text:
Väikelaevajuhi teadmiste, oskuste ja väljaõppe nõuded ning tunnistuste vormid – Riigi Teataja
 Väikelaevajuhi teadmiste, oskuste ja väljaõppe nõuded ning tunnistuste vormid
 Väikelaevajuhi teadmiste, oskuste ja väljaõppe nõuded ning tunnistuste vormid - sisukord
 2 NÕUDED VÄIKELAEVAJUHI TEOREETILISTELE TEADMISTELE JA PRAKTILISTELE OSKUSTELE
 § 2 Nõuded terminoloogia- ja merepraktikaalastele teadmistele ja oskustele
 § 3 Nõuded püstuvusalastele teadmistele
 § 4 Nõuded meresõiduohutusalastele teadmistele ja oskustele
 § 5 Nõuded meteoroloogiaalastele teadmistele
 § 6 Nõuded navigatsioonialastele teadmistele ja oskustele
 § 7 Nõuded teadmistele ja oskustele väikelaeva käsitsemisel
 § 8 Nõuded merepääste ja -otsingutealastele teadmistele ja oskustele
 § 9 Nõuded teadmistele keskkonnareostuse vältimiseks
 3 VÄIKELAEVAJUHI VÄLJAÕPE JA VÄIKELAEVAJUHI TUNNISTUS
 § 10 Väikelaevajuhi väljaõpe
 § 11 Väikelaevajuhi eksam
 § 12 Väikelaevajuhi eksami komisjon ja eksamiprotokoll
 § 121 Väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse sooritanud isikute nimekiri
 § 13 Väikelaevajuhi tunnistus
 § 131 Väikelaevajuhi tunnistuse esikülje kirjeldus
 § 132 Väikelaevajuhi tunnistuse tagakülje kirjeldus
 § 14 Väikelaevajuhi tunnistuse väljastamine
 § 15 Välisriigis sooritatud väikelaevajuhi väljaõpe või välisriigis väljaantud väikelaevajuhi tunnistus
 31 VÄIKELAEVA RAADIOSIDEOPERAATORI VÄLJAÕPE JA TUNNISTUS
 § 151 Väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõpe
 § 152 Nõuded väikelaeva raadiosideoperaatori teadmistele ja oskustele
 § 153 Nõuded väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe õppekavale ja õppevahenditele
 § 154 Väikelaeva raadiosideoperaatori eksam
 § 155 Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistus
 § 156 Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistuse väljastamine
 § 16 Väikelaevajuhi eksami sooritamine käesoleva määrusega sätestatud mahus
 § 17 Paragrahvi 14 lõike 4 kohaldamine
 § 18 Varem väljaantud väikelaevajuhi tunnistuse kehtivus
 § 19 Enne 1. juulit 2005. a väljavõtmata tunnistuse väljastamine ja väljavõetud tunnistuse ümbervahetamine
 RT I, 17.04.2018, 10
 [RT I, 04.06.2013, 3 - jõust. 07.06.2013]
 Vastu võetud 29.08.2005 nr 225
 RT I 2005, 46, 384
 30.05.2013 RT I, 04.06.2013, 3 07.06.2013
 28.05.2015 RT I, 30.05.2015, 1 02.06.2015
 12.04.2018 RT I, 17.04.2018, 7 20.04.2018, osaliselt 18.07.2018
 Määrus kehtestatakse «Meresõiduohutuse seaduse» § 39 lõike 2 alusel.
 Määrus sätestab väikelaeva juhi teadmiste ja oskuste ning väikelaevajuhtide väljaõppe nõuded ja väikelaevajuhi tunnistuse vormi, et tagada väikelaevajuhtide väljaõpe ja ohutu veeliiklus.
 2. peatükk NÕUDED VÄIKELAEVAJUHI TEOREETILISTELE TEADMISTELE JA PRAKTILISTELE OSKUSTELE
 § 2. Nõuded terminoloogia- ja merepraktikaalastele teadmistele ja oskustele
 (1) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, ning väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma:
 1) väikelaeva ehitust, konstruktsioonikategooriaid ja osade nimetusi;
 2) väikelaevadel kasutatavaid mootori- ja käituritüüpe, sealhulgas purjesid;
 3) purjede jõul liikuva väikelaeva erisusi;
 4) erinevast materjalist otste omadusi ja peamiste sõlmede kasutamist;
 5) väikelaevniku üldtunnustatud käitumisnorme.
 (2) Lõikes 1 nimetatud väikelaevajuht peab oskama teha ja kasutada peamisi sõlmi.
 § 3. Nõuded püstuvusalastele teadmistele
 Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, ning väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma:
 1) väikelaeva püstuvuse ja uppumatuse aluseid;
 2) väikelaeva mereomadusi ja trimmi.
 § 4. Nõuded meresõiduohutusalastele teadmistele ja oskustele
 (1) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, peab teadma:
 1) merel kokkupõrke vältimise reegleid (COLREG) ja Euroopa sisevetel liiklemise koodeksi (CEVNI) väikelaevu puudutavaid sätteid;
 2) meresõiduohutusalaseid ja sisevetealaseid õigusakte;
 3) tulekustutusvahendeid ja tuleohutusnõudeid väikelaevas;
 4) hädasignaale ja nende kasutamise korda;
 5) rahvusvahelise signaalkoodi tähtsamaid ühelipulisi signaale;
 6) päästevarustust;
 7) enesepääste ja inimese veest päästmise võtteid (faktorid, mis suurendavad pääsemise võimalust, hüpotermia, põletused, dehüdratsioon, abi kutsumine).
 (2) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, peab oskama:
 1) merel tegutseda erinevates situatsioonides vastavalt kokkupõrke vältimise reeglitele, laevatatavatel sisevetel vastavalt laevatatavatel sisevetel liiklemise korrale ja Euroopa sisevetel liiklemise koodeksile;
 2) kasutada pääste- ja tulekustutusvahendeid;
 3) anda esmaabi ja elustada kannatanut.
 (3) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma ja oskama lõigetes 1 ja 2 sätestatut, välja arvatud:
 1) lõike 1 punktis 1 nimetatud, merel kokkupõrke vältimise reeglid (COLREG);
 2) lõike 1 punktis 2 nimetatud, kehtivad meresõiduohutusalased õigusaktid;
 3) lõike 2 punktis 1 nimetatud tegutsemine merel erinevates situatsioonides vastavalt kokkupõrke vältimise reeglitele.
 § 5. Nõuded meteoroloogiaalastele teadmistele
 1) mereilmateate ja sisevete ilmateate saamise võimalusi;
 2) kohalikke märke ilma ennustamiseks;
 3) kuidas toimida erinevates ilmaoludes.
 (2) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma lõikes 1 sätestatut, välja arvatud punktis 1 nimetatud mereilmateate saamise võimalused.
 § 6. Nõuded navigatsioonialastele teadmistele ja oskustele
 1) kuidas määrata ja parandada kurssi ning arvestada läbitud teekonda;
 2) kuidas määrata esemete nähtavuskaugust;
 3) kuidas määrata väikelaeva kiirust;
 4) asukoha määramise erinevaid navigatsiooni viise;
 5) kuidas kasutada orienteerumiseks toodreid, poisid ja kaldamärke ning tulede nähtavuskaugust;
 6) poide ja kaldamärkide tulede iseloome;
 7) kuidas kasutada mere- ja järvekaarte, jõeatlast ja käsiraamatuid navigatsiooni- ja lootsindusalase info saamiseks.
 1) lugeda kaarti ja teha kaarditööd (kanda kaardile kursse ja vahemaid);
 2) määrata väikelaeva asukohta visuaalsete ja elektroonsete meetoditega;
 3) määrata väikelaeva kurssi ja kiirust, kasutades erinevaid tehnilisi vahendeid;
 4) kasutada tulede raamatut, eristada meremärkide tulede iseloomu, leida tulede nähtavuskaugust, lugeda kaldamärke.
 (3) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnaks on siseveed, peab teadma ja oskama lõigetes 1 ja 2 sätestatut, välja arvatud lõike 1 punktis 7 nimetatud merekaartide kasutamine.
 § 7. Nõuded teadmistele ja oskustele väikelaeva käsitsemisel
 1) väikelaeva juhtimise iseärasusi sõltuvalt vee sügavusest, laevatee laiusest, tuulest, lainetusest ja voolust;
 2) ohutusnõudeid sõidul, ankrul, manööverdamisel ja sadamas;
 3) kuidas pääseda madalikult, likvideerida lekki ja pukseerida teist väikelaeva;
 4) kuidas väikelaevaga silduda ja lahkuda, ankrusse jääda ja ankrust lahkuda.
 (2) Lõikes 1 nimetatud väikelaevajuht peab oskama:
 1) juhtida väikelaeva erineva tuule ja lainetusega ning arvestada voolu mõju juhitavusele;
 2) jääda ankrusse, poile, tulla kai äärde või teise laeva pardasse, sealt lahkuda;
 3) pukseerida teist väikelaeva;
 4) teostada manöövrit «mees üle parda».
 § 8. Nõuded merepääste ja -otsingutealastele teadmistele ja oskustele
 (1) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, ning väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma, kuidas tegutseda otsingu- ja päästeoperatsiooni teostamisel ning kuidas ja kellele teatada õnnetusjuhtumist.
 (2) Lõikes 1 nimetatud väikelaevajuht peab oskama eristada ja kasutada rahvusvahelisi hädasignaale.
 § 9. Nõuded teadmistele keskkonnareostuse vältimiseks
 1) kuidas vältida keskkonnareostust merel, siseveekogul ja sadamas;
 2) kuidas ja kellele teatada avastatud reostusest või reostusjuhtumist.
 (2) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, peab teadma lõikes 1 sätestatut, välja arvatud punktis 1 nimetatud keskkonnareostuse vältimine merel.
 3. peatükk VÄIKELAEVAJUHI VÄLJAÕPE JA VÄIKELAEVAJUHI TUNNISTUS
 § 10. Väikelaevajuhi väljaõpe
 (1) Väikelaevajuhi väljaõpe peab hõlmama 2. peatükis nimetatut.
 (2) Väikelaevajuhi väljaõppe võib läbida Veeteede Ameti poolt tunnustatud isiku korraldatud kursustel või iseseisvalt.
 (3) Kursusi korraldav isik on kohustatud teavitama Veeteede Ametit taasesitamist võimaldaval viisil kursuste toimumise ajast ja kohast koos tunniplaaniga viie tööpäeva jooksul pärast kursuste algust, eksamite toimumise ajast ja kohast vähemalt viis tööpäeva enne nende toimumist ning praktilise väljaõppe toimumise ajast ja kohast vähemalt üks tööpäev enne selle toimumist.
 (4) Lõikes 2 nimetatud kursustel läbiviidav väikelaevajuhi väljaõpe peab sisaldama teoreetilist väljaõpet mahus vähemalt 60 akadeemilist tundi ja praktilist väljaõpet vee peal mahus vähemalt 10 akadeemilist tundi vähemalt C-kategooria purjejahiga, millel on purjepind üle 25 m2, ja vähemalt C-kategooria distantsjuhtimisega mootorpaadiga, mille mootori võimsus on üle 25 kW.
 (5) Teoreetilise väljaõppe läbimise lõpus tehakse väikelaevajuhi eksam.
 (6) Praktilise väljaõppe läbimise kohta koostab ja allkirjastab kursusi korraldav isik elektroonilise praktikaarvestuse, mis sisaldab kursusi korraldava isiku nime, registrikoodi, instruktori nime, praktilise väljaõppe läbiviimiseks kasutatud väikelaeva registreerimisnumbrit, praktilise väljaõppe läbiviimise aega ja kohta ning praktilise väljaõppe läbinud isiku nime ja isikukoodi või sünniaega. Praktikaarvestus edastatakse Veeteede Ametile kolme tööpäeva jooksul praktika läbimisest arvates.
 [RT I, 17.04.2018, 7 - jõust. 20.04.2018]
 (7) Iseseisvalt praktilised oskused omandanud isik tõendab oma oskusi kursusi korraldavale isikule, mille kohta koostab ja allkirjastab kursusi korraldav isik elektroonilise praktikaarvestuse, mis sisaldab lõikes 6 nimetatud andmeid. Praktikaarvestus edastatakse Veeteede Ametile lõikes 6 nimetatud tähtaja jooksul.
 (8) Väikelaevajuhi väljaõpet läbiviival isikul peab olema väikelaevajuhi tunnistus, laevajuhi meresõidudiplom või kutsetunnistus või siseveelaeva laevajuhi diplom. Väikelaevajuhi väljaõppesse võib kaasata teiste õpetatavate valdkondade spetsialiste.
 (9) Vahe väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse vahel ei tohi olla pikem kui kuus kuud.
 § 11. Väikelaevajuhi eksam
 (1) Väikelaevajuhi eksam koosneb teooriaeksamist ja kaarditööst.
 (2) Teooriaeksam peab koosnema vähemalt 30 küsimusest, mis vastavad 2. peatükis loetletud nõuetele.
 (3) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnaks on siseveed, peab lubatud sõidupiirkondade «meri ja siseveed» saamiseks täiendavalt teadma:
 1) merel kokkupõrke vältimise reegleid (COLREG);
 2) meresõiduohutusalaseid õigusakte;
 3) mereilmateate saamise võimalusi;
 4) merekaartide kasutamist;
 5) keskkonnareostuse vältimist merel.
 (4) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnaks on siseveed, peab lubatud sõidupiirkondade «meri ja siseveed» saamiseks täiendavalt oskama merel tegutseda erinevates situatsioonides vastavalt kokkupõrke vältimise reeglitele.
 (5) Väikelaevajuht, kelle lubatud sõidupiirkonnaks on siseveed, peab lubatud sõidupiirkondade «meri ja siseveed» saamiseks sooritama edukalt väikelaevajuhi eksami lõigetes 3 ja 4 nimetatud teadmiste ja oskuste osas.
 (6) Väikelaevajuhi eksam loetakse sooritatuks, kui kaarditöö on arvestatud ja teooriaeksami küsimustest vähemalt 85% on vastatud õigesti.
 (7) Korduseksamit võib teha mitte varem kui ühe kuu möödumisel ebaõnnestunud eksamist.
 (8) Iseseisvalt väikelaevajuhi väljaõppe läbinud isik sooritab Veeteede Ametile esitatud taotluse alusel väikelaevajuhi eksami § 12 lõikes 1 nimetatud eksamikomisjoni juures.
 § 12. Väikelaevajuhi eksami komisjon ja eksamiprotokoll
 (1) Väikelaevajuhi eksami vastuvõtmiseks moodustab kursusi korraldav isik eksamikomisjoni, kooskõlastades selle koosseisu Veeteede Ametiga.
 (2) [Kehtetu - RT I, 04.06.2013, 3 - jõust. 07.06.2013]
 (3) [Kehtetu - RT I, 04.06.2013, 3 - jõust. 07.06.2013]
 (4) Eksamikomisjon peab koosnema komisjoni esimehest ja ühest liikmest. Eksamikomisjoni koosseisu kuuluv isik peab omama väikelaevajuhi tunnistust, laevajuhi meresõidudiplomit või kutsetunnistust või siseveelaeva laevajuhi diplomit. Eksamikomisjoni esimeheks on Veeteede Ameti ametnik.
 (5) Eksamikomisjon on otsustusvõimeline, kui kohal on kogu komisjoni koosseis. Eksamikomisjoni otsuste vastuvõtmisel on otsustavaks komisjoni esimehe hääl.
 (6) Eksamikomisjon vormistab ja allkirjastab elektroonilise eksamiprotokolli. Kursusi korraldav isik edastab eksamiprotokolli elektrooniliselt Veeteede Ametile kolme tööpäeva jooksul väikelaevajuhi eksami läbiviimisest arvates.
 (61) Eksamiprotokoll sisaldab järgmisi andmeid:
 1) kursusi korraldava isiku nimi ja registrikood;
 2) eksami läbiviimise kuupäev;
 3) väikelaevajuhi eksamil osalenud isiku nimi ja isikukood või sünniaeg;
 4) märge eksami sooritamise või mittesooritamise kohta.
 (7) [Kehtetu - RT I, 04.06.2013, 3 - jõust. 07.06.2013]
 § 121. Väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse sooritanud isikute nimekiri
 (1) Kursusi korraldav isik koostab ja edastab digitaalselt allkirjastatud kujul või veebikeskkonnas autendituna väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse sooritanud isikute nimekirja, kus on esitatud isiku isikukood või sünniaeg, Veeteede Ametile kolme tööpäeva jooksul päevast, mil isik on sooritanud mõlemad nimetatutest. Veeteede Amet kontrollib väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse sooritanud isikute nimekirja vastavust § 10 lõikes 6 või 7 nimetatud praktikaarvestusele ning § 12 lõikes 6 nimetatud eksamiprotokollile. Kui nimekirja andmed vastavad praktikaarvestuse ja eksamiprotokolli andmetele, edastab Veeteede Amet kolme tööpäeva jooksul nimekirja elektrooniliselt Maanteeametile väikelaevajuhi tunnistuse väljastamiseks.
 (2) [Kehtetu - RT I, 17.04.2018, 7 - jõust. 20.04.2018]
 § 13. Väikelaevajuhi tunnistus
 (1) Väikelaevajuhi tunnistuse vormi näidis on toodud määruse lisas.
 (2) Väikelaevajuhi tunnistus on ümarate nurkadega plastikkaart mõõtmetega 53,98 × 85,6 × 0,76 millimeetrit.
 (3) Väikelaevajuhi tunnistus on kujundatud helesinise värviga ja turvatrükis taustamustriga.
 § 131. Väikelaevajuhi tunnistuse esikülje kirjeldus
 (1) Ülemise serva keskosas on Eesti Vabariigi väikese riigivapi stiliseeritud kujutis.
 (2) Vasaku serva ülaosas asub optiliselt muutuv element.
 (3) Parema serva ülaosas asub Eesti Vabariigi tunnusmärk negatiivina sinises ristkülikus ja ümbritsetuna kaheteistkümnest kollasest tähest.
 (4) Paremas servas asub väikelaevajuhi tunnistuse omaniku fotokujutise ala. Fotokujutise alal asub taustaturvamuster, mis fotoga vähemalt selle serval kattub (hajuv muster).
 (5) Vasaku serva alaosas on ultraviolettvalguses nähtav tekst „EST”.
 (6) Väikelaevajuhi tunnistuse esiküljel on järgmised tekstid ja andmeväljad:
 1) EESTI VABARIIK / REPUBLIC OF ESTONIA, mille all on mikrokirjas „EESTI VABARIIK”;
 2) RAHVUSVAHELINE VÄIKELAEVAJUHI TUNNISTUS / INTERNATIONAL CERTIFICATE OF COMPETENCE FOR OPERATORS OF PLEASURE CRAFT;
 3) Nr/No.
 (7) Väikelaevajuhi tunnistuse number ja omaniku fotokujutis lasergraveeritakse.
 [RT I, 17.04.2018, 7 - jõust. 18.07.2018]
 § 132. Väikelaevajuhi tunnistuse tagakülje kirjeldus
 (1) Väikelaevajuhi tunnistuse tagaküljele kantakse tekst ja andmeväljad lasergraveerimise teel.
 (2) Väikelaevajuhi, kelle lubatud sõidupiirkonnad on meri ja siseveed, tunnistuse tagakülje ülaosas on tekst „KEHTIB: Käesoleva tunnistuse omanik võib juhtida mootoriga ja/või purjedega väikelaeva kogupikkusega kuni 24 meetrit merel ja sisevetel ilma piiranguteta / VALID FOR: The holder of this certificate has competence to operate motorized and/or sailing pleasure craft up to the maximum LOA 24 metres on sea areas and on inland waters without any limitations”.
 (3) Väikelaevajuhi, kelle lubatud sõidupiirkond on siseveed, tunnistuse tagakülje ülaosas on tekst „KEHTIB: Käesoleva tunnistuse omanik võib juhtida mootoriga ja/või purjedega väikelaeva kogupikkusega kuni 24 meetrit sisevetel ilma piiranguteta / VALID FOR: The holder of this certificate has competence to operate motorized and/or sailing pleasure craft up to the maximum LOA 24 metres on inland waters without any limitations”.
 (4) Väikelaevajuhi tunnistuse tagaküljel on järgmised tekstid ja andmeväljad:
 1) Perekonnanimi/Surname;
 2) Eesnimed / Given names;
 3) Isikukood/PIC;
 5) Välja antud / Date of issue;
 6) Kehtib kuni / Date of expiry;
 7) Juhtimisõigus alates / First issuing date;
 8) Väljastaja / Issued by;
 9) Omaniku allkiri / Holder’s signature.
 § 14. Väikelaevajuhi tunnistuse väljastamine
 (1) Väikelaevajuhi tunnistuse väljastab Maanteeamet isiku avalduse, kehtiva tervisetõendi ja § 121 lõikes 1 nimetatud nimekirja või Veeteede Ametis või Maanteeametis olevate muude väikelaevajuhi tunnistuse omamise õigust tõendavate dokumentide alusel.
 (2) Avalduse saab esitada alates seitsmendast tööpäevast pärast väikelaevajuhi eksami ja praktikaarvestuse sooritamist.
 (21) Väikelaevajuhi tunnistuse taotlemisel tuleb esitada foto, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Isiku nõusolekul kasutatakse väikelaevajuhi tunnistusel liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.
 (22) Lõikes 1 nimetatud tervisetõendit ei pea esitama, kui isiku tervisetõendi andmed liiklusregistris on kehtivad ja tema terviseseisund ei ole muutunud või kui tervisetõendi väljastaja on andmed esitanud Maanteeametile elektrooniliselt.
 (4) [Kehtetu - RT I, 04.06.2013, 3 - jõust. 07.06.2013]
 (5) Väikelaevajuhi tunnistus kehtib 10 aastat.
 (6) Väikelaevajuhi tunnistuse omanik võib taotleda uue väikelaevajuhi tunnistuse väljastamist eelmise tunnistuse kehtivuse lõppemisel või muul põhjendatud juhul.
 (7) [Kehtetu - RT I, 17.04.2018, 7 - jõust. 20.04.2018]
 (8) Väikelaevajuhi tunnistus väljastatakse kümne tööpäeva jooksul alates avalduse esitamisele järgnevast päevast.
 [RT I, 30.05.2015, 1 - jõust. 02.06.2015]
 (9) Väikelaevajuhi tunnistus väljastatakse omanikule või tema esindajale allkirja vastu Maanteeametis. Väikelaevajuhi tunnistuse omaniku taotluse alusel võib väikelaevajuhi tunnistuse isikule kätte toimetada lihtkirjaga Eesti postiaadressile.
 (10) Väikelaevajuhi tunnistuse üleandmisel omanikule või tema esindajale kaotab varem välja antud väikelaevajuhi tunnistus kehtivuse. Lihtkirjaga uue väikelaevajuhi tunnistuse väljastamisel loetakse uus tunnistus kättesaaduks ning varem välja antud tunnistus kehtivuse kaotanuks kolme tööpäeva möödudes postitamisest arvates. Kehtivuse kaotanud väikelaevajuhi tunnistus tuleb selle omanikul mõistliku aja jooksul kasutuskõlbmatuks muuta.
 (11) Juhul kui isik ei ole väikelaevajuhi tunnistust lihtkirjaga kätte saanud kümne tööpäeva jooksul alates väikelaevajuhi tunnistuse taotluse esitamisest, tuleb tal uue väikelaevajuhi tunnistuse saamiseks sellest Maanteeametit teavitada ning Maanteeamet tunnistab väikelaevajuhi tunnistuse kehtetuks. Uue väikelaevajuhi tunnistuse kättesaamiseks tuleb isikul pöörduda Maanteeametisse.
 § 15. Välisriigis sooritatud väikelaevajuhi väljaõpe või välisriigis väljaantud väikelaevajuhi tunnistus
 Välisriigis väljaantud, väikelaevajuhi väljaõpet tõendava dokumendi alusel ei väljastata Eesti Vabariigi väikelaevajuhi tunnistust ja välisriigis väljaantud väikelaevajuhi tunnistust ei vahetata Eesti Vabariigi väikelaevajuhi tunnistuse vastu.
 31. peatükk VÄIKELAEVA RAADIOSIDEOPERAATORI VÄLJAÕPE JA TUNNISTUS
 § 151. Väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõpe
 (1) Väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõpet tohib korraldada Veeteede Ameti poolt väikelaevajuhi ja väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe korraldajana tunnustatud isik. Väljaõppe juhendajal-instruktoril peab olema vähemalt piirangutega raadiosideoperaatori tunnistus (Restricted Operator’s Certificate, ROC).
 (2) Väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe võib läbida Veeteede Ameti poolt väikelaevajuhi ja väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe korraldajana tunnustatud isiku korraldatud kursustel või iseseisvalt.
 (3) Väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõpet võib korraldada väikelaevajuhi väljaõppe käigus või eraldi, kusjuures väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõpe peab sisaldama teoreetilist ja praktilist väljaõpet kokku mahus vähemalt 8 akadeemilist tundi.
 § 152. Nõuded väikelaeva raadiosideoperaatori teadmistele ja oskustele
 (1) Väikelaeva raadiosideoperaator peab mereraadioside valdkonnas teadma:
 1) mereraadioside toimimise üldpõhimõtteid;
 2) merehäda ja -ohutuse ülemaailmse süsteemi (GMDSS) struktuuri;
 3) otsingu ja päästmise (SAR) toimimist merel;
 4) digitaal-selektiivse väljakutse (DSC) tähendust;
 5) meresõiduohutuse informatsiooni (MSI) ülesehitust.
 (2) Väikelaeva raadiosideoperaator peab raadioseadmetest tundma:
 2) antennide, raadiosegamiste ja toiteallikate erisusi.
 (3) Väikelaeva raadiosideoperaatoril peavad olema teadmised järgmiste protseduuride ja praktiliste tegevuste kohta;
 1) DSC häda-, kiir- ja ohutusside protseduurid;
 2) hädasageduste kaitse;
 3) häire edastamine, side ja kohamääramise signaalid.
 (4) Väikelaeva raadiosideoperaatoril peavad olema järgmised teadmised ja oskused seoses raadiotelefoniside protseduuridega:
 1) võimekus teostada sidet inimelu ohutuseks merel;
 2) teoreetilised ja praktilised teadmised raadioside protseduuridest.
 § 153. Nõuded väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe õppekavale ja õppevahenditele
 (1) Õppekava peab hõlmama §-s 152 sätestatut.
 (2) Õppekava koostamisel juhindutakse Euroopa postside- ja telekommunikatsiooni administratsioonide konverentsi elektroonilise side komitee soovitustest (CEPT/ERC/REC 31-04).
 (3) Õppevahenditena kasutatakse vähemalt D-klassi VHF DSC raadiojaamu ja samal tasemel valmendeid.
 § 154. Väikelaeva raadiosideoperaatori eksam
 (1) Väikelaeva raadiosideoperaatori kursusi korraldav isik määrab väikelaeva raadiosideoperaatori eksami vastuvõtja või moodustab eksamikomisjoni. Eksami vastuvõtjal ja eksamikomisjoni liikmetel peab olema vähemalt piirangutega raadiosideoperaatori (ROC) tunnistus.
 (2) Väikelaeva raadiosideoperaatori eksamiks on teooriatest, mis koosneb vähemalt kümnest küsimusest. Eksam loetakse sooritatuks, kui küsimustest vähemalt 85% on vastatud õigesti.
 (3) Iseseisvalt väikelaeva raadiosideoperaatori väljaõppe läbinud isik sooritab väikelaeva raadiosideoperaatori eksami väikelaeva raadiosideoperaatori kursusi korraldava isiku määratud eksami vastuvõtja või moodustatud eksamikomisjoni juures.
 (4) Eksami vastuvõtja või eksamikomisjon vormistab eksamiprotokolli, millele kirjutavad alla eksami vastuvõtja või eksamikomisjoni esimees ja kohal viibinud eksamikomisjoni liikmed. Eksamiprotokolli ühe eksemplari edastab kursusi korraldav isik Veeteede Ametile hiljemalt kolme tööpäeva jooksul eksami sooritamisest ja eksamiprotokolli allkirjastamisest arvates.
 § 155. Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistus
 (1) Andmed väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistusel peavad olema kooskõlas Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (ITU) raadioeeskirja artikliga 47.
 (2) Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistus (Short Range Certificate, SRC) mõõtmetega 110 mm x 80 mm trükitakse blanketile ja lamineeritakse.
 § 156. Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistuse väljastamine
 (1) Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistuse väljastab Veeteede Amet väikelaeva raadiosideoperaatori eksami protokolli alusel või raadiosideoperaatori (GOC) või piirangutega raadiosideoperaatori tunnistuse (ROC) ja isiku avalduse alusel.
 (2) Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistus kehtib tähtajatult.
 (3) Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistus vahetatakse taotleja avalduse alusel tunnistuse kaotuse, varguse, hävimise, kõlbmatuks muutumise või omaniku andmete muutumise korral.
 (4) Väikelaeva raadiosideoperaatori tunnistuse saab kätte Veeteede Ametist või posti teel.
 § 16. Väikelaevajuhi eksami sooritamine käesoleva määrusega sätestatud mahus
 Isikutel, kes on väikelaevajuhi teoreetilised teadmised ja praktilised oskused omandanud käesoleva määruse jõustumiseni kehtinud nõuetes sätestatud mahus, kuid ei ole enne käesoleva määruse jõustumist sooritanud teooria- või praktikaeksamit, on õigus sooritada teooria- või praktikaeksam käesoleva määrusega väikelaevajuhi teoreetilistele teadmistele ja praktilistele oskustele sätestatud mahus.
 § 17. Paragrahvi 14 lõike 4 kohaldamine
 Paragrahvi 14 lõikes 4 nimetatud korda kohaldatakse isikute suhtes, kes sooritavad väikelaevajuhi eksami alates käesoleva määruse jõustumisest.
 § 18. Varem väljaantud väikelaevajuhi tunnistuse kehtivus
 (1) Enne 12. aprilli 1999. a väljastatud väikelaevajuhi tunnistus kehtib koos sellel sätestatud piirangutega kuni 31. detsembrini 2006. a.
 (2) Alates 12. aprillist 1999. a kuni 1. juulini 2005. a Veeteede Ameti poolt väljaantud väikelaevajuhi tunnistus jääb kehtima koos sellel sätestatud piirangutega.
 (3) Alates 1. juulist 2005. a kuni 17. juulini 2018. a väljastatud väikelaevajuhi tunnistus jääb koos sellel sätestatud piirangutega kehtima kuni kehtivusaja lõpuni.
 § 19. Enne 1. juulit 2005. a väljavõtmata tunnistuse väljastamine ja väljavõetud tunnistuse ümbervahetamine
 (1) Isikul, kes on alates 1. jaanuarist 1999. a kuni 1. juulini 2005. a sooritanud edukalt väikelaevajuhi eksami, kuid ei ole väikelaevajuhi tunnistust välja võtnud, on õigus esitada avaldus väikelaevajuhi tunnistuse saamiseks kuni 31. detsembrini 2006. a.
 (2) Lõikes 1 nimetatud isikule väljastatakse käesoleva määruse lisas toodud vormil väikelaevajuhi tunnistus järgmiselt:
 1) väikelaevajuhi eksami sooritanule, kelle lubatud sõidupiirkonnad olid meri ja laevatatavad siseveed või meri ja siseveed, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkondadega meri ja siseveed;
 2) väikelaevajuhi eksami sooritanule, kelle lubatud sõidupiirkond oli meri, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkondadega meri ja siseveed;
 3) väikelaevajuhi eksami sooritanule, kelle lubatud sõidupiirkond oli laevatatavad siseveed või siseveed, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkonnaga siseveed.
 (3) Paragrahvis 18 nimetatud tunnistuse asemel väljastatakse tunnistuse omaniku avalduse alusel käesoleva määruse lisas toodud vormil väikelaevajuhi tunnistus järgmiselt:
 1) väikelaevajuhile, kelle lubatud sõidupiirkonnad olid meri ja laevatatavad siseveed või meri ja siseveed, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkondadega meri ja siseveed;
 2) väikelaevajuhile, kelle lubatud sõidupiirkond oli meri, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkondadega meri ja siseveed;
 3) väikelaevajuhile, kelle lubatud sõidupiirkond oli laevatatavad siseveed või siseveed, väljastatakse väikelaevajuhi tunnistus sõidupiirkonnaga siseveed.
 Lisa Väikelaevajuhi tunnistuse vorm


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 10.8.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 262/33
 Tužba podnesena 31. svibnja 2015. – Smarter Travel Media protiv OHIM-a (SMARTER TRAVEL)
 (Predmet T-290/15)
 (2015/C 262/44)
 Jezik postupka: engleski
 Stranke
 Tužitelj: Smarter Travel Media LLC (Boston, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: P. Olson, odvjetnik)
 Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)
 Podaci o postupku pred OHIM-om
 Sporni žig u pitanju: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementima „SMARTER TRAVEL” – prijava za registraciju br. 12 460 044
 Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 20.03.2015. u predmetu R 1986/2014-2
 Tužbeni zahtjev
 Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
 —
 poništi pobijanu odluku;
 —
 naloži OHIM-u snošenje troškova.
 Tužbeni razlozi
 —
 žalbeno vijeće pogriješilo je utvrdivši da žig nema razlikovni karakter;
 —
 žalbeno vijeće pogriješilo je pogrešno primijenivši odluku Bild;
 —
 žalbeno vijeće pogriješilo je ne uzevši u obzir činjenicu da žig sadržava element koji se može samostalno registrirati;
 —
 žalbeno vijeće pogriješilo je ne uzevši u obzir da je isti žig s različitim logotipom bio registriran za u bitnom iste usluge i da nova prijava predstavlja samo modernizaciju;
 —
 žalbeno vijeće pogriješilo je ne izvršivši opću ocjenu.


type: other

text:
Ingeborg Lunenburg - Weblog
 mei 2013 april 2013 maart 2013 februari 2013 december 2012 juli 2012 juni 2012 mei 2012 april 2012 maart 2012 februari 2012 januari 2012 december 2011 november 2011 oktober 2011 september 2011 augustus 2011 juli 2011 juni 2011 mei 2011 april 2011 maart 2011 februari 2011 januari 2011 december 2010 november 2010 oktober 2010 september 2010 augustus 2010 juli 2010 juni 2010 mei 2010 april 2010 maart 2010 februari 2010 januari 2010 december 2009 Wie betaalt de kosten van een medisch advies? -
 In 2011 schreef ik een weblog over de vraag of gemeenten leges mogen vragen voor een Wmo-indicatie. Kort gezegd: voor een aanvraag om een voorziening moet eerst een bedrag worden betaald voor de aanvraag wordt behandeld. Ik meen dat de gemeente daartoe geen bevoegdheid heeft (lees weblog). Een soortgelijke vraag doemt weer op. Mag de gemeente stellen dat de aanvrager de kosten van het medisch advies zelf moet betalen? Of dat is toegestaan is afhankelijk van de bijzondere bestuurswet die het betreft en de vraag bij wie de bewijslast (aantoonplicht) ligt voor de aanspraak.
 De gemeente voert verschillende bijzondere wetten uit: de Wet werk en bijstand, de Wet maatschappelijke ondersteuning, de Regeling Gehandicapten Parkeerkaart en de Wet inburgering. Voor deze bijzondere bestuurswetten is advisering van toepassing (verplicht voorgeschreven) of kan advisering van toepassing zijn (niet verplicht voorgeschreven) om de aanspraak te kunnen beoordelen. De Wmo en de WWB kennen geen formele adviesplicht. Wel kan het bij de Wmo zo zijn dat de gemeenteraad bij verordening de adviesplicht oplegt aan het college. De Regeling Gehandicapten Parkeerkaart en de Wet inburgering (voor een ontheffing van de inburgeringsplicht) kennen wel een adviesplicht.
 Voor de WWB kan het nodig zijn om advies te vragen om te kunnen beoordelen of belanghebbende uit bijzondere omstandigheden voortvloeiende noodzakelijke kosten heeft die voor bijzondere bijstand in aanmerking komen (zie CRvB 18-04-2006, AW5504 NABW voor stookkosten). Is er sprake van een uitsluitingsgrond, dan moet het college in geval van zeer dringende redenen - als bedoeld in artikel 16 lid 1 WWB toch bijstand verlenen. In voorkomende gevallen moet vast staan dat sprake is van een acute noodsituatie en dat de behoeftige omstandigheden waarin de belanghebbende verkeert op geen enkele andere wijze zijn te verhelpen, zodat het verlenen van bijstand volstrekt onvermijdelijk is (zie CRvB 26-01-2010, BL3224 WWB voor de kosten van medicinale cannabis). In de artikelen 35 en 16 WWB staat niet dat de belanghebbende met een medisch advies moet aantonen dat hij aanspraak heeft op (bijzondere) bijstand, maar wel dat het college de plicht heeft (bijzondere) bijstand te verlenen als wordt voldaan aan de voorwaarden.
 Het recht op (algemene) bijstand kent een aantal belangrijke uitgangspunten. Zo geldt dat burgers een eigen verantwoordelijkheid hebben datgene te doen (of na te laten) om in hun eigen bestaan(skosten) te voorzien. Dit uitgangspunt is onder meer verwoord in plicht tot arbeidsinschakeling en tegenprestatie zoals neergelegd in artikel 9 WWB. De arbeidsverplichting geldt van rechtswege voor elke aanvrager en ontvanger van bijstand tussen de 18 en 65 jaar. Ook kan dus medisch advies nodig zijn om te bepalen in welke mate belanghebbende in staat is tot het verrichten van algemeen geaccepteerde arbeid, gebruik kan maken van een re-integratievoorziening of dat een gedeeltelijke ontheffing is aangewezen (zie CRvB 15-05-2012, BW6525 WWB voor de ontheffing van de arbeidsplicht).
 In artikel 9 WWB staat niet dat de belanghebbende met een medisch advies moet aantonen dat hij niet in staat is tot (...), maar wel dat het college bevoegd is om ontheffing te verlenen van de verplichte arbeidsinschakeling.
 In artikel 4 Wmo is de wettelijke aanspraak op (individuele) voorzieningen geregeld; de compensatieplicht. De doelgroep van de compensatieplicht bestaat uit mensen met een beperking, een chronisch psychisch probleem en mensen met een psychosociaal probleem. Het college is verplicht aan de doelgroep voorzieningen te verlenen als zij beperkingen ondervinden in hun zelfredzaamheid en maatschappelijke participatie. Artikel 4 lid 1 Wmo brengt mee dat de zelfredzaamheid en de maatschappelijke participatie de doeleinden zijn waarop het verlenen van voorzieningen door het college op moet zijn gericht. Dat is nader beschreven in vier resultaatgebieden. Artikel 4 lid 2 Wmo bepaalt dat het college bij het verlenen van voorzieningen ook rekening moet houden met de persoonskenmerken en behoeften van de aanvrager waaronder verandering van woning in verband met wijziging van leefsituatie, alsmede met de capaciteit van de aanvrager om uit een oogpunt van kosten zelf in maatregelen te voorzien.
 In artikel 4 Wmo staat niet dat de aanvrager met een medisch advies moet aantonen dat hij aanspraak heeft op een voorziening. Bij het verlenen van (individuele) voorzieningen heeft het college de plicht een wettelijk resultaat te bereiken als wordt voldaan aan de voorwaarden. Gaat het om het vaststellen van een medische kwalificatie over lichamelijke of geestelijke gebreken en de beperkingen die daaruit kunnen voortvloeien, dan moet het college om medisch advies vragen (vergelijk CRvB 02-07-2008, BD6539 Valys en zie CRvB 13-06-2012, BW8322 Wmo en Rechtbank Arnhem 15-10-2007, BB5749 WVG).
 Op grond van de Regeling kan een bestuurderskaart, een passagierskaart of een instellingskaart worden verstrekt. Ik ga kort in op de bestuurderskaart. Artikel 1 lid 1 onder a Regeling GPK bepaalt de aanspraak voor de bestuurderskaart als volgt. De belanghebbende moet een aantoonbare loopbeperking hebben van langdurige aard, waardoor hij - met de gebruikelijke loophulpmiddelen - in redelijkheid niet in staat is zelfstandig een afstand van meer dan 100 meter aan een stuk te voet te overbruggen (zie ABRS 13-10-2010, BO0220 Regeling GPK). Onder 'van langdurige aard' moet ten minste zes maanden worden verstaan.
 Artikel 2 Regeling gehandicaptenparkeerkaart bepaalt dat in beginsel niet eerder een gehandicaptenparkeerkaart wordt afgegeven voordat een geneeskundig onderzoek plaatsvindt met betrekking tot de handicap van de aanvrager. Een dergelijk onderzoek (advies) is daarmee verplicht voorgeschreven. Uit de Regeling blijkt echter niet dat de aanvrager om een bestuurderskaart of een passagierskaart met een medisch advies moet aantonen dat hij aanspraak heeft. Hieruit vloeit voort dat de gemeente niet bevoegd is om de kosten van een medisch advies te laten betalen door de aanvrager.
 Op grond van de Wi zijn (een aantal groepen) vreemdelingen die rechtmatig verblijf hebben in Nederland inburgeringsplichtig. Artikel 6 lid 1 Wi bepaalt dat inburgeringsplichtigen in aanmerking kunnen komen voor ontheffing van de inburgeringsplicht. Daarvoor geldt de voorwaarde dat aangetoond moet worden dat zij een zodanig ernstige psychische of lichamelijke belemmering dan wel zodanige verstandelijke handicap hebben, dat zij blijvend niet in staat zijn het inburgeringsexamen af te leggen. De ontheffing kan worden verleend als redelijkerwijs verwacht mag worden dat de aard en de ernst van de beperkingen zodanig zijn dat het inburgeringsexamen niet binnen vijf jaar na de aanvraag van de ontheffing kan worden behaald.
 Artikel 2.8 Besluit inburgering bepaalt de procedureregels en de eisen die aan de adviseur worden gesteld (zie Rechtbank Alkmaar 26-01-2012, BV7977 Wi). Kan de inburgeringsplichtige het examen wel aangepast afleggen, dan moet de medisch adviseur in zijn advies aangeven onder welke bijzondere examenomstandigheden het examen kan worden gemaakt. In tegenstelling tot de andere bijzondere wetten die zijn genoemd is de gemeente wel bevoegd te stellen dat de kosten van het medisch advies door de belanghebbende zelf worden betaald. Immers, artikel 2.8 lid 1 Besluit Wi luidt: "Bij de aanvraag tot ontheffing van de inburgeringsplicht op grond van een psychische of lichamelijke belemmering dan wel verstandelijke handicap als bedoeld in artikel 6, eerste lid, van de wet, legt de inburgeringsplichtige een advies over van een door het college aangewezen onafhankelijke arts, die is ingeschreven in het betreffende register, bedoeld in artikel 3, eerste lid, van de Wet op de beroepen in de individuele gezondheidszorg".
 Bijzondere bijstand kosten medisch advies
 Ik ga er van uit dat de kosten van een medisch advies voor de ontheffing van de inburgeringsplicht uit bijzondere omstandigheden voortvloeiende noodzakelijke kosten zijn. Het college heeft echter wel een beperkte beoordelingsvrijheid bij het beantwoorden van de vraag of de kosten kunnen worden voldaan uit de bijstandsnorm of een inkomen van die hoogte (zie bijvoorbeeld CRvB 15-09-2009, BJ8150 WWB).
 Als laatste nog de contra-expertise.
 Het kan zijn dat belanghebbende het niet eens is met de inhoud van het medisch advies dat door het college is gebruikt bij een van de genoemde bijzondere wetten. Voldoet het advies aan de daaraan gestelde eisen voor de zorgvuldige totstandkoming (art. 3:9 Awb) en kan en mag het college zich bij de besluitvorming baseren op dat advies, dan ligt het op de weg van belanghebbende dat gemotiveerd en onderbouwd te bestrijden met een contra-expertise. Komen de kosten van een contra-expertise in aanmerking voor bijzondere bijstand? Nee, deze kosten worden niet aangemerkt als noodzakelijke kosten in de zin van artikel 35 lid 1 WWB. De wens van belanghebbende om zijn positie in een rechterlijke procedure te verbeteren betekent niet dat hij daarvoor noodzakelijkerwijs kosten moet maken (zie bijvoorbeeld CRvB 18-10-2005, AT0334 NABW en vergelijk CRvB 13-06-2006, AX9573 WWB).
 Als de inbreng van een deskundige wezenlijk bijdraagt aan de beoordeling van de zaak in bezwaar en/of (hoger) beroep, dan kan de bestuursrechter een partij veroordelen in de kosten op grond van artikel 8:75 Awb die de andere partij redelijkerwijs heeft moeten maken, waaronder de kosten van de ingeschakelde deskundige (vergelijk CRvB 12-01-2011, BP1804 Wmo). Ge�nteresseerden wijs ik op een uitzondering. De kosten van een contra-expertise ter bestrijding van de resultaten van een taalanalyse, worden wel aangemerkt als noodzakelijke kosten (CRvB 16-08-2011, BR5725 WWB). Wordt in voorkomende gevallen aan de overige voorwaarden voldaan, dan komen de kosten van deze contra-expertise in aanmerking voor bijzondere bijstand.
 Ingeborg Reacties:
 Allereerst bedankt voor deze interessante opsomming.
 Je stelt dat het niet is toegestaan om de kosten voor een medisch advies voor een GPK in rekening te brengen bij de aanvrager. Het merendeel van de gemeenten doet dit echter wel en ook de VNG geeft op haar website aan dat dit is toegestaan. Wanneer het wel is toegestaan bij een GPK aanvraag zou dit dan ook gelden voor de andere wetgevingen zoals de Wmo?
 Hoe kijk jij hier tegenaan? Met vriendelijke groet,
 Stefan Huibers
 Stefan Huibers- 19-12-2012
 Home Profiel Opleiding Wmo Opleiding WWB+ Incompany Actualiteitencollege Advies Opdrachten Publicaties Downloads WeblogGastenboekLinksNeem contact op


type: legislation

text:
 25.6.2015
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 159/49
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2015/986 DELLA COMMISSIONE
 del 24 giugno 2015
 recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
 visto il Regolamento (UE) n. 1308/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, recante organizzazione comune dei mercati dei prodotti agricoli e che abroga i regolamenti (CEE) n. 922/72, (CEE) n. 234/79, (CE) n. 1037/2001 e (CE) n. 1234/2007 del Consiglio (1),
 visto il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 della Commissione, del 7 giugno 2011, recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio nei settori degli ortofrutticoli freschi e degli ortofrutticoli trasformati (2), in particolare l'articolo 136, paragrafo 1,
 considerando quanto segue:
 (1)
 Il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 prevede, in applicazione dei risultati dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay round, i criteri per la fissazione da parte della Commissione dei valori forfettari all'importazione dai paesi terzi, per i prodotti e i periodi indicati nell'allegato XVI, parte A, del medesimo regolamento.
 (2)
 Il valore forfettario all'importazione è calcolato ciascun giorno feriale, in conformità dell'articolo 136, paragrafo 1, del regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011, tenendo conto di dati giornalieri variabili. Pertanto il presente regolamento entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 I valori forfettari all'importazione di cui all'articolo 136 del regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 sono quelli fissati nell'allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 24 giugno 2015
 Per la Commissione,
 a nome del presidente
 Jerzy PLEWA
 Direttore generale dell'Agricoltura e dello sviluppo rurale
 (1) GU L 347 del 20.12.2013, pag. 671.
 (2) GU L 157 del 15.6.2011, pag. 1.
 ALLEGATO
 Valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 (EUR/100 kg)
 Codice NC
 Codice dei paesi terzi (1)
 Valore forfettario all'importazione
 0702 00 00
 MA
 145,9
 MK
 37,9
 TR
 82,4
 ZZ
 88,7
 0707 00 05
 MK
 20,6
 TR
 111,1
 ZZ
 65,9
 0709 93 10
 TR
 108,2
 ZZ
 108,2
 0805 50 10
 AR
 128,9
 BO
 143,4
 BR
 107,1
 TR
 102,0
 ZA
 140,6
 ZZ
 124,4
 0808 10 80
 AR
 163,3
 BR
 100,2
 CL
 131,9
 NZ
 146,6
 US
 159,8
 ZA
 128,4
 ZZ
 138,4
 0809 10 00
 TR
 270,9
 ZZ
 270,9
 0809 29 00
 TR
 359,1
 US
 581,4
 ZZ
 470,3
 (1) Nomenclatura dei paesi stabilita dal Regolamento (UE) n. 1106/2012 della Commissione, del 27 novembre 2012, che attua il regolamento (CE) n. 471/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, relativo alle statistiche comunitarie del commercio estero con i paesi terzi, per quanto riguarda l'aggiornamento della nomenclatura dei paesi e territori (GU L 328 del 28.11.2012, pag. 7). Il codice «ZZ» corrisponde a «altre origini».