text:
Pohjois-Suomen järvien verkkokoekalastukset - PDF
 Download "Pohjois-Suomen järvien verkkokoekalastukset"
 1 RKTL:n työraportteja 47/214 Pohjois-Suomen järvien verkkokoekalastukset vuonna 213 Tekijät: Samuli Sairanen ja Jukka Ruuhijärvi Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, Helsinki 214
 3 Kuvailulehti Tekijät Samuli Sairanen ja Jukka Ruuhijärvi Nimeke Vuosi Sivumäärä ISBN ISSN (PDF) Yksikkö/tutkimusohjelma Tutkimus- ja asiantuntijapalvelut Hyväksynyt Nina Peuhkuri Tiivistelmä RKTL koekalasti kesällä 213 Pohjois-Suomessa yhteensä kahdeksalla eri kohdejärvellä Kemijoen, Tornionjoen sekä Teno-, Näätämö- ja Paatsjoen vesienhoitoalueilla. Koekalastukset liittyvät EU:n vesipolitiikan puitedirektiiviin (VPD), jonka mukaisesti järvien ekologista tilaa arvioidaan veden laadun lisäksi myös biologisten tekijöiden (kasviplankton, vesikasvit, pohjaeläimet ja kalat) perusteella. Kohdejärvet edustivat useita eri pintavesityyppejä ja monet kohdejärvistä on koekalastettu myös aikaisemmin vuosina VPD:n mukaisessa seurannassa. Kohdejärvien verkkokoekalastukset toteutettiin välisenä aikana ja pyydyksenä käytettiin NOR- DIC-yleiskatsausverkkoa. Koekalastukset perustuivat ositettuun satunnaisotantaan, jossa verkkomäärät ovat suhteessa syvyysvyöhykkeiden pinta-aloihin. Kohdejärvien ekologista tilaa arvioitiin kalayhteisön rakenteen perusteella. Kohdejärvien kokonaisyksikkösaaliin biomassa vaihteli kesän 213 koekalastuksissa välillä g/verkko. Vastaavasti lukumääräsaalis vaihteli kohdejärvissä välillä 3 21 yksilöä/verkko. Niukkaravinteiset Pallas- ja Harrijärvi olivat lohikalavaltaisia, muikun ollessa selkeä valtalaji Pallasjärvessä ja harjuksen Harrijärvessä. Muut niukkaravinteiset ja lievästi rehevät kohdejärvet olivat koekalastusten perusteella ahvenkalavaltaisia ja vain vedenladultaan rehevissä Siika-Kämässä ja Pasmajärvessä kalayhteisö oli särkikalavaltainen. Pallas- ja Harrijärveä lukuun ottamatta ahven ja särki olivat runsaimmat lajit useimmissa kohdejärvissä ja muodostivat suurimman osan koekalastussaaliista. Petokalojen osalta ahven ( 15 cm) oli tärkein laji useimmissa kohdejärvissä. Koekalastustulosten perusteella lähes kaikki kesällä 213 Pohjois-Suomessa koekalastetut kohdejärvet ovat kalaston perusteella arvioituna hyvässä tai erinomaisessa ekologisessa tilassa. Vain rehevöitymishaitoista kärsivän Pasmajärven ekologinen tila arvioitiin tyydyttäväksi. Kalastoluokituksen tulos on hyvin samansuuntainen Lapin ELY-keskuksen tekemän vuonna 213 valmistuneen virallisen pintavesien kokonaisluokittelun kanssa. Kohdejärvien pitkäaikais- ja rehevöitymiskehityksen seurantaan liittyen kalayhteisön rakennetta on tarkoitus myös jatkossa seurata vesienhoidon seurantaohjelman verkkokoekalastuksilla. Asiasanat Vesipuitedirektiivi, ekologinen tila, kalayhteisön rakenne, yksikkösaalis, verkkokoekalastus Julkaisun verkko-osoite Yhteydenotot Jukka Ruuhijärvi, Muita tietoja
 4 Sisällys 1. Johdanto 5 2. Aineisto ja menetelmät Seurantaohjelman kohdejärvet vuonna Verkkokoekalastukset Ekologisen tilan luokittelu 9 3. Tulokset Kokonaisyksikkösaaliit Kemijärvi Kemijärven Tossanselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Kemijärven Tossanselän lajikohtaiset saaliit Kemijärven ekologinen tila Pallasjärvi Pallasjärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Pallasjärven lajikohtaiset saaliit Pallasjärven ekologinen tila Siika-Kämä Siika-Kämän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Siika-Kämän lajikohtaiset saaliit Siika-Kämän ekologinen tila Simojärvi Simojärven Soppananselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Simojärven Soppananselän lajikohtaiset saaliit Simojärven ekologinen tila Miekojärvi Miekojärven Isoselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Miekojärven Isoselän lajikohtaiset saaliit Miekojärven ekologinen tila Pasmajärvi Pasmajärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Pasmajärven lajikohtaiset saaliit Pasmajärven ekologinen tila Harrijärvi Harrijärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Harrijärven lajikohtaiset saaliit Harrijärven ekologinen tila Pitkä Surnujärvi Pitkä Surnujärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Pitkä Surnujärven lajikohtaiset saaliit Pitkä Surnujärven ekologinen tila 3 4. Tulosten tarkastelu 31 Viitteet 33
 5 1. Johdanto Vuonna 25 voimaan tulleen vesienhoitolain mukaan kalataloushallinto ja Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL) vastaavat mm. vesienhoidon kalastoseurannoista. Osana tätä työtä RKTL suoritti kesällä 213 verkkokoekalastuksia noin 5 järvellä eri puolilla Suomea. Pohjois-Suomessa RKTL koekalasti kesällä 213 yhteensä kahdeksalla eri kohdejärvellä Kemijoen vesienhoitoalueella (VHA 5), Tornionjoen vesienhoitoalueella (VHA 6) sekä Teno-, Näätämö- ja Paatsjoen vesienhoitoalueella (VHA 7). Koekalastukset liittyvät EU:n vesipolitiikan puitedirektiiviin (VPD), jonka mukaisesti järvien ekologista tilaa arvioidaan veden laadun lisäksi myös biologisten tekijöiden (kasviplankton, vesikasvit, pohjaeläimet ja kalat) perusteella. Ekologisen tilan arviointi tapahtuu vertaamalla kasviplanktonin, vesikasvillisuuden, pohjaeläimistön ja kalaston tilaa luonnontilaisiin vesistöihin (Vuori ym. 26, 29). Verkkokoekalastusten tarkoituksena oli selvittää kohdejärvien kalayhteisön rakenne, sekä kalalajien väliset runsaussuhteet. Kalaston koostumusta, lajien runsaussuhteita ja ikärakennetta käytetään muiden biologisten tekijöiden ohella järvien ekologisen tilan arvioinnissa. VPD:n tavoitteena on pintavesien hyvä ekologinen tila vuoteen 215 mennessä. Vuosien seurantaaineistojen perusteella tehty pintavesien uusi ekologinen luokitus valmistui vuonna 213. Tässä raportissa esitetään kesän 213 verkkokoekalastusten tulokset Pohjois-Suomen kohdejärvissä. Osassa kohdejärvistä kalayhteisön rakennetta on aikaisemmin RKTL:n toimesta tutkittu verkkokoekalastuksin vuosina VPD:n mukaisessa seurannassa (Sairanen 26, 28a, 28b, 28c, 28d, 28e, Sairanen ym. 211). Näiden järvien kohdalla tuloksia verrataan myös aikaisempien verkkokoekalastusten tuloksiin. Raportissa keskitytään erityisesti kohdejärvien kalaston rakenteeseen sekä ekologisen tilan arviointiin. 5
 6 2. Aineisto ja menetelmät 2.1. Seurantaohjelman kohdejärvet vuonna 213 Pohjois-Suomessa kesällä 213 koekalastetut vesienhoidon kansallisen seurantaohjelman kohdejärvet sijaitsivat Kemijoen (VHA 5), Tornionjoen (VHA 6) sekä Teno-, Näätämö- ja Paatsjoen (VHA 7) vesienhoitoalueilla (kuva 1). Vuoden 213 kohdejärvet edustavat pintavesityyppejä: Sh (Suuret humusjärvet), Vh (Pienet ja keskikokoiset vähähumuksiset järvet) ja Mh (Matalat humusjärvet) (taulukko 1). Pallas-, Simo-, Harri- ja Pitkä Surnujärvi ovat vedenlaatutietojen perusteella niukkaravinteisia järviä. Kemi- ja Miekojärvi ovat vedenlaadultaan lievästi reheviä järviä ja Siika-Kämä ja Pasmajärvi ovat puolestaan reheviä järviä. Kohdejärvistä Pallasjärvi on aikaisemmin RKTL:n toimesta koekalastettu vuonna 26. Kemi-, Simo- ja Miekojärvi on koekalastettu vuonna 27 ja Siika-Kämä sekä Pasmajärvi vuosina 27 ja 21 VPD:n mukaisessa seurannassa. Harri- ja Pitkä Surnujärvi koekalastettiin vuonna 213 ensimmäistä kertaa. Siika-Kämän ja Pasmajärven seurannan syynä on niiden rehevöitymiskehitys ja ne ovat maa- ja metsätalouden hajakuormituksen seurantaohjelman kohdejärviä. Muiden kohdejärvien seurannan tarkoituksena on niiden tilan pitkäaikainen kehitys. Lisäksi Pallasjärvi toimii luonnontilaisena vertailujärvenä pintavesityypissä (Vh). Harrijärvi VHA 7 Pitkä Surnujärvi Pallasjärvi VHA 6 VHA 5 Pasmajärvi Miekojärvi Siika-Kämä Kemijärvi Simojärvi Kuva 1. Vuonna 213 koekalastettujen kohdejärvien sijainti kartalla ja vesienhoitoalueiden rajat. 6
 7 Taulukko 1. Vuonna 213 koekalastettujen kohdejärvien pinta-ala, keskisyvyys, pintavesityyppi ja seurannan tarkoitus. Sh = Suuret humusjärvet, Vh = Pienet ja keskikokoiset vähähumuksiset järvet, Mh = Matalat humusjärvet, MaaMet = Maa- ja metsätalouden hajakuormituksen seurantaohjelma, Ref. = vertailujärvi. Järvi Kunta Pinta- Keskisy- Pintave- Koekalastus- Seurannan tarkoitus ala (ha) vyys (m) sityyppi vuodet Kemijoen VHA Kemijärvi Kemijärvi 2566,7 5,53 Sh 27, 213 Pitkäaikainen kehitys Pallasjärvi Muonio 1725,7 9 Vh 26, 213 Pitkäaikainen kehitys, Ref. Siika-Kämä Rovaniemi 171,8 2,63 Mh 27, 21, 213 Rehevöitymiskehitys, MaaMet Simojärvi Ranua 5464,9 5 Sh 27, 213 Pitkäaikainen kehitys Tornionjoen VHA Miekojärvi Ylitornio 5333,9 6,54 Sh 27, 213 Pitkäaikainen kehitys Pasmajärvi Kolari 837,8 1,59 Mh 27, 21, 213 Rehevöitymiskehitys, MaaMet Teno-, Näätämöja Paatsjoen VHA Harrijärvi Inari 96,3 - Vh 213 Pitkäaikainen kehitys Pitkä Surnujärvi Inari 68,6 - Vh 213 Pitkäaikainen kehitys 2.2. Verkkokoekalastukset Kohdejärvien verkkokoekalastukset toteutettiin välisenä aikana. RKTL:n tutkimusavustajat Aarne Lähteenmäki ja Markku Karjalainen suorittivat kenttätyöt. Pyydyksenä käytettiin 3 m pitkää ja 1,5 m korkeaa NORDIC-yleiskatsausverkkoa (Appelberg ym. 1995). Verkko koostuu 12 eri solmuvälistä (43, 19.5, 6.25, 1, 55, 8, 12.5, 24, 15.5, 5, 35 ja 29 mm), siten että jokaista solmuväliä on verkossa 2,5 m pituudelta. Kemi-, Simo- ja Miekojärven kohdalla pyyntialueiksi valittiin n. 1 km 2 vesialueet Kemijärven Tossanselältä, Simojärven Soppananselältä ja Miekojärven Isoselältä. Pallasjärvellä pyyntialueeksi valittiin n. 8 km 2 vesialue järven länsirannalta. Muiden kohdejärvien kohdalla pyyntialue käsitti koko järven. Koekalastukset perustuivat ositettuun satunnaisotantaan, jossa verkkomäärät ovat suhteessa syvyysvyöhykkeiden pinta-aloihin (Kurkilahti & Rask 1999) (kuva 2). Tätä varten kohdejärvet oli jaettu neljään eri syvyysvyöhykkeeseen ( 3 m, 3 1 m, 1 2 m ja yli 2 m). 3 m syvyysvyöhykkeellä käytettiin ainoastaan pohjaverkkoja. 3 1 m syvyysvyöhykkeellä kalastettiin pohjaverkkojen lisäksi myös pintaverkoilla (1 m tapsit). 1 2 m syvyysvyöhykkeellä käytettiin pinta- ja pohjaverkkojen lisäksi myös välivesiverkkoja (6 m tapsit). Yli 2 m vyöhykkeellä käytettiin pinta- ja pohjaverkkojen lisäksi kahta eri välivesiverkkoa (6 m ja 15 m tapsit). Pyyntipaikkojen satunnaistamista varten kohdejärvet jaettiin ruutuihin ja pyyntipaikat arvottiin etukäteen. Verkot laskettiin pyyntiin illalla ja nostettiin aamulla, jolloin pyyntiaikaa kertyi noin tuntia. Pyyntiponnistus vaihteli kohdejärvissä välillä verkkovuorokautta riippuen järven syvyydestä ja pinta-alasta (taulukko 2). Pyyntikertoja oli kohdejärvissä 2 4 riippuen pyyntiponnistuksesta. Jakamalla kalastus useammalle eri päivälle voitiin vähentää ympäristötekijöistä esim. säästä johtuvaa vaihtelua saaliissa. Pallas-, Mieko-, ja Pasmajärven sekä Siika-Kämän kohdalla pyyntiponnistus oli kesän 213 koekalastuksissa hieman suurempi kuin vuosina 26 ja 27, koska koekalastusohjeita on viime vuosina tarkis- 7
 8 1.5m RKTL:n työraportteja 4/215 tettu (Anon. 28, Olin ym. 214). Muilta osin kohdejärvien pyyntijärjestelyt olivat samat kuin vuosina Jokaisen verkon saaliista laskettiin eri kalalajien yksilömäärät ja punnittiin yhteispainot gramman tarkkuudella solmuvälikohtaisesti. Lajikohtaisten kokonaissaaliiden perusteella laskettiin yksikkösaaliit (kpl/verkko ja g/verkko). Myös kalojen pituus mitattiin yhden cm tarkkuudella lajikohtaisten kokojakaumien laskemista varten. Lisäksi laskettiin erikseen petoahventen ( 15 cm) yksilömäärä ja yhteispaino petokalojen osuuden selvittämistä varten. 2.5m 3m m TL TL TL TL TL TL TL <3 m 3-1 m Syvyysvyöhykkeet 1-2 m >2 m <3 m 3-1 m 1-2 m >2 m Satunnaisesti valitut pyyntipaikat Kuva 2. NORDIC-yleiskatsausverkon rakenne ja syvyysvyöhykkeittäin ositettu satunnaisotanta RKTL:n verkkokoekalastuksissa. 8
 9 Taulukko 2. Kohdejärvien pinta-alan ja syvyyden mukaiset verkkomäärät eri syvyysvyöhykkeissä vuoden 213 koekalastuksissa. Po = pohja, Pi = pinta, Vv1 = välivesi (6 m) ja Vv2 = välivesi (15 m). Järvi Pinta-ala Max syvyys Verkkomäärä / Syvyysvyöhyke (ha) (m) -3 m 3-1 m 1-2 m Yli 2 m Po Pi Po Pi Vv1 Po Pi Vv1 Vv2 Po Yhteensä Kemijärvi 2566, Pallasjärvi 1725, Siika-Kämä 171,8 9, Simojärvi 5464, Miekojärvi 5333,9 22, Pasmajärvi 837,8 4, Harrijärvi 96, Pitkä Surnujärvi 68, Ekologisen tilan luokittelu Kohdejärvien ekologista tilaa arvioitiin kalayhteisön rakenteen perusteella. Ekologisen tilan arvioinnissa käytetyt kalayhteisömuuttujat ovat: biomassa (g/verkko), lukumäärä (kpl/verkko), rehevöitymisestä hyötyvien särkikalojen biomassaosuus ja indikaattorilajien esiintyminen (Tammi ym. 26). Ekologinen laatusuhde (ELS) saadaan kunkin muuttujan havaitun arvon ja kyseisen järvityypin vertailuarvon suhteesta. Muuttujien ekologisen laatusuhteen arvoista lasketaan keskiarvo, joka kuvaa kalaston perusteella arvioitua järven ekologista tilaa. Ekologisen tilan luokittelu tapahtuu viisiportaisella asteikolla: erinomainen, hyvä, tyydyttävä, välttävä ja huono. Luokittelussa käytetyt vertailuarvot ja luokkarajat on päivitetty vuonna 212 (Aroviita ym. 212). Muutosten vaikutuksena kalastoperusteinen luokittelu on hieman tiukempi kuin aikaisemmin. 9
 10 g/verkko kpl/verkko RKTL:n työraportteja 4/ Tulokset 3.1. Kokonaisyksikkösaaliit Kohdejärvien kokonaisyksikkösaaliin biomassa vaihteli kesän 213 koekalastuksissa välillä g/verkko (kuva 3). Vastaavasti lukumääräsaalis vaihteli kohdejärvissä välillä 3 21 yksilöä/verkko. Sekä paino- että lukumääräsaaliin osalta suurimmat saaliit saatiin Kolarin Pasmajärvestä. Kokonaisyksikkösaaliin biomassa oli puolestaan pienin Muonion Pallasjärvessä ja niukin lukumääräsaalis saatiin Inarin Harrijärvestä g/verkko kpl/verkko Kuva 3. Kohdejärvien kokonaisyksikkösaaliit vuonna 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE) Kemijärvi Kemijärven Tossanselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Kemijärven Tossanselän kokonaisyksikkösaaliit jäivät kesän 213 koekalastuksissa melko niukoiksi ollen 77 g/verkko ja 31 kpl/verkko (taulukko 3). Kokonaisyksikkösaaliin paino kasvoi vain hieman vuoden 27 tasosta (554 g/verkko). Sen sijaan lukumääräsaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoden 27 tasoon (3 kpl/verkko) verrattuna. Kemijärven Tossanselän kesän 213 koekalastussaalis koostui 1 eri kalalajista. Koekalastusten perusteella tärkeimmät lajit painosaaliin osalta olivat edelleen ahven ja särki. Sen sijaan lukumääräsaaliin osalta runsaimmat lajit olivat särki ja muikku. Painosaaliin osalta ahvenkalat (ahven, kuha ja kiiski) olivat vallitsevia 49 % osuudella saaliista, särkikalojen (särki ja seipi) osuuden ollessa 32 % ja lohikalojen (kuore, muikku, siika ja peledsiika) osuuden jäädessä 16 %. Sen sijaan lukumääräsaaliin osalta särkikalat olivat vallitsevia 46 % osuudella saaliista, lohikalojen osuuden ollessa 34 % ja ahvenkalojen osuuden jäädessä 19 %. Painosaaliin osalta sekä ahven- että lohikalojen osuudet kasvoivat hieman vuoden 27 tasosta ja särkikalojen osuus vastaavasti aleni. Sen sijaan lukumääräsaaliin kohdalla ahvenkalojen osuus aleni selvästi vuoteen 27 verrattuna ja lohikalojen osuus vastaavasti kasvoi, särkikalojen osuuden pysyessä ennallaan. 1
 11 Petokalojen ( 15 cm ahven, kuha ja hauki) osuutta Kemijärven Tossanselällä voidaan pitää melko suurena, sillä petokalojen osuus painosaaliista oli 44 %. Petokalojen osuus painosaaliissa kasvoi yli kaksinkertaiseksi vuoteen 27 verrattuna. Sen sijaan lukumääräsaaliin kohdalla petokalojen osuus pysyi vuoden 27 tasolla. Taulukko 3. Kemijärven Tossanselän kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven ,1 39, ,8 15,5 Kuha ,8 9,3 17,3 1, Kiiski 211 3,8,5 54 1, 3,1 Hauki , 2,4 2,,1 Kuore ,2 4,7 24 4,3 13,9 Muikku ,3 1, ,3 2,4 Siika 495 8,8 1,3 4,1,2 Särki ,3 31, ,8 44,9 Seipi 388 6,9 1, 14,3,8 Peledsiika 14,3, 1,,1 Yhteensä , ,8 1 Ahvenkalat ,7 48, , 19,6 Särkikalat ,2 32, ,1 45,7 Lohikalat ,6 16, ,7 34,6 Ahven 15 cm ,7 32,4 91 1,6 5,3 Petokalat ,5 44,1 11 2, 6, Kemijärven Tossanselän lajikohtaiset saaliit Ahvenen painosaalis kasvoi hieman vuoden 27 tasosta (kuva 4). Sen sijaan lukumääräsaalis jäi kesän 213 koekalastuksissa lähes puolet pienemmäksi kuin vuonna 27. Saalis koostui 5 41 cm pituisista ahvenista painottuen keskikokoisiin yksilöihin, sillä ahvenen runsaimpana kokoluokkana olivat cm pituiset yksilöt. Ahvenet olivat myös aiempaa suurikokoisempia, sillä kookkaat yli 2 cm pituiset petomaiset ahvenet olivat runsastuneet selvästi. Kuhan kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat merkittävästi vuoden 27 tasosta. Painosaalis oli monikymmenkertainen ja lukumääräsaalis oli kolminkertainen vuoteen 27 verrattuna. Saalis koostui cm pituisista kuhista. Muita kokoluokkia runsaammin saaliissa esiintyi cm ja cm pituisia kuhia. Kiisken kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat vain hieman vuoteen 27 verrattuna. Myöskään kiiskikannan kokorakenteessa ei näytä tapahtuneen merkittäviä muutoksia viime vuosina, sillä saalis koostui edelleen pienikokoisista 5 1 cm pituisista kiiskistä. Kuoreen kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat merkittävästi vuoden 27 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat yli kaksinkertaisia vuoteen 27 verrattuna. Saalis koostui 8 14 cm pituisista yksilöistä. Kuoreet olivat myös aiempaa kookkaampia, sillä erityisesti 1 12 cm pituiset yksilöt olivat runsastuneet huomattavasti. Muikun kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat niin ikään vuoden 27 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat puolitoistakertaisia vuoteen 27 verrattuna. Muikkusaalis koostui 8 15 cm pitui- 11
 12 Kpl/verkko g/verkko RKTL:n työraportteja 4/215 sista yksilöistä. Muikun vallitsevana kokoluokkana olivat cm pituiset aikuiset muikut. Myös vuosiluokkaan 213 (+-ikäryhmä) kuuluvia 9 cm pituisia hottamuikkuja tuli saaliiksi melko runsaasti. Siikaa esiintyi saaliissa aiempaa runsaammin, mutta saalis jäi silti melko niukaksi. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat kolminkertaisia vuoteen 27 verrattuna. Siikasaalis koostui muutamasta cm pituisesta kalasta. Särki oli edelleen lukumäärältään ylivoimaisesti runsain laji Kemijärvessä. Särjen painosaalis aleni vain hieman vuoden 27 tasosta. Sen sijan lukumääräsaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Myös särkikannan kokorakenne oli hyvin samankaltainen kuin vuonna 27 saaliin koostuessa 7 23 cm pituisista yksilöistä. Saalis painottui edelleen nuoriin ja pienikokoisiin yksilöihin, sillä valtaosan särkisaaliista muodostivat 9 12 cm pituiset yksilöt. Seipin kohdalla yksikkösaaliissa ei tapahtunut kovinkaan merkittäviä muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Painosaalis kasvoi hieman ja lukumääräsaalis puolestaan aleni hieman vuoden 27 tasosta. Seipit olivat hieman aiempaa kookkaampia saaliin koostuessa cm pituisista yksilöistä. Vuoden 213 koekalastuksissa uusina lajeina saaliiksi saatiin hauki ja peledsiika. Hauen kohdalla niukaksi jäänyt saalis koostui kahdesta 34 cm ja 52 cm pituisesta yksilöstä. Peledsiian kohdalla saalis koostui puolestaan yhdestä 13 cm pituisesta kalasta Paino Lukumäärä Kuva 4. Kemijärven Tossanselän verkkokoekalastusten lajikohtaiset yksikkösaaliit vuosina 27 ja 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE). 12
 13 Kemijärven ekologinen tila Vuonna 213 valmistuneen laajaan biologiseen aineistoon (kasviplankton, vesikasvit, päällyslevät, pohjaeläimet ja kalat) perustuvan ekologisen tilan luokittelupäätöksen mukaan Kemijärvi on hyvässä saavutettavissa olevassa tilassa. Kokonaisluokittelun tulos on melko yksiselitteinen, sillä lähes kaikkien biologisten muuttujien sekä veden laadun perusteella Kemijärven ekologinen tila arvioitiin hyväksi. Vain säännöstelylle herkän laatutekijän (rantavyöhykkeen pohjaeläimet) perusteella Kemijärven ekologinen tila arvioitiin vain välttäväksi. Toisaalta syvännepohjaeläimet ilmensivät jopa erinomaista ekologista tilaa. Kalaston osalta luokittelupäätös perustuu vuoden 27 koekalastustuloksiin, joiden perusteella Kemijärven ekologinen tila arvioitiin hyväksi. Nyt saatujen vuoden 213 koekalastustulosten perusteella Kemijärven ekologinen tila näyttää hieman parantuneen vuoden 27 jälkeen, ja tilaluokka on kalaston perusteella arvioituna nykyään erinomainen. Tilaluokan paraneminen johtuu Kemijärven kohdalla pääasiassa rehevöitymisestä hyötyvien särkikalojen biomassaosuuden alenemisesta vuoteen 27 verrattuna. Nyt saadut tulokset tukevat osittain luokittelupäätöstä Kemijärven hyvästä ekologisesta tilasta, sillä ne puoltaisivat jopa päätöstä Kemijärven erinomaisesta ekologisesta tilasta Pallasjärvi Pallasjärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Pallasjärven kokonaisyksikkösaaliit jäivät kesän 213 koekalastuksissa erittäin niukoiksi ollen 198 g/verkko ja 2 kpl/verkko (taulukko 4), vaikka saaliit kasvoivat selvästi vuoden 26 tasosta. Kokonaisyksikkösaaliin paino oli puolitoistakertainen vuoden 26 tasoon (133 g/verkko) verrattuna ja lukumääräsaalis oli kaksinkertainen vuoden 26 tasoon (1 kpl/verkko) verrattuna. Pallasjärven kesän 213 koekalastussaalis koostui 11 eri kalalajista. Tärkeimmät lajit painosaaliin osalta olivat muikku, siika ja harjus. Myös lukumäärältään ylivoimaisesti runsain laji oli muikku. Lukumäärältään seuraavaksi runsaimmat lajit olivat mutu ja kiiski. Painosaaliin osalta lohikalat (muikku, siika ja harjus) olivat ylivoimaisesti vallitsevia 87 % osuudella saaliista, särkikalojen (särki ja mutu) ja ahvenkalojen (ahven ja kiiski) osuuksien jäädessä alle 4 %. Myös lukumääräsaaliin osalta lohikalat olivat ylivoimaisesti vallitsevia 8 % osuudella saaliista, särkikalojen osuuden ollessa 12 % ja ahvenkalojen osuuden jäädessä 7 %. Painosaaliin osalta sekä lohiettä särkikalojen osuudet kasvoivat hieman vuoden 26 tasosta ja ahvenkalojen osuus vastaavasti aleni. Sen sijaan lukumääräsaaliin kohdalla lohikalojen osuus kasvoi hieman vuoteen 26 verrattuna, särki- ja ahvenkalojen osuuksien pysyessä ennallaan. Petokalojen ( 15 cm ahven, hauki ja made) osuutta Pallasjärvessä voidaan pitää erittäin pienenä, sillä petokalojen osuus painosaaliista jäi 6 %. Petokalojen osuus painosaaliissa myös aleni murto-osaan vuoden 26 tasosta, johtuen osittain sattumasta, sillä yhtään taimenta tai järvilohta ei vuoden 213 koekalastuksissa tullut saaliiksi. 13
 14 Taulukko 4. Pallasjärven kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven 42,6,3 1,,1 Kiiski 421 6,2 3,1 9 1,3 6,7 Hauki 2,, 1,,1 Muikku ,9 36, ,6 74,2 Siika ,9 26,3 56,8 4,2 Made ,2 5,7 4,1,3 Särki 149 2,2 1,1 2,,2 Harjus ,3 24, 19,3 1,4 Kirjoeväsimppu 13,2,1 4,1,3 Kymmenpiikki 9,1,1 11,2,8 Mutu 334 4,9 2, ,3 11,8 Yhteensä , ,6 1 Ahvenkalat 463 6,8 3,5 91 1,3 6,8 Särkikalat 483 7,1 3, ,3 11,9 Lohikalat , 87, ,7 79,8 Ahven 15 cm 42,6,3 1,,1 Petokalat 83 11,8 6, 6,1, Pallasjärven lajikohtaiset saaliit Ahven oli edelleen melko harvinainen laji Pallasjärven koekalastussaaliissa, sillä saaliiksi tuli vain yksi 15 cm pituinen yksilö. Tämän johdosta sekä ahvenen paino- että lukumääräsaalis myös alenivat merkittävästi vuoden 26 tasosta (kuva 5). Kiisken kohdalla yksikkösaaliit puolestaan kasvoivat kesän 213 koekalastuksissa merkittävästi vuoden 26 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat yli kaksinkertaisia vuoteen 26 verrattuna. Sen sijaan kiiskikannan kokorakenteessa ei näytä tapahtuneen merkittäviä muutoksia vuoden 26 jälkeen, vaan koekalastussaalis koostui 5 12 cm pituisista kiiskistä kokojakauman huipun osuessa 6 8 cm pituisten kalojen kohdalle. Muikun kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat merkittävästi vuoden 26 tasosta ja muikku oli edelleen lukumääräsaaliin osalta runsain laji Pallasjärvessä. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat yli kaksinkertaisia vuoteen 26 verrattuna. Muikut olivat myös hieman aiempaa kookkaampia, sillä vallitsevana kokoluokkana olivat 9 1 cm pituiset aikuiset muikut. Myös vuosiluokkaan 213 (+ikäryhmä) kuuluvat hottamuikut erottuivat kokojakaumasta 6 7 cm pituisten yksilöiden kohdalla. Siian yksikkösaaliit kasvoivat niin ikään selvästi vuoden 26 tasosta. Siian painosaalis oli puolitoistakertainen ja lukumääräsaalis lähes kaksinkertainen vuoteen 26 verrattuna. Sen sijaan siikakannan kokorakenne oli hyvin samankaltainen kuin vuonna 26 saaliin koostuessa 1 3 cm pituisista yksilöistä. Mateen kohdalla yksikkösaaliit alenivat merkittävästi vuoden 26 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis jäivät puolet pienemmäksi kuin vuoden 26 koekalastussaaliissa. Saaliiksi tulleet mateet olivat cm pituisia. 14
 15 Harjuksen kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat puolestaan merkittävästi vuoden 26 tasosta. Harjuksen painosaalis oli yli kaksinkertainen ja lukumääräsaalis oli kolminkertainen vuoteen 26 verrattuna. Harjussaalis koostui cm pituisista yksilöistä ja valtaosan saaliista muodostivat cm pituiset harjukset. Kirjoeväsimpun kohdalla saaliit runsastuivat niin ikään merkittävästi vuoden 26 tasosta. Kirjoeväsimpun painosaalis oli kymmenkertainen ja lukumääräsaalis oli kolminkertainen vuoteen 26 verrattuna. Saaliiksi tulleet kirjoeväsimput olivat 6 7 cm pituisia. Kymmenpiikin kohdalla yksikkösaaliit puolestaan alenivat selvästi vuoden 26 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis jäivät kesän 213 koekalastuksissa puolet pienemmäksi kuin vuonna 26. Saaliiksi tulleet kymmenpiikit olivat 4 5 cm pituisia. Mutua esiintyi kesän 213 koekalastussaaliissa selvästi runsaammin kuin vuonna 26. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat kaksinkertaisia vuoteen 26 verrattuna. Mudut olivat myös hieman aiempaa kookkaampia, sillä valtaosan saaliista muodostivat 6 7 cm pituiset yksilöt. Vuoden 26 koekalastuksessa saaduista lajeista vuoden 213 saaliista jäi puuttumaan järvilohi ja taimen. Toisaalta uusina lajeina saaliiksi saatiin hauki ja särki. Hauen kohdalla erittäin niukaksi jäänyt saalis koostui vain yhdestä 7 cm pituisesta hauen poikasesta. Särjen kohdalla niukahko saalis koostui puolestaan kahdesta 14 cm ja 22 cm pituisesta kalasta Pallasjärven ekologinen tila Vuonna 213 valmistuneen laajaan biologiseen aineistoon (kasviplankton, vesikasvit, piilevät, pohjaeläimet ja kalat) perustuvan ekologisen tilan luokittelupäätöksen mukaan Pallasjärven ekologinen tila on erinomainen. Kokonaisluokittelun tulos on melko yksiselitteinen, sillä kasviplanktonin, syvännepohjaeläinten, kalaston sekä veden laadun perusteella Pallasjärven ekologinen tila arvioitiin erinomaiseksi. Vain vesikasvien ja piilevien perusteella Pallasjärven ekologinen tila arvioitiin vain hyväksi. Kalaston osalta luokittelupäätös perustuu vuoden 26 koekalastustuloksiin. Nyt saatujen vuoden 213 koekalastustulosten perusteella Pallasjärven ekologisessa tilassa ei näytä tapahtuneen muutoksia vuoden 26 jälkeen, vaan tilaluokka on kalaston perusteella arvioituna edelleen erinomainen. Kalastoluokituksen tulos johtuu erittäin niukoiksi jääneistä kokonaisyksikkösaaliista, särkikalojen pienestä biomassaosuudesta sekä useiden eri indikaattorilajien esiintymisestä järvessä. Alusveden hyvää tilaa, pohjan laatua ja hyvää happipitoisuutta ilmentävistä lajeista järvessä tavataan muikkua, siikaa ja madetta. Kivikkorantojen muuttumattomia olosuhteita ilmentäviä lajeja olivat puolestaan kirjoeväsimppu, kymmenpiikki sekä mutu. 15
 16 Kpl/verkko g/verkko RKTL:n työraportteja 4/ Paino Lukumäärä Kuva 5. Pallasjärven verkkokoekalastusten lajikohtaiset yksikkösaaliit vuosina 26 ja 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE) Siika-Kämä Siika-Kämän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Siika-Kämän kokonaisyksikkösaaliit olivat kesän 213 koekalastuksissa 11 g/verkko ja 67 kpl/verkko (taulukko 5). Kokonaisyksikkösaaliit kasvoivat selvästi vuoden 21 tasosta (734 g/verkko ja 39 kpl/verkko), mutta jäivät niukemmiksi kuin vuonna 27 (1614 g/verkko ja 97 kpl/verkko). Siika- Kämän kesän 213 koekalastussaalis koostui seitsemästä eri kalalajista. Koekalastusten perusteella runsaimmat laji sekä paino- että lukumääräsaaliin osalta olivat aikaisempien vuosien tapaan särki ja ahven. Painosaaliin osalta särkikalat (särki) ja ahvenkalat (ahven, kuha ja kiiski) olivat melko tasaväkisiä 45 % ja 4 % osuuksilla saaliista. Sen sijaan lukumääräsaaliin osalta särkikalat olivat ylivoimaisesti 16
 17 vallitsevia 75 % osuudella saaliista, ahvenkalojen osuuden jäädessä 24 %. Painosaaliin osalta ahvenja särkikalojen osuudet laskivat hieman vuoden 21 tasosta ja muiden kalojen osuus puolestaan kasvoi selvästi. Sen sijaan lukumääräsaaliin osalta ahvenkalojen osuus laski hieman vuoden 21 tasosta ollen koko tutkimusjakson alhaisin ja särkikalojen osuus vastaavasti kasvoi ollen koko koekalastushistorian suurin. Petokalojen ( 15 cm ahven, kuha ja hauki) osuutta Siika-Kämässä voidaan pitää kohtalaisena, sillä petokalojen osuus painosaaliista oli 38 %. Petokalojen osuus painosaaliista myös kasvoi hieman vuosien 27 ja 21 tasosta. Taulukko 5. Siika-Kämän kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven ,4 38, ,8 22,2 Kuha 271 1,4 1, 3,1,2 Kiiski 134 5,2,5 28 1,1 1,6 Hauki ,1 9,9 1,,1 Muikku 71 27, 2,5 18,7 1, Siika ,7 2,3 5,2,3 Särki ,6 45, ,7 74,6 Yhteensä , ,6 1 Ahvenkalat , 4, , 24, Särkikalat ,6 45, ,7 74,6 Ahven 15 cm ,9 27,5 72 2,8 4,2 Petokalat ,5 38,4 76 2,9 4, Siika-Kämän lajikohtaiset saaliit Ahvenen yksikkösaaliit kasvoivat kesän 213 koekalastuksissa hieman vuoden 21 tasosta, mutta jäivät selvästi niukemmiksi kuin vuonna 27 (kuva 6). Saalis koostui 5 29 cm pituisista ahvenista painottuen aikaisempien vuosien tapaan nuoriin yksilöihin, sillä valtaosan ahvensaaliista muodostivat 8 12 cm pituiset yksilöt. Myös 5 6 cm pituisia kesänvanhoja ahvenia esiintyi saaliissa muita kokoluokkia runsaammin. Kuhan kohdalla yksikkösaaliissa ei tapahtunut suuria muutoksia aikaisempiin vuosiin verrattuna. Erittäin niukaksi jäänyt saalis koostui vain kolmesta 8 26 cm pituisesta kuhasta. Kiisken kohdalla yksikkösaaliit alenivat puoleen vuoden 21 tasosta ja olivat koko koekalastushistorian pienimmät. Sen sijaan kiiskikannan kokorakenteessa ei näytä tapahtuneen merkittäviä muutoksia viime vuosina, vaan koekalastussaalis koostui pääosin 6 1 cm pituisista kiiskistä. Hauen kohdalla painosaalis kasvoi merkittävästi aikaisempien vuosien tasosta johtuen lähinnä sattumasta, sillä saalis koostui vain yhdestä melko kookkaasta (77 cm ja 2,8 kg) hauesta. Muikkua esiintyi vuoden 213 koekalastussaaliissa selvästi runsaammin kuin vuonna 21. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat kolminkertaisia vuoteen 21 verrattuna, mutta jäivät vuoden 27 tasosta. Muikkusaalis koostui melko kookkaista cm pituisista yksilöistä ja vallitsevana kokoluokkana olivat cm pituiset yksilöt. Siian kohdalla yksikkösaaliit niin ikään kasvoivat merkittävästi vuoden 21 tasosta, ollen kaksinkertaisia vuoteen 21 verrattuna. Niukahko saalis koostui yksinomaan cm pituisista siioista. 17
 18 Kpl/verkko g/verkko RKTL:n työraportteja 4/215 Särjen kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat kesän 213 koekalastuksissa vuoden 21 tasosta. Särjen painosaalis kasvoi vain hieman vuoden 21 tasosta jääden selvästi niukemmaksi kuin vuonna 27. Sen sijaan särjen lukumääräsaalis oli kaksinkertainen vuoteen 21 verrattuna ollen myös koko tutkimusjakson korkein. Sen sijaan särkikannan kokorakenteessa ei näytä tapahtuneen merkittäviä muutoksia viime vuosina saaliin painottuessa edellisvuosien tapaan pienikokoisiin yksilöihin. Saalis koostui 7 17 cm pituisista kaloista ja särjen ylivoimaisesti vallitsevana kokoluokkana olivat 9 1 cm pituiset yksilöt. 1 8 Paino Ahven Kuha Kiiski Hauki Muikku Siika Särki Lukumäärä Ahven Kuha Kiiski Hauki Muikku Siika Särki Kuva 6. Siika-Kämän verkkokoekalastusten lajikohtaiset yksikkösaaliit vuosina 27, 21 ja 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE) Siika-Kämän ekologinen tila Vuonna 213 valmistuneen laajaan biologiseen aineistoon (kasviplankton, vesikasvit, piilevät, pohjaeläimet ja kalat) perustuvan ekologisen tilan luokittelupäätöksen mukaan Siika-Kämän ekologinen tila on hyvä. Luokittelupäätöksessä on painotettu veden laatua ja pohjaeläimiä, jotka ilmensivät hyvää tilaa, sillä kasviplanktonin ja piilevien perusteella Siika-Kämän ekologinen tila arvioitiin vain tyydyttäväksi ja vesikasvien ja kalaston perusteella jopa erinomaiseksi. Kalaston osalta luokittelupäätös perustuu vuoden 21 koekalastustuloksiin. 18
 19 Nyt saatujen vuoden 213 koekalastustulosten perusteella Siika-Kämän ekologinen tila näyttää hieman heikentyneen vuoden 21 jälkeen, ja tilaluokka on kalaston perusteella arvioituna nykyään hyvä. Tilaluokan heikentyminen johtuu Siika-Kämän kohdalla pääasiassa kokonaisyksikkösaaliin lukumäärän kasvusta vuoteen 21 verrattuna. Toisaalta nyt saadut tulokset tukevat luokittelupäätöstä Siika-Kämän hyvästä ekologisesta tilasta 3.5. Simojärvi Simojärven Soppananselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Simojärven Soppananselän kokonaisyksikkösaaliit jäivät kesän 213 koekalastuksissa melko niukoiksi ollen 848 g/verkko ja 12 kpl/verkko (taulukko 6). Sekä kokonaissaaliin paino että lukumäärä alenivat myös selvästi vuoden 27 tasosta (112 g/verkko ja 2 kpl/verkko). Simojärven Soppananselän kesän 213 koekalastussaalis koostui yhdeksästä eri kalalajista. Koekalastusten perusteella ylivoimaisesti runsaimmat lajit sekä paino- että lukumääräsaaliin osalta olivat edelleen ahven ja särki. Muiden lajien kohdalla yksikkösaaliit jäivät selvästi niukemmiksi. Painosaaliin osalta ahvenkalat (ahven ja kiiski) olivat ylivoimaisesti vallitsevia 71 % osuudella saaliista, särkikalojen (särki ja salakka) osuuden jäädessä 24 %. Myös lukumääräsaaliin osalta ahvenkalat olivat vallitsevia 64 % osuudella saaliista, särkikalojen osuuden jäädessä 25 %. Sekä paino- että lukumääräsaaliin osalta ahvenkalojen osuus aleni hieman vuoden 27 tasosta ja särkikalojen osuus vastaavasti kasvoi. Muutokset jäivät kuitenkin vähäisiksi. Petokalojen ( 15 cm ahven, hauki ja made) osuutta Simojärven Soppananselällä voidaan pitää erittäin suurena, sillä petokalojen osuus painosaaliista oli 68 %. Petokalojen osuudessa painosaaliista ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Sen sijaan lukumääräsaaliin kohdalla petokalojen osuus aleni hieman vuoden 27 tasosta. Taulukko 6. Simojärven Soppananselän kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven ,6 7, ,9 56,7 Kiiski 21 3,8,4 5,9 7,3 Hauki 567 1,1 1,2 1,,2 Kuore 75 1,3,2 14,3 2,1 Muikku 177 3,2,4 48,9 7,1 Siika 46 8,2 1, 13,2 1,9 Made ,6 2,5 2,,3 Särki ,7 23, ,9 23,9 Salakka 44,8,1 4,1,6 Yhteensä , ,2 1 Ahvenkalat ,4 7, ,8 64, Särkikalat ,5 24, 167 3, 24,5 Ahven 15 cm ,8 64,3 29 3,7 3,7 Petokalat ,5 68, ,8 31,1 19
 20 Simojärven Soppananselän lajikohtaiset saaliit Ahvenen painosaalis aleni kesän 213 koekalastuksissa neljänneksen vuoden 27 tasosta ja lukumääräsaalis jäi lähes puolet pienemmäksi kuin vuonna 27 (kuva 7). Saalis koostui 5 45 cm pituisista ahvenista ja ahvenen vallitsevana kokoluokkana olivat cm pituiset yksilöt. Sen sijaan kookkaampia cm pituisia ahvenia esiintyi saaliissa selvästi vähemmän kuin vuonna 27. Kiisken kohdalla yksikkösaaliit alenivat merkittävästi vuoden 27 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis jäivät puolet pienemmiksi kuin vuonna 27. Kiiskikannan kokorakenteessa ei puolestaan havaittu muutoksia, vaan saalis koostui edelleen pienikokoisista 5 1 cm pituisista kiiskistä. Kuoreen kohdalla yksikkösaaliit alenivat niin ikään vuoden 27 tasosta ja saaliit jäivät lähes puolet pienemmiksi kuin vuonna 27. Niukaksi jäänyt saalis koostui pääasiassa 8 1 cm pituisista kuoreista. Muikun kohdalla yksikkösaaliit alenivat merkittävästi vuoden 27 tasosta. Painosaalis aleni kolmasosaan vuoden 27 tasosta ja lukumääräsaalis jäi puolet pienemmäksi vuoteen 27 verrattuna. Sen sijaan muikun kokojakauma oli hyvin samankaltainen kuin vuonna 27, saaliin koostuessa pienikokoisista 6 1 cm pituisista yksilöistä. Siian painosaalis aleni hieman vuoteen 27 verrattuna. Sen sijaan lukumääräsaaliissa ei tapahtunut merkittäviä muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Myöskään siikakannan kokorakenteessa ei havaittu muutoksia vuoteen 27 verrattuna, vaan saalis koostui pienikokoisista 1 25 cm pituisista kaloista. Muita kokoluokkia runsaammin siikasaaliissa esiintyi cm pituisia yksilöitä. Särjen kohdalla sekä paino- että lukumääräsaalis alenivat niin ikään hieman vuoden 27 tasosta. Sen sijaan särjen kokojakauma oli hyvin samankaltainen kuin vuoden 27 koekalastuksissa ja särkisaalis koostui 8 25 cm pituisista yksilöistä. Särjen vallitsevina kokoluokkina olivat cm pituiset yksilöt sekä cm pituiset yksilöt. Vuoden 27 koekalastuksessa saaduista lajeista vuoden 213 saaliista jäi puuttumaan kuha. Toisaalta uusina lajeina saaliiksi saatiin hauki, made ja salakka. Hauen kohdalla saalis koostui vain yhdestä 47 cm pituisesta yksilöstä. Mateen kohdalla niin ikään niukaksi jäänyt saalis koostui kahdesta cm pituisesta kalasta. Salakan kohdalla saalis koostui puolestaan muutamasta 9 15 cm pituisesta yksilöstä Simojärven ekologinen tila Vuonna 213 valmistuneen laajaan aineistoon (kasviplankton, vesikasvit, piilevät, pohjaeläimet ja kalat) perustuvan ekologisen tilan luokittelupäätöksen mukaan Simojärven ekologinen tila on erinomainen. Kokonaisluokittelun tulos on hyvin yksiselitteinen, sillä lähes kaikkien biologisten muuttujien sekä veden laadun perusteella Simojärven ekologinen tila arvioitiin erinomaiseksi. Vain piilevät ilmensivät hyvää ekologista tilaa. Kalaston osalta luokittelupäätös perustuu vuoden 27 koekalastustuloksiin. Nyt saatujen vuoden 213 koekalastustulosten perusteella Simojärven ekologisessa tilassa ei näytä tapahtuneen muutoksia vuoden 27 jälkeen, vaan tilaluokka on kalaston perusteella arvioituna edelleen erinomainen. Kalastoluokituksen tulos johtuu melko niukoiksi jääneistä kokonaisyksikkösaaliista, särkikalojen pienestä biomassaosuudesta sekä useiden eri indikaattorilajien esiintymisestä järvessä. Alusveden hyvää tilaa, pohjan laatua ja hyvää happipitoisuutta ilmentävistä lajeista jär- 2
 21 Kpl/verkko g/verkko RKTL:n työraportteja 4/215 vessä tavataan muikkua, siikaa ja madetta. Nyt saadut tulokset tukevat myös luokittelupäätöstä Simojärven erinomaisesta ekologisesta tilasta. 1 8 Paino Ahven Kuha Kiiski Hauki Kuore Muikku Siika Made Särki Salakka Lukumäärä Ahven Kuha Kiiski Hauki Kuore Muikku Siika Made Särki Salakka Kuva 7. Simojärven Soppananselän verkkokoekalastusten lajikohtaiset yksikkösaaliit vuosina 27 ja 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE) Miekojärvi Miekojärven Isoselän yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Miekojärven Isoselän kokonaisyksikkösaaliit jäivät kesän 213 koekalastuksissa kohtalaisen niukoiksi ollen 59 g/verkko ja 19 kpl/verkko (taulukko 7). Kokonaisyksikkösaaliit tosin kasvoivat hieman vuoden 27 tasosta (453 g/verkko ja 17 kpl/verkko). Miekojärven Isoselän kesän 213 koekalastussaalis koostui 11 eri kalalajista. Koekalastusten perusteella tärkeimmät lajit painosaaliin osalta olivat ahven, särki ja kuha. Sen sijaan lukumäärältään runsaimmat lajit olivat ahven, särki ja kuore. Painosaaliin osalta ahvenkalat (ahven, kuha ja kiiski) olivat vallitsevia 5 % osuudella saaliista, särkikalojen (särki, salakka, lahna ja seipi) osuuden ollessa 38 %. Myös lukumääräsaaliin osalta ahvenkalat olivat vallitsevia 66 % osuudella saaliista, särkikalojen osuuden jäädessä 19 %. Painosaaliin osalta ahvenkalojen osuus hieman kasvoi vuoden 27 tasosta ja särkikalojen osuus vastaavasti hieman aleni. Muutokset olivat kuitenkin erittäin pieniä. Sen sijaan lukumääräsaaliin kohdalla ahvenka- 21
 22 lojen osuus kasvoi merkittävästi vuoteen 27 verrattuna ja särkikalojen sekä lohikalojen (lähinnä muikku) osuudet vastaavasti alenivat. Petokalojen ( 15 cm ahven, kuha ja made) osuutta Miekojärven Isoselällä voidaan pitää melko suurena, sillä petokalojen osuus painosaaliista oli 48 %. Petokalojen osuus painosaaliissa myös kasvoi hieman vuoden 27 tasosta. Sen sijaan petokalojen lukumääräsaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Taulukko 7. Miekojärven Isoselän kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven , 41, , 58,2 Kuha ,4 6,6 15,2 1,2 Kiiski 477 7, 1,4 89 1,3 6,9 Kuore 319 4,7,9 15 1,5 8,2 Muikku 32 4,4,9 73 1,1 5,7 Siika , 4,5 1,2,8 Made ,7 5,6 4,1,3 Särki ,6 33, ,2 16,7 Salakka 33 4,5,9 13,2 1, Lahna 727 1,7 2,1 2,,2 Seipi 463 6,8 1,3 11,2,9 Yhteensä , ,9 1 Ahvenkalat ,4 49, ,5 66,3 Särkikalat ,6 38,3 24 3,5 18,7 Ahven 15 cm ,4 35, ,7 9, Petokalat ,5 47, , 1, Miekojärven Isoselän lajikohtaiset saaliit Ahvenen yksikkösaaliit kasvoivat kesän 213 koekalastuksissa vuoden 27 tasosta (kuva 8). Painosaaliin kohdalla muutos jäi melko pieneksi. Sen sijaan ahvenen lukumääräsaalis kasvoi lähes nelinkertaiseksi vuoteen 27 verrattuna. Ahvensaalis koostui 4 32 cm pituisista yksilöistä painottuen nuoriin yksilöihin, sillä valtaosan saaliista muodostivat 4 6 cm pituiset kesänvanhat (+-ikäryhmä) ahvenen poikaset. Kuhan painosaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Kuhan lukumääräsaalis sen sijaan oli kaksinkertainen vuoden 27 tasoon nähden. Saaliiksi tulleet kuhat olivat 13 5 cm pituisia. Saalis painottui nuoriin kuhayksilöihin, sillä cm pituisia yksilöitä esiintyi saaliissa aiempaa runsaammin. Kiisken kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat selkeästi vuoden 27 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis olivat kaksinkertaisia vuoteen 27 verrattuna. Sen sijaan kiiskikannan kokorakenteessa ei havaittu merkittäviä muutoksia aiempaan verrattuna, vaan saalis koostui pääosin 5 11 cm pituisista kaloista. Kuoreen painosaalis jäi lähes puolet pienemmäksi kuin vuoden 27 koekalastuksessa. Sen sijaan kuoreen lukumääräsaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Kuoreet olivat aiempaa pienikokoisempia ja saalis koostui pääosin 6 1 cm pituisista kaloista. 22
 23 Muikun yksikkösaaliit alenivat merkittävästi vuoden 27 tasosta. Sekä paino- että lukumääräsaalis alenivat murto-osaan vuoden 27 tasosta. Muikkusaalis koostui yksinomaan vuosiluokkaan 213 (+-ikäryhmä) kuuluvista hottamuikuista, jotka olivat koekalastusajankohtana 6 1 cm pituisia. Sen sijaan ainuttakaan kookkaampaa muikkua ei koekalastuksissa tullut saaliiksi. Siian kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat selkeästi ja olivat kaksinkertaisia vuoteen 27 verrattuna. Siikasaalis jäi lukumäärän osalta kuitenkin melko niukaksi ja koostui cm pituisista yksilöistä. Särjen painosaalis kasvoi vain hieman vuoden 27 tasosta. Lukumääräsaalis sen sijaan aleni kolmanneksen vuoteen 27 verrattuna. Särkisaalis koostui 7 27 cm pituisista yksilöistä painottuen keskikokoisiin yksilöihin, sillä suurimman osan saaliista muodostivat 13 2 cm pituiset särjet. Salakan kohdalla yksikkösaaliit alenivat neljäsosaan vuoden 27 tasosta. Niukaksi jäänyt saalis koostui cm pituisista yksilöistä. Lahnan kohdalla saaliit kasvoivat merkittävästi vuoden 27 tasosta, johtuen lähinnä sattumasta, sillä saalis koostui vain kahdesta cm pituisesta yksilöstä. Seipin painosaalis jäi lähes puolet pienemmäksi kuin vuoden 27 koekalastuksissa. Lukumääräsaaliissa sen sijaan ei tapahtunut muutoksia vuoteen 27 verrattuna. Melko niukaksi jäänyt seipisaalis koostui 15 2 cm pituisista kaloista. Vuoden 213 koekalastuksessa uutena lajina saaliiksi saatiin made. Mateen kohdalla melko niukaksi jäänyt saalis koostui neljästä cm pituisesta yksilöstä Miekojärven ekologinen tila Vuonna 213 valmistuneen laajaan aineistoon (kasviplankton, vesikasvit, piilevät, pohjaeläimet ja kalat) perustuvan ekologisen tilan luokittelupäätöksen mukaan Miekojärven ekologinen tila on hyvä. Luokittelupäätöksessä on painotettu veden laatua, kasviplanktonia ja piileviä jotka ilmensivät hyvää tilaa, sillä vesikasvien, pohjaeläinten ja kalaston perusteella Miekojärven ekologinen tila arvioitiin jopa erinomaiseksi. Kalaston osalta luokittelupäätös perustuu vuoden 27 koekalastustuloksiin. Nyt saatujen vuoden 213 koekalastustulosten perusteella Miekojärven ekologisessa tilassa ei näytä tapahtuneen muutoksia vuoden 27 jälkeen, vaan tilaluokka on kalaston perusteella arvioituna edelleen erinomainen. Kalastoluokituksen tulos johtuu järvityypin (Sh) vertailuarvoihin nähden melko niukoiksi jääneistä kokonaisyksikkösaaliista ja särkikalojen pienestä biomassaosuudesta. Järvessä esiintyy myös alusveden hyvää tilaa, pohjan laatua ja hyvää happipitoisuutta ilmentävistä lajeista muikkua, siikaa ja madetta. Nyt saadut tulokset tukevat osittain luokittelupäätöstä Miekojärven hyvästä ekologisesta tilasta, sillä ne puoltaisivat jopa päätöstä Miekojärven erinomaisesta ekologisesta tilasta. 23
 24 Kpl/verkko g/verkko RKTL:n työraportteja 4/ Paino Ahven Kuha Kiiski Kuore Muikku Siika Made Särki Salakka Lahna Seipi Lukumäärä Ahven Kuha Kiiski Kuore Muikku Siika Made Särki Salakka Lahna Seipi Kuva 8. Miekojärven Isoselän verkkokoekalastusten lajikohtaiset yksikkösaaliit vuosina 27 ja 213. Hajontajanat kuvaavat keskiarvon keskivirhettä (SE) Pasmajärvi Pasmajärven yksikkösaaliit ja kalaston rakenne Pasmajärven kokonaisyksikkösaaliit olivat kesän 213 koekalastuksissa melko suuria ollen 2261 g/verkko ja 21 kpl/verkko (taulukko 8). Erityisesti lukumääräsaalista voidaan pitää erittäin suurena. Kokonaissaaliin paino kasvoi selvästi vuoden 21 tasosta (1516 g/verkko) jääden kuitenkin niukemmaksi kuin vuonna 27 (3583 g/verkko). Sen sijaan lukumääräsaalis kasvoi merkittävästi vuoden 21 tasosta (82 kpl/verkko) ja oli yhtä suuri kuin vuonna 27 (28 kpl/verkko). Pasmajärven kesän 213 koekalastussaalis koostui seitsemästä eri kalalajista. Koekalastusten perusteella runsaimmat lajit sekä paino- että lukumääräsaaliin osalta olivat aikaisempien vuosien tapaan särki ja ahven. Painosaaliin osalta särkikalat (särki ja salakka) olivat vallitsevia 5 % osuudella saaliista, ahvenkalojen (ahven ja kiiski) osuuden ollessa 41 %. Sen sijaan lukumääräsaaliin osalta särki- ja ahvenkalat olivat tasaväkisempiä 52 % ja 48 % osuuksilla saaliista. Sekä paino- että lukumääräsaaliin kohdalla ahvenkalojen osuudet kasvoivat selvästi vuoden 21 tasosta ollen koko tutkimusjakson korkeimmat. Vastaavasti särkikalojen osuudet alenivat ja olivat koko koekalastushistorian alhaisimmat. Petokalojen ( 15 cm ahven ja hauki) osuutta Pasmajärvessä voidaan pitää kohtalaisena, sillä petokalojen 24
 25 osuus painosaaliista oli 32 %. Petokalojen osuus painosaaliissa aleni vain hieman vuoden 21 tasosta. Taulukko 8. Pasmajärven kokonaissaaliit, yksikkösaaliit ja prosenttiosuudet kalalajeittain vuonna 213. Laji Kokonais- Yksikkösaalis Biomassa- Kokonais- Yksikkösaalis Lukumääräsaalis (g) g/verkko osuus % saalis (kpl) kpl/verkko osuus % Ahven ,3 38, ,5 43,2 Kiiski ,6 2, 267 9,5 4,6 Hauki ,3 8,2 8,3,1 Muikku 267 9,5,4 6,2,1 Siika ,8,8 7,3,1 Särki ,2 5, 35 18,9 51,9 Salakka 25,9, 1,, Yhteensä , ,8 1 Ahvenkalat ,9 4, , 47,7 Särkikalat ,1 5, , 52, Ahven 15 cm ,8 23,5 18 6,4 3,1 Petokalat , 31, ,7 3, Pasmajärven lajikohtaiset saaliit Ahvenen yksikkösaaliit kasvoivat merkittävästi vuoden 21 tasosta ja olivat koko tutkimusjakson suurimmat (kuva 9). Ahvenen painosaalis oli kaksinkertainen ja lukumääräsaalis viisinkertainen vuoden 21 tasoon verrattuna. Ahvensaalis koostui 4 36 cm pituisista kaloista painottuen aikaisempien vuosien tapaan nuoriin yksilöihin, sillä valtaosan ahvensaaliista muodostivat 4 12 cm pituiset yksilöt. Erityisesti 4 cm pituisia kesänvanhoja (+-ikäryhmä) ahvenen poikasia esiintyi saaliissa aikaisempia vuosia runsaammin. Kiisken yksikkösaaliit puolestaan alenivat hieman vuoden 21 tasosta. Sen sijaan kiiskikannan kokorakenteessa ei tapahtunut merkittäviä muutoksia vuoteen 21 verrattuna. Kiiskisaalis koostui 3 11 cm pituisista yksilöistä ja vallitsevana kokoluokkana olivat 7 8 cm pituiset kiisket. Hauen lukumääräsaaliissa ei tapahtunut muutoksia vuoteen 21 verrattuna ja painosaalis aleni vain hieman vuoden 21 tasosta. Haukisaalis koostui cm pituisista kaloista ja runsaimpana kokoluokkana olivat cm pituiset hauen poikaset. Muikun kohdalla yksikkösaaliit kasvoivat hieman vuoden 21 tasosta, mutta jäivät selvästi pienemmiksi kuin vuoden 27 koekalastuksissa. Erittäin harvalukuinen muikkusaalis koostui 14 2 cm pituisista yksilöistä ja valtaosan saaliista muodostivat melko kookkaat 18 2 cm pituiset muikut. Särjen painosaalis kasvoi hieman vuoden 21 tasosta, mutta jäi selvästi vuoden 27 ennätystasoa pienemmäksi. Sen sijaan särjen lukumääräsaalis kasvoi merkittävästi ja oli kaksinkertainen vuoteen 21 verrattuna. Myös särkikannan kokorakenteessa oli tapahtunut selkeitä muutoksia vuoteen 21 verrattuna. Särkisaalis koostui 4 22 cm pituisista kaloista ja erityisesti pienikokoisia 7 1 cm pituisia yksilöitä esiintyi saaliissa huomattavasti enemmän kuin vuonna 21. Salakka on ollut satunnainen saalis Pasmajärven koekalastuksissa. Kesän 213 koekalastuksissa saaliiksi tuli yksi 14 cm pituinen yksilö. Edellisen kerran salakkaa on esiintynyt saaliissa vuonna


type: wikipedia

text:
Svend Åge Madsen (født 2. november 1939) er en dansk forfatter og dramatiker, bosat i forstaden Risskov ved Aarhus. Han modtog i 1972 Det Danske Akademis Store Pris, fra 2005 er Svend Åge Madsen medlem af Det Danske Akademi.
 Madsens stil er svær at klassificere entydigt, men eksistentialismen var tydelig i hans tidlige produktion. I mange af hans værker har naturvidenskaben været et vigtigt tema, inspireret af hans aldrig fuldendte studium i matematik på Århus Universitet. Desuden behandler han i flere værker fiktionens forhold til virkeligheden og viser derigennem et slægtskab med den primært sydamerikanske magisk realisme, men i en mere hverdagsnær form, der er blevet betegnet som fantastik. Humoren er sjældent langt væk i hans værker, og gennem årene har han opbygget et meget komplekst værk, hvor personer, steder og begivenheder flettes ind i hinanden på kryds og tværs af romaner, noveller og skuespil.
 Hovedmurstenene i romanværket udgøres af Sæt verden er til, Tugt og utugt i mellemtiden, At fortælle menneskene og Syv aldres galskab. At man kan oversætte "Syv aldres galskab" til "Seven Ages Madness" og finde Svend Åge Madsens navn skjult i titlen understreger, at forfatterskabet er en lang tråd af finurlige ordspil, intertekstualitet og leg med retoriske stilfigurer ud over fortællingen, der udgør et gennemgående spor for sig.
 Han er måske mest kendt som romanforfatter, men han har tillige skrevet en anselig mængde dramatik, blandt andet i forbindelse med, at han var husdramatiker ved Aarhus Teater i perioden 1983-1986, hvortil han skrev stykker som Svejk i tredie verdenskrig, Dr. Strangula og Det sidste suk.
 Bibliografi
 Romaner
 Besøget, 1963
 Lystbilleder, 1964
 Tilføjelser, 1967
 Modsatterne og Omvendterne, 1967
 Liget og lysten, 1968
 Tredje gang så tar vi ham, 1969
 Sæt verden er til, 1971
 Dage med Diam eller Livet om natten, 1972
 Jakkels vandring, 1974
 Tugt og utugt i mellemtiden, 1976
 Hadets bånd, 1978
 Se dagens lys, 1980
 Den største gåde, 1982
 Vi? – Vi, Vi!, 1982
 Af sporet er du kommet, 1984
 Lad tiden gå, 1986
 Slægten Laveran, 1988
 At fortælle menneskene, 1989
 Jagten på et menneske, 1991
 Edens gave, 1993
 Syv aldres galskab, 1994
 Den usynlige myre, 1995
 Kvinden uden krop, 1996
 Finder sted, 1998
 Genspejlet, 1999.
 Nærvær og næsten: Tomas Fants familiekrøniker, 2000
 Den ugudelige farce, 2002
 De gode mennesker i Århus; Læselysten, 2003
 Levemåder, 2004
 Det syvende bånd, 2006
 Mange sære ting for, 2009
 Af den anden verden, 2017
 Enden på tragedie, 2019
 Fremtidsspejl, 2020
 Midt imellem
 Otte gange Orphan, novelleroman, 1965
 Pigen i cementblanderen, mikroman, 2013
 Novellesamlinger
 Maskeballet, 1970
 Mellem himmel og jord, 1990
 Ude af sit gode skind, 2004
 Manden der opdagede at han ikke eksisterede, 2007
 Skabt for hinanden og andre dystopier, 2014 (sammen med Karen Skovmand og Kenneth Bøgh Andersen)
 Uforelsket, 2016
 E-mail korrespondance
 Når man mailer, 2009 (uddrag af Svend Åge Madsens emails til vennen Flemming Chr. Nielsen siden 2000)
 Noveller
 "Vores sommerliv", 1979 (i novellesamlingen: Det kolde dusin, redigeret af Mogens Wolstrup (1983))
 "Skabt for hinanden", 1995 (i novellesamlingen: Novelleveje (1997) samt i Skabt for hinanden og andre dystopier (2014))
 "Hin Anden", 2014 (i publikationen: Neuroetik (2014) som blev udgivet af Etiks Råd)
 Som Marianne Kainsdatter
 Blodet på mine hænder, 1973
 Et ved jeg som aldrig dør, 1991
 Engleskyts. Kriminalroman, 2002
 Som medforfatter
 Septemberfortællingerne, 1988
 Desuden Kollektivet, bragt i UD og SE (med DSB) i ca. 1999
 flere danske forfattere bidrager med et kapitel hver til føljetonen
 Skuespil
 Et livstykke i 6 billeder, 1967
 Hopla, vi...prik prik prik, 1967
 Stikord, 1967
 Rapport fra internatet, 1967
 Forestillinger, 1970
 I virkeligheden, 1972
 Dr. Lemmas problem, 1975 (tv-spil)
 Man skal høre meget, 1975
 Jo værre, jo bedre, 1975
 Narrespillet om Magister Bonde og Eline Mortensdatter, 1978
 Uden for nummer, 1984
 Kasper søger efter tilværelsen, 1982
 Margrethe den milde 1982
 Svejk i tredie verdenskrig, 1984
 Dr. Strangula, 1985
 Knud den Hellige, 1986
 Det sidste suk, 1986
 Nøgne masker, 1987
 Svar udbedes, 1987
 Dødens teater, 1987
 Robert og Judith, 1993
 Kopisten, 1994
 Tikker, 2012
 Svend Åge Madsens skuespil findes bevaret i Dramatisk Bibliotek på Det Kongelige Bibliotek.
 Hædersbevisninger
 2010: Ridderkorset af Dannebrogordenen
 Desuden et utal af litterære priser gennem årene.
 Litteratur
 Niels Dalgaard: Dage med Madsen eller Livet i Århus, 1996
 Anker Gemzøe: Metamorfoser i mellemtiden, Medusa, 1997
 Ejnar Nørager Pedersen: Af og om Svend Åge Madsen, 1999
 Lars Green Dall: Madsens meditationer, 2008
 Lars Green Dall (red.): At fortælle Svend Åge Madsen, 2009
 Erik Skyum-Nielsen, Møder med Madsen, Aarhus Universitetsforlag, 2009. .
 Christian Bach, Amanda Lundberg Kelly: Vild med Svend Åge Madsen, Gyldendal, 2012.
 Derudover skabte Christian Braad Thomsen dokumentarfilmen Svend Åge Madsen - at fortælle menneskene i 2002.
 Se også
 Svend Åge Madsen - at fortælle menneskene - film fra 2002
 Referencer
 Eksterne henvisninger
 Svend Åge Madsens websted
 Portræt af Svend Åge Madsen, Litteratursiden
 "Hvorfor Århus bliver ved med at dukke op i mine bøger?" (Litteratursiden)
 Interview (lyd) med Svend Åge Madsen om forfatterskabet
 "Tiger" - Eksperimentel kortfilm instrueret af Thomas Dyrholm og Alexander Sagmo med Svend Åge Madsen som medvirkende
 Dramatikere fra Danmark
 Kunstnere på finansloven
 Science fiction-forfattere fra Danmark
 Det Danske Akademi
 Det Danske Akademis Store Pris
 Riddere af Dannebrog
 Romanforfattere fra Danmark
 Novelleforfattere fra Danmark
 Personer fra Aarhus
 Personer i Kraks Blå Bog
 Modtagere af Boghandlernes gyldne Laurbær
 Dansksprogede forfattere fra Danmark
 Modtagere af Søren Gyldendal-prisen
 Danskere nomineret til Nordisk Råds Litteraturpris
 Modtagere af DR Romanprisen
 Modtagere af BMF's børnebogspris
 Modtagere af Holbergmedaljen