalde ADHD for en “opmærksomhedsforstyrrelse med eller uden hyperaktivitet” ligeså upræcist som at sige at “hunden bider”, for det kommer jo helt an på situationen om hunden bider eller ej, ikke sandt? #ViMedADHD har egentligt ikke problemer med holde opmærksomhed i sig selv, det grundlæggende problem er mere at vi ikke er i stand til at udelukke alle de mange sanseindtryk vi får hele tiden, som så sætter gang i vores impulsivitet, som så gør at vi springer fra den ene ting eller emne, til et andet, hele tiden.
 Oftest er problemet faktisk at vi ikke kan løsrive os fra noget vi er igang med som vi nyder at lave, f.eks. spille computerspil, selvom vi intellektuelt godt ved at vi burde have stoppet for længst, for at nå i skole til tiden. Vi kan altså ikke flytte vores opmærksomhed fra det der føles rart at lave lige nu, til det som er det bedste for os at lave, set i et fremtidigt perspektiv.
 Mange af #ViMedADHD har desuden en funktionsnedsat tidsfornemmelse. Vi lever i nuet, uden at kunne se fortiden eller fremtiden for os. Dette skyldes at vi har en manglende evne til at “visualisere” vores fortid og fremtid i billeder, hvilket er et fundamentalt vilkår for at kunne “lære af sine erfaringer”.
 Derfor er #ViMedADHD mange der gentager den samme fejltagelse, om og om og om og om og om ... igen. Det driver vores omgivelser til kanten af vanvid og os selv til at leve i en konstant tilstand af selvkritisk refleksion, vi skammer os jo også selv over det.
 Mit helt personlige og komplet uvidenskabeligt dokumenteret intuitive gæt er, at det er her kilden til al den angst, stress og depression som #ViMedADHD ofte lider af, udspringer, fordi vi lever i en tilstand af kronisk stress og dårlig samvittighed over alt for mange ting i vores liv. Måske er det også her vi finder årsagen til at der er 3 gange så stor risiko for at dø, inden man bliver 45 år gammel, hvis man er en af #ViMedADHD, sammenlignet med befolkningen bredt set, 3 gange så stor risiko for at dø!
 Når man så lægger til at vi har en nedsat evne til selvkontrol, så ser man ofte at man bliver fysisk urolig, snakker hurtigt og taler meget (eller skriver alt for meget, som i mit personlige tilfælde), hvilket alt sammen ser ud som om man har en opmærksomhedsforstyrrelse, udefra. Altså bider hunden ja, men kun når den bliver bragt i en situation der kræver at den bider, den render jo ikke rundt og tygger i alle den møder på sin vej, uden nogen form for grund, vel? Det er det samme der gør sig gældende for #ViMedADHD, idet vi jo ikke er symptomatiske al tid, hele tiden, men primært når vi bliver bragt i en situation hvor vores funktionsnedsættelse kommer til udtryk.
 Så derfor er vores ADHD er et handicap, fordi #ViMedADHD har sværere ved nogle ting i livet, som befolkningen bredt set ikke har svært ved.
 Og lige for at slå den her sejlivede myte ihjel, en gang for alle
 Så kan man altså ikke være handicappet, man kan kun have et handicap!
 Hvad Vil Det Sige At Have Et Handicap?
 I Danmark er der en udbredt misforståelse af begrebet handicap. Fejlagtigt defineres det ofte som værende den fysiske eller psykiske lidelse en person måtte have, som værende personens handicap, men det er ikke korrekt.
 Definitionen af hvorfor der er en vigtigt forskel mellem at være handicappet og hvad det vil sige at have et handicap, er defineret af FN således;
 handicap er et begreb under udvikling, og at handicap er et resultat af samspillet mellem personer med funktionsnedsættelse og holdningsbestemte og omgivelsesmæssige barrierer, som hindrer dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre,
 Hvorfor Er ADHD Et Handicap?
 Børn, unge og voksne med ADHD har vanskeligheder ved eksekutive funktioner, det vil sige, de har problemer med at skabe overblik og struktur samt vanskeligheder med planlægning af aktiviteter. Arbejdshukommelsen er hos de fleste forringet og for mange gælder, at de har en dårlig tidsfornemmelse. Dette gør det svært at planlægge dagligdags aktiviteter. For børn medfører det ofte store indlæringsvanskeligheder og sociale problemer. For unge og voksne betyder det problemer med at holde fast i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet.
 Lægehåndbogen på sundhed.dk
 Det betyder at #ViMedADHD er underlagt de samme regler og lovgivning på lige vilkår med alle andre med et handicap. ADHD-foreningen er medlem af Dansk Handicap Forbund og Socialstyrelsen har dedikeret et helt afsnit om ADHD under fanebladet Handicap på deres hjemmeside. Vi er ligeledes beskyttet af FN-konventionens artikel 1, stk. 2 i FN’s konvention om rettigheder for personer med handicap der sikrer at vi bliver behandlet på lige vilkår med alle andre mennesker i verden.
 Højesteret afsagde i 2013 en dom om uberettiget fyring, i hvilken retten giver anklager medhold i at det er i strid med forskelbehandlingsloven at fyre en medarbejder med begrundelse i at vedkommende har ADHD og dermed blev ADHD anerkendt som et handicap på arbejdsmarkedet.
 Historisk dom for vi med ADHD
 Dom i sag 250/2011 ved Højesteret
 “Sagen rejser navnlig to spørgsmål. For det første om B har tilsidesat en oplysningspligt efter helbredsoplysningslovens § 6. For det andet om bortvisningen af hende begrundet i hendes ADHD-lidelse var i strid med forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap.
 Højesteret finder, at B har opfyldt en eventuel oplysningspligt efter helbredsoplysningslovens § 6 ved i tilknytning til ansættelsessamtalen den 19. april 2008 at oplyse om sin ADHD-lidelse til advokatsekretærerne C og D, som deltog i ansættelsessamtalen sammen med A. As bortvisning af B under henvisning til, at hun ikke havde opfyldt sin oplysningspligt, er derfor uberettiget, og hun har krav på erstatning for løn og feriegodtgørelse i opsigelsesperioden med i alt 59.346 kr.
 Efter EU-Domstolens dom af 11. april 2013 i de forenede sager C-335/11, Ring, og C-337/11, Skouboe Werge, skal begrebet ”handicap” i forskelsbehandlingsloven og det bagvedliggende direktiv fortolkes således, at det omfatter en tilstand, der er forårsaget af en lægeligt diagnosticeret helbredelig eller uhelbredelig sygdom, når denne sygdom medfører en begrænsning som følge af bl.a. fysiske, mentale eller psykiske skader, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre den berørte person i fuldt og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre arbejdstagere, og denne begrænsning er af lang varighed. Karakteren af de foranstaltninger, som arbejdsgiveren skal træffe, er ikke afgørende for, om en persons helbredstilstand skal anses for omfattet af dette begreb. – 8 –
 Efter bevisførelsen, herunder navnlig de foreliggende lægelige oplysninger, lægger Højesteret til grund, at B led af ADHD i en sådan grad, at hun var omfattet af handicapbegrebet i forskelsbehandlingsloven og det bagvedliggende EU-direktiv.
 Hun blev bortvist af A med henvisning til hendes ADHD-lidelse. Der foreligger derfor en direkte forskelsbehandling efter forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 2.
 Højesteret finder, at B som følge heraf bør tilkendes en godtgørelse efter forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1.I“
 Læs hele dommen fra Højesteret
 http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?docid=136161&doclang=DA
 [...] EU-Domstolen har i dom af 11. april 2013 i de forenede sager C-335/11, Ring, og C-337/11, Skouboe Werge, besvaret præjudicielle spørgsmål fra Sø- og Handelsretten om fortolkningen af Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2008 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv. Dette direktiv er gennemført i dansk ret ved forskelsbehandlingsloven [...]
 https://www.retsinformation.dk/forms/r0710.aspx?id=122522
 [...] § 1. Ved forskelsbehandling forstås i denne lov enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af race, hudfarve, religion eller tro, politisk anskuelse, seksuel orientering, alder, handicap eller national, social eller etnisk oprindelse [...]
 http://www.dch.dk/content/konventionsteksten
 [...] Formålet med denne konvention er at fremme, beskytte og sikre muligheden for, at alle personer med handicap fuldt ud kan nyde alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på lige fod med andre, samt at fremme respekten for deres naturlige værdighed. Personer med handicap omfatter personer, der har en langvarig fysisk, psykisk, intellektuel eller sensorisk funktionsnedsættelse, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre [...]
 [...] betyder ”diskrimination på grund af handicap” enhver sondring, udelukkelse eller begrænsning på grund af et handicap, hvis formål eller virkning er at svække eller ophæve den ligelige anerkendelse, nydelse eller udøvelse af alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på det politiske, økonomiske, sociale, kulturelle, civile eller et hvilket som helst andet område. Dette omfatter alle former for diskrimination, herunder nægtelse af rimelig tilpasning,[...]
 Det blev således fastslået at ADHD er et handicap, på lige fod med alle andre former for handicap og skal behandles som sådan, ikke blot juridisk, men i høj grad menneskeligt. Der er desværre fortsat en manglende viden i samfundet om dette og især i mødet med det kommunale system oplever man i overvejende grad at sagsbehandleren ikke er ordentligt uddannet til at servicere og forstå hvilke behov og hvilket handicap, borgere med ADHD har brug for.
 Det er min helt personlige opfattelse og erfaring, efter mit arbejde med at researche i den tilgængelige viden om ADHD og samtidigt være “inde i systemet” som kontanthjælpsmodtager, at der er helt fundamentale udfordringer i det offentlige danske systems forståelse for, opfattelse af og tilgang til, #ViMedADHD, når vi møder det kommunale system.
 Hyppigt bliver man mødt med en så høj grad af misinformation og/eller uvidenhed at man skal bruge tid på noget så tåbeligt, som at dokumentere at ADHD er en varig funktionsnedsættelse der ikke forsvinder af sig selv blot fordi man ikke er barn længere, med krav om yderligere en speciallægeerklæring fra en psykiater, udover sin dokumenterede diagnose, før man kan komme i betragtning til at få den hjælp som bl.a. Serviceloven m.v. sikrer mennesker med handicap i Danmark.
 Da #ViMedADHD tilmed har svært ved selv at overskue alle disse love og regler, er det nærmest en tikkende bombe, idet man som borger føler sig frustreret over hele tiden at skulle forklare og forsvare sig. ADHD-foreningen har gjort og gør fortsat en stor indsats for at oplyse og uddanne de ansatte i kommunerne, men der er ikke den store velvilje fra beslutningslaget til at bevilge ressourcer til en indsats der står mål med opgavens omfang.
 I maj 2012 udkom Socialstyrelsens ” National ADHD handleplan ” til 26 mio. kr. som på mere end 100 velskrevne sider, beskriver de mange tiltag som kommunerne bør implementere, men i skrivende stund, er der ingen kommuner der har gjort en helhjertet indsats og #ViMedADHD er fortsat overladt til tilfældighedernes spil, i mødet med det kommunale Danmark.
 Derfor er der i dag en markant overvægt i antallet af kontanthjælpsmodtagere med ADHD der lever et liv på bunden af samfundet, uden nogen udsigt til en bedre fremtid.
 ADHD-foreningen har lavet en virkelig grundig og brugbar vejledning til sagsbehandlere som du kan finde her:
 http://adhd.dk/r/wp-content/uploads/sites/2/2014/12/h%C3%A5ndbog-for-sagsbehandlere.pdf
 Hovedpunkterne i vejledning
 Udredning af voksne med ADHD foregår i speciallægeregi enten hos privatpraktiserende psykiater, på en psykiatrisk afdeling eller hos en speciallæge i neurologi.
 Egen læge kan indlede udredningen ved at screene for de almindeligste symptomer på ADHD og udelukke andre psykiske og fysiske lidelser
 Nogle anvender en ADHD symptom-tjekliste: ASRS (Adult Self Report Scale)
 Voksne med ADHD har behov for varierende behandling, hjælp og støtte afhængig af graden af symptomer, tilstedeværelsen af andre samtidige sygdomme og livssituationen
 Behandlingen altid tilpasses individuelt og reguleres efter behov. Der er ofte behov for at sætte ind med flere forskellige former for behandling
 Viden til pårørende
 Indlæring af mestringsstrategier
 Medicinsk behandling (herunder behandling af misbruge)
 Det kan være en udfordring for en sagsbehandler at sikre et godt samarbejde med en borger med ADHD, og mange har erfaret, at det let ”kører af sporet”
 Det er vigtigt, at professionelle har indsigt i og forståelse for de vanskeligheder, som er forbundet med ADHD
 Borgere med ADHD har ofte komplekse problemstillinger og kan derfor have behov for hjælp og støtte fra flere forskellige faggrupper
 Som professionel kan man også være i tvivl om, hvad der foregår i andre afdelinger, og hvem der har ansvaret, når mange er involveret i samme sag
 Ved komplekse problemstillinger, hvor flere fagpersoner er involveret, er det derfor nødvendigt, at borgerens helhedssituation vurderes, og at der udarbejdes en handleplan
 Det er endvidere vigtigt, at en professionel påtager sig opgaven at koordinere den samlede indsats for at sikre, at borgeren med ADHD bliver inddraget og kan bevare overblikket, samt for at sikre ansvarsfordelingen og kontinuiteten i forløbet
 Tværfagligt samarbejde omkring borgeren
 Da indsatsen over for borgere med ADHD ofte er vanskelig, kan det være svært at sidde alene med en sådan kompleks sag. Tværfaglige møder omkring borgeren kan være fagligt udviklende og give nye og mere nuancerede vinkler på borgerens helhedssituation. Samtidig kan det være rart at dele ansvaret for en svær sag med kolleger
 Hvis borgeren med ADHD ikke kan holde styr på, hvem han skal gå til i forskellige situationer, kan han miste overblikket, blive forvirret og frustreret
 Der er derfor god grund til at hjælpe borgeren, dig selv – og samarbejdspartnerne – med at bevare overblikket over kontaktfladerne, så alle ved, hvem der skal spørges om hvad, og hvem der har ansvaret
 Funktionsevnen
 Det kan være svært at vurdere funktionsevnen hos en borger med ADHD, da de kognitive vanskeligheder ofte er usynlige ved en almindelig samtale
 Man kan fejlagtigt få det indtryk, at borgeren kan klare sig selv, fordi vedkommende måske er velformuleret og velbegavet og derfor umiddelbart virker velfungerende
 Man kan måske tro, at borgeren IKKE VIL eller IKKE GIDER, i stedet for at han IKKE KAN
 Nogle gange giver borgere med ADHD også udtryk for, at de kan klare mere, end de reelt kan, og mange har vanskeligt ved at beskrive deres ofte komplekse problemstilling over for andre
 Et fejlagtigt indtryk kan sikkert være en medvirkende årsag til, at mange voksne med ADHD har svært ved at få den hjælp, de har behov for
 Den funktionsnedsættelse, borgere med ADHD har, skaber ikke i sig selv et handicap. Det er barriererne i samfundet, der gør funktionsnedsættelsen til et handicap.
 Arbejdsevnen
 Borgere med ADHD har ofte problemer i forhold til arbejdsmarkedet. De kan fx have svært ved at gennemføre en uddannelse eller at fastholde et job over længere tid. Resultatet bliver, at de ofte står uden for arbejdsmarkedet eller skifter job igen og igen
 Flere faktorer spiller ind på et velfungerende arbejdsliv. Hvis man – som mange voksne med ADHD – lever et liv i kaos, hvis hjemmet ligner en ruin, fordi man ikke kan overskue og strukturere de daglige opgaver, hvis der er rod i økonomi og parforhold, hvis der ikke er mad i køleskabet eller rent tøj at tage på, så vil det i væsentlig grad reducere borgerens mulighed for også at kunne varetage et job
 De vanskeligheder en borger med ADHD har i forhold til ét område – fx arbejdsmarkedet – vil med stor sandsynlighed også give vanskeligheder i mange andre af livets forhold!
 Man kan således ikke vurdere arbejdsevnen hos en borger med ADHD uden også at vurdere, hvordan borgerens hverdagsliv i øvrigt fungerer
 For at kunne give de rette tilbud til en borger med ADHD, der står uden for arbejdsmarkedet, er det nødvendigt at vurdere, hvilke ressourcer og barrierer borgeren har for at opnå og fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet
 Det vil være en stor hjælp for borgeren med ADHD, der ofte har svært ved at bevare overblikket og se i helheder, hvis der udarbejdes og udleveres en plan for tilbuddet
 Hvert tilbud bør evalueres med borgeren og arbejdsgiveren, og eventuelle ændringer og nye tiltag skrives ind i planen
 Brug af arbejdsevnemetoden
 Arbejdsevnemetoden skal anvendes, når det skal vurderes, om borgeren er berettiget til revalidering, fleksjob eller førtidspension
 Arbejdsevnemetoden kan dog også med fordel anvendes i sager om kontanthjælp, aktivering og sygedagpenge, hvor borgerens arbejdsevne vurderes at være truet
 Ressourceprofilen
 Ved brug af arbejdsevnemetoden, udarbejdes en ressourceprofil, der er en beskrivelse af borgerens ressourcer og barrierer med henblik på at komme i arbejde
 På baggrund af ressourceprofilen udarbejdes en konklusion på borgerens arbejdsevne, interesser og arbejdsmarkedsønsker, og der træffes en beslutning vedrørende borgerens fremtidige muligheder og tilbud
 Udarbejdelse af handleplaner er et led i at opfylde formålsbestemmelsen i Servicelovens § 81 om at yde en helhedsorienteret og koordineret indsats overfor borgere med funktionsnedsættelse.
 Efter Servicelovens § 141, stk.2, nr.1 skal kommunen tilbyde at udarbejde en handleplan, når der skal ydes hjælp til borgere med betydelig nedsat funktionsevne
 Andre borgere med ADHD er i stand til at klare sig med mindre hjælp til fx at strukturere dagligdagen. For dem er der ikke krav om, at kommunen skal tilbyde at udarbejde en handleplan. Disse borgere er omfattet af Servicelovens § 141 stk.1, hvor kommunen skal skønne, om det vil være hensigtsmæssigt at tilbyde en handleplan, når der skal ydes hjælp til en borger efter Afsnit V i Serviceloven
 Det vil ofte være hensigtsmæssigt at udarbejde en handleplan, når borgeren har kognitive problemer og fx har svært ved at overskue, at se sammenhænge og helheder, at bevare overblik, at huske det, der bliver aftalt etc
 hvilken indsats, der er nødvendig for at opnå målet
 andre særlige forhold vedrørende boform, beskæftigelse, personlig hjælp, behandling, hjælpemidler mv.
 § 141 handleplanen for borgeren med ADHD skal ses som en overordnet plan med forgreninger ud til de mere detaljerede personlige eller pædagogiske handleplaner
 De enkelte bi-handleplaner udarbejdes, i samarbejde med borgeren, af den person eller afdeling, der har ansvar for den støtte, der angives i planen:
 En personlig handleplan for socialpædagogisk bistand i hjemmet efter Servicelovens § 85
 En plan for et behandlingsforløb hos psykolog, selvforståelseskursus eller andet efter Servicelovens § 102
 En pædagogisk handleplan for den indsats, der ydes i et botilbud
 En plan for den personlige assistance på jobbet eller uddannelsesstedet
 En plan for kompenserende hjælpemidler
 Når handleplanen bliver udarbejdet, indgås der aftale med borgeren om, hvornår de enkelte indsatsområder skal vurderes og evalueres
 Handleplanen skal følges op, når den tidsramme, der er lagt ind i planen løber ud, eller når der sker ændringer i borgerens situation
 HUSK at få samtykke fra borgeren, når der indhentes oplysninger fra andre forvaltninger til handleplanen
 Det er ikke altid hensigtsmæssigt, at alle involverede deltager i samme møde, når der skal være opfølgning på handleplanen
 Det kan for en borger med ADHD være uoverskueligt, hvis der er for mange bolde i luften på én gang.
 Det vil ofte være sådan, at borgeren, bisidderen og koordinatoren er de gennemgående i et opfølgningsmøde. De øvrige aktører deltager i mødet i det omfang, det er nødvendigt
 Det bør være koordinatoren, der sammen med borgeren aftaler, hvordan opfølgningen skal foregå
 Jobplan i forbindelse med tilbud efter Lov om aktiv beskæftigelsesindsats (lab-loven)
 Efter Lov om aktiv beskæftigelsesindsats, skal der i en række situationer tilbydes en jobplan, når borgere skal have tilbud efter lovens kapitel 10-12
 Udgangspunktet for jobplanen er borgerens ønsker og forudsætninger. Der skal tillige tages hensyn til arbejdsmarkedets konkrete behov
 Det vil være en hjælp for borgeren med ADHD, hvis der altid laves en plan forud for tilbuddene
 Jobplanen skal være så præcis og klar som muligt og indeholde
 aftaler, der er indgået
 formålet med tilbuddet
 mål og delmål, der søges opfyldt
 en beskrivelse af den støtte, der skal til, for at borgeren kan nå målet
 Når der laves jobplan for en borger med ADHD, er det vigtigt, at det sker i sammenhæng med de øvrige tiltag, kommunen iværksætter
 Mange med ADHD har ressourcer og udholdenhed, når de kan se et fornuftigt formål med at have det. Hvis formålet ikke er synligt, kan det være meget vanskeligt for en person med ADHD at bevare energien og optimismen
 Evaluering og justering af planen
 Hvert tilbud evalueres med borgeren og arbejdsgiveren, og eventuelle ændringer og nye tiltag skrives ind i jobplanen
 Tilbagemeldingerne fra arbejdsgivere og borgeren selv vil være et godt grundlag for at tage stilling til, om arbejdsevnemetoden skal anvendes
 Når jobplanen skal justeres, bør det være ud fra en helhedsvurdering af, om borgerens helbredsmæssige og andre vanskeligheder kompenseres på rette vis
 Vær opmærksom på, at mennesker med ADHD ofte har svært ved at beskrive deres egen situation, ligesom de ikke altid har den nødvendige erkendelse af egne vanskeligheder. De kan derfor have en urealistisk forventning om, hvad de kan klare. En del vil have svært ved at se egne muligheder, fordi de tidligere har haft mange nederlag både i uddannelses- og jobmæssig sammenhæng
 Det er nødvendigt at tage højde for disse vanskeligheder i arbejdet med jobplanen
 Hjælp og støtte i hjemmet kan bevirke, at borgere med ADHD kan få styr på en kaotisk hverdag
 De efterlyser ofte en slags coach, der kan hjælpe dem med at skabe overblik, planlægge og strukturere daglige opgaver, træne hensigtsmæssige mestringsstrategier og fungere som bindeled til fx arbejdspladsen, kommunen, børnenes skole eller andet
 Muligheder i Serviceloven
 § 85 – Socialpædagogisk støtte
 Mange voksne med ADHD har betydelig nedsat funktionsevne og/eller sociale problemer og vil have behov for socialpædagogisk bistand, som kan bevilges efter § 85
 § 102 – Tilbud af behandlingsmæssig karakter
 Nogle mennesker med ADHD har meget komplekse problemstillinger fx som følge af andre samtidige sygdomme, psykiske og sociale problemer, misbrug og kriminalitet
 Der vil derfor være borgere med ADHD, der har behov for mere intensiv hjælp og behandling i en periode fx i form af adfærdsog kognitiv terapeutisk behandling, psykologsamtaler, deltagelse i netværksgrupper med andre voksne med ADHD, deltagelse i selvforståelseskurser (psykoedukationskurser) eller lignende
 Indholdet kan bl.a. være at træne borgeren med ADHD i selverkendelse, at finde andre måder at løse konflikter på, at træne hensigtsmæssige mestringsstrategier og at udvikle sociale kompetencer
 Målet kan ofte være, at borgeren bliver bedre i stand til at tage vare på sig selv
 Der er mulighed for at vurdere disse tiltag efter Servicelovens § 102, og ofte vil et forløb efter § 102 ses som en opfølgning på eller supplement til socialpædagogisk bistand efter § 85.
 Kommunen kan ud over tilbud efter § 85 give tilbud af behandlingsmæssig karakter til borgere med betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller med særlige sociale problemer. Tilbuddet gives, når dette er nødvendigt med henblik på at bevare eller forbedre borgerens fysiske, psykiske eller sociale funktioner, og når dette ikke kan opnås gennem de behandlingstilbud, der kan tilbydes efter anden lovgivning
 Nogle institutioner, der tilbyder specialundervisning for voksne, har erfaring med kompenserende undervisning for voksne med ADHD
 Her kan de voksne målrettet arbejde med de vanskeligheder, ADHD giver dem i hverdagen. Det kan fx være at håndtere konflikter, at planlægge og strukturere daglige opgaver, at styre egen økonomi, at hæmme og styre impulsive handlinger
 Specialundervisningstilbuddene kan spænde vidt: fra bo- og selvstændighedstræning over undervisning i forskellige fag til specifik undervisning for særlige handicapgrupper
 § 83 – Hjemmehjælp
 Borgere med ADHD kan også have så store kognitive funktionsnedsættelser, at de ikke engang med socialpædagogisk støtte efter § 85 kan klare de daglige opgaver i hjemmet
 Når borgeren har behov for personlig og/eller praktisk hjælp i hjemmet, kan hjælpen vurderes efter Servicelovens § 83 om hjemmehjælp. Det kan fx være hjælp til rengøring, tøjvask, opvask eller indkøb
 Borgeren skal også her i videst mulig omfang deltage aktivt i udførelsen af opgaverne
 §§ 112 og 113 – Hjælpemidler
 Mange mennesker med ADHD vil kunne fungere bedre og blive mere selvhjulpne med hjælpemidler fx til at huske, strukturere, planlægge og indlære
 Borgere med varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne kan få hjælp efter Servicelovens §§ 112 og 113 til at anskaffe sig et hjælpemiddel, hvis det i væsentlig grad vil kunne kompensere eller afhjælpe den nedsatte funktionsevne.
 Hjælpemidlet skal medvirke til, at borgeren kan leve et så normalt liv som muligt, og skal i videst mulig grad gøre borgeren uafhængig af andres hjælp
 Der kan være tale om hjælpemidler, som kan lette de daglige opgaver i hjemmet, under uddannelsen eller på arbejdspladsen
 Er der tale om et hjælpemiddel til den almindelige dagligdag i hjemmet, skal ansøgningen vurderes efter Servicelovens §§ 112 og 113
 Hvis behovet derimod er forbundet med jobsituationen, skal hjælpemidlet som hovedregel søges efter Lov om Aktiv Beskæftigelsesindsats
 Et hjælpemiddel kan dog i nogle situationer vurderes efter § 112, selv om det er til arbejdsbrug
 §§ 107 og 108 – botilbud
 Der vil være borgere med ADHD, som ikke er i stand til at klare sig i eget hjem selv med meget støtte
 Der kan være tale om unge, der skal flytte hjemmefra eller borgere, der gennem årene har forsøgt at klare sig selv og derved har opbrugt alle ressourcer, så de nu ikke magter mere
 Nogle borgere med ADHD er ikke i stand til at ”økonomisere” med ressourcer og kræfter, og de kan derfor opleve at føle sig brugt op efter at have kæmpet i mange år for at få livet til at fungere
 Uanset alder eller konkret årsag vil nogle borgere med ADHD have behov for et midlertidigt eller længerevarende botilbud efter Servicelovens §§ 107 og 108
 Nogle borgere med ADHD har behov for omsorg og støtte hele tiden – andre har behov for botræning med henblik på at komme i egen bolig – eventuelt med § 85-støtte
 Som denne artikel også belyser, så er der tale om et meget komplekst lovgrundlag og det anbefales at du får en person til at læse det sammen med dig, så I kan diskutere det igennem og finde ud af hvordan du står stillet i forhold til din situation.
 Jeg håber at dette kan medvirke til at øge kendskabet til dine rettigheder.
 Arkiveret, Socialt
 ADHD - Kend Serviceloven :
 [...] ADHD er et handicap! [...]
 24. October 2015 11:46
 ADHD er medfødt, acceptér det nu! :
 [...] ADHD er et handicap – kend dine rettigheder! [...]
 17. October 2015 19:07
 121,583 unikke besøgende siden 2015
 Søg i VORES arkiv over artikler ...
 ametyst1982
 Peter 'ADDSpeaker' Vang
 Sanse mareridt – del 2


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 266 Md. 44 (1972)
 291 A.2d 658
 FARBER'S, INC.
 v.
 COMPTROLLER OF THE TREASURY OF THE STATE OF MARYLAND
 [No. 375, September Term, 1971.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided June 12, 1972.
 The cause was argued before BARNES, McWILLIAMS, SINGLEY, SMITH and DIGGES, JJ., and ROBERT E. CLAPP, JR., Associate Judge of the Sixth Judicial Circuit, specially assigned.
 Michael J. Abromaitis for appellant.
 William J. Rubin, Assistant Attorney General, with whom was Francis B. Burch, Attorney General, on the brief, for appellee.
 SMITH, J., delivered the opinion of the Court.
 This is a dispute over whether appellant, Farber's, *46 Inc. (Farber's), is entitled to a refund of $21.17 of retail sales tax paid. It obviously has implications beyond that amount or it would not be here.
 The question presented may be summarized: Should a vendor on credit (installment sale or otherwise) who remits to the Comptroller monthly the entire retail sales tax on each sale be placed in a more favorable position when a portion of the account proves uncollectible than such a vendor who remits monthly the percentage of taxes "collected as the result of an arrangement under which the purchaser would pay a Vendor with each periodic payment that portion of the total tax which the payment bears to the total amount to be paid"? The Comptroller and the Maryland Tax Court felt they should be treated alike. We agree.
 The facts are not in dispute and were stipulated. Farber's conducts a retail business in home furnishings in Baltimore. A substantial number of its merchandise sales are under Code (1969 Repl. Vol.) Art. 83, §§ 153A-153H, the Retail Credit Accounts Law. From the effective date of that law on June 1, 1967, to the present it "has recorded all retail credit account transactions on its own books as well as in statements of account to customers, in accordance with [that law], as two separate amounts: (1) principal amount (amount of sales price plus sales tax) and (2) `service charge,'" a term defined in § 153A (e). Since this service charge is in the nature of a finance charge or interest, under Code (1957, 1969 Repl. Vol.) Art. 81, § 324 (i) (3) it is not subject to the Maryland Retail Sales Tax if "separately stated from the consideration received for the tangible personal property transferred in the retail sale." Whenever a purchaser has defaulted in his payments and Farber's has determined that the remainder of the debt was not collectible, it has treated the balance as a bad debt and charged it to profit and loss. Then partial payments collected up to the time of that determination have been allocated by Farber's first to the "interest due" at the time of default as calculated by what is known as the "Rule of 78" and the remainder *47 to the "principal amount." For the purposes of our opinion we shall not be obliged to go into an explanation of the "Rule of 78."
 The stipulated facts include:
 "9. It has always been, since the enactment of the Sales Tax in 1947, the policy of the Retail Sales Tax Division to treat all payments made on an account as applying to each of the components of said account in the proportion that each bears to the total, that is Sales, Sales Tax, Carrying Charges, and any other extraneous charge included therein, allowing Appellant to treat all carrying charges originally billed to be included in the total price regardless of whether the account was written-off before all of those charges were earned. The Sales Tax Division has always treated all interest charges as being completely earned for the purpose of bad debt write-offs, even though in actuality the debt may be written off before the expiration of the entire period and before all of the interest is earned."
 Under Code (1957, 1969 Repl. Vol.) Art. 81, § 329 the sales tax is to "be collected by the vendor from the purchaser at the time the sale is made regardless of the time when the purchase price is paid and delivered; unless the Comptroller [has] provide[d] by regulation in the case of credit or installment sales for the payment of the tax upon collection of the price or installments of the price or at some other time." As this Court noted in Phillips v. Comptroller, 224 Md. 350, 354, 167 A.2d 913 (1961), a number of regulations were promulgated by the Comptroller to be effective simultaneously with the Retail Sales Tax Act on July 1, 1947. One was Rule 57 which provides:
 *48 "INSTALLMENT AND DEFERRED PAYMENT SALES
 "The Vendor may adopt one of the following methods:
 (a) Remit to the State on the 21st of each month the amount of tax due on all their net taxable sales during the previous month.
 (b) Remit to the State on the 21st day of each month taxes collected as the result of an arrangement under which the purchaser would pay a Vendor with each periodic payment that portion of the total tax which the payment bears to the total amount to be paid.
 "No Vendor who sells, assigns or pledges his accounts receivable may use the collection method (b) of paying such sales taxes. All such Vendors must pay the tax on an accrual basis (a).
 "Any Vendor who has been using the collection method and who has, prior to the date of the amendment of this rule sold, assigned or pledged any or all of his accounts receivable must within thirty days of the effective date of this amendment convert to the accrual basis and pay over to the Sales Tax Division all sales taxes due on his accounts receivable or furnish a Surety Bond sufficient to cover the total of these outstanding taxes until such time as they have been paid in full.
 "When the Vendor has elected to use either (a) or (b) of the above methods, he shall continue to use such method until he receives written permission from the Comptroller to adopt the other method."
 Rule 57 presents the nub of this controversy. Under method (a) of Rule 57 Farber's remits each month "on *49 all [its] net taxable sales during the previous month." When an account proves uncollectible the position of Farber's is that it should be permitted to recover back from the Comptroller the tax not collected by it from its purchaser upon the basis of its bookkeeping methods, methods which might well be described as in accordance with "sound accounting practice." The Comptroller says that in that situation the computation should be made as though Farber's were remitting under method (b) of Rule 57, which would produce a lesser refund.
 As Judge (later Chief Judge) Prescott pointed out in Phillips:
 "A careful analysis and consideration of this Rule [57] made it apparent that a vendor who elected to pay the tax on the installment basis, would receive an advantage over the taxpayer who paid the full tax at the time of the sale. The installment taxpayer would pay only as he collected cash, so, if he failed to collect, he would have no obligation to pay the tax to the Comptroller; whereas, the accrual taxpayer would have advanced the entire amount of tax at the time of the sale, and, upon failure to collect installment payments, would not only lose the value of his merchandise, but also a proportionate amount of the sales tax. In an effort to equalize more nearly the positions of the taxpayer who paid in full on the ordinary due date and the one who paid in installments, Rule 1 was adopted, which states:
 `Where the Vendor is unable to collect accounts receivable in connection with which he has already remitted the tax to the Comptroller, he may apply for a refund * * *. This rule shall apply only to such accounts as are found worthless and charged off during the taxpayer's taxable year.'" Id. at 355.
 *50 The issue in Phillips was whether the Comptroller's Rule 10 barred recovery to a vendor who remitted as does Farber's and who repossessed a part of the merchandise sold. The point was raised because that rule concluded by stating, "When any merchandise is repossessed, no tax shall be refunded." It was conceded by the Comptroller "that had [Phillips] sat idly by and let the machines `go to pot,' and then complied with Rule 1, [Phillips] would have been entitled, under Rule 1, to a refund of the taxes paid." It contended, however, that because the machines had been repossessed recovery of any refund was barred. The Court held, "Such a result would not only be most unfortunate and unreasonable, but it would be unsound and untenable."
 The tax court pointed out in this case:
 "Farber had elected to collect and remit the sales tax in accordance with Rule 57 (a). In the event Farber had elected to use method (b) of Rule 57 to collect and remit the tax, no refund or credit for tax would have occurred as they would not have collected nor remitted tax on payments in default."
 As we see this case the question is not what is or is not a proper method for Farber's to use for its accounting purposes, but whether the Comptroller is correct in the method used by him for computation of any refund which may be due Farber's.
 Farber's, of course, is concerned with the policy that will cause it to pay the very least tax to the State while the Comptroller, of course, desires the policy that will produce the most tax revenues for the State. This Court has commented many times upon long continued and unvarying construction applied by administrative officials, particularly such construction applied soon after enactment of a statute. We have further commented that such construction should not be disregarded except for the strongest and most cogent reasons, while rules and regulations adopted by administrative agencies to be valid *51 must be reasonable and consistent with the letter and policy of the statute under which the agency acts. Frank J. Klein v. Comptroller, 233 Md. 490, 493, 197 A.2d 243 (1964); Comptroller v. Rockhill, Inc., 205 Md. 226, 233, 107 A.2d 93 (1954); John McShain, Inc. v. Comptroller, 202 Md. 68, 73, 95 A.2d 473 (1953); and Smith v. Higinbothom, 187 Md. 115, 132-33, 48 A.2d 754 (1946). We do not have here a "clear, unambiguous and mandatory" statute such as that commented upon by Chief Judge Hammond in Beneficial Finance Co. v. Adm'r Loan Laws, 260 Md. 430, 442, 272 A.2d 649 (1971). A corollary of these rules is that statutes are not to be interpreted so as to lead to absurd consequences. Coerper v. Comptroller, 265 Md. 3, 6, 288 A.2d 187 (1972); Swarthmore Co. v. Kaestner, 258 Md. 517, 527, 266 A.2d 341 (1970); and Pan Am. Sulphur v. State Dep't, 251 Md. 620, 627, 248 A.2d 354 (1968).
 To hold in favor of Farber's would create the absurd result commented upon by Judge Prescott in Phillips, since the net sales tax paid to the Comptroller as a result of a sale by Farber's would be less than that which would be paid to the Comptroller in the case of a competitor next door to Farber's who made a sale for exactly the same number of dollars as Farber's and collected exactly the same number of dollars per month on that sale as Farber's but remitted under method (b) of Rule 57. The competitor would be entitled to no refund if the purchaser stopped paying although it would have paid into the treasury of this State more dollars on that transaction than the net amount Farber's would have paid. That would be an unfair, absurd result. The tax court was correct in its ruling.
 Order affirmed; appellant to pay the costs.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 22.6.2018
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 159/17
 PROTOCOLO ADICIONAL AL CONVENIO DEL CONSEJO DE EUROPA PARA LA PREVENCIÓN DEL TERRORISMO
 Riga, 22 de octubre de 2015
 LOS ESTADOS MIEMBROS DEL CONSEJO DE EUROPA Y LAS DEMÁS PARTES DEL CONVENIO DEL CONSEJO DE EUROPA PARA LA PREVENCIÓN DEL TERRORISMO (CETS n.o 196), signatarios del presente Protocolo,
 CONSIDERANDO que el objetivo del Consejo de Europa es alcanzar una mayor unión entre sus miembros;
 DESEOSOS de intensificar aún más los esfuerzos para prevenir y erradicar el terrorismo en cualquiera de sus formas, tanto en Europa como en todo el mundo, respetando al mismo tiempo los derechos humanos y el Estado de Derecho;
 RECORDANDO los derechos humanos y las libertades fundamentales consagrados especialmente en el Convenio Europeo para la Protección de los Derechos Humanos y las Libertades Fundamentales (ETS n.o 5) y sus protocolos, así como en el Pacto Internacional de Derechos Civiles y Políticos;
 MANIFESTANDO su honda preocupación por la amenaza derivada de las personas que viajan al extranjero con objeto de cometer, contribuir a la comisión o participar en delitos de terrorismo, o para proporcionar o recibir adiestramiento con fines terroristas en el territorio de otro Estado;
 TENIENDO en cuenta, a este respecto, la Resolución n.o 2178 (2014), aprobada por el Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas en su 7272.a reunión celebrada el 24 de septiembre de 2014 y, en particular, sus apartados 4 a 6;
 CONSIDERANDO que es deseable complementar el Convenio del Consejo de Europa para la prevención del terrorismo en determinados aspectos,
 HAN CONVENIDO EN LO SIGUIENTE:
 Artículo 1
 Objeto
 El objeto del presente Protocolo es complementar las disposiciones del Convenio del Consejo de Europa para la prevención del terrorismo, abierto a la firma en Varsovia el 16 de mayo de 2005 (en adelante denominado «el Convenio») por lo que respecta a la tipificación de los actos definidos en los artículos 2 a 6 del presente Protocolo, reforzando así los esfuerzos de las Partes para prevenir el terrorismo y sus efectos nocivos sobre el pleno disfrute de los derechos humanos, en especial el derecho a la vida, tanto mediante las medidas que se adopten a escala nacional como a través de la cooperación internacional, con el debido respecto de los tratados o acuerdos multilaterales o bilaterales vigentes aplicables entre las Partes.
 Artículo 2
 Participación en grupos o asociaciones con fines de terrorismo
 1. A efectos del presente Protocolo, por «participación en grupos o asociaciones con fines de terrorismo» se entenderá tomar parte en las actividades de un grupo o asociación con objeto de cometer o contribuir a la comisión de uno o más delitos de terrorismo por parte de dicha asociación o grupo.
 2. Las Partes adoptarán las medidas necesarias para tipificar como delito en su legislación nacional la «participación en grupos o asociaciones con fines de terrorismo», según la definición del apartado precedente, cuando se cometa de forma ilegal e intencional.
 Artículo 3
 Adiestramiento con fines de terrorismo
 1. A efectos del presente Protocolo, por «recibir adiestramiento con fines de terrorismo» se entenderá recibir instrucción, incluidos conocimientos o destrezas prácticas, de otra persona para la fabricación o uso de explosivos, armas de fuego u otras armas o sustancias nocivas o peligrosas, o para el empleo de otros métodos o técnicas específicos con objeto de cometer o contribuir a la comisión de delitos de terrorismo.
 2. Las Partes adoptarán las medidas necesarias para tipificar como delito en su legislación nacional la acción de «recibir adiestramiento con fines de terrorismo», según la definición del apartado precedente, cuando se cometa de forma ilegal e intencional.
 Artículo 4
 Viajes al extranjero con fines de terrorismo
 1. A efectos del presente Protocolo, por «viajar al extranjero con fines de terrorismo» se entenderá desplazarse a un Estado que no sea el de nacionalidad o residencia del viajero para cometer, contribuir a la comisión o participar en un delito de terrorismo, o para proporcionar o recibir adiestramiento con fines de terrorismo.
 2. Las Partes adoptarán las medidas necesarias para tipificar como delito en su legislación nacional la acción de «viajar al extranjero con fines de terrorismo», según la definición del apartado precedente, desde su territorio o por parte de uno de sus nacionales, cuando se cometa de forma ilegal e intencional. Al hacerlo, las Partes podrán establecer las condiciones exigidas por sus principios constitucionales y que se ajusten a los mismos.
 3. Las Partes adoptarán asimismo las medidas necesarias para tipificar como delito conforme a su legislación nacional la tentativa de cometer el delito descrito en el presente artículo.
 Artículo 5
 Financiación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo
 1. A efectos del presente Protocolo, por «financiación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo» se entenderá la entrega o recogida, por cualesquiera medios, directa o indirectamente, de fondos que permitan, total o parcialmente, a una persona viajar al extranjero con fines de terrorismo, según la definición del apartado 1 del artículo 4, a sabiendas de que esos fondos van a utilizarse, en todo o en parte, para tales fines.
 2. Las Partes adoptarán las medidas necesarias para tipificar como delito en su legislación nacional la «financiación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo», según la definición del apartado precedente, cuando se cometa de forma ilegal e intencional.
 Artículo 6
 Organización o cualquier otra forma de facilitación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo
 1. A efectos del presente Protocolo, por «organización o cualquier otra forma de facilitación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo» se entenderá cualquier acto de organización o facilitación por el que se ayude a una persona a viajar al extranjero con fines de terrorismo, según la definición del apartado 1 del artículo 4 del presente Protocolo, a sabiendas de que la ayuda así prestada tiene por objeto una acción terrorista.
 2. Las Parte adoptarán las medidas necesarias para tipificar como delito en su legislación nacional la «organización o cualquier forma de facilitación de los viajes al extranjero con fines de terrorismo», según la definición del apartado precedente, cuando se cometa de forma ilegal e intencional.
 Artículo 7
 Intercambio de información
 1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 3, apartado 2, letra a) del Convenio, y de conformidad con su legislación nacional y obligaciones internacionales vigentes, las Partes adoptarán las medidas necesarias para reforzar el oportuno intercambio entre las mismas de información pertinente en relación con las personas que viajen al extranjero con fines de terrorismo, según la definición del artículo 4. A tal fin, cada Parte designará un punto de contacto activo 24 horas al día y 7 días a la semana.
 2. Una Parte podrán designar un punto de contacto ya existente según el apartado 1.
 3. Los puntos de contacto de las Partes estarán dotados de los medios para comunicarse rápidamente entre sí.
 Artículo 8
 Condiciones y salvaguardias
 1. Cada Parte velará por que la aplicación del presente Protocolo, incluidos el establecimiento, puesta en práctica y aplicación de la tipificación de los actos previstos en los artículos 2 a 6, se llevan a cabo con un pleno respeto a las obligaciones atinentes a los derechos humanos, en particular la libertad de circulación, la libertad de expresión, la libertad de asociación y la libertad de culto, según lo establecido, si son aplicables a esa Parte, en el Convenio Europeo para la Protección de los Derechos Humanos y de las Libertades Fundamentales, el Pacto Internacional de Derechos Civiles y Políticos y otras obligaciones de Derecho internacional.
 2. El establecimiento, puesta en práctica y aplicación de la tipificación prevista en los artículos 2 a 6 del presente Protocolo estarán, además, sujetos al principio de proporcionalidad, en relación con los legítimos objetivos perseguidos y su necesidad en una sociedad democrática, y debe excluir toda forma de arbitrariedad o trato discriminatorio o racista.
 Artículo 9
 Relación entre el Protocolo y el Convenio
 Los términos y expresiones empleados en el presente Protocolo se interpretarán en el sentido establecido en el Convenio. Todas las disposiciones del Convenio se aplicarán en consecuencia entre las Partes, con la excepción del artículo 9.
 Artículo 10
 Firma y entrada en vigor
 1. El presente Protocolo se abrirá a la firma de los Signatarios del Convenio. Estará sujeto a ratificación, aceptación o aprobación. Los Signatarios no podrán ratificar, aceptar o aprobar el presente Protocolo a menos que hayan ratificado, aceptado o aprobado previamente el Convenio, o lo hagan simultáneamente. Los instrumentos de ratificación, aceptación o aprobación se depositarán en poder del Secretario General del Consejo de Europa.
 2. El presente Protocolo entrará en vigor el primer día del mes siguiente a la expiración de un período de tres meses a partir del depósito del sexto instrumento de ratificación, aceptación o aprobación, de los cuales al menos cuatro Estados deberán ser miembros del Consejo de Europa.
 3. Con respecto a cualquier Signatario que deposite posteriormente su instrumento de ratificación, aceptación o aprobación, el presente Protocolo entrará en vigor el primer día del mes siguiente a la expiración de un período de tres meses desde la fecha de depósito del instrumento de ratificación, aceptación o aprobación.
 Artículo 11
 Adhesión al Protocolo
 1. Tras la entrada en vigor del presente Protocolo, cualquier Estado que se haya adherido al Convenio podrá también adherirse al presente Protocolo, o hacerlo simultáneamente.
 2. Por lo que respecta a los Estados que se adhieran al Protocolo, conforme al anterior apartado 1, el texto entrará en vigor el primer día del mes siguiente a la expiración de un período de tres meses desde la fecha de depósito del instrumento de adhesión ante el Secretario General del Consejo de Europa.
 Artículo 12
 Aplicación territorial
 1. En el momento de la firma o del depósito de su instrumento de ratificación, aceptación o aprobación, cualquier Estado o la Unión Europea podrá especificar el territorio o territorios a los que se aplicará el presente Protocolo.
 2. Cualquier Parte podrá, en un momento posterior, y mediante declaración dirigida al Secretario General del Consejo de Europa, ampliar la aplicación del presente Protocolo a cualquier otro territorio especificado en dicha declaración. El Protocolo entrará en vigor respecto de dicho territorio el primer día del mes siguiente a la expiración de un plazo de tres meses a partir de la fecha de recepción de la declaración por el Secretario General.
 3. Toda declaración realizada en virtud de los dos apartados precedentes podrá retirarse respecto de cualquier territorio especificado en dicha declaración mediante notificación dirigida al Secretario General del Consejo de Europa. La retirada surtirá efecto el primer día del mes siguiente a la expiración de un período de tres meses a partir de la fecha de recepción de la notificación por el Secretario General.
 Artículo 13
 Denuncia
 1. Cualquier Parte podrá denunciar, en cualquier momento, el presente Protocolo mediante notificación dirigida al Secretario General del Consejo de Europa.
 2. Dicha denuncia surtirá efecto el primer día del mes siguiente a la expiración de un plazo de tres meses a partir de la fecha de recepción de la notificación por el Secretario General del Consejo de Europa.
 3. La denuncia del Convenio supondrá automáticamente la denuncia del presente Protocolo.
 Artículo 14
 Notificaciones
 El Secretario General del Consejo de Europa notificará a los Estados miembros del Consejo de Europa, a la Unión Europea, a los Estados no miembros que hayan participado en la elaboración del presente Protocolo, así como a cualquier Estado que se haya adherido al mismo, o al que se haya invitado a hacerlo:
 a)
 toda firma;
 b)
 el depósito de todo instrumento de ratificación, aceptación, aprobación o adhesión;
 c)
 toda fecha de entrada en vigor del presente Protocolo, conforme a sus artículos 10 y 11;
 d)
 todo otro acto, declaración, notificación o comunicación que se refiera al presente Protocolo.
 En fe de lo cual, los abajo firmantes, debidamente autorizados al efecto, firman el presente Protocolo.
 Hecho en Riga, el 22 de octubre de 2015, en inglés y francés, siendo ambos textos igualmente auténticos, en un único ejemplar que será depositado en los archivos del Consejo de Europa. El Secretario General del Consejo de Europa remitirá copias compulsadas a cada Estado miembro del Consejo de Europa, a la Unión Europea, a los Estados no miembros que hayan participado en la elaboración del presente Protocolo y a cualquier Estado al que se haya invitado a adherirse al mismo.


text:
 28.8.2014
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 256/10
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 38/2014
 z dne 8. aprila 2014
 o spremembi Priloge II (Tehnični predpisi, standardi, preskušanje in certificiranje) k Sporazumu EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum EGP) in zlasti člena 98 Sporazuma EGP,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredbo Komisije (EU) št. 817/2013 z dne 28. avgusta 2013 o spremembi prilog II in III k Uredbi (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta ter Priloge k Uredbi Komisije (EU) št. 231/2012 glede gumi arabikuma, modificiranega z oktenil sukcinsko kislino (1), je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (2)
 Uredbo Komisije (EU) št. 818/2013 z dne 28. avgusta 2013 o spremembi Priloge III k Uredbi (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta glede uporabe saharoznih estrov maščobnih kislin (E 473) v aromah za bistre aromatizirane pijače na osnovi vode (2) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (3)
 Uredbo Komisije (EU) št. 851/2013 z dne 3. septembra 2013 o odobritvi nekaterih zdravstvenih trditev na živilih, razen tistih, ki se nanašajo na zmanjšanje tveganja za nastanek bolezni ter na razvoj in zdravje otrok, in o spremembi Uredbe (EU) št. 432/2012 (3) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (4)
 Ta sklep se navezuje na zakonodajo v zvezi z živili. Zakonodaja v zvezi z živili se ne uporablja za Lihtenštajn, dokler se Sporazum med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi uporablja tudi za Lihtenštajn, kakor je podrobno določeno v uvodu k poglavju XII Priloge II k Sporazumu EGP. Ta sklep se zato ne uporablja za Lihtenštajn.
 (5)
 Prilogo II k Sporazumu EGP bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 Poglavje XII Priloge II k Sporazumu EGP se spremeni:
 1.
 v točki 54zzzzr (Uredba (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta) se dodata naslednji alinei:
 „—
 32013 R 0817: Uredba Komisije (EU) št. 817/2013 z dne 28. avgusta 2013 (UL L 230, 29.8.2013, str. 7),
 —
 32013 R 0818: Uredba Komisije (EU) št. 818/2013 z dne 28. avgusta 2013 (UL L 230, 29.8.2013, str. 12).“;
 2.
 v točki 54zzzzzp (Uredba Komisije (EU) št. 432/2012) se doda naslednja alinea:
 „—
 32013 R 0851: Uredba Komisije (EU) št. 851/2013 z dne 3. septembra 2013 (UL L 235, 4.9.2013, str. 3).“;
 3.
 v točki 69 (Uredba Komisije (EU) št. 231/2012) se doda naslednja alinea:
 „—
 32013 R 0817: Uredba Komisije (EU) št. 817/2013 z dne 28. avgusta 2013 (UL L 230, 29.8.2013, str. 7).“;
 4.
 za točko 77 (Uredba (EU) št. 609/2013 Evropskega parlamenta in Sveta) se vstavi naslednja točka:
 „78.
 32013 R 0851: Uredba Komisije (EU) št. 851/2013 z dne 3. septembra 2013 o odobritvi nekaterih zdravstvenih trditev na živilih, razen tistih, ki se nanašajo na zmanjšanje tveganja za nastanek bolezni ter na razvoj in zdravje otrok, in o spremembi Uredbe (EU) št. 432/2012 (UL L 235, 4.9.2013, str. 3).“
 Člen 2
 Besedila uredb (EU) št. 817/2013, (EU) št. 818/2013 in (EU) št. 851/2013 v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavijo v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, so verodostojna.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 9. aprila 2014 pod pogojem, da so bila predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma EGP (4).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 8. aprila 2014
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Gianluca GRIPPA
 (1) UL L 230, 29.8.2013, str. 7.
 (2) UL L 230, 29.8.2013, str. 12.
 (3) UL L 235, 4.9.2013, str. 3.
 (4) Navedena ni nobena ustavna zahteva


type: wikipedia

text:
Julie Dibens (* 3. April 1975 in Salisbury als Julie Claire Ricketts) ist eine ehemalige britische Triathletin und Olympiastarterin (2004). Sie ist dreifache Weltmeisterin im Xterra-Cross-Triathlon (2007, 2008, 2009), Weltmeisterin auf der Triathlon-Halbdistanz (2009) und Ironman-Siegerin (2011).
 Werdegang
 Seit 1991 bestritt Julie Ricketts Schwimmwettkämpfe für Großbritannien und 1997 begann sie mit dem Triathlon.
 2000 heiratete sie Michael Dibens und startete seitdem als Julie Dibens.
 Olympische Sommerspiele 2004
 Bei der Europameisterschaft 2000 wurde sie Dritte auf der Triathlon-Kurzdistanz und bei den Olympischen Sommerspielen 2004 in Athen belegte sie im August den 30. Rang.
 Siegerin Ironman 70.3 World Championships 2009
 2009 gewann Julie Dibens die Ironman 70.3 World Championship. Dabei erreichte sie als erste Frau eine Zeit unter vier Stunden auf dieser Distanz.
 Im Cross-Triathlon schaffte Dibens 2009 ihren dritten Weltmeistertitel in Folge (Xterra-Weltmeisterschaft) und sie wurde 2010 nochmals Vize-Weltmeisterin. Im Oktober 2010 wurde Dritte beim Ironman Hawaii (Ironman World Championship).
 Siegerin Ironman 2011
 Im Juni 2011 konnte sie auch auf der Triathlon-Langdistanz (3,86 km Schwimmen, 180,2 km Radfahren und 42,195 km Laufen) mit neuem Streckenrekord den Ironman Coeur d’Alene gewinnen.
 Nach zweieinhalb Jahren Rennpause startete sie 2014 wieder erfolgreich im Triathlon auf der Mitteldistanz.
 Julie Dibens hat ihre aktive Zeit als Triathlon-Profi beendet, sie lebt mit ihrem Mann in Boulder und ist als Trainerin aktiv.
 Sportliche Erfolge
 Triathlon Kurz- und Mitteldistanz
 Triathlon Langdistanz
 Cross-Triathlon
 (DNF – Did Not Finish)
 Weblinks
 Offizielle Website von Julie Dibens
 Einzelnachweise
 Triathlet (Vereinigtes Königreich)
 Weltmeister (Triathlon)
 Olympiateilnehmer (Vereinigtes Königreich)
 Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2004
 Brite
 Geboren 1975
 Frau
 Teilnehmer an den Commonwealth Games (England)


text:
Karate (空手, kara 'tom', te 'hand') är en kampsport som räknas till den japanska budon. Karaten kommer ursprungligen från ön Okinawa söder om Japan. Kung-fu, förd till ön av kineser, finns i karatens rötter, eventuellt kombinerad med andra, redan existerande inhemska kampkonster. Från början skrevs också karate med ett annat kanji för "kara". Detta kanjitecken betydde "Kina" och karate stod alltså från början för "Kina-hand". När karaten fördes till de japanska huvudöarna under 1900-talets första årtionden, ändrades detta kanji till ett kanji som betyder "tom". De flesta räknar Funakoshi Gichins uppvisning i Tokyo 1922 som startskottet i japansk karate. Andra väljer att se Itosu Ankō som karatens fader, eftersom Funakoshi, Motobu Chōki, Mabuni Kenwa och många andra framstående karateutövare, som bildade egna skolor, var hans elever eller elevers elever.
 I augusti 2016 beslutade Internationella olympiska kommittén (IOK) att karate tillsammans med fyra andra sporter blev de nya sporterna i det olympiska programmet till olympiska sommarspelen 2020 i Tokyo.
 Grundstilar
 Inom karaten fanns fyra grundstilar med skilda principer, tekniker och filosofi. Tre av dessa har överlevt:
 Naha-te
 Shuri-te
 Tomari-te
 där te, som betyder hand, är vad "karate" tidigast är känt som på Okinawa. Naha, Shuri och Tomari är alla orter på Okinawas huvudö, Naha är ögruppens huvudstad.
 Naha-te
 Naha-stilens karate, Naha-te, kännetecknas av kraftiga korta cirkulära rörelser, "vridfixerade" ställningar där kampen utförs på mycket nära håll. Korrekt utförd andning är en stor del av Naha-te. Bland stilarna som tillhör Naha-te är Gojū-ryū den mest framträdande.
 Shuri-te
 Shuri-stilens karate, Shuri-te, kännetecknas av vad karate är känt som för de flesta; långa, yvigare, kraftfulla, raka tekniker som utförs med djupa ställningar. Bland stilarna som tillhör Shuri-te är Shōtōkan-ryū den mest framträdande.
 Tomari-te
 Tomari-te är lite av en blandning mellan både Shuri-te och Naha-te. Bland stilarna som tillhör Tomari-te är Matsubayashi-ryū den mest renodlade Tomari-stilen.
 Skolor
 Budō
 Det finns många olika stilar med olika tolkning och fokusering på olika delar av karaten. Det som skiljer sig åt mellan stilarna är främst vilka tekniker som tränas mest, samt hur slag, blockeringar och rörelsemönster utförs. I mitten av 1930-talet var sex skolor antagna in i Dai Nippon Butoku Kai och därmed erkända som Gendai Budō (modern Budo):
 Shitō-ryū med grundaren Kenwa Mabuni
 Wadō-ryū med grundaren Hironori Ootsuka
 Shōtōkan-ryū med grundaren Gichin Funakoshi
 Gōjū-ryū med grundaren Chōjun Miyagi
 Shindo Jinen/Shizen Ryu med grundaren Yasuhiro Konishi
 Kushin Ryu med grundaren Kiyotada Sannosuke Ueshima, 1893-1987
 De fyra första erkänns av World Karate Federation som karateskolor i sin katalista, medan World Union of Karate-do Federations (WUKF) erkänner ytterligare fyra karateskolor i sin katalista:
 Shōtōkan-ryū,
 Shitō-ryū,
 Gōjū-ryū,
 Wadō-ryū,
 Shōrin-ryū,
 Uechi-ryū,
 Kyokushinkai,
 Budōkan.
 Övriga
 Många stilar är knutna till eller kraftigt influerade av en eller flera av dessa skolor. Ytterligare andra har ursprung direkt från någon av grundstilarna. Några kända är:
 Ryuei Ryu
 Gensei Ryu
 Shōrinji Ryu
 Ashihara karate
 Kan Zen Ryu
 Tsu Shin Gen
 Shūkōkai
 Kuniba-kai
 Yuishinryu
 Träning
 Karateträning sker i form av kihon (grundtekniker, waza och kombinationer av dessa), kata (rörelsemönster) eller kumite (fight, sparring).
 Kihon
 Grundtekniker nöts in genom ett antal träningmoment, där först och främst ställningar (i karatetermer dachi waza) och kroppsförflyttninar (tai sabaki) är viktiga för god balans. Dessa kombineras sedan med blockeringar (uke waza), slag (tsuki eller zuki waza) och sparkar (geri eller keri waza) samt grepp/lås (kansetsu waza) och kast (nage waza). I vissa stilar tränar man också med vapen under benämningen kobudo.
 Kata
 Huvudartikel: Kata (karate)
 I dagens karate tränas kata tillhörande alla tre grundstilar i nästan alla karateskolor på grund av tävlingar och därför är det svårt att träna enbart Shuri-te, Naha-te eller Tomari-te som tävlingsutövare. Om man istället väljer att definiera de tre grundstilarna efter karate kata, så symboliserar Kusanku och Itosu no Passai (även kallad Passai Sho inom Shorin ryu) Shuri-te bra. Naha-te symboliseras bra av Suparinpei från Gōjū-ryū. Tomari-te symboliseras väl av Tomari Chinto från Matsubayashi-ryū eller Anan från Ryuei-ryū. Dessa kata återfinns i nästan alla stilar med liknande utförande, men ursprunget och huvudidén är den samma.
 Siffer- och annan magi bland kata
 Talet 108 har mytologisk betydelse i indisk religion. Talet förekommer av detta skäl flitigt som symbol i karatesammanhang, särskilt med Gojū-ryū. Den ultimata Gojū-ryū katan, Suparinpei, är en icke standard-kinesisk läsning för 108. Fraktioner av 108 som 54, 36 och 18 förekommer också i japansk läsning i namn på olika kata.
 För övrigt finns buddhistiska symboler i själva termen karate. Kanjitecknet kara kan även läsas ku, som hänger ihop med sunya, samt positionen som intas i början av en kata liknar handens position i zazen. Vidare finns hövligheten, när man går in i och ut ur en dōjō och möter sensei, vilket även är sed i Buddhisttempel och Zen-dōjō.
 Grader
 I nästan alla karatestilar finns olika grader, som ska visa hur långt man har kommit på vägen (dō på japanska), därav kommer ett ofta använt uttryck, karate-dō. Det finns många olika system med skiftande antal grader men generellt är de uppdelade i kyū- och dangrader, där kyū-grader (级 jí på kinesiska) är alla grader före det svarta bältet. Man talar exempelvis om sankyū, nikyū, ichikyū som på svenska blir tredje graden, andra graden respektive första graden. Därefter kommer dan-graderna (svartbältesgrader, 段位, duànwèi på kinesiska) som benämns på ett liknande sätt med shodan, nidan, sandan osv, som på svenska betyder första nivån, andra nivån respektive tredje nivån. Översättningen är inte enkel men dan (段位) är titlar som först gavs inom det klassiska kinesiska spelet Wéiqí (även känt som Go), men som sedan även började användas inom jūdōn och sedermera karaten.
 Gradering
 Som tecken på sin färdighet har nybörjaren olikfärgade bälten, vilka erövras vid särskilda examineringstillfällen och godkännes av högre rankad domare. Färgen utvisar den hierarkiska turordningen och vem som ska tituleras senpai.
 Ett vitt bälte (10:e kyū eller kyū-gai) bärs av novisen, som därefter stegvis kan avancera till brunt bälte (1:a kyū), innan denne kan nå sitt svarta bälte. Varianter och avvikelser förekommer hos flera karatesammanslutningar, till exempel avsaknad av rött, lila istället för orange, 9:e, 8:e och 7:e kyū gula bälten och 6:e, 5:e och 4:e kyū gröna bälten, där de två högre graderna i varje grupp kan markeras med streck i den högre gruppens färg. Detta gäller då även den bruna gruppen som kan få svarta streck.
 Etymologi
 Tidigare skrevs karate med tecken som på kinesiska utläses "Tang Shou" (唐手), vilket betyder "Tangdynastins hand", alltså i förlängning "kinesisk hand", eftersom Tangdynastin på den tiden ansågs som Kina. Detta reflekterar karatens arv från och dess påverkan av kinesiska kampstilar. Under tidigt 1900-tal, när karaten fördes från Okinawa till de japanska huvudöarna, "japaniserades" tecknen till att betyda "tom hand", då det ansågs bättre, finare och mer nationalistiskt (det var krigstider) att skriva "karate" med en japansk mening. Tom hand ska dock inte misstolkas som tom som i vapenlös. Som tidigare nämnt är vapenträning vanligt i flera stilar, bland andra de som även idag har stark anknytning till Okinawas Ryukyu kobujutsu. Detta är dock mer sällsynt i ren karate utan starka band till de japanska huvudöarnas kobudō.
 Karate i väst
 Karaten kom till Europa på 1960-talet. Under en period på 1980-talet blev karaten förknippad med det så kallade videovåldet och i media blev namnet karate närmast en synonym för asiatiska kampsporter. Dagens karate, liksom övrig budo, fokuserar gärna på den personliga och psykiska delen av karaten; man pratar till exempel om karate som stresshantering. Kända karateutövare är bland andra Kase Taiji, som var en av dem som först introducerade Shotokan-Ryu i Europa. Dolph Lundgren, känd från olika filmer, Chuck Norris, känd från bland annat Bruce Lee-filmen "Way of the Dragon", Jean Claude Van Damme, känd från till exempel filmen "Bloodsport", Masutatsu Oyama, känd för att ha slagits mot tjurar och Kiyoshi Yamazaki som tränade Arnold Schwarzenegger i svärdskonst inför Conan-filmerna, Katheryn Winnick, som spelar Lagertha i TV-serien Vikings. I väst associeras sporten på film dock mest med filmtrilogin Karate kid från 1980-talet med Ralph Macchio och Pat Morita i huvudrollerna.
 Se även
 Budoterminologi
 Referenser
 Noter
 Externa länkar
 Svenska Karateförbundet
 KarateRec.com - Karate Results and Charts WKF (česky, english, français, türkçe)
 Budo
 Kampsporter
 Wikipedia:Basartiklar
 Japanska ord och uttryck
 WP:Projekt Japan