text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 27.1.2021.
 COM(2020) 835 final/2
 COM(2020) 835 final of 10.12.2020 downgraded on 27.1.2021
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a o stajalištu koje treba zauzeti u ime Unije u Zajedničkom odboru osnovanom člankom 164. Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju u pogledu poljoprivrednih subvencija
 OBRAZLOŽENJE
 1.Predmet prijedloga
 Komisija predlaže da Vijeće odobri stajalište koje u ime Unije treba zauzeti u Zajedničkom odboru osnovanom Sporazumom o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju („Sporazum o povlačenju”) o odluci Zajedničkog odbora u pogledu izuzeća poljoprivrednih subvencija, uključujući mjere za potporu proizvodima ribarstva i akvakulture, od primjene pravila Unije o državnim potporama koja se primjenjuju na Ujedinjenu Kraljevinu i u Ujedinjenoj Kraljevini u vezi sa Sjevernom Irskom u skladu s člankom 10. stavkom 1. Protokola o Irskoj i Sjevernoj Irskoj uz Sporazum o povlačenju („Protokol”), predviđenog u članku 10. stavku 2. Protokola. U skladu s člankom 10. stavkom 2. u vezi s Prilogom 6. Protokola, ovom bi se odlukom trebali utvrditi najmanje i. maksimalna ukupna godišnja razine potpore te ii. minimalni postotak usklađenosti s WTO-om („zelena kutija”) predviđene člankom 10. Protokola o Irskoj / Sjevernoj Irskoj (Protokol).
 2.Kontekst prijedloga
 Na temelju članka 10. Protokola sve mjere Ujedinjene Kraljevine kojima se podupiru proizvodnja i trgovina poljoprivrednim proizvodima u Sjevernoj Irskoj podliježu primjeni pravila Unije o državnim potporama iz Priloga 5. Protokolu ako te mjere utječu na tu trgovinu između Sjeverne Irske i Unije. Istodobno se njime predviđa izuzeće od primjene prava Unije za utvrđene maksimalne ukupne godišnje razine potpore, pod uvjetom da je utvrđeni minimalni postotak te izuzete potpore u skladu s odredbama Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi.
 Zajednički odbor utvrđuje početnu maksimalnu ukupnu godišnju razinu izuzete potpore i početni minimalni postotak uzimajući u obzir najnovije dostupne informacije u skladu s Prilogom 6. Protokolu.
 Pri utvrđivanju početne maksimalne ukupne godišnje razine izuzete potpore za poljoprivredni sektor Protokolom se predviđa, među ostalim, razmatranje budućeg programa potpore poljoprivredi Ujedinjene Kraljevine te godišnjeg prosjeka ukupnog iznosa rashoda nastalih u Sjevernoj Irskoj u okviru zajedničke poljoprivredne politike unutar tekućeg višegodišnjeg financijskog okvira (VFO) za razdoblje 2014.–2020.
 Pri utvrđivanju početnog minimalnog postotka koji se primjenjuje na maksimalne ukupne godišnje razine izuzete potpore za poljoprivredni sektor Protokolom se predviđa, među ostalim, razmatranje programa potpore poljoprivredi Ujedinjene Kraljevine te postotka usklađenosti ukupnih rashoda u okviru zajedničke poljoprivredne politike u Uniji s odredbama iz Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi prijavljenom u predmetnom razdoblju.
 3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije
 Utvrđivanje maksimalne ukupne godišnje razine potpore i minimalnog postotka u skladu s odredbama Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi.
 Maksimalna ukupna godišnja razina potpore utvrđuje se na temelju dodjela za rashode za prvi i drugi stup u okviru zajedničke poljoprivredne politike (ZPP).
 Za prvi stup (Europski fond za jamstva u poljoprivredi – EFJP) relevantna razina rashoda izračunana je na temelju dvaju glavnih elemenata: raspodjeli rashoda Ujedinjene Kraljevine za izravna plaćanja te rashoda povezanih s mjerama potpore tržištu na temelju godišnjih izjava o poravnanju računa za financijske godine 2014.–2019. Potonje uključuje rashode koje je agencija za plaćanja Ujedinjene Kraljevine imala u okviru zajedničke organizacije tržišta (ZOT) za Sjevernu Irsku. Budući da nedostaju podaci iz računa koji su već poravnani za financijsku godinu 2020., prosječni godišnji iznos izračunan je temeljem razdoblja 2014.–2019., dijeljenjem cjelokupnog iznosa na šest godina.
 Za drugi stup (Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj – EPFRR) razmatrani iznos temelji se na sedmogodišnjem prosjeku dodijeljenih sredstava u odobrenom programu ruralnog razvoja (uključujući dodatno nacionalno financiranje i dodatno financiranje izvan područja primjene članka 42. Ugovora o funkcioniranju Europske unije).
 U godini teške i nepredvidive krize trebalo bi povećati maksimalnu ukupnu godišnju razinu potpore.
 Maksimalna razina izuzete potpore za ribarstvo temelji se i na prosječnoj potrošnji u okviru višegodišnjeg financijskog okvira (2014.–2020.). Ona se utvrđuje kao maksimalna razina potpore u petogodišnjem razdoblju s godišnjom gornjom granicom.
 Kako bi se osiguralo da se kvantitativnim izuzećem određene razine potpore od primjene pravila Unije o državnim potporama kvalitativno ne ugrožavaju materijalni zahtjevi za potporu u sektoru ribarstva utvrđeni pravom Unije, u Zajedničkoj odluci odražavaju se kriteriji prihvatljivosti u pogledu vrste operacija koje se podupiru kako je predviđeno pravom Unije isključivanjem određenih operacija koje će se financirati iz izuzetog iznosa.
 Minimalni postotak izuzete potpore koji mora biti u skladu s odredbama Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi temelji se na prosječnoj stopi usklađene potpore EU-a. Ta stopa izračunana je na temelju obavijesti EU-a WTO-u o domaćoj potpori za proračunske godine EU-a od 2014. do 2018., posljednje godine u okviru trenutačnog VFO-a za koji su dostupne obavijesti (petogodišnji prosjek).
 4.Pravna osnova
 4.1.Postupovna pravna osnova
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 Odluka koju je Zajednički odbor pozvan donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt bit će obvezujući za stranke u skladu s člankom 166. Sporazuma.
 Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti mijenja institucionalni okvir Sporazuma.
 Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 4.2.Materijalnopravna osnova
 Odlukom o „poljoprivrednim subvencijama” utvrđuju se uvjeti za provedbu Sporazuma o povlačenju koji je sklopljen na temelju članka 50. Budući da je Protokol o Sjevernoj Irskoj trgovinski sporazum između EU-a i Ujedinjene Kraljevine u vezi sa Sjevernom Irskom, pravna je osnova i članak 207. UFEU-a.
 Stoga je materijalnopravna osnova predložene odluke članak 50. UEU-a i članak 207. UFEU-a.
 4.3.Zaključak
 Pravna osnova predložene odluke trebali bi biti članak 50. UEU-a i članak 207. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.
 5.Objava predviđenog akta
 S obzirom na to da će se odlukom Zajedničkog odbora provesti određene odredbe Sporazuma o povlačenju, primjereno je odluku nakon donošenja objaviti u Službenom listu Europske unije.
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a o stajalištu koje treba zauzeti u ime Unije u Zajedničkom odboru osnovanom člankom 164. Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju u pogledu poljoprivrednih subvencija
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o Europskoj uniji, a posebno njegov članak 50. stavak 2.,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju („Sporazum o povlačenju”) Unija je sklopila Odlukom Vijeća (EU) 2020/135
 1
 od 30. siječnja 2020., a stupio je na snagu 1. veljače 2020.
 (2)Člankom 166. Sporazuma o povlačenju Zajednički odbor se ovlašćuje za donošenje odluka o svim pitanjima za koja je to predviđeno tim sporazumom. Protokol o Irskoj i Sjevernoj Irskoj uz Sporazum o povlačenju („Protokol”) sastavni je dio tog sporazuma.
 (3)Na temelju članka 10. stavka 1. Protokola o Irskoj / Sjevernoj Irskoj mjere koje Ujedinjena Kraljevina poduzima za podupiranje proizvodnje i trgovine poljoprivrednim proizvodima, uključujući proizvode ribarstva i akvakulture, u Sjevernoj Irskoj podliježu pravilima Unije o državnim potporama iz Priloga 5. Protokolu ako te mjere utječu na tu trgovinu između Sjeverne Irske i Unije. Istodobno se člankom 10. stavkom 2. predviđa izuzeće od primjene prava Unije do utvrđene maksimalne ukupne godišnje razine potpore, pod uvjetom da je utvrđeni minimalni postotak te izuzete potpore u skladu s odredbama Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi.
 (4)Maksimalnu ukupnu godišnju razinu potpore i minimalni postotak trebalo bi utvrditi uzimajući u obzir razmatranja navedena u Prilogu 6. Protokolu.
 (5)Za potrebe izračuna maksimalne ukupne godišnje razine potpore za poljoprivredne proizvode, osim proizvoda ribarstva i akvakulture, uzimaju se u obzir prosječni rashodi koji su nastali i koji se predviđaju za Sjevernu Irsku u okviru zajedničke poljoprivredne politike (ZPO) iz VFO-a za razdoblje 2014.–2020.
 (6)Za potrebe utvrđivanja minimalnog postotka uzima se u obzir prosječna stopa potpore EU-a koja je u skladu s odredbama Priloga 2. Sporazumu WTO-a o poljoprivredi temeljem obavijesti o potpori EU-a WTO-u za posljednjih pet godina, razdoblja za koje su WTO-u podnesene obavijesti u okviru trenutačnog VFO-a.
 (7)Stoga bi maksimalna ukupna godišnja razina potpore trebala iznositi 429 milijuna EUR za subvencije u poljoprivrednom sektoru.
 (8)Maksimalna razina potpore za proizvode ribarstva i akvakulture temeljena na prosječnoj potrošnji u okviru višegodišnjeg financijskog okvira (2014. – 202019.) trebala bi iznositi 19,5 milijuna EUR tijekom petogodišnjeg razdoblja s godišnjom gornjom granicom od 4,5 milijuna EUR za svaku godinu.
 (9)Kako bi se izbjeglo korištenje izuzetih potpora za financiranje operacija koje inače nisu prihvatljive za potpore u sektoru ribarstva, odluka Zajedničkog odbora trebala bi odražavati i neprihvatljivost određenih operacija kako je predviđeno pravom Unije.
 (10)Stoga je primjereno utvrditi stajalište koje u ime Unije treba zauzeti u okviru Zajedničkog odbora,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog člankom 164. Sporazuma o povlačenju u pogledu odluke koju treba donijeti u skladu s člankom 10. Protokola temelji se na nacrtu odluke Zajedničkog odbora priloženom ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova je Odluka upućena Komisiji.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 SL L 29, 31.1.2020., str. 1.
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 27.1.2021.
 COM(2020) 835 final/2
 COM(2020) 835 final of 10.12.2020 downgraded on 27.1.2021
 PRILOG
 Prijedlogu odluke Vijeća
 na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a o stajalištu Unije o nacrtu odluke Zajedničkog odbora u pogledu poljoprivrednih subvencija
 NACRT ODLUKE br. [.../2020] ZAJEDNIČKOG ODBORA EUROPSKA UNIJA – UJEDINJENA KRALJEVINA
 od [...] 2020.
 o utvrđivanju početne maksimalne ukupne godišnje razine izuzete potpore i početnog minimalnog postotka iz članka 10. stavka 2. Protokola o Irskoj / Sjevernoj Irskoj uz Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju
 ZAJEDNIČKI ODBOR
 uzimajući u obzir Protokol o Irskoj / Sjevernoj Irskoj uz Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, a posebno njegov članak 10. stavak 2. i Prilog 6.,
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 Ukupna godišnja razine potpore za poljoprivredne proizvode, osim proizvoda ribarstva i akvakulture
 1. Početna maksimalna ukupna godišnja razina izuzete potpore iz članka 10. stavka 2. Protokola o Irskoj / Sjevernoj Irskoj za poljoprivredne proizvode, osim proizvoda ribarstva i akvakulture, iznosi 382,2 milijuna GBP
 1
 .
 2. Ujedinjena Kraljevina može povećati maksimalnu ukupnu godišnju razinu izuzete potpore iz stavka 1. do dodatnog iznosa od 25,03 milijuna GBP u određenoj godini za dio iznosa maksimalne ukupne godišnje razine izuzete potpore koji nije potrošen u prethodnoj kalendarskoj godini.
 3. Maksimalna ukupna godišnja razina izuzete potpore iz stavka 1. povećava se za iznos od 6,8 milijuna GBP za određenu godinu:
 a) ako je tijekom te godine Europska unija poduzela mjere koje se odnose na Republiku Irsku na temelju dijela II. glave I. poglavlja I. ili članaka 219., 220. ili 221. Uredbe (EU) br. 1308/2013
 2
 ; ili
 b) zbog:
 i. bolesti životinja;
 ii. događaja i okolnosti koji značajno remete tržište ili prijete njegovim remećenjem, u slučaju da je vjerojatno da će se takvo stanje ili njegovi učinci na tržište nastaviti ili pogoršati;
 iii. situacije ozbiljnog tržišnog poremećaja izravno povezanog s gubitkom povjerenja potrošača do kojeg je došlo zbog rizika za zdravlje ljudi, životinja ili biljaka i zbog rizika od bolesti; ili
 iv. prirodne katastrofe koja pogađa državno područje Sjeverne Irske i ne utječe jednako na cijeli otok Irske.
 Točka (b) primjenjuje se samo ako Ujedinjena Kraljevina obavijesti Europsku uniju najmanje deset dana prije nego što iskoristi povećanu ukupnu godišnju razinu potpore.
 Članak 2.
 Ukupna godišnja razine potpore za proizvode ribarstva i akvakulture
 1. Početna maksimalna ukupna godišnja razina izuzete potpore iz članka 10. stavka 2. Protokola o Irskoj / Sjevernoj Irskoj za proizvode ribarstva i akvakulture je 16,93 milijuna GBP tijekom prvih pet godina nakon stupanja na snagu ove Odluke te tijekom svakog narednog petogodišnjeg razdoblja. Međutim, ukupna godišnja razina izuzete potpore za ove proizvode ne smije premašiti iznos od 4,01 milijuna GBP-a u ni u jednoj godini.
 2. Sljedeće operacije nisu prihvatljive za financiranje u iznosima iz stavka 1.:
 (a)operacije za povećanje ribolovnih kapaciteta plovila ili oprema kojom se povećava sposobnost plovila za pronalaženje ribe;
 (b)izgradnja novih ribolovnih plovila ili uvoz ribolovnih plovila;
 (c)trajni prestanak ribolovnih aktivnosti;
 (d)trajni prestanak ribolovnih aktivnosti osim ako su povezane sa sljedećim:
 i. hitnim mjerama koje su uvela tijela Ujedinjene Kraljevine ili ih je uvela Ujedinjena Kraljevina u vezi sa Sjevernom Irskom za razdoblje od najviše šest mjeseci za ublažavanje ozbiljne ugroze morskih bioloških resursa ili morskog ekosustava;
 ii. neproduljenjem međunarodnog sporazuma o ribarstvu ili njegova protokola;
 iii. planom upravljanja ribarstvom objavljenim na temelju zakonodavstva Ujedinjene Kraljevine ili Ujedinjene Kraljevine u vezi sa Sjevernom Irskom, kojim se utvrđuju politike osmišljene za obnovu jednog ili više ribljih stokova do održivih razina ili održavanje takvih stokova na održivim razinama;
 iv. hitnim mjerama koje su uvela tijela Ujedinjene Kraljevine ili ih je uvela Ujedinjena Kraljevina u vezi sa Sjevernom Irskom u okviru odgovora na hitnu situaciju u području javnog zdravlja ili u drugom području s ozbiljnim učinkom na sektore ribarstva ili akvakulture;
 (e)istraživački ribolov;
 (f)prijenos vlasništva nad poduzećem; i
 (g)izravno poribljavanje, osim ako je predviđeno mjerama tijela Ujedinjene Kraljevine ili Ujedinjene Kraljevine u vezi sa Sjevernom Irskom, radi očuvanja ribljih stokova ili morskog ekosustava ili u slučaju eksperimentalnog poribljavanja.
 Izuzeća predviđena u točki (d) podliježu uvjetu da su ribolovne aktivnosti koje obavlja dotično ribarsko plovilo ili dotični ribar djelotvorno suspendirane i da se sredstva dodjeljuju na najviše šest mjeseci po plovilu.
 Članak 3.
 Minimalni postotak
 Početni minimalni postotak iz članka 10. stavka 2. iznosi 83 % i primjenjuje se na iznose ukupne godišnje razine izuzete potpore iz članka 1.
 Članak 4.
 Preispitivanje
 Zajednički odbor redovito preispituje ovu Odluku i njezinu provedbu.
 Članak 5.
 Stupanje na snagu
 Ova Odluka stupa na snagu 1. siječnja 2021.
 Sastavljeno u ...
 Za Zajednički odbor
 Supredsjednici
 (1)
 Za potrebe svih izračuna i količina navedenih u GBP u ovoj Odluci u EUR koristi se tečaj izravnih plaćanja za 2019. (1 EUR = 0,89092 GBP).
 (2)
 Uredba (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007., SL L 347, 20.12.2013., str. 671.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 10.2.2011
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 36/1
 BESCHLUSS DES RATES
 vom 18. Januar 2011
 über die Unterzeichnung — im Namen der Europäischen Union — und die vorläufige Anwendung des Protokolls über die Ausdehnung des Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra auf zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen
 (2011/90/EU)
 DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION —
 gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 207 Absatz 4 Unterabsatz 1 in Verbindung mit Artikel 218 Absatz 5,
 auf Vorschlag der Europäischen Kommission,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Der Rat hat die Kommission am 16. Februar 2009 ermächtigt, mit dem Fürstentum Andorra Verhandlungen hinsichtlich eines Protokolls über die Ausdehnung des Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra auf zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen (im Folgenden „Protokoll“) aufzunehmen. Das Protokoll wurde am 28. Juni 1990 abgeschlossen.
 (2)
 Die Kommission und das Fürstentum Andorra haben die Verhandlungen mit der Paraphierung des Protokolls abgeschlossen.
 (3)
 Das Protokoll sollte unterzeichnet werden.
 (4)
 Das Protokoll sollte bis zum Abschluss der zu seinem Abschluss erforderlichen Verfahren ab dem 1. Januar 2011 vorläufig angewendet werden, da ab diesem Datum die 2005 und 2006 durch Änderungen der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates vom 12. Oktober 1992 zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaften (1) und der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission vom 2. Juli 1993 mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaften (2) eingeführten zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen in ihrer letzten Stufe anwendbar werden.
 (5)
 Um die vorläufige Anwendung des Protokolls sicherzustellen, sollte dieser Beschluss ab dem 1. Januar 2011 gelten —
 HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
 Artikel 1
 Die Unterzeichnung des Protokolls über die Ausdehnung des Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra auf zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen (im Folgenden „Protokoll“) wird — vorbehaltlich des Abschlusses — im Namen der Union genehmigt.
 Der Wortlaut des Protokolls ist diesem Beschluss beigefügt.
 Artikel 2
 Der Präsident des Rates wird ermächtigt, die Person(en) zu bestellen, die befugt ist (sind), das Abkommen vorbehaltlich seines Abschlusses im Namen der Union zu unterzeichnen.
 Artikel 3
 Das Protokoll wird gemäß den Bestimmungen in Artikel 3 Absatz 3 ab dem 1. Januar 2011, oder ab einem späteren Zeitpunkt, den die Union und Andorra vereinbaren, vorläufig angewendet.
 Die Kommission wird ermächtigt, im Namen der Union ein solches späteres Datum für die vorläufige Anwendung des Protokolls zu vereinbaren.
 Artikel 4
 Der Standpunkt, den die Union im Gemischten Ausschuss zu Fragen in Bezug auf Titel II a des Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra (3) (im Folgenden „Abkommen“) zu vertreten hat, wird vom Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit festgelegt.
 Artikel 5
 Um die effektive Anwendung des Artikels 12i Absatz 1 des Abkommens sicherzustellen, teilt die Kommission dem Fürstentum Andorra die Annahme neuen Unionsrechts mit, das eine Weiterentwicklung des Rechts der Union im Bereich der in Artikel 12b des Abkommens aufgeführten zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen darstellt.
 Die Kommission wird ermächtigt, die in Artikel 12k des Abkommens vorgesehenen erforderlichen Maßnahmen zu ergreifen, um die Gleichwertigkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen der Union und des Fürstentums Andorra zu gewährleisten.
 Hat das Fürstentum Andorra bis zu dem Datum, zu dem die betreffenden in Absatz 1 genannten Unionsvorschriften anwendbar werden, die neuen Bestimmungen nicht erlassen, und ist deren vorläufige Anwendung nicht möglich, so wird gemäß Artikel 12k Absatz 2 des Abkommens Titel II a des Abkommens ausgesetzt. Die Kommission notifiziert dem Fürstentum Andorra diese Aussetzung.
 Artikel 6
 Dieser Beschluss tritt am Tag seiner Annahme in Kraft.
 Er gilt ab dem 1. Januar 2011.
 Geschehen zu Brüssel am 18. Januar 2011.
 Im Namen des Rates
 Der Präsident
 MATOLCSY Gy.
 (1) ABl. L 302 vom 19.10.1992, S. 1.
 (2) ABl. L 253 vom 11.10.1993, S. 1.
 (3) ABl. L 374 vom 31.12.1990, S. 14.
 ---documentbreak---
 10.2.2011
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 36/3
 PROTOKOLL
 über die Ausdehnung des Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra auf zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen
 DIE EUROPÄISCHE UNION
 einerseits und
 DAS FÜRSTENTUM ANDORRA
 andererseits,
 nachstehend jeweils „Union“ und „Fürstentum Andorra“ bzw. beide zusammen „Vertragsparteien“ genannt —
 GESTÜTZT AUF das in Luxemburg unterzeichnete Abkommen in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und dem Fürstentum Andorra vom 28. Juni 1990 (nachstehend „Abkommen“ genannt);
 ANGESICHTS der Notwendigkeit, das bestehende Niveau der Erleichterung der Kontrollen und Formalitäten im Güterverkehr an den Grenzen zwischen der Union und dem Fürstentum Andorra aufrecht zu erhalten, um den freien Fluss der Handelsströme zwischen den beiden Vertragsparteien zu gewährleisten;
 IN ANBETRACHT dessen, dass sich die Vertragsparteien verpflichten, in ihren jeweiligen Zollgebieten durch Maßnahmen auf der Grundlage des in der Union geltenden Rechts ein gleiches Maß an Sicherheit zu gewährleisten;
 DA ES WÜNSCHENSWERT IST, dass das Fürstentum Andorra bei der Weiterentwicklung der Regeln der Union über zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen konsultiert wird, dass es sich an den Arbeiten des Ausschusses für den Zollkodex in diesem Bereich beteiligt und über die Durchführung dieser Regeln informiert wird;
 IN ANBETRACHT der Tatsache, dass die Vertragsparteien entschlossen sind, die Sicherheit im Güterverkehr beim Ein- und Ausgang der Waren in oder aus ihrem Zollgebiet zu erhöhen, ohne den Warenfluss zu behindern;
 ANGESICHTS der Notwendigkeit, im Interesse der Vertragsparteien für den Güterverkehr mit Waren in oder aus Drittstaaten gleichwertige zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen einzuführen;
 ANGESICHTS der Notwendigkeit, den räumlichen Anwendungsbereich dieser zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen im Gegensatz zum Abkommen selbst auf die jeweiligen Zollgebiete der Vertragsparteien zu beschränken;
 ANGESICHTS der Notwendigkeit, diese zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen auch auf landwirtschaftliche Erzeugnisse (Kapitel 1 bis 24 des Harmonisierten Systems) anzuwenden, die von der zwischen beiden Vertragsparteien geschlossenen Zollunion ausgenommen sind;
 IN ANBETRACHT dessen, dass diese zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen die Übermittlung sicherheitsrelevanter Angaben vor dem Ein- oder Ausgang der Waren, das Risikomanagement in Sicherheitsbelangen und die damit zusammenhängenden Zollkontrollen sowie die Zuerkennung des gegenseitig anerkannten Status des in Sicherheitsbelangen zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten betreffen;
 ANGESICHTS der Tatsache, dass das Fürstentum Andorra über einen angemessenen Schutz personenbezogener Daten verfügt (1);
 IN ANBETRACHT dessen, dass — da es sich um zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen handelt — angemessene Ausgleichsmaßnahmen einschließlich der Aussetzung der betreffenden Bestimmungen für den Fall vorgesehen werden sollten, dass die Gleichwertigkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen nicht mehr gewährleistet ist —
 SIND WIE FOLGT ÜBEREINGEKOMMEN:
 Artikel 1
 Zur Ausdehnung des Anwendungsbereichs des Abkommens auf zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen wird der folgende Titel in das Abkommen eingefügt:
 „TITEL II A
 ÜBEREINKUNFT ÜBER ZOLLRECHTLICHE SICHERHEITSMASSNAHMEN
 KAPITEL I
 Zollrechtliche Sicherheitsmaßnahmen und Überwachung ihrer Anwendung
 Artikel 12a
 Räumlicher Geltungsbereich
 Dieser Titel gilt einerseits für das Zollgebiet der Gemeinschaft und andererseits für das Zollgebiet des Fürstentums Andorra.
 Artikel 12b
 Übernahme des gemeinschaftlichen Besitzstands
 (1) Das Fürstentum Andorra übernimmt die von der Union angewandten zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen. Unter „zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen“ sind die Bestimmungen zu verstehen, die für die Anmeldung der Waren vor ihrem Eingang in dieses Zollgebiet oder vor ihrem Ausgang aus diesem Zollgebiet, für die zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten sowie für die zollrechtlichen Sicherheitskontrollen und das Risikomanagement im Sicherheitsbereich aufgrund der zum entsprechenden Zeitpunkt in der Union in Kraft befindlichen zollrechtlichen Bestimmungen gelten. Die ausführliche Liste der betreffenden Bestimmungen wird vom Gemischten Ausschuss gemäß Artikel 17 festgelegt.
 (2) Ungeachtet der Nichteinbeziehung landwirtschaftlicher Erzeugnisse in die Zollunion zwischen der Union und dem Fürstentum Andorra gemäß Artikel 2 gelten die zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen auch für die landwirtschaftlichen Erzeugnisse der Kapitel 1 bis 24 des Harmonisierten Systems.
 Artikel 12c
 Allgemeine Grundsätze
 (1) Die Vertragsparteien verpflichten sich, auf den Güterverkehr aus Drittländern oder in Drittländer die in Artikel 12b Absatz 1 aufgeführten zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen anzuwenden und an ihren jeweiligen Außengrenzen ein gleichwertiges Maß an Sicherheit zu gewährleisten.
 (2) Die Vertragsparteien verzichten darauf, die Sicherheitsmaßnahmen nach Artikel 12b Absatz 1 auf den Güterverkehr zwischen ihren jeweiligen Zollgebieten anzuwenden.
 (3) Bevor die Vertragsparteien mit Drittländern Abkommen in Bereichen abschließen, die in den Anwendungsbereich zollrechtlicher Sicherheitsmaßnahmen fallen, stimmen sie sich untereinander ab, um die Vereinbarkeit solcher Abkommen mit dieser Übereinkunft sicherzustellen, insbesondere wenn das vorgesehene Abkommen Bestimmungen enthält, die von den in diesem Titel festgelegten zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen abweichen.
 Artikel 12d
 Ort der Abgabe einer Vorabanmeldung bei Ein- und Ausgang der Waren
 (1) Die Vorabanmeldung bei Eingang der Waren ist bei der zuständigen Behörde derjenigen Vertragspartei abzugeben, in deren Zollgebiet die aus Drittländern kommenden Waren verbracht werden. Diese Behörde führt auf der Grundlage der in dieser Anmeldung enthaltenen Angaben die Risikoanalyse und die für erforderlich erachteten zollrechtlichen Sicherheitskontrollen durch; sie tut dies auch dann, wenn diese Waren für die andere Vertragspartei bestimmt sind.
 (2) Die Vorabanmeldung bei Ausgang der Waren ist bei der zuständigen Behörde derjenigen Vertragspartei abzugeben, in deren Zollgebiet die Ausfuhr- bzw. Ausgangsförmlichkeiten für die für Drittländer bestimmten Waren erledigt werden. Die zuständige Behörde führt auf der Grundlage der in dieser Anmeldung enthaltenen Angaben die Risikoanalyse und die in Bezug auf die Sicherheit für erforderlich erachteten Zollkontrollen durch.
 (3) Durchqueren für ein Drittland bestimmte Waren, die das Zollgebiet einer der Vertragsparteien verlassen haben, das Zollgebiet der anderen Vertragspartei, so ist die Vorabanmeldung bei Ausgang der Waren ausschließlich bei der zuständigen Behörde dieser anderen Vertragspartei abzugeben.
 Artikel 12e
 Sicherheitsrelevante Zollkontrollen und sicherheitsrelevantes Risikomanagement
 (1) Zum Zweck von sicherheitsrelevanten Zollkontrollen bestimmt jede Vertragspartei einen Rahmen für das Risikomanagement, Risikokriterien sowie prioritäre sicherheitsrelevante Kontrollbereiche.
 (2) Die Vertragsparteien erkennen die Gleichwertigkeit ihrer sicherheitsrelevanten Risikomanagementsysteme an.
 (3) Die Vertragsparteien arbeiten zusammen, um:
 —
 Informationen auszutauschen, mit dem Ziel, ihre Risikoanalyse und die Effizienz der sicherheitsrelevanten Zollkontrollen zu verstärken und
 —
 innerhalb einer angemessenen Frist einen gemeinsamen Rahmen für das Risikomanagement, gemeinsame Risikokriterien sowie gemeinsame prioritäre Kontrollbereiche festzulegen und ein elektronisches System für die Umsetzung dieses gemeinsamen Risikomanagements einzurichten.
 (4) Der Gemischte Ausschuss beschließt alle zur Anwendung dieses Artikels erforderlichen Bestimmungen.
 Artikel 12f
 Begleitende Maßnahmen zur Umsetzung der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen
 (1) Der Gemischte Ausschuss legt die Modalitäten fest, nach denen die Vertragsparteien die Umsetzung dieses Titels begleiten und die Einhaltung der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen überprüfen wollen.
 (2) Diese begleitenden Maßnahmen können insbesondere bestehen in:
 —
 einer regelmäßigen Evaluierung der Umsetzung des vorliegenden Titels und insbesondere der Gleichwertigkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen,
 —
 einer Überprüfung im Hinblick auf eine bessere Anwendung oder eine Änderung der Bestimmungen, um die gesetzten Ziele besser zu erreichen,
 —
 der Organisation von Sitzungen zu bestimmten Themen, an denen Sachverständige beider Vertragsparteien teilnehmen, und in Audits der Verwaltungsverfahren, die auch durch Besuche vor Ort erfolgen können.
 (3) Der Gemischte Ausschuss achtet darauf, dass die zur Anwendung dieses Artikels ergriffenen Maßnahmen nicht die Rechte der davon betroffenen Wirtschaftsbeteiligten verletzen.
 Artikel 12g
 Informationsaustausch betreffend die zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten
 Die Europäische Kommission und die zuständige andorranische Behörde tauschen regelmäßig Informationen über die Identität ihrer in Sicherheitsbelangen zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten aus und teilen auch folgende Informationen mit:
 a)
 die Kennnummer des Wirtschaftsbeteiligten (TIN — Trader Identification Number in einem mit den Vorschriften über die EORI-Kennnummer (Economic Operator Registration and Identification) kompatiblen Format);
 b)
 den Namen und die Anschrift des zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten;
 c)
 die Nummer des Dokuments, durch das der Status des zugelassenen Wirtschaftsbeteiligten zuerkannt wurde;
 d)
 den aktuellen Status (gültig, ausgesetzt, widerrufen);
 e)
 die Zeiträume, in denen sich der Status geändert hat;
 f)
 das Datum, ab dem das Zertifikat gültig ist;
 g)
 die Behörde, die das Zertifikat ausgestellt hat.
 Artikel 12h
 Schutz des Berufsgeheimnisses und personenbezogener Daten
 Die Informationen, die im Rahmen der mit diesem Titel eingeführten Maßnahmen zwischen den Vertragsparteien ausgetauscht werden, unterliegen dem Schutz des Berufsgeheimnisses und dem Schutz personenbezogener Daten nach den im jeweiligen Gebiet der Vertragspartei, die die Information erhält, geltenden Gesetzen.
 Insbesondere dürfen diese Informationen weder an andere Personen als an die zuständigen Organe der betreffenden Vertragspartei weitergegeben noch von diesen Organen zu anderen als den in diesem Abkommen vorgesehenen Zwecken benutzt werden.
 KAPITEL II
 Verwaltung der Übereinkunft
 Artikel 12i
 Weiterentwicklung des Rechts
 (1) Sobald die Union neue Rechtsvorschriften im Bereich der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen ausarbeitet, ersucht sie andorranische Sachverständige auf informellem Weg um ihre Stellungnahme.
 (2) Die Union gewährt den andorranischen Sachverständigen für die sie betreffenden Punkte die Möglichkeit, an den Sitzungen des Ausschusses für den Zollkodex als Beobachter teilzunehmen. Dieser Ausschuss unterstützt die Europäische Kommission bei der Ausübung ihrer Durchführungsbefugnisse auf den Gebieten, die unter Titel II a fallen. Die Bestimmungen der Artikel 66 bis 68 des Beschlusses Nr. 1/2003 des Gemischten Ausschusses EG-Andorra (2) gelten entsprechend.
 (3) Unterbreitet die Europäische Kommission dem Europäischen Parlament und/oder dem Rat der Europäischen Union einen Vorschlag oder den Mitgliedstaaten einen Entwurf für Durchführungsmaßnahmen, so übersendet sie dem Fürstentum Andorra davon eine Abschrift.
 Auf Antrag einer Vertragspartei findet im Gemischten Ausschuss ein erster Meinungsaustausch statt.
 (4) Auf Antrag einer Vertragspartei konsultieren die Vertragsparteien einander vor der Verabschiedung der Rechtsvorschriften der Union im Rahmen eines kontinuierlichen Informations- und Konsultationsprozesses erneut im Gemischten Ausschuss.
 (5) Während der Informations- und Konsultationsphase arbeiten die Vertragsparteien zusammen, um die gleichzeitige Anwendung der in Absatz 1 genannten neuen Rechtsvorschriften durch die Vertragsparteien am Ende dieses Verfahrens zu erleichtern.
 Artikel 12j
 Abkommen mit Drittstaaten
 Die Vertragsparteien vereinbaren, dass von einer Partei mit einem Drittstaat in einem unter Titel II a fallenden Bereich geschlossene Abkommen für die andere Partei nicht bindend sind, es sei denn, der Gemischte Ausschuss beschließt etwas anderes.
 Artikel 12k
 Ausgleichende Maßnahmen
 (1) Eine Vertragspartei kann nach Konsultation im Gemischten Ausschuss angemessene Ausgleichsmaßnahmen einschließlich der Aussetzung der Anwendung der Bestimmungen des Titels II a ergreifen, wenn sie feststellt, dass die andere Vertragspartei diese Bestimmungen nicht einhält, oder wenn die Gleichwertigkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen beider Vertragsparteien nicht mehr gewährleistet ist.
 Wird die Wirksamkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen durch eine Verzögerung gefährdet, so können ohne vorherige Konsultationen geeignete vorläufige Schutzmaßnahmen getroffen werden, sofern unmittelbar nach Ergreifen dieser Maßnahmen Konsultationen stattfinden.
 (2) Ist die Gleichwertigkeit der zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen nicht mehr gewährleistet, weil die in Artikel 12i vorgesehenen Änderungen vom Fürstentum Andorra nicht beschlossen wurden, so kann die Union die Anwendung der Bestimmungen des Titels II a aussetzen, es sei denn, der Gemischte Ausschuss beschließt etwas anderes, nachdem er die Möglichkeiten geprüft hat, die Anwendbarkeit aufrecht zu erhalten.
 (3) Die Tragweite und die Dauer der oben genannten Maßnahmen sind auf das notwendige Maß zu beschränken, das zur Regelung des Falls und zur Gewährleistung eines ausgewogenen Verhältnisses zwischen den Rechten und Verpflichtungen aus diesem Titel erforderlich ist. Die Vertragsparteien können den Gemischten Ausschuss bitten, Konsultationen hinsichtlich der Verhältnismäßigkeit dieser Maßnahmen vorzunehmen. Gelingt es dem Gemischten Ausschuss nicht, den Streit beizulegen, so kann er gegebenenfalls beschließen, die Streitigkeit dem in Artikel 18 Absatz 2 vorgesehenen Schiedsverfahren zu unterziehen. Auslegungsfragen zu Bestimmungen des Unionsrechts können nicht in diesem Rahmen geklärt werden.
 KAPITEL III
 Verschiedene Bestimmungen zur Übereinkunft über die zollrechtlichen Sicherheitsmaßnahmen
 Artikel 12l
 Revision
 Wünscht eine Vertragspartei eine Revision dieser Übereinkunft, so unterbreitet sie der anderen Vertragspartei hierzu einen Vorschlag. Die Änderung dieses Abkommens tritt nach Abschluss der jeweiligen internen Verfahren in Kraft.
 Artikel 2
 Dieses Protokoll ist integraler Bestandteil des Abkommens.
 Artikel 3
 (1) Dieses Protokoll wird von den Vertragsparteien nach ihren eigenen internen Verfahren genehmigt. Es tritt am 1. Januar 2011 in Kraft, sofern die Vertragsparteien einander vor diesem Zeitpunkt den Abschluss der dazu erforderlichen Verfahren notifiziert haben.
 (2) Tritt das Protokoll nicht am 1. Januar 2011 in Kraft, so tritt es am Tag nach dem Zeitpunkt in Kraft, zu dem die Vertragsparteien einander den Abschluss der dazu erforderlichen Verfahren notifiziert haben.
 (3) Die Vertragsparteien wenden dieses Protokoll bis zum Abschluss der in den Absätzen 1 und 2 aufgeführten Verfahren ab dem 1. Januar 2011 oder einem von den Vertragsparteien vereinbarten späteren Zeitpunkt vorläufig an.
 Artikel 4
 Sprachen
 Dieses Protokoll ist in zwei Urschriften in bulgarischer, dänischer, deutscher, englischer, estnischer, finnischer, französischer, griechischer, italienischer, lettischer, litauischer, maltesischer, niederländischer, polnischer, portugiesischer, rumänischer, schwedischer, slowakischer, slowenischer, spanischer, tschechischer, ungarischer und katalanischer Sprache abgefasst, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist.
 За Европейския съюз
 Por la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sajungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 Per l'Unione europea
 За Княжество Андора
 Por el Principado de Andorra
 Za Andorrské knížectví
 For Fyrstendømmet Andorra
 Für das Fürstentum Andorra
 Andorra Vürstiriigi nimel
 Για το Πριγκιπάτο της Ανδόρας
 For the Principality of Andorra
 Pour la Principauté d'Andorre
 Per il Principato di Andorra
 Andoras Firstistes vārdā –
 Andoros Kunigaikštystės vardu
 Az Andorrai Hercegség részéről
 Għall-Prinċipat ta’ Andorra
 Voor het Vorstendom Andorra
 W imieniu Księstwa Andory
 Pelo Principado de Andorra
 Pentru Principatul Andorra
 Za Andorrské kniežatstvo
 Za Kneževino Andoro
 Andorran ruhtinaskunnan puolesta
 För Furstendömet Andorra
 Pel Principat d'Andorra
 (1) Beschluss 2010/625/EU der Kommission vom 19. Oktober 2010 gemäß der Richtlinie 95/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates über die Angemessenheit des Datenschutzniveaus in Andorra (ABl. L 277 vom 21.10.2010, S. 27).
 (2) ABl. L 253 vom 7.10.2003, S. 3.“


type: contracts

text:
 22.3.2018
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 80/22
 ETA:N SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS
 N:o 180/2016,
 annettu 23 päivänä syyskuuta 2016,
 ETA-sopimuksen liitteen II (Tekniset määräykset, standardit, testaus ja varmentaminen) muuttamisesta [2018/438]
 ETA:N SEKAKOMITEA, joka
 ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ”ETA-sopimus”, ja erityisesti sen 98 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 N-syklopropyyli-1,3,5-triatsiini-2,4,6-triamiinin (syromatsiini) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 18 1 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1068 (1) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (2)
 Amiinit, N-C10-16-alkyylitrimetyleenidi-, reaktiotuotteet kloorietikkahapon kanssa -tehoaineen hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmissä 2, 3 ja 4 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1083 (2) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (3)
 Bifenyyli-2-olin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 3 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1084 (3) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (4)
 Tehoaineen Bacillus amyloliquefaciens, kanta ISB06, hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 3 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1085 (4) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (5)
 2-bromi-2-(bromimetyyli)pentaanidinitriilin (DBDCB) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 6 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1086 (5) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (6)
 Tolyylifluanidin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 7 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1087 (6) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (7)
 Kuparisuomujen (alifaattisella hapolla pinnoitetut) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1088 (7) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (8)
 Dikuparioksidin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1089 (8) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (9)
 Kuparitiosyanaatin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 5 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1090 (9) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (10)
 Didekyylimetyylipoly(oksietyyli)ammoniumpropanoaatin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 8 6 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1093 (10) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (11)
 Granuloidun kuparin hyväksymisestä tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 8 6 päivänä heinäkuuta 2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1094 (11) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (12)
 Sen vuoksi ETA-sopimuksen liitettä II olisi muutettava,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Lisätään ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XV luvun 12zzzk kohdan (komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/135) jälkeen kohdat seuraavasti:
 ”12zzzl.
 32016 R 1068: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1068, annettu 1 päivänä heinäkuuta 2016, N-syklopropyyli-1,3,5-triatsiini-2,4,6-triamiinin (syromatsiini) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 18 (EUVL L 178, 2.7.2016, s. 13).
 12zzzm.
 32016 R 1083: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1083, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, amiinit, N-C10-16-alkyylitrimetyleenidi-, reaktiotuotteet kloorietikkahapon kanssa -tehoaineen hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmissä 2, 3 ja 4 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 4).
 12zzzn.
 32016 R 1084: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1084, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, bifenyyli-2-olin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 3 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 9).
 12zzzo.
 32016 R 1085: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1085, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, tehoaineen Bacillus amyloliquefaciens, kanta ISB06, hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 3 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 12).
 12zzzp.
 32016 R 1086: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1086, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, 2-bromi-2-(bromimetyyli)pentaanidinitriilin (DBDCB) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 6 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 15).
 12zzzq.
 32016 R 1087: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1087, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, tolyylifluanidin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 7 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 18).
 12zzzr.
 32016 R 1088: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1088, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, kuparisuomujen (alifaattisella hapolla pinnoitetut) hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 21).
 12zzzs.
 32016 R 1089: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1089, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, dikuparioksidin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 25).
 12zzzt.
 32016 R 1090: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1090, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2016, kuparitiosyanaatin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 21 (EUVL L 180, 6.7.2016, s. 29).
 12zzzu.
 32016 R 1093: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1093, annettu 6 päivänä heinäkuuta 2016, didekyylimetyylipoly(oksietyyli)ammoniumpropanoaatin hyväksymisestä vanhana tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 8 (EUVL L 182, 7.7.2016, s. 1).
 12zzzv.
 32016 R 1094: komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1094, annettu 6 päivänä heinäkuuta 2016, granuloidun kuparin hyväksymisestä tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 8 (EUVL L 182, 7.7.2016, s. 4).”
 2 artikla
 Täytäntöönpanoasetusten (EU) 2016/1068, (EU) 2016/1083, (EU) 2016/1084, (EU) 2016/1085, (EU) 2016/1086, (EU) 2016/1087, (EU) 2016/1088, (EU) 2016/1089, (EU) 2016/1090, (EU) 2016/1093 ja (EU) 2016/1094 islanniksi ja norjaksi laaditut tekstit, jotka julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa, ovat todistusvoimaisia.
 3 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan 24 päivänä syyskuuta 2016, jos kaikki ETA-sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty (*1).
 4 artikla
 Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.
 Tehty Brysselissä 23 päivänä syyskuuta 2016.
 ETA:n sekakomitean puolesta
 Puheenjohtaja
 Bergdis ELLERTSDÓTTIR
 (1) EUVL L 178, 2.7.2016, s. 13.
 (2) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 4.
 (3) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 9.
 (4) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 12.
 (5) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 15.
 (6) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 18.
 (7) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 21.
 (8) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 25.
 (9) EUVL L 180, 6.7.2016, s. 29.
 (10) EUVL L 182, 7.7.2016, s. 1.
 (11) EUVL L 182, 7.7.2016, s. 4.
 (*1) Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.


type: caselaw

text:
 16.11.2013
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 336/21
 Rješenje Općeg suda od 11. rujna 2013. — Marcuccio protiv Komisije
 (Predmet T-475/11 P) (1)
 (Žalba - Javna služba - Naknada nadoknadivih troškova - Nedostatak pravnog interesa - Očito nedopuštena žalba)
 2013/C 336/46
 Jezik postupka: talijanski
 Stranke
 Žalitelj: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastupnik: G. Cipressa, odvjetnik)
 Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i C. Berardis-Kayser, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferroa, odvjetnika)
 Predmet
 Žalba protiv rješenja Službeničkog suda Europske unije (drugog vijeća) od 20. lipnja 2001., Marcuccio/Komisija (F-67/10, još neobjavljeno u Recueil), kojom se zahtijeva poništenje tog rješenja.
 Izreka
 1.
 Žalba se odbija.
 2.
 Luigi Marcuccio snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.
 (1) SL C 311, 22.10.2011.


type: other

text:
ECLI:SI:VSRS:2018:II.IPS.101.2018
 VS00027876
 V obravnavanem ter v drugih obstoječih in bodočih sporih v zvezi s kabelsko retransmisijo glasbenih del je treba uporabiti tarifo, ki je bila določena v judikatih II Ips 219/2017 in II Ips 43/2018, dokler veljavna tarifa ne bo pravnomočno določena ali sporazumno dogovorjena. To pa ne velja, če ena izmed strank poda prepričljive in nedvoumne argumente, da takšna tarifa v konkretnem primeru ni primerna v smislu, da je občutno oziroma bistveno prenizka ali previsoka.
 I. Reviziji tožnika se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje v I. točki izreka spremeni tako, da se znesek 5.156,71 EUR nadomesti z zneskom 5.396,98 EUR.
 II. Sicer se revizija tožnika zavrne.
 III. Revizija toženke se zavrne.
 IV. Vsaka stranka nosi svoje stroške revizijskega postopka.
 1. Tožnik zahteva od toženke, ki je kabelska operaterka, plačilo za kabelsko retransmisijo glasbenih del v obdobju od julija do novembra 2012. Toženka je imela v relevantnem obdobju 5915 naročnikov mesečno. Za kabelsko retransmisijo glasbe v tem obdobju je tožniku že plačala 458,87 EUR.
 9. Sodišče prve stopnje je odločilo, da se sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 211017/2012 z dne 2. 1. 2013 v prvi in tretji točki izreka razveljavi (I. točka izreka), da se v delu za plačilo glavnice 10.995,14 EUR postopek ustavi (II. točka izreka), da se tožbeni zahtevek za plačilo 13.753,29 EUR z zahtevanimi zamudnimi obrestmi zavrne (III. točka izreka) in da je tožnik dolžan tožencu povrniti stroške pravdnega postopka (IV. točka izreka). Obrazložilo je, da Memorandum z Dodatkom ni veljavna pravna podlaga za izračun višine nadomestila, saj je v njem dogovorjeno enotno nadomestilo za cel sklop pravic in ne le za tiste, ki jih ščiti tožnik, pri čemer ključ za delitev iz njega ni razviden. Zato ta ne more pomeniti skupnega sporazuma iz 156. člena ZASP, prav tako pa ni bil objavljen v uradnem listu in velja le za člane ZKOS. Uporabiti ni mogoče tudi tarife Pravilnika 1998, saj ne vsebuje kriterija za razmejitev med nadomestili za dela, ki jih ščiti tožnik in nadomestili za dela, ki jih ščiti Zavod AIPA. Iz Pravilnika 1998 namreč izhaja, da se honorar za kabelsko retransmisijo nanaša tudi na glasbo iz avdiovizualnih del, torej tudi na pravice, ki jih je v spornem obdobju ščitil Zavod AIPA.
 10. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožnika delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v III. točki izreka spremenilo tako, da je toženki naložilo plačilo 5.156,71 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, v presežku (tj. za razliko do zahtevanih 13.753,29 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) pa je zahtevek zavrnilo, pri čemer je znesek pravdnih stroškov, ki jih je tožnik dolžan povrniti toženki, znižalo na 74,01 EUR (I. točka izreka). Sicer je pritožbo tožnika zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v nespremenjenem delu potrdilo (II. točka izreka). Toženki je naložilo povračilo pritožbenih stroškov tožnika (III. točka izreka). Pojasnilo je, da je zmoten zaključek sodišča prve stopnje, da do zaključka glavne obravnave ni obstajal veljaven pravni akt, ki bi določal višino nadomestila za uporabo avtorskih del, s katerimi upravlja tožnik. Sodna praksa je namreč že pritrdilno odgovorila na vprašanje, ali je tarifa Pravilnika 1998 na podlagi četrtega odstavka 26. člena ZASP-B dobila naravo skupnega sporazuma. Za odločitev o zadevi je ključno, da ta tarifa določa nadomestilo za kabelsko retransmisijo avtorskih del v upravljanju tožnika. Kot nedeljiva sestavina avdiovizualnega dela se namreč štejejo le tista glasbena dela, ki so posebej ustvarjena za uporabo v njem, in zgolj ta dela ščiti Zavod AIPA. Tožnik je v skladu z dovoljenjem UIL upravičen za kolektivno upravljanje tudi ostalih glasbenih del, vsebovanih v avdiovizualnih delih („predobstoječe glasbe“) in zato tudi do nadomestila po tarifi Pravilnika 1998 v višini 0,175 EUR na naročnika.
 11. Vrhovno sodišče je s sklepom II DoR 313/2017 z dne 14. 12. 2017 dopustilo revizijo toženke glede vprašanj:
 − ali sme Združenje SAZAS na podlagi dovoljenja Urada RS za intelektualno lastnino, št. 800-3/96 z dne 12. 3. 1998, kolektivno upravljati z glasbo, ki se priobči v avdiovizualnem delu in ni bila ustvarjena posebej za uporabo v tem avdiovizualnem delu (t.i. predobstoječa glasba v avdiovizualnih delih);
 S sklepom II DoR 315/2017 z dne 14. 12. 2017 je dopustilo tudi revizijo tožnika, in sicer v smeri materialnopravnega preizkusa pravilnosti pravnomočne odločitve glede višine avtorskega nadomestila.
 12. Pravdni stranki sta na podlagi sklepov DoR zoper sodbo sodišča druge stopnje vložili reviziji. Uveljavljata revizijske razloge bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava.
 13. Tožnik se v reviziji zavzema za to, da je treba pri višini plačila za kabelsko retransmisijo glasbenih del kot običajno plačilo uporabiti zadnja plačila, ki so temeljila na licenčnih pogodbah, sklenjenih na podlagi Memoranduma ter Dodatka. Opozarja, da je toženka kot del skupine A. največji kabelski operater v Sloveniji. Zaradi ravnanja sodišč nižjih stopenj prihaja do blokade pogajanj, torej do situacije, glede katere je Ustavno sodišče zapisalo, da do nje ne sme priti. Uporabniki namreč nimajo interesa pogajati se s tožnikom, ker lahko plačujejo zgolj minimalno tarifo. Sodišči nižjih stopenj se nista opredelili do meril primernosti tarife, določenih v ZASP. Niti nista upoštevali, da je bil ZASP večkrat spremenjen, predvsem glede kriterijev za oblikovanje tarife in pogojev ter vsebine sporazuma. Ni določb ZASP, ki bi dovoljevale, da se honorar oblikuje kot minimalni, zato je minimalna postavka v nasprotju s prisilnimi predpisi. Tarifa mora temeljiti predvsem na celotnem bruto prihodku, ki se doseže z uporabo avtorskega dela. V judikatu II Ips 325/2016 je Vrhovno sodišče že pojasnilo, da je v Pravilniku 1998 pravna praznina glede pravic iz 30. in 31. člena ZASP. To pa pomeni, da ni tarife. Ni bil namen ustavne odločbe U-I-165/03, da bi minimalno plačilo nadomestilo splošno tarifo. Ker omogoča plačilo zgolj minimalnega honorarja, sodišče tolmači tarifo v nasprotju z Ustavo in v njej zagotovljenim varstvom pravic iz ustvarjalnosti (60. člen Ustave). Meni tudi, da je sodišče druge stopnje napačno ugotovilo, da Memorandum ne predstavlja skupnega tarifnega sporazuma, ker je bil sklenjen za večji obseg pravic. ZASP takšne omejitve ne določa. Takšen dogovor je koristil tudi uporabnikom, ker so pridobili več pravic na enem mestu. Nasprotuje tudi izračunu nadomestila zgolj glede na število naročnikov. Obseg uporabe je večji pri tistem operaterju, ki posreduje več programov, ne glede na število naročnikov. Sodišče druge stopnje je prezrlo, da je ekonomska korist operaterja povezana z večjim obsegom avtorskega repertoarja, ki ga operater nudi naročniku. To je v nasprotju s sodno prakso Sodišča EU v zadevi C-52/07-Kanal 5 in TV 4. Sklicuje se tudi na kršitev pravil konkurence, saj bi potemtakem vsak kabelski operater plačeval enako, ne glede na to, koliko TV in radijskih programov retransmitira. Sklicuje se tudi na odločbo Ustavnega sodišča U-I-16/03, v skladu s katero je treba bistveno enake položaje obravnavati enako. Med strankama ni bilo sporno, da se je za kabelsko retransmisijo glasbenih del vse do leta 2011 plačevalo po tarifi iz Memoranduma in Dodatka. Ker tarife za področje kabelske retransmisije glasbenih del ni, je tožnik upravičen do plačila najmanj v višini običajnega honorarja (81. člen ZASP). V izpodbijani sodbi ni razlogov, zakaj naj bi plačilo minimalnega avtorskega honorarja predstavljalo pravično plačilo. Tožnik se sklicuje tudi na Bernsko konvencijo za varstvo književnih in umetniških del (Bernska konvencija), ki v drugem odstavku 11. bis člena določa, da avtorju iz naslova javnega predvajanja njegovih avtorskih del pripada pravično plačilo, ter da pogoji, ki jih država predpiše za izvrševanje pravic, te avtorjeve pravice ne smejo prizadeti.
 14. Toženka v svoji reviziji meni, da je pravilna odločitev o veljavnosti minimalne tarife. Nasprotuje pa stališču sodišča druge stopnje, da upravlja tožnik tudi s pravicami na predobstoječi glasbi. V njegovem začasnem dovoljenju z dne 24. 1. 2001 je bilo izrecno zapisano, da se prejšnje dovoljenje v zvezi s pravicami iz glasbenih del ne nanaša na uveljavljanje pravic glede avdiovizualnih del. Meni, da se tožnikovo še veljavno dovoljenje ne nanaša na glasbo, ki se priobči v okviru glasbenega dela. Avdiovizualno delo je samostojna nedeljiva celota. ZASP taksativno določa, kdo so tisti ustvarjalci, ki z nastankom novega dela pridobijo avtorskopravna upravičenja pri njegovem izkoriščanju. Pri uporabi avdiovizualnega dela ne govorimo istočasno tudi o samostojni uporabi vseh prispevkov, ki so tvorili njegov nastanek. Predobstoječa glasba je z vključitvijo vanj postala njegov nedeljivi sestavni del in se zato ne more upravljati ločeno od avdiovizualnega dela. Sklicuje se na četrti odstavek 107. člena ZASP, po katerem imajo avtorji prispevkov pravico, da svoje prispevke k avdiovizualnem delu posebej uporabljajo, če s tem niso prizadete pravice filmskega producenta. A contrario tako nimajo pravice uporabe prispevkov, ki se priobčijo kot sestavni del avdiovizualnega dela. Avtorji prispevkov uresničujejo pravice kot veliko pravico neposredno v odnosu s producentom avdiovizualnega dela. Prav tako 108. člen ZASP izrecno določa pravico do nadomestila soavtorjem, ne pa tudi avtorjem prispevkov. S tem se slednjim ne odvzema avtorskopravnih upravičenj, saj oni v pogodbi s producentom dogovorijo pogoje, pod katerimi bodo dovolili uporabo svojega dela v okviru avdiovizualnega dela. Sklicuje se tudi na judikat X Ips 97/2012, po katerem pojem nedeljive celote pomeni, da se pravice na takšnem delu upravljajo le v okviru avdiovizualnega dela in po eni kolektivni organizaciji. Bernska konvencija v 14.bis členu prepušča državam članicam ureditev položaja avtorjev, ki so prispevali k stvaritvi avdiovizualnega dela. Sklicuje se na komentar ZASP, po katerem se za avtorje, ki so umetniško prispevali k stvaritvi kinematografskega dela, šteje, da so privolili v določene načine izkoriščanja. Sklicuje se tudi na tožnikovo dovoljenje, po katerem mu je izrecno dovoljeno zgolj upravljanje glasbenih del, ki se priobčijo v okviru oglasnih sporočil. Samo v tem primeru lahko kolektivno upravlja s pravicami na glasbi v avdiovizualnih delih. Poleg tega opozarja, da je glasbeno delo običajno sestavljeno iz besedila in melodije, ki vsaka zase predstavljata samostojno avtorsko delo. ZAMP upravlja pravice na samostojnem literarnem delu, ko je besedilo vključeno v glasbeno delo, pa kolektivno upravljanje prevzame tožnik.
 15. V zvezi z drugim dopuščenim vprašanjem pa toženka uveljavlja, da je tožnik s Pravilnikom 1998 določil tarifo za pravice na vsej glasbi, tudi predobstoječi oziroma filmski. To je razvidno že iz 2. člena točke f) Pravilnika 1998, ki določa, da sestavlja tožnikov repertoar tudi glasba iz avdiovizualnih del. Nepravilnost zaključka sodišča druge stopnje izhaja že iz okoliščine, da je tožnik ves čas vztrajal, da sme kot glasbena kolektivna organizacija kolektivno upravljati tudi vso glasbo oziroma pravice vseh avtorjev glasbe, ki se predvaja v okviru avdiovizualnih del, saj je takšna praksa in ureditev uveljavljena v tujini.
 16. V zvezi s tretjih dopuščenim vprašanjem toženka izpostavlja, da mora sodišče presojati tudi primernost tarife, če ta bistveno odstopa od tarif v drugih državah članicah. Minimalna tarifa je glede na tarife v drugih državah članicah bistveno previsoka, še toliko bolj pa to velja, če upoštevamo, da v Sloveniji upravlja Zavod AIPA pravice skladateljev filmske glasbe, ne pa tožnik. V drugih državah pravice vseh avtorjev glasbe ščiti le glasbena kolektivna organizacija in ne kolektivna organizacija za avdiovizualna dela. Čeprav se pri veljavnih tarifah domneva njihova primernost, pa je v primeru bistvenega odstopanja sodišče dolžno presoditi tarifo tudi z vidika njene primernosti. Določanje bistveno previsoke tarife namreč pomeni zlorabo prevladujočega položaja na trgu in je prepovedano.
 17. Vsaka revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena nasprotni stranki. Tožnik je na toženkino revizijo vložil odgovor, v katerem najprej meni, da za dopuščena vprašanja ni pristojno redno sodišče, temveč SAP. Podredno nasprotuje njenim revizijskim ugovorom. Meni, da gre pri sporni tarifi za minimalni avtorski honorar, ne za splošnega. Poleg tega ni namen 105. člena ZASP, da bi skladateljem glasbe, ustvarjene posebej za avdiovizualno delo, odvzel avtorske pravice na njihovi glasbi in jih nadomestil s pravicami na avdiovizualnem delu. Ta člen dodatno varuje legitimne interese teh avtorjev tako, da njihovo obstoječo pravico na glasbenih delih dopolni še z upravičenji na avdiovizualnem delu kot celoti. Gre za avtorjeva dodatna moralna in materialna upravičenja, ki se raztezajo na avdiovizualno delo kot celoto.
 18. Tožnikova revizija je delno utemeljena, toženkina revizija pa ni utemeljena.
 19. V primeru dopuščene revizije Vrhovno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (drugi odstavek 371. člena ZPP). Revizijske navedbe tožnika in toženke, ki se nanašajo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, presegajo okvir njunih dopuščenih revizije, zato jih Vrhovno sodišče ni upoštevalo.
 20. Vrhovno sodišče se je, po tem ko sta obe pravdni stranki vložili revizijo, v judikatih II Ips 219/2017 in II Ips 43/2018 že opredelilo do vseh bistvenih revizijskih vprašanj v tem postopku. Pri obeh zadevah je bil tožnik isti kot v tem postopku, toženka pa je bila družba v okviru koncerna A., kamor spada tudi toženka v tem postopku. Pooblaščenca sta v vseh zadevah ista.
 21. Pravdni stranki v tem postopku ne odpirata novih vprašanj. Svojim dosedanjim navedbam sta sicer dodali še kakšen argument, vendar ti ne vplivajo na končno odločitev. Zato bo Vrhovno sodišče v tem postopku navedlo zgolj bistvene razloge za odločitev, do vseh relevantnih dodatnih argumentov pa se bo tudi posebej opredelilo. Sodba v tej zadevi pa konkretizira način uporabe dosedanje sodne prakse za primerljiva razmerja predvsem glede vprašanja ugotavljanja običajnega plačila.
 22. Tožnik od toženke ni upravičen zahtevati plačila za kabelsko retransmisijo filmske glasbe, ki se predvaja v okviru avdiovizualnega dela, za katerega je bila ustvarjena. V dovoljenju, ki ga je UIL podelil Zavodu AIPA, je zapisano, da velja za kolektivno upravljanje pravic kabelske retransmisije avdiovizualnih del za vse soavtorje, med njimi pa je izrecno naveden tudi skladatelj filmske glasbe. Toženka je imela v spornem obdobju z Zavodom AIPA sklenjeno licenčno pogodbo. Po njej je za kabelsko retransmisijo avdiovizualnih del plačevala nadomestila, dogovorjena v Skupnem sporazumu iz leta 2011. S to licenco je uredila razmerja do vseh soavtorjev avdiovizualnih del, tudi do skladatelja filmske glasbe. Zato za kabelsko retransmisijo filmske glasbe ni dolžna še enkrat plačati nadomestila tožniku kot organizaciji, ki kolektivno upravlja male glasbene pravice. Skladatelj filmske glasbe namreč ne more zahtevati od uporabnika dvojnega plačila za isto priobčitev filmske glasbe (torej za isto dejanje - predvajanje filma v TV programu), in sicer najprej kot avtor glasbenega dela, nato pa še kot soavtor avdiovizualnega dela.
 23. Zavod AIPA pa ne upravlja s pravicami avtorjev predobstoječe glasbe kot avtorjev prispevkov, saj ti v njegovem dovoljenju niso niti omenjeni. S tem, ko je toženka v spornem obdobju plačala nadomestilo Zavodu AIPA, še ni uredila razmerja do avtorjev predobstoječe glasbe. Tožnik v skladu z dovoljenjem z dne 12. 3. 1998 upravlja pravice kabelske retransmisije glasbenih del in je zato upravičen zahtevati plačilo za kabelsko retransmisijo predobstoječe glasbe.
 24. Toženka se neutemeljeno sklicuje na tretji odstavek 107. člena ZASP, po katerem se s sklenitvijo pogodbe o filmski produkciji šteje, da so avtorji prispevkov izključno in neomejeno prenesli pravico do uporabe svojih prispevkov za dokončanje avdiovizualnega dela na filmskega producenta. Domneva prenosa pravic na producenta velja samo glede pravice reproduciranja in predelave glasbe za film, ne pa tudi glede pravic priobčitve glasbenega dela javnosti.1
 25. Niso utemeljeni toženkini revizijski ugovori, da je avdiovizualno delo skupaj z glasbo po naravi stvari nedeljiva celota in da se zato lahko avtorske pravice oseb, ki so sodelovale pri nastanku tega dela, uveljavljajo zgolj skupaj, po eni organizaciji. Še toženka sama ob sklicevanju na Trampuža opozarja na stalno prakso v tujini, da se pravice na glasbi uveljavljajo ločeno od pravic na avdiovizualnem delu.2 Delitev upravljanja pravic skladateljev glasbe med dve kolektivni organizaciji je posebnost našega sistema avtorskega prava. Iz tega spora je razvidno, da takšna rešitev v praksi ni najboljša, saj razmejitev med obsegom pravic, ki jih upravljata tožnik in Zavod AIPA, ni jasno in nedvoumno razvidna.
 26. Minimalna tarifa iz drugega odstavka II. poglavja tarife Pravilnika 1998 z uveljavitvijo ZASP-B ni pridobila narave skupnega sporazuma. Splošna tarifa za kabelsko retransmisijo glasbenih del, ki je bila določena v prvem odstavku, je bila preveč nedorečena, da bi lahko predstavljala podlago za izračun primernega nadomestila. Zato tudi pred njeno razveljavitvijo s strani Ustavnega sodišča ni bila uporabljiva. Minimalna tarifa pa se brez splošne tarife ne more uporabljati, saj pomeni le njeno dopolnitev v skrajnih primerih. Samo splošna tarifa lahko izraža dejansko vrednost izkoriščanja avtorskih del.
 27. Poleg tega je minimalna tarifa po Pravilniku 1998 vključevala tudi nadomestila za filmsko glasbo. V 2. členu točke f) Pravilnika 1998 je bilo izrecno določeno, da sestavlja tožnikov repertoar tudi glasba iz avdiovizualnih del. Filmska glasba tako iz repertoarja ni bila izključena. To pa pomeni, da je bila tarifna postavka za kabelsko retransmisijo glasbe oblikovana tudi ob upoštevanju plačila za filmsko glasbo. Takšno oblikovanje tarife je bilo povsem dopustno, saj tedaj ni bilo kolektivne organizacije, ki bi specialno upravljala s pravicami kabelske retransmisije filmske glasbe. Ker je toženka nadomestila za kabelsko retransmisijo filmske glasbe že plačala Zavodu AIPA, jih ni dolžna še enkrat plačati tožniku. Vendar to ne pomeni, da je treba minimalno tarifo še dodatno zmanjšati, temveč je to dodaten razlog, da je ni mogoče uporabiti za odmero nadomestila v tem sporu.
 28. Utemeljeni so tožnikovi revizijski ugovori, da sta sodišči nižje stopnje Memorandum z Dodatki napačno obravnavali kot običajno licenčno pogodbo. Ustavno sodišče RS je v odločbi U-I-240/10-15 z dne 16. 5. 2013 že pojasnilo, da temelji kolektivno uveljavljanje pravic na pogodbenem načelu.3 Z Memorandumom kot krovno pogodbo je predstavnik slovenskih kabelskih operaterjev s predstavniki imetnikov pravic sporazumno vzpostavil celosten sistem plačevanja nadomestil v zvezi s kabelsko retransmisijo. Ta je nadomestil enostransko določen sistem po Pravilniku 1998. Toženka je nato z licenčnimi pogodbami pridobila pravice po načelu „vse-pravice-na-enem-mestu“ (one-stop-shop). Stališče, da je bil Memorandum več kot le običajna dvostranska licenčna pogodba, je sprejeto tudi v pravni teoriji: Trampuž ga uvršča med sporazumne tarife oziroma na seznam skupnih sporazumov, sklenjenih v Sloveniji.4
 29. Okoliščina, da so bila razmerja med pravdnima strankama, tako kot med ostalimi člani ZKOS in tožnikom več kot deset let urejena v skladu z Memorandumom in njegovimi dopolnitvami, je v tem sporu zelo pomembna. Skrajno neživljensko bi bilo, da bi se ob takšnih dejanskih okoliščinah kot v tem sporu kot primerna tarifa upošteval znesek, ki je bil enostransko sprejet 14 let pred spornim obdobjem. To bi bilo tudi v nasprotju z načelom, uveljavljenim v avtorskem pravu, da mora biti avtor primerno (ne pa le v minimalnem obsegu) udeležen na koristih iz svojih avtorskih stvaritev.5
 Pristojnost rednega sodišča, da presoja primernost tarif
 30. Redno sodišče ni pristojno presojati primernosti tarif, ki so splošno določene glede na posamezne načine oziroma obseg izkoriščanja varovanih vsebin in se v praksi tudi dejansko uporabljajo. Pomisleki o primernosti bi sicer lahko obstajali, če bi dogovorjeno plačilo dejansko in bistveno presegalo primerljiva plačila v drugih državah članicah. Vendar bi pri tem morala biti opravljena primerjava na podlagi celovite analize varstva pravic kabelske retransmisije v vseh državah članicah, ne pa zgolj na podlagi zneskov iz tistih držav, kjer so plačila najnižja. Primerjava med tarifami v državah članicah pa tudi sicer ni vedno uporabna, saj ima vsaka kolektivna organizacija svoj način njihovega določanja in uveljavljanja.6 Sodišče pa je pristojno, da vsakokrat preveri veljavnost tarif in njihovo skladnost z ZASP.
 31. Po podelitvi dovoljenja Zavodu AIPA za kolektivno upravljanje pravic kabelske retransmisije za soavtorje avdiovizualnih del je toženka odstopila od licenčnih pogodb, ZKOS pa od Memoranduma in Dodatkov. Vrhovno sodišče ocenjuje, da je tedaj glede nadomestila za kabelsko retransmisijo glasbenih del nastala pravna praznina.
 32. Ustavno sodišče je v odločbi U-I-240/10 že pojasnilo, da je treba, kadar pogajanja o opredelitvi ali spremembi pogodbenih pogojev zastanejo, predvideti izhod, ki bo pripeljal do odločitve o primerni tarifi ne glede na spor med strankama. V skladu z ZASP je to naloga SAP. Ker pa SAP kljub zahtevi ZKOS ni določil začasne tarife, mora to praznino zapolniti sodišče. V nasprotnem primeru bi avtorji ostali brez primernega nadomestila, kar bi bilo v nasprotju z varstvom pravic iz ustvarjalnosti (60. člen Ustave). Če pa bi lahko v takem primeru kolektivna organizacija sama določila nadomestilo, pa bi lahko zaradi svojega monopolnega položaja določila previsoke zneske, kar bi poseglo v svobodo gospodarske pobude uporabnikov (74. člen Ustave).
 33. Primernost tarife je dosežena, ko je bila vsaka od udeleženih strank s svojimi pravicami in potrebami upoštevana in je prejela to, kar se ji dolguje.7 Primernost tarife se zato najlažje izrazi s soglasjem volje: tega soglasja pa med strankama ni. Ugotavljanje, kakšna bi bila primerna tarifa kolektivne organizacije, ki edina na slovenskem trgu daje licence za določene načine izkoriščanja avtorskih del, pa pomeni ugotavljanje vsebine in vrednosti avtorske pravice, kar je nadvse težavno. Ker ni mogoče določiti stroškov intelektualnega ustvarjanja, tudi ni mogoče ugotoviti, ali so ti stroški in tarife v sorazmerju. Prav tako je težko ugotoviti ekonomsko vrednost intelektualnega ustvarjanja glasbenih del, saj je njihova uporaba samo del celotne storitve kabelskih operaterjev.8 Primerna tarifa je tako vselej le ocena določenih okoliščin, ki po naravi stvari dopuščajo tudi določene odmike. Navedeno je jasno razvidno iz pravnega pravila, ki se nanaša na podoben primer, in sicer iz Skupnega sporazuma, sklenjenega med ZKOS in Zavodom AIPA. V njem je bilo za leti 2010 in 2011 določeno nadomestilo 0,40 EUR na naročniško razmerje, to nadomestilo pa se je nato do leta 2014 povečalo za cca 30 odstotkov (na 0,54 EUR in 0,57 EUR).
 34. Vrhovno sodišče se pri zapolnitvi nastale praznine ni oprlo na zneske, ki jih je tožnik prejemal na podlagi Memoranduma in Dodatkov. Cena licence v paketu se namreč lahko razlikuje od cene, določene zgolj za eno pravico kabelske retransmisije. Poleg tega je znesek, ki ga zahteva tožnik, pretiran, saj je celo večji od nadomestil, ki jih je toženka tedaj plačevala za soavtorje avdiovizualnih del.
 35. V judikatih II Ips 219/2017 in II Ips 43/2018 je Vrhovno sodišče ocenilo, da znaša primerno nadomestilo za kabelsko retransmisijo glasbenih del 0,198 EUR na naročnika. Pri oceni je upoštevalo, 1) kakšen delež od nadomestil, ki jih pobere Zavod AIPA, bi primeroma pripadal skladateljem filmske glasbe, kakšen pa ostalim soavtorjem; 2) razmerje med avdiovizualnimi deli (brez filmske glasbe) in glasbo (vključno s filmsko), ter 3) kakšen delež nadomestila bi glede na tisto, kar so dobili skladatelji filmske glasbe, pripadal skladateljem druge glasbe, ki se retransmitira po kablu. Pri tem se je zavedalo, da obstajajo tudi drugi postopki določanja primernega nadomestila in da bi posamezne postavke, ki jih je uporabilo, lahko tudi variirale. To pomeni, da bi lahko bila primerna tudi nekoliko višja oziroma nižja tarifa. Glede na zneske, ki jih toženka plačuje za pravice soavtorjev avdiovizualnih del, bi bila po oceni Vrhovnega sodišča lahko povsem primerna tarifa tudi nekoliko nižja ali višja tarifa, celo v razponu nekaj deset odstotkov. Ne bi bilo v nasprotju z načelom primernosti niti, če bi se pri izračunu upoštevalo toženkine bruto prihodke. Iz vsebine Skupnega sporazuma, sklenjenega med ZKOS in Zavodom AIPA, in iz Pravilnika 1998 pa je razvidno, da so na področju kabelske retransmisije običajna nadomestila, ki so odvisna od števila naročnikov (s tem pa le posredno od bruto prihodkov, saj so ti ob večjem številu naročnikov večji).
 36. V nasprotju z načelom enakega urejanja primerljivih položajev pa bi bilo, če bi sodišča v sporih med tožnikom in kabelskimi operaterjih vsakič znova iskala primerno tarifo. To bi zaradi variabilnosti postavk, na katerih temelji ocena Vrhovnega sodišča nujno pomenilo, da bi bili različni zneski, ki bi jih morali kabelski operaterji plačati tožniku za posamezno naročniško razmerje. Neenotna sodna praksa v zvezi z višino nadomestila na naročnika bi ponudnike postavljala v nepredvidljiv in negotov položaj. To bi bilo v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča U-I-165/03. V skladu s sodno prakso Sodišča EU v zadevi C-525/16, Meo-Serviços de Comunicações e Multimédia lahko razlike v tarifah kolektivnih organizacijah vplivajo tudi na konkurenčnost uporabnikov in povzročijo izkrivljanje konkurence.
 37. Iz navedenih razlogov je treba v obravnavanem ter v drugih obstoječih in bodočih sporih v zvezi s kabelsko retransmisijo glasbenih del uporabiti tarifo, ki je bila določena v judikatih II Ips 219/2017 in II Ips 43/2018, dokler veljavna tarifa ne bo pravnomočno določena ali sporazumno dogovorjena. To pa ne velja, če ena izmed strank poda prepričljive in nedvoumne argumente, da takšna tarifa v konkretnem primeru ni primerna v smislu, da je občutno oziroma bistveno prenizka ali previsoka.
 38. Toženka je imela v relevantnem obdobju 5915 naročnikov mesečno. Ob upoštevanju tarife 0,198 EUR na naročnika je torej dolžna za kabelsko retransmisijo glasbe v tem obdobju (tj. pet mesecev) plačati 5.855,85 EUR. Ta znesek pa je treba znižati za 458,87 EUR, ki jih je tožniku že plačala. Toženka je torej tožniku dolžna plačati 5.396,98 EUR.
 39. Po obrazloženem je Vrhovno sodišče reviziji tožnika delno ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je prisojeni znesek zvišalo na 5.396,98 EUR, v presežku pa je zahtevek zavrnilo (prvi odstavek 380. člena ZPP). V ostalem je tožnikovo revizijo zavrnilo.
 40. Ker razlogi, zaradi katerih je bila vložena toženkina revizija, niso vplivali na znižanje s strani sodišča druge stopnje že prisojenega nadomestila, je Vrhovno sodišče toženkino revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).
 41. Ker je bilo tožnikovi reviziji ugodeno zgolj v manjšem delu, toženkina revizija pa je bila zavrnjena, je Vrhovno sodišče odločilo, da nosi vsaka stranka svoje stroške revizijskega postopka. Zato tudi ni spremenilo odločitve o stroških postopka v drugostopenjski sodbi (154. člen v zvezi z drugim odstavkom 165. člena ZPP).
 7 Odločba Ustavnega sodišča U-I-240/10-15 z dne 16. 5. 2013, obr. št. 14.
 8 Glej npr. sklepne predloge generalnega pravobranilca Francisa Geoffreyja Jacobsa v zadevi C-395/87, Državno tožilstvo v. Jean-Louis Tournier, z dne 26. maja 1989, ZOdl. 1989, str. 2521, obr. št. 59.
 Pravilnik o javni priobčitvi glasbenih del (1998) - tarifna številka II, II/2
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDMzMTQ0


text:
C 171/22 DE Amtsblatt der Europäischen Union 19.7.2003
 GERICHT ERSTER INSTANZ
 URTEIL DES GERICHTS ERSTER INSTANZ URTEIL DES GERICHTS ERSTER INSTANZ
 vom 7. Mai 2003
 vom 26. Februar 2003
 in der Rechtssache T-23/01: Eugène Émile Marie Kimman
 gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1)
 in der Rechtssache T-184/00, Zissis Christou Drouvis
 gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1) (Beamte — Jahresurlaub — Dienstliche Verwendung in
 einem Drittstaat — Einrede der Rechtswidrigkeit)
 (Beamte — Ruhegehälter — Berichtigungskoeffizient — (2003/C 171/32)
 Rechtmäßigkeit des Artikels 82 Absatz 1 Unterabsatz 2 des
 Statuts — Gleichbehandlungsgrundsatz — Grundsätze der (Verfahrenssprache: Französisch)
 Freizügigkeit der Arbeitnehmer und der Niederlassungsfrei-
 heit innerhalb der Gemeinschaft)
 In der Rechtssache T-23/01, Eugène Émile Marie Kimman,
 Beamter der Kommission der Europäischen Gemeinschaften,
 (2003/C 171/31) wohnhaft in Overijse (Belgien), Prozessbevollmächtigter:
 Rechtsanwalt N. Lhoëst, Zustellungsanschrift in Luxemburg,
 gegen Kommission der Europäischen Gemeinschaften (Be-
 (Verfahrenssprache: Griechisch) vollmächtigte: H. Tserepa-Lacombe und F. Clotuche-Duvieu-
 sart), wegen Aufhebung der Entscheidung der Kommission
 vom 25. Mai 2000, mit der sie den Jahresurlaub des Klägers
 für das Jahr 2000 um einen Tag gekürzt hat, hat das Gericht
 (Erste Kammer) unter Mitwirkung des Präsidenten B. Vesterdorf
 In der Rechtssache T-184/00, Zissis Christou Drouvis, ehemali- sowie der Richter N. J. Forwood und H. Legal — Kanzler:
 ger Beamter der Kommission der Europäischen Gemeinschaf- D. Christensen, Verwaltungsrätin — am 7. Mai 2003 ein Urteil
 ten, wohnhaft in Marousi/Attika (Griechenland), Prozessbe- mit folgendem Tenor erlassen:
 vollmächtigter: Rechtsanwalt I. Stamoulis, Zustellungsanschrift
 in Luxemburg, gegen Kommission der Europäischen Gemein- 1. Die Entscheidung der Kommission vom 25. Mai 2000 wird
 schaften (Bevollmächtigte: J. Currall und P. Anestis), Streithel- aufgehoben, soweit der Jahresurlaub des Klägers für das Jahr
 fer: Rat der Europäischen Union (Bevollmächtigte: D. Zahariou 2000 um einen Tag gekürzt wird.
 und A. Pilette), wegen Abänderung der dem Kläger am
 30. November 1999 bekannt gegebenen Entscheidung der 2. Die Kommission trägt die Kosten des Verfahrens.
 Kommission über die Festsetzung seines Ruhegehalts unter
 Anwendung des Berichtigungskoeffizienten für Griechenland (1 ) ABl. C 95 vom 24.3.2001.
 in der Weise, dass der gleiche Berichtigungskoeffizient wie
 für die Ruhegehälter angewendet wird, die im Vereinigten
 Königreich wohnende Ruhestandsbeamte erhalten, oder, hilfs-
 weise, der bei in Belgien wohnenden Ruhestandsbeamten
 angewendete Berichtigungskoeffizient, hat das Gericht (Vierte
 Kammer) unter Mitwirkung des Präsidenten M. Vilaras, der URTEIL DES GERICHTS ERSTER INSTANZ
 Richterin V. Tiili und des Richters P. Mengozzi — Kanzler:
 vom 20. Mai 2003
 B. Pastor, Hilfskanzlerin — am 26. Februar 2003 ein Urteil
 mit folgendem Tenor erlassen:
 in der Rechtssache T-80/01: Barbara Diehl-Leistner gegen
 Kommission der Europäischen Gemeinschaften (1)
 1. Die Klage wird abgewiesen.
 (Beamte — Allgemeines Auswahlverfahren — Mündliche
 Prüfung — Nichtaufnahme in die Eignungsliste — Sprach-
 2. Der Kläger und die Beklagte tragen jeweils ihre eigenen Kosten. kenntnisse der Mitglieder des Prüfungsausschusses —
 Gleichbehandlung)
 3. Der Rat trägt seine eigenen Kosten.
 (2003/C 171/33)
 (Verfahrenssprache: Deutsch)
 ( 1) ABl. C 335 vom 25.11.00.
 In der Rechtssache T-80/01, Barbara Diehl-Leistner, wohn-
 haft in Luxemburg, Prozessbevollmächtigter: Rechtsanwalt