type: wikipedia

text:
Sir Francis Drake (asi 1540, Tavistock – 28. ledna 1596, Portobelo) byl anglický korzár, mořeplavec, viceadmirál, politik, obchodník s otroky a spolubudovatel alžbětinského věku. Proslavil se svými útoky na španělské lodě a přístavy. Největším vojenským úspěchem bylo odražení útoku španělské floty roku 1588. Svými odvážnými činy se stal pro Angličany legendárním hrdinou a pro Španěly nenáviděným „El Draque“.
 Životopis
 Mladý námořník
 Narodil se v Tavistocku (Devon, Velká Británie), jeho otec byl sedlák protestantského vyznání. Později se rodina kvůli katolické revoltě proti změnám krále Eduarda VI musela přestěhovat do Plymouthu. V mládí sloužil na malé obchodní lodi. Když mu bylo zhruba dvacet let, vypravil se pod velením Johna Hawkinse do Afriky pro otroky. Po prodání otroků musely lodě zakotvit před španělskou pevností San Juan de Ulua (Veracruz, Mexiko), aby byly opraveny škody způsobené bouřkami. Španělský král Filip II. zakázal poskytování přístavních služeb protestantským lodím. Na tomto místě došlo ke střetu se španělskou flotou pod velením Dona Enrique Martineze. Většina anglických lodí byla potopena kromě těch, které byly pod velením Hawkinse a Drakea, jenž poprvé pocítil celoživotní nenávist ke katolickým Španělům.
 Korzárské úspěchy
 Roku 1569 se oženil s Mary Newman. V letech 1570 a 1571 se Drake plavil v karibské oblasti, kde se pro své nájezdy stal místním obyvatelům brzy trnem v oku. Všiml si též slabého místa panamské šíje, kde přepadl kolonu mul dopravujících zboží a zlato ze západních kolonií do přístavu Nombre de Dios, který roku 1573 dobyl. Do Anglie se vrátil jako boháč a hrdina. Královna Alžběta I. ho učinila hlavou expedice, jež se měla plavit kolem světa a znepříjemnit život španělským koloniím. Po pečlivé přípravě roku 1577 vyplul s pěti loďmi směrem k Tichému oceánu. Když se roku 1578 dostal přes Magellanův průliv do vod Pacifiku, zbývala mu pouze jediná loď. Jakožto první Angličan v tichomoří pokračoval severně podél západního pobřeží Jižní Ameriky. Cestou přepadával španělské lodě a neopevněné kolonie. Jako první Evropan se dostal až k Vancouveru (Kanada). Dále pokračoval jihozápadně k ostrovům Celebes a Jávě, aby později obeplul Mys Dobré naděje a mohl se vrátit domů. Roku 1580 zakotvil v Plymouthu s lodí plnou španělského bohatství. Dostalo se mu zprvu zdrženlivého přijetí, ale jelikož válka byla tak jako tak na spadnutí, královna Alžběta I. kořist přes protesty španělského velvyslance přijala a roku 1581 pasovala Drakea na rytíře. Později se stal dokonce členem parlamentu.
 Dobytí Santo Dominga
 V září 1585 vyplul Francis Drake na trestnou výpravu do Španělska, kde chtěl osvobodit zajaté anglické obilné lodě. Zároveň se od něj očekávalo, že dle své libovůle vyplení některá španělská pobřežní města. Na tuto výpravu poskytla královna Alžběta I. nemalé finanční prostředky a další peníze, lodě a zbraně nabídli i dvořané jako Leicester, Hatton nebo Raleigh. Drake zamířil do Španělska, ale dozvěděl se, že většina zajatých anglických lodí už byla propuštěna, což ho přimělo ke změně plánu. Zamířil do Karibského moře a 31. prosince 1585 se jeho flota objevila před Santo Domingem, které bylo jedním z nejbohatších měst v Karibiku a skutečným symbolem španělské nadvlády v této oblasti. Drake nezaútočil na město z moře, jak Španělé předpokládali, ale z nechráněné pevniny a 1. ledna 1586 Santo Domingo téměř bez boje získal. Angličtí dobyvatelé nebyli velkomyslní a město krutě vydrancovali. Vypálili většinu domů a kostelů a také pevnost. Vyděšení měšťané nakonec nabídli bohaté výkupné, které Drake přijal a vydal se na další cestu. Útok na Santo Domingo se stal bodem obratu v anglicko-španělských vztazích, jelikož se stal zároveň jasným útokem na Španělsko, krále Filipa II., katolictví a také na dosud nezpochybňovanou kontrolu Španělska nad oběma Amerikami. Po Santo Domingu vypálili Angličané ještě Saint Augustine a poté flota zamířila k Outer Banks, kde na ostrově Roanoke ležela první anglická kolonie v Americe, kterou tu v roce 1585 nechal zřídit sir Walter Raleigh. Dne 10. června 1586 osadníci spatřili mohutnou Drakeovu lodní eskadru a s nadšením ji přivítali. Následující den se Drake setkal s guvernérem osady Ralphem Lanem, který Drakea informoval o tom, že osada je v úzkých a požádal ho, zda by osadníky neodvezl zpět do Anglie. Drake souhlasil. Po nalodění osadníků se lodě vydaly do Anglie a 27. července 1586 dorazily do Portsmouthu, kde byl Drake bouřlivě přivítán a oslavován jako hrdina.
 Bitva u Gravelines
 V červnu 1588 vyplulo okolo 131 španělských lodí k Anglii. Španělé chtěli doplout do Dunkerque ve Francii, kde se mělo nalodit dalších několik tisíc španělských vojáků pod velením vévody parmského Alessandra Farnese. Drake byl jedním ze tří velitelů floty vedle Johna Hawkinse a Martina Frobishera. Po prvním dni šarvátek byla potopena pouze jediná loď. Předtím než Španělé dorazili do Dunkerque, zorganizoval Drake útok výbušných lodí. S touto taktikou lodí naplněných výbušným prachem měli Španělé špatné zkušenosti z Antverp. Španělé začali panikařit a opouštět formaci, čímž se stali snadnou kořistí pro anglické lodě. Později už byla většina lodí bez střelného prachu a vévoda Medina Sidonia zavedl španělskou flotu na sever, aniž by ho pronásledovali Angličané, kteří byli přesvědčeni, že poškozené španělské lodě nedoplují daleko. Když Španělé obepluli skotské pobřeží, zamířili na jih, aby se dostali do bezpečí. Silná bouře je však navedla na irské útesy, kde se většina lodí potopila.
 Poslední výprava
 Drakeova poslední expedice mířila ke španělským pevnostem v Karibiku. Už na začátku se setkal s obtížemi v důsledku společného velení s Johnem Hawkinsem. Samotná výprava nepřinášela ovoce, Španělé na ni totiž byli připraveni. Později se Drake nakazil úplavicí a 28. ledna 1596 zemřel poblíž Portobelo v dnešní Panamě.
 Literatura
 DIBELKOVÁ, Irena. Sir Francis Drake. Část I., plavba kolem světa v letech 1577–1580. Historický obzor, 2004, 15 (3/4), s. 50–57. ISSN 1210-6097.
 DIBELKOVÁ, Irena. Sir Francis Drake. Část II., pirát ve službách královny. Historický obzor, 2004, 15 (7/8), s. 154–162. ISSN 1210-6097.
 Wilson Derek : Pirátova plavba kolem světa, nakladatelství Mladá fronta, edice Kolumbus, 1986
 Externí odkazy
 Francis Drake: Pirát z vůle královny
 Sir Francis Drake na bbc.co.uk (anglicky)
 Angličtí cestovatelé
 Admirálové Royal Navy
 Korzáři
 Tudorovská Anglie
 Muži
 Narození 1540
 Narození v Devonu (hrabství)
 Úmrtí 1596
 Úmrtí 28. ledna
 Zemřelí na úplavici
 Pohřbení do moře


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 27.2.2010
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 51/30
 Vispārējās tiesas 2010. gada 20. janvāra spriedums — Sungro u.c./Padome un Komisija
 (Apvienotās lietas T-252/07, T-271/07 un T-272/07) (1)
 (Ārpuslīgumiskā atbildība - Kopējā lauksaimniecības politika - Grozījumi Kopienas kokvilnas atbalsta shēmā - Regulas (EK) Nr. 1782/2003 IV sadaļas 10.a nodaļa, kas ieviesta ar Regulas (EK) Nr. 864/2004 1. panta 20. punktu - Attiecīgo noteikumu atcelšana ar Tiesas spriedumu - Cēloņsakarība)
 2010/C 51/58
 Tiesvedības valoda — spāņu
 Lietas dalībnieki
 Prasītāji: Sungro, SA (Kordoba, Spānija) (T-252/07); Eurosemillas, SA (Kordoba, Spānija) (T-271/07); un Surcotton, SA (Kordoba, Spānija) (T-272/07) (pārstāvis –L. Ortiz Blanco, advokāts)
 Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Moore, A. De Gregorio Merino un A. Westerhof Löfflerova) un Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Parpala un F. Jimeno Fernández, pārstāvji, kuriem palīdz E. Díaz-Bastien Lopez, L. Divar Bilbao un J. Magdalena Anda, advokāti)
 Priekšmets
 Prasība par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas prasītājiem nodarīts sakarā ar to, ka 2006./2007. tirdzniecības gadā tika pieņemta un piemērota Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), IV sadaļas 10.a nodaļa, kas ieviesta ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 864/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī pielāgo minēto regulu sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV L 161, 48. lpp.), 1. panta 20. punktu un atcelta ar Tiesas 2006. gada 7. septembra spriedumu lietā C-310/04 Spānija/Padome (Krājums, I-7285. lpp.)
 Rezolutīvā daļa:
 1)
 lietas T-252/07, T-271/07 un T-272/07 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;
 2)
 prasības noraidīt;
 3)
 Sungro, SA, Eurosemillas, SA, un Surcotton, SA, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī solidāri atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
 (1) OV C 211, 08.09.2007.


type: other

text:
KSNR/8Co/534/2016
 Súd: Krajský súd Nitra Spisová značka: 8Co/534/2016 Identifikačné číslo súdneho spisu: 4413208187 Dátum vydania rozhodnutia: 30. 08. 2017 Meno a priezvisko sudcu, VSÚ: JUDr. Adriana Kálmánová, PhD. ECLI: ECLI:SK:KSNR:2017:4413208187.1
 Uznesenie Krajský súd v Nitre, v senáte zloženom z predsedníčky senátu JUDr. Adriany Kálmánovej, PhD. a sudcov Vladimíra Novotného a JUDr. Jarmily Pogranovej, v právnej veci žalobcu: Lawyer Partners, a.s., so sídlom Bratislava, Prievozská 37, IČO: 35 944 471, proti žalovanému: W. E., bytom F. W., F. XX, o zaplatenie 5,31 eura, o odvolaní žalobcu proti uzneseniu Okresného súdu Nové Zámky č. k. 9Ro/308/2013-14 zo dňa 13.05.2016 takto
 Žalovanému n e p r i z n á v a nárok na náhradu trov odvolacieho konania.
 1. Napadnutým uznesením súd prvej inštancie konanie (vo veci) zastavil. Rozhodnutie odôvodnil s poukazom na obsah spisu a ust. § 10 ods. 1, zák. č. 71/1992 Zb. o súdnych poplatkoch a poplatku za výpis z registra trestov (v znení zák. č. 150/1993 Z. z.) a tým, že žalobca súdny poplatok za žalobu v sume 16,50 eura nezaplatil ani po výzve súdu s poučením o tom, že ak poplatok nebude v určenej lehote zaplatený, súd konanie zastaví, pričom konanie vo veci nezačal. O trovách konania rozhodol podľa § 146 ods. 1 písm. c) OSP tak, že žiaden z účastníkov nemá právo na ich náhradu.
 2. Proti uzneseniu podal v zákonnej lehote odvolanie žalobca, ktorý navrhol uznesenie zrušiť vec vrátiť súdu prvej inštancie na ďalšie konanie. Uviedol, že jeho podania nie sú nové podania, len rovnopisy k odmietnutým podaniam z roku 2006, a preto sa pripíšu účinky podania k pôvodnému dátumu podania, v dôsledku čoho súdny poplatok - podľa § 13 zákona o súdnych poplatkoch v súčasnosti už nemožno vyrubiť. Mal za to, že Okresný súd Nové Zámky porušil jeho ústavné práva, nemôže spôsobiť premlčanie peňažnej pohľadávky a on nemá zákonnú povinnosť niesť dôkazné bremeno o tom, že ide o pôvodné žaloby, podané pôvodne v roku 2006 a nie len o totožné žaloby, doručené v roku 2013 prvýkrát. Žalobu na vydanie platobného rozkazu podal v roku 2006 elektronickými prostriedkami podpísanými zaručeným elektronickým podpisom, o prípustnosti ktorého podania rozhodoval Ústavný súd SR v Náleze sp. zn. III. ÚS 131/07, v ktorom spôsob podania žaloby nespochybnil a okresnému súdu vydal príkaz, aby vo veci jeho podania konal podľa príslušných ustanovení Občianskeho súdneho poriadku, keď právne účinky tohto podania zostanú zachované s účinnosťou ku dňu jeho podania. Okresnému súdu doručil opätovne podania, o ktorých Ústavný súd SR rozhodol uvedeným Nálezom a v súlade s týmto on má za to, že účinky podania zostali zachované s účinnosťou ku dňu jeho podania, a je preto v tejto konkrétnej veci potrebné vychádzať zo záveru, že nie je možné zastaviť konanie pre nezaplatenie súdneho poplatku, na ktorého zaplatenie bol vyzvaný až v roku 2014. Na DVD nosičoch s návrhmi na vydanie platobných rozkazov podaných v roku 2006 sa nachádza plnomocenstvo pre JUDr. Miroslava Pavelku a ak by to teda boli nové žaloby podávané v roku 2013, potom nebolo možné doručovať poštu na adresu Advokátskej kancelárie Chabadová, s.r.o.. Nestotožnil sa ani s tvrdením, že je jeho povinnosťou preukázať, že žaloby doručované teraz sú tie isté (t. j. „znovudoručené“ a nie len totožné s tými, ktoré boli podávané v roku 2006), ktorú povinnosť by nemal v prípade, ak by si škodca riadne splnil svoju povinnosť a žaloby v roku 2006 prijal a zapísal, teda inými slovami dôsledkom porušenia svojej povinnosti škodcom nemôže byť vznik novej povinnosti pre poškodeného. Nikto predsa v konaní nedokazuje, kedy a ako doručil žalobu na súd. Listom zo dňa 13.02.2014 Okresnému súdu Nové Zámky do spisov súdnej správy Spr. 186/2010 doručil nasledujúce listinné dôkazy: 1/ Rozhodnutie Európskeho súdu pre ľudské práva zo dňa 16.06.2009, 2/ DVD nosiče z roku 2006 (30.03.2006 - OS082Levice 001, OS082Levice 001) a 3/ notárska zápisnica osvedčujúca právnu skutočnosť, ktoré listinné dôkazy bez akejkoľvek pochybnosti preukazujú jeho tvrdenie, že ide o podania z roku 2006. S poukazom na ust. § 8, § 5 ods. 1 písm. a/ a § 13 zákona o súdnych poplatkoch poplatok už vyrúbiť nemožno a zastavením konania pre nezaplatenie súdneho poplatku mu súd prvej inštancie odňal možnosť konať pred súdom.
 3. Vyjadrenie žalovaného k odvolaniu podané nebolo.
 4. Dňom 1. júla 2016 nadobudol účinnosť zákon č. 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok (CSP), ktorý zákon zrušil OSP a ustanovil, že platí aj pre (dovtedy) začaté konania, keď účinky úkonov dovtedy učinených podľa OSP zostávajú zachované.
 5. Krajský súd v Nitre ako súd odvolací (§ 34 CSP) prejednal vec bez nariadenia odvolacieho pojednávania viazaný rozsahom a dôvodmi podaného odvolania (prihliadajúc i na prípadné ale nezistené vady konania pred súdom prvej inštancie majúce za následok nesprávne rozhodnutie vo veci) a dospel k záveru, že napadnuté uznesenie súdu prvej inštancie je potrebné podľa ust. § 387 ods. 1 CSP ako vecne správne potvrdiť.
 6. Podľa § 42 ods. 1 OSP, podanie možno urobiť písomne, ústne do zápisnice, elektronickými prostriedkami alebo telefaxom. podanie obsahujúce návrh vo veci samej alebo návrh na nariadenie predbežného opatrenia, ktoré bolo urobené elektronickými prostriedkami, treba doplniť písomne alebo ústne do zápisnice najneskôr do troch dní; podanie, ktoré bolo podpísané zaručeným elektronickým podpisom doplniť netreba. podanie urobené telefaxom treba doplniť najneskôr do troch dní predložením jeho originálu. Na podania, ktoré neboli v tejto lehote doplnené, sa neprihliada. 7. Zákon č. 71/1992 Zb. o súdnych poplatkoch a poplatku za výpis z registra trestov v znení neskorších zmien a doplnkov (ďalej len „zákon č. 71/1992 Zb.) upravuje predmet súdnych poplatkov, okruh poplatníkov, vznik a zánik poplatkovej povinnosti, sadzbu poplatkov, splatnosť poplatku, platenie poplatku, ako aj následky nezaplatenia poplatku.
 8. Podľa § 5 ods. 1 písm. a/ zákona č. 71/1992 Zb., poplatková povinnosť vzniká podaním návrhu, odvolania a dovolania alebo žiadosti na vykonanie poplatkového úkonu, ak je poplatníkom navrhovateľ, odvolateľ a dovolateľ.
 9. Podľa § 8 ods. 1 zákona č. 71/1992 Zb., poplatok za podanie návrhu alebo žiadosti, poplatok za uplatnenie námietky zaujatosti v konkurznom konaní alebo reštrukturalizačnom konaní podľa osobitného predpisu a poplatok za konanie o dedičstve je splatný vznikom poplatkovej povinnosti.
 10. Podľa § 10 ods. 1 prvá a druhá veta zákona č. 71/1992 Zb., ak nebol zaplatený poplatok splatný podaním návrhu na začatie konania alebo dovolania, prvostupňový súd vyzve poplatníka, aby poplatok zaplatil v lehote, ktorú určí spravidla v lehote desiatich dní od doručenia výzvy; ak aj napriek výzve poplatok nebol zaplatený v lehote, súd konanie zastaví. O následkoch nezaplatenia poplatku musí byť poplatník vo výzve poučený.
 11. Súd prvej inštancie vyzval žalobca na zaplatenie súdneho poplatku 16,50 Eura za podanú žalobu. Súdny poplatok doteraz nezaplatil.
 12. V danej veci dôvodil žalobca tým, že žaloba (návrh na začatie konania) je pôvodnou žalobou (návrhom na začatie konania), ktorú doručil tomuto súdu ešte v roku 2006 a o ktorom súd nekonal (elektronické podanie na DVD nosiči podpísané zaručeným elektronickým podpisom), a že vzhľadom na uplynutie trojročnej lehoty uvedenej v § 13 ods. 1 zákona č. 71/1992 Zb. mu už nemožno vyrubiť súdny poplatok za žalobu (návrh na začatie konania). Žalobca tvrdil, že Ústavný súd Slovenskej republiky v Náleze sp. zn. III. ÚS 131/07 vyslovil záver, že Okresný súd Nové Zámky porušil základné právo obchodnej spoločnosti Lawyer Partners, a.s. na súdnu ochranu neprijatím jej podania z roku 2006 urobeného elektronickou formou a podpísaného zaručeným elektronickým podpisom a že mu prikázal súdu prvej inštancie konať vo veci predmetného podania podľa príslušných ustanovení Občianskeho súdneho poriadku, pričom právne účinky tohto podania zostanú zachované s účinnosťou ku dňu jeho podania, lebo návrh na začatie konania bol urobený v zákonom ustanovenej forme.
 13. Odvolací súd zistil, že Ústavný súd Slovenskej republiky na neverejnom zasadnutí senátu rozhodnutím sp. zn. III. ÚS 131/07 predbežne prerokoval sťažnosť BSP Lawyer Partners, a.s., Benediktiho 5, Bratislava proti postupu Okresného súdu Nové Zámky v súvislosti s neprijatím jej podaní, realizovaných elektronickými prostriedkami a podpísanými zaručeným elektronickým podpisom a uznesením túto sťažnosť odmietol ako oneskorene podanú. Súd prvej inštancie preto nemohol rešpektovať príkaz vyplývajúci z nálezu Ústavného súdu, keďže nález v predmetnej označenej veci nebol vydaný, pričom ak v iných obdobných veciach týkajúcich sa postupu niektorého okresného súdu bol vydaný nález, potom iba ten súd, ktorého sa nález týkal, mal a mohol rešpektovať príkaz vyplývajúci z takéhoto nálezu. Nie je preto možné súhlasiť s názorom žalobcu, že v súlade s rozhodnutím Ústavného súdu SR právne účinky jeho podania z roku 2006 zostali zachované k tomuto dňu aj v prípade jeho žaloby podanej na Okresný súd Nové Zámky v roku .2013. Preto bol žalobca povinný preukázať, že žaloba (návrh) na začatie konania doručená (doručený) Okresnému súdu Nové Zámky v roku 2013 je totožná (sú totožné) so žalobou (návrhmi) doručenými Okresnému súdu Nové Zámky v roku 2006. Žalobca ničím nedoložil, že jeho podanie - žaloba v tejto veci je identická s podaním doručeným súdu na DVD nosiči v roku 2006. Keďže z ničoho nevyplývala totožnosť žalobcovho podania z roku 2006 s podaním z roku 2013, nemožno súdu prvej inštancie vytýkať ako nesprávny procesný postup, pokiaľ vychádzal z toho, že v preskúmavanej právnej veci vyvolalo právne účinky podania žaloby (návrhu) na začatie konania podanie doručené súdu prvého stupňa v roku2013. Odvolací súd na podporu svojej právnej argumentácie v tejto súvislosti poukazuje i na rozhodovaciu prax Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v skutkovo a právne obdobných veciach, ktorý vo svojich rozhodnutiach (napr. 3Cdo 436/2013, 7Cdo 9/2014, 3Cdo 336/2013, 3Cdo 338/2013, 3Cdo 341/2013, 3Cdo 36/2013, 3Cdo 374/2013) ako dovolací súd uvádzal, že súdom nemožno vytýkať, že v roku 2013 podanému návrhu (žaloby) nepriznali účinky, ktoré by jeho návrh (žaloba) mal(a), kedy bol(a) podaný(á) v roku 2006 a že bolo práve na žalobcovi, aby sa nosičov nezbavil a nevystavil riziku, že v súčasnosti nevie preukázať, aký návrh (žalobu) na začatie konania podal v roku 2006.
 14. Vychádzajúc z uvedeného mal potom odvolací súd za to, že žaloba podaná v tomto konaní je novým návrhom (žalobou) navrhovateľa, v dôsledku čoho podaním tohto návrhu (žaloby) žalobcovi vznikla poplatková povinnosť a teda neobstojí jeho argument (o tom, že nejde o nové podanie a pre uplynutie 3 rokov od splatnosti súdneho poplatku v pôvodnom konaní už nemožno toto konanie zastaviť). Toto potvrdzuje aj Úradný záznam Okresného súdu Nové Zámky zo dňa 19.07.2016, v ktorom vysvetľuje genézu postupu vo veciach podaní navrhovateľa (žalobcu) doručených mu na 2 kusoch DVD nosiča.
 15. O trovách odvolacieho konania odvolací súd rozhodol podľa § 396 ods. 1 a § 255 ods. 1 CSP a v odvolacom konaní úspešnému žalovanému priznal nárok na náhradu trov odvolacieho konania v plnom rozsahu, avšak keďže mu žiadne trovy odvolacieho konania nevznikli, náhradu trov odvolacieho konania nepriznal. Odvolací súd v zmysle ustanovenia § 262 ods. 1 CSP nerozhodoval len o nároku na náhradu trov konania, pretože v takomto prípade by o výške náhrady trov konania po právoplatnosti rozhodnutia musel rozhodovať podľa § 262 ods. 2 CSP súd prvej inštancie, aj keď v čase rozhodovania odvolacieho súdu bolo zrejmé, že žalovanému žiadne trovy odvolacieho konania nevznikli, preto v záujme, aby bola vec čo najrýchlejšie prejednaná a rozhodnutá v zmysle čl. 17 CSP rozhodol, že žalovanému sa náhrada trov odvolacieho konania nepriznáva.
 Toto rozhodnutie prijal odvolací senát pomerom hlasov 3:0.
 Proti rozhodnutiu odvolacieho súdu je prípustné dovolanie, ak to zákon pripúšťa (§ 419 CSP) v lehote dvoch mesiacov od doručenia rozhodnutia odvolacieho súdu oprávnenému subjektu na súde, ktorý rozhodoval v prvej inštancii. Ak bolo vydané opravné uznesenie, lehota plynie znovu od doručenia opravného uznesenia len v rozsahu vykonanej opravy ( § 427 ods. 1 CSP). Dovolateľ musí byť v dovolacom konaní zastúpený advokátom. Dovolanie a iné podania dovolateľa musia byť spísané advokátom (§ 429 ods. 1 CSP).


text:
Nr. C 144/ 34 \ DÂ \ De Europæiske Fællesskabers Tidende 10 . 6 . 95
 DOMSTOLEN
 MEDDELELSE OM ALMINDELIG UDVÆLGELSESPRØVE
 (95/C 144/ 13)
 De Europæiske Fællesskabers Domstol bekendtgør i De Europæiske Fællesskabers Tidende nr.
 C 1 44 A af 10. juni 1995 følgende almindelige udvælgelsesprøver :
 Den franske udgave
 CJ/C/ 14 (fransksprogede maskinskrivere)
 Den nederlandske udgave
 CJ/C/ 15 (nederlandsksprogede maskinskrivere)
 Dette nummer af Tidende fås ved henvendelse til personaleafdelingen, De Europæiske Fælles
 skabers Domstol, L-2925 Luxembourg
 Ansøgningsfristen udløber den 10. juli 1995.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 32001L0053
 Directive 2001/53/CE de la Commission du 10 juillet 2001 modifiant la directive 96/98/CE du Conseil relative aux équipements marins (Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
 Journal officiel n° L 204 du 28/07/2001 p. 0001 - 0028
 Directive 2001/53/CE de la Commissiondu 10 juillet 2001modifiant la directive 96/98/CE du Conseil relative aux équipements marins(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 80, paragraphe 2,vu la directive 96/98/CE du Conseil du 20 décembre 1996 relative aux équipements marins(1), modifiée par la directive 98/85/CE de la Commission(2), et notamment son article 17, premier et deuxième tirets,considérant ce qui suit:(1) Aux fins de la directive 96/98/CE, les conventions internationales, y compris la convention SOLAS de 1974, et les normes d'essai avec leurs modifications sont celles en vigueur à la date d'adoption de ladite directive.(2) Depuis l'adoption de la directive, des modifications de la convention SOLAS et d'autres conventions internationales et de nouvelles normes d'essai sont entrées en vigueur ou entreront en vigueur à brève échéance.(3) De nouvelles règles concernant les équipements à mettre à bord des navires ont été arrêtées par ces instruments.(4) Il convient de modifier la directive 96/98/CE en conséquence.(5) Les mesures prévues par la présente directive sont conformes à l'avis du comité institué en vertu de l'article 12 de la directive 93/75/CEE du Conseil(3),A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:Article premierLa directive 96/98/CE est modifiée comme suit.1) L'article 2 est modifié comme suit:Aux points c), d) et n), les mots "au 1er janvier 1999" sont remplacés par "au 1er janvier 2001".2) L'annexe A est remplacée par le texte figurant à l'annexe de la présente directive.Article 2Les équipements accompagnés de la mention "nouvel article" dans la colonne "nom de l'article" de l'annexe A.1 et fabriqués avant la date visée à l'article 3, paragraphe 1, peuvent, pendant deux ans à compter de cette date, être mis sur le marché ou mis à bord de navires communautaires dont les certificats ont été délivrés par un État membre ou au nom d'un État membre conformément aux conventions internationales, à condition d'avoir été fabriqués conformément aux procédures d'approbation de type déjà en vigueur sur le territoire de cet État membre avant la date d'adoption de la présente directive.Article 31. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive dans un délai de six mois à compter de la date de son entrée en vigueur. Ils en informent immédiatement la Commission.Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.Article 4La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.Fait à Bruxelles, le 10 juillet 2001.Par la CommissionLoyola De PalacioVice-présidente(1) JO L 46 du 17.2.1997, p. 25.(2) JO L 315 du 25.11.1998, p. 14.(3) JO L 247 du 5.10.1993, p. 19.ANNEXE"ANNEXE AANNEXE A.1: ÉQUIPEMENTS POUR LESQUELS DES NORMES D'ESSAI DÉTAILLÉES EXISTENT DÉJÀ DANS LES INSTRUMENTS INTERNATIONAUXNotes concernant l'ensemble de l'annexe A.1Remarque générale:outre les normes d'essai explicitement mentionnées, un certain nombre de dispositions, dont le respect doit être contrôlé au cours de l'examen de type (inclus dans l'approbation de type) tel que prévu dans les modules d'évaluation de la conformité à l'annexe B, figurent dans les exigences applicables des conventions internationales et les résolutions et les circulaires pertinentes de l'OMI.Colonne 5:lorsqu'il est fait référence aux résolutions de l'OMI, seules sont applicables les normes d'essai contenues dans les parties pertinentes des annexes des résolutions, à l'exclusion des dispositions des résolutions elles-mêmes.Colonne 5:pour permettre de déterminer avec précision les normes applicables, il faut que les rapports d'essai et les certificats d'approbation de type mentionnent la norme appliquée avec sa version, telle qu'elle est désignée dans la colonne.Colonne 5:lorsque deux séries de normes d'essai sont mentionnées (séparées par un ";"), elles répondent toutes deux à l'ensemble des prescriptions à respecter en matière d'essais pour répondre aux normes de fonctionnement des équipements définies par l'OMI. Par conséquent, l'essai d'un article selon l'une des deux séries suffit pour apporter la preuve de la conformité avec les exigences des instruments internationaux applicables.Colonne 6:lorsque le module H apparaît, il faut comprendre module H plus certificat d'examen.1. Engins de sauvetage>TABLE>2. Prévention de la pollution marine>TABLE>3. Protection contre l'incendie>TABLE>4. Équipements de navigationNotes concernant l'annexe A.1, point 4 - Équipements de navigation.Colonne 4:les recommandations de l'UIT citées sont celles visées dans les conventions internationales et les résolutions et les circulaires pertinentes de l'OMI.Colonne 5:lorsqu'il est fait référence à la norme EN/CEI 61162, la norme d'essai du produit en question est vérifiée pour délimiter la partie applicable de ladite norme EN/CEI 61162.>TABLE>5. Équipements de radiocommunicationsNotes concernant l'annexe A.1, point 5 - équipements de radiocommunicationsColonne 4:les recommandations de l'UIT citées sont celles visées dans les conventions internationales et les résolutions et les circulaires pertinentes de l'OMIColonne 5:en cas de conflit entre les exigences de la circulaire OMI CSM/Circ. 862, citée pour plusieurs articles, et celles des normes d'essai du produit, ce sont les exigences de la circulaire OMI CSM/Circ. 862 qui l'emportent.Colonne 5:lorsqu'il est fait référence à la norme EN/CEI 61162, la norme d'essai du produit en question est vérifiée pour délimiter la partie applicable de ladite norme EN/CEI 61162.>TABLE>ANNEXE A.2: ÉQUIPEMENTS POUR LESQUELS IL N'EXISTE PAS DE NORMES D'ESSAI DÉTAILLÉES DANS LES INSTRUMENTS INTERNATIONAUX1. Engins de sauvetage>TABLE>2. Prévention de la pollution marinep.m.3. Protection contre l'incendie>TABLE>4. Équipements de navigationNotes concernant l'annexe A.2, point 4 - Équipements de navigationColonnes 3 et 4:les références au chapitre V de la convention SOLAS doivent s'entendre comme des références à SOLAS 1974 dans sa version modifiée par la résolution CSM 73, qui entre en vigueur le 1er janvier 2002.Colonne 4:les recommandations de l'UIT citées sont celles visées dans les conventions internationales et les résolutions et les circulaires pertinentes de l'OMI.>TABLE>5. Équipements de radiocommunicationsNotes concernant l'annexe A.2, point 5 - radiocommunicationsColonne 4:les recommandations de l'UIT citées sont celles visées dans les conventions internationales et les résolutions et les circulaires pertinentes de l'OMI.>TABLE>6. Équipements exigés par la convention Colreg 72>TABLE>7. Équipements de sécurité des vraquiers>TABLE>"


text:
 26.11.2011
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 347/24
 Recurso de casación interpuesto el 30 de septiembre de 2011 por ThyssenKrupp AG contra la sentencia del Tribunal General (Sala Octava) dictada el 13 de julio de 2011 en los asuntos acumulados T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 y T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs y otros/Comisión
 (Asunto C-506/11 P)
 2011/C 347/34
 Lengua de procedimiento: alemán
 Partes
 Recurrente: ThyssenKrupp AG (representantes: M. Klusmann y S. Thomas, Rechtsanwälte)
 Otra parte en el procedimiento: Comisión Europea
 Pretensiones de la parte recurrente
 —
 Que se anule en su integridad la sentencia del Tribunal General (Sala Octava) de 13 de julio de 2011 en los asuntos acumulados T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 y T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs y otros/Comisión), en la medida en que desestima el recurso y afecta a la recurrente.
 —
 Con carácter subsidiario, que se reduzca razonablemente aún más la cuantía de la multa impuesta a la recurrente en el artículo 2 de la Decisión de la Comisión Europea de 21 de febrero de 2007 impugnada.
 —
 Con carácter subsidiario de segundo grado, que se devuelva el litigio al Tribunal General para que resuelva de nuevo.
 —
 Que se condene a la Comisión Europea a cargar con las costas.
 Motivos y principales alegaciones
 Mediante el presente recurso de casación, la recurrente alega, en un total de siete motivos, la incompetencia de la Comisión, vicios sustanciales de forma, la violación del Tratado CE, del Tratado FUE y de las normas jurídicas aplicables para su ejecución, así como desviación de poder y vulneración de derechos fundamentales:
 En primer lugar, la recurrente alega que el Tribunal ha confirmado, de manera jurídicamente errónea, la competencia de la Comisión para la sustanciación del procedimiento. A su juicio, el Tribunal debería haber declarado nula la Decisión de la Comisión por inaplicabilidad del artículo 101 TFUE (antiguo artículo 81 CE) debido a la falta de relevancia transfronteriza de la infracción local imputada. Aun cuando el Tribunal declare aplicable el artículo 101 TFUE, debería haber tenido en cuenta que, en todo caso, a la competencia de la Comisión se opone, con arreglo a la Comunicación sobre la Red Europea de Competencia, el sistema de competencias paralelas establecido por el Reglamento no 1/2003. (1) Por último, el Tribunal no tiene en cuenta que la ulterior incoación del procedimiento por parte de la Comisión supone una vulneración del principio de precisión y de legalidad en materia sancionatoria, protegido como derecho fundamental.
 En segundo lugar, el Tribunal no tiene en cuenta que se está ante una violación del principio ne bis in idem, puesto que la Comisión hizo caso omiso de las decisiones de amnistía dictadas, antes de que se incoara el procedimiento, a favor de la demandante por las autoridades nacionales en materia de competencia.
 Tercero, la recurrente alega que el Tribunal confirma, de manera jurídicamente errónea, la Decisión de la Comisión de hacer a la recurrente responsable solidaria con sus filiales. A juicio de la recurrente, no se discute que ella no participó en las infracciones. El principio de Derecho sancionatorio de la responsabilidad personal, el principio in dubio pro reo y el derecho a un proceso justo se oponen a una imputación de la actuación ajena basada en la falsa premisa de la responsabilidad de la unidad económica.
 En cuarto término, el Tribunal no tiene en cuenta, de manera jurídicamente errónea, que la confirmación de la responsabilidad de la recurrente como responsable solidaria viola el principio de la responsabilidad personal. Con carácter subsidiario alega la recurrente que el Tribunal ha confirmado la Decisión de la Comisión de manera jurídicamente errónea por lo que hace a la falta de cuotas de responsabilidad en la relación interna y que, en ese sentido, la sentencia adolece de falta de motivación.
 En quinto lugar, la recurrente señala que el Tribunal ha vulnerado en su sentencia la amplia obligación de investigación que se le atribuye jurídicamente, al haber examinado sólo de manera insuficiente la desproporción de la determinación del importe de base, del multiplicador disuasorio y de la sanción reiterada en el caso de infracciones paralelas, así como la falta de reconocimiento por la Comisión de la colaboración de la recurrente, vulnerando con ello el derecho a un proceso justo y la garantía de la tutela judicial efectiva que éste supone. En todo caso, la sentencia adolece de una falta de motivación en la medida en que confirma la sanción reiterada que se aparta de la práctica decisoria de la Comisión.
 Sexto, se alega una violación del principio de proporcionalidad y del principio de igualdad por lo que respecta a la determinación del importe de base en el caso de la infracción correspondiente a Alemania, porque en la determinación de dicho importe se incluyó el volumen de negocios procedente de productos que no eran objeto de la infracción, aun cuando a ello se oponen razones imperiosas. En este sentido, el Tribunal realizó una motivación acertadamente diferenciada respecto a Schindler, pero ha omitido, de manera contraria a Derecho, llevar a cabo tal distinción también en el caso de la recurrente.
 En séptimo término, se alega la incorrecta determinación del importe de base también en el caso de la multa correspondiente al mercado neerlandés, cuyo volumen de mercado se tomó en consideración íntegramente, a pesar de que sólo una parte estaba afectada por las prácticas colusorias.
 (1) Reglamento (CE) no 1/2003 del Consejo, de 16 de diciembre de 2002, relativo a la aplicación de las normas sobre competencia previstas en los artículos 81 y 82 del Tratado (DO 2003, L 1, p. 1).


type: contracts

text:
 12.6.2008
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 154/32
 BESCHLUSS DES GEMEINSAMEN EWR-AUSSCHUSSES
 Nr. 16/2008
 vom 1. Februar 2008
 zur Änderung des Anhangs XXI (Statistik) des EWR-Abkommens
 DER GEMEINSAME EWR-AUSSCHUSS —
 gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, geändert durch das Anpassungsprotokoll zum Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, nachstehend „Abkommen“ genannt, insbesondere auf Artikel 98,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Anhang XXI des Abkommens wurde durch den Beschluss des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 170/2007 vom 7. Dezember 2007 (1) geändert.
 (2)
 Die Verordnung (EG) Nr. 1165/2007 der Kommission vom 3. September 2007 zur Erstellung der Prodcom-Liste der Industrieprodukte für 2007 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 3924/91 des Rates (2) ist in das Abkommen aufzunehmen —
 BESCHLIESST:
 Artikel 1
 In Anhang XXI des Abkommens wird nach Nummer 4ae (Verordnung (EG) Nr. 294/2007 der Kommission) folgende Nummer eingefügt:
 „4af.
 32007 R 1165: Verordnung (EG) Nr. 1165/2007 der Kommission vom 3. September 2007 zur Erstellung der Prodcom-Liste der Industrieprodukte für 2007 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 3924/91 des Rates (ABl. L 268 vom 12.10.2007, S. 1).“
 Artikel 2
 Der Wortlaut der Verordnung (EG) Nr. 1165/2007 in isländischer und norwegischer Sprache, der in der EWR-Beilage des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht wird, ist verbindlich.
 Artikel 3
 Dieser Beschluss tritt am 2. Februar 2008 in Kraft, sofern dem Gemeinsamen EWR-Ausschuss alle Mitteilungen nach Artikel 103 Absatz 1 des Abkommens vorliegen (3).
 Artikel 4
 Dieser Beschluss wird im EWR-Abschnitt und in der EWR-Beilage des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht.
 Geschehen zu Brüssel am 1. Februar 2008.
 Für den Gemeinsamen EWR-Ausschuss
 Der Vorsitzende
 Alan SEATTER
 (1) ABl. L 124 vom 8.5.2008, S. 38.
 (2) ABl. L 268 vom 12.10.2007, S. 1.
 (3) Ein Bestehen verfassungsrechtlicher Anforderungen wurde nicht mitgeteilt.


text:
 19.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 12/27
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2016/45 НА КОМИСИЯТА
 от 18 януари 2016 година
 за одобрение на изменение, което не е несъществено, в спецификацията на наименование, вписано в регистъра на храните с традиционно специфичен характер [Prekmurska gibanica (ХТСХ)]
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (1), и по-специално член 52, параграф 2 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 53, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕС) No 1151/2012 Комисията разгледа заявлението на Словения за одобрение на изменение в спецификацията на храната с традиционно специфичен характер „Prekmurska gibanica“, регистрирана по силата на Регламент (ЕС) No 172/2010 на Комисията (2), изменен с Регламент (ЕС) 2015/176 (3).
 (2)
 Тъй като въпросното изменение не е несъществено по смисъла на член 53, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 1151/2012, в съответствие с член 50, параграф 2, буква б) от същия регламент Комисията публикува заявлението за изменение в Официален вестник на Европейския съюз
 (4).
 (3)
 Тъй като Комисията не получи никакви възражения по член 51 от Регламент (ЕС) No 1151/2012, изменението в спецификацията следва да бъде одобрено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Одобрява се публикуваното в Официален вестник на Европейския съюз изменение в спецификацията на наименованието „Prekmurska gibanica“ (ХТСХ).
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 18 януари 2016 година.
 За Комисията
 Председател
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) ОВ L 343, 14.12.2012 г., стр. 1.
 (2) Регламент (ЕС) No 172/2010 на Комисията от 1 март 2010 г. за вписване на название в Регистъра на храните с традиционно специфичен характер [Prekmurska gibanica (ХТСХ)] (ОВ L 51, 2.3.2010 г., стр. 11).
 (3) Регламент (ЕС) 2015/176 на Комисията от 5 февруари 2015 г. за одобрение на изменение, което не е несъществено, в спецификацията на наименование, вписано в регистъра на храните с традиционно специфичен характер [Prekmurska gibanica (ХТСХ)] (ОВ L 30, 6.2.2015 г., стр. 16).
 (4) ОВ C 235, 18.7.2015 г., стр. 16.


text:
Rõngu Lasteaia Pihlakobar põhimäärus – Riigi Teataja
 Rõngu Lasteaia Pihlakobar põhimäärus
 Rõngu Lasteaia Pihlakobar põhimäärus - sisukord
 § 26 Lasteaia vara
 § 31 Lasteaia põhimääruse kinnitamine ja muutmine
 RT IV, 04.09.2015, 12
 Vastu võetud 27.08.2015 nr 9
 Määrus kehtestatakse koolieelse lasteasutuse seaduse § 9 ja Rõngu valla põhimääruse § 4 lõike 5 alusel.
 Lasteaia nimi on Rõngu Lasteaed Pihlakobar.
 Rõngu Lasteaed Pihlakobar (edaspidi lasteaed) asub Rõngu vallas aadressil Nooruse 5, Rõngu alevik 61001, Rõngu vald, Tartumaa.
 (2) Lasteaed on Rõngu valla munitsipaalasutus, mille asutamise, muutmise ja tegevuse lõpetamise otsustab Rõngu Vallavolikogu (edaspidi volikogu). Lasteaed on õppeasutus.
 (3) Lastead on Rõngu Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav astus.
 (5) Lasteaed tegutseb haridus- ja teadusministri antud koolitusloa alusel. Koolitusloa taotleb seaduses sätestatud korras Rõngu Vallavalitsus.
 (1) Lasteaia teeninduspiirkond on Rõngu vald.
 (1) Lasteaial on oma alaeelarve Rõngu valla eelarve koosseisus.
 (1) Lasteaial on kasutusel oma sümboolika – ümmargune logo oranži äärisega, sees pihlakobara kujutis.
 (1) Lasteaias on sõime- ja lasteaiarühmad ning vajadusel liitrühmad, mille moodustamise otsustab lasteasutuse direktor.
 (2) Lasteaia direktori ettepanekul moodustab vallavalitsus lasteasutuses sobitusrühmi ja erirühmi, samuti loob vajadusel osaajalisi kohti.
 (2) Lasteaed tegutseb aastaringselt. Lasteaia rühmad ei tööta juulikuus, kui lasteaia pedagoogidel on kollektiivpuhkus.
 (5) Lapse ja tema seadusliku esindajaga viiakse läbi arenguvestlus, mille üldeesmärk on lapse arengu toetamine. Arenguvestluse läbiviimise tingimused ja kord kooskõlastatakse lasteaia hoolekoguga ja pedagoogilise nõukoguga ning selle kinnitab lasteaia direktor käskkirjaga.
 2) tasuma igakuiselt lapse toidukulu päevamaksumuse ja volikogu kehtestatud määras muude kulude osaliseks katmiseks vanemate poolt kaetava osa;
 (1) Pedagoogide vaba ametikoha täitmiseks korraldab lasteaia direktor avaliku konkursi, mille läbiviimise korra kinnitab hoolekogu direktori ettepanekul.
 (4) Töötajate konkreetsed tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus määratakse töölepinguga, töötaja ametijuhendiga ja töökorralduse reeglitega kooskõlas õigusaktidega.
 (5) Töökorralduse reeglid ja töötaja ametijuhendi kinnitab lasteaia direktor käskkirjaga ning teeb need töötajatele teatavaks allkirja vastu.
 (6) Personalil on keelatud avalikustada lapselt saadud teavet lapse perekonna kohta. Kui on selgunud, et lapse kodune kasvukeskkond on ebarahuldav või kui laps on kehalise, emotsionaalse või seksuaalse väärkohtlemise ohver, on personal kohustatud sellest teavitama lasteaia direktorit, kes vastavalt vajadusele informeerib vallavalitsuse sotsiaalteenistuse juhatajat või lastekaitsespetsialisti või noorsoopolitseid.
 (2) Lasteaia direktor kindlustab lasteaia tulemusliku ja häireteta töö ning lasteaia õppekava, arengukava, üldtööplaani ja kodukorra täitmise, juhib õppe- ja kasvatustegevust koostöös pedagoogilise nõukogu, hoolekogu ning muude organitega.
 5) sõlmib, muudab, peatab ja ütleb üles personaliga töölepingud ning kinnitab käskkirjaga ametijuhendid;
 6) kinnitab käskkirjaga õigusaktidega kehtestatud nõuetele vastavad töökorralduse reeglid, tuleohutusjuhendi, tagab töötervishoiu ja tööohutuse nõuete täitmise;
 13) esitab kord aastas vallavalitsusele ja hoolekogule kirjaliku ülevaate lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevusest, majanduslikust seisust ja raha kasutamisest, samuti teatab kirjalikult lasteasutuse majandusliku seisundi olulisest halvenemisest ja järelevalveasutuse ettekirjutustest;
 14) annab oma pädevuse piires käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi;
 (4) Lasteaia direktor peab asutuse töökorraldusega tema äraolekul tagama asutuse direktori asendamise.
 (3) Vallavalitsus nimetab hoolekogu koosseisu isiku, kes jälgib lasteaia tegevuse vastavust Rõngu valla huvidele. Lasteaia iga rühma vanemad valivad õppeaasta algul hoolekogu koosseisu oma esindaja.
 (5) Hoolekogu valib enda hulgast esimehe ja aseesimehe. Hoolekogu koosolekud toimuvad vähemalt üks kord kvartalis hoolekogu esimehe või direktori ettepanekul. Koosolekud protokollitakse.
 5) otsustab teisi hoolekogu pädevusse antud küsimusi.
 (7) Lasteaia direktor on hoolekogu ees aruandekohustuslik.
 § 26. Lasteaia vara
 (1) Lasteaia kasutuses oleva vara moodustavad talle Rõngu vallalt või teistelt isikutelt ja asutustelt lasteaiale sihtotstarbeliseks valdamiseks, kasutamiseks ja käsutamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, rahalised vahendid, inventar ja muu vara.
 (2) Lasteaia valduses olev vara on Rõngu valla omand.
 (3) Lasteaia vara valdamine, kasutamine ja käsutamine ning varaliste kohustuste võtmine toimub volikogu kehtestatud vallavara valitsemise korra alusel.
 1) Rõngu valla eelarvest;
 (2) Laste toidukulu lasteaias katab lapsevanem või hooldaja, vastavalt võimalustele osaleb toidukulude katmises ka vallavalitsus. Lapse toidukulu päevamaksumuse otsustab hoolekogu ja kinnitab direktor.
 (5) Järelevalvet lasteaia majandustegevuse, varade ja eelarve kasutamise üle teostab Riigikontroll, volikogu revisjonikomisjon ja vallavalitsus.
 Lasteaed esitab oma tegevuse kohta statistilisi ja eelarve täitmise aruandeid rahandusministri, haridus- ja teadusministri ning volikogu ja vallavalitsuse õigusaktidega kehtestatud tähtaegadel ja korras.
 (1) Haldusjärelevalvet lasteaia õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium või valdkonna eest vastutava ministri ülesandel Tartu maavanem haridus- ja teadusministri kehtestatud riikliku järelevalve läbiviimise korra ning koolieelse lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse ja juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumide alusel.
 (4) Lasteaia ümberkorraldamise ja ümberkujundamise ning tegevuse lõpetamise otsusest teatakse kirjalikult lapsevanematele, pedagoogidele ja teistele töötajatele, Haridus- ja Teadusministeeriumile ning Tartu maavanemale vähemalt viis kuud enne ümberkorraldamise ja ümberkujundamise või tegevuse lõpetamise tähtaega.
 § 31. Lasteaia põhimääruse kinnitamine ja muutmine
 Tunnistada kehtetuks Rõngu Vallavolikogu 31.08.2006. a määrus nr 21 „Rõngu Lasteaia „Pihlakobar“ põhimäärus“.


text:
 23.2.2006
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 53/62
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 157/2005
 (2005. gada 2. decembris),
 ar ko groza EEZ līguma XXII pielikumu (Uzņēmējdarbības tiesības)
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas grozīts ar protokolu, ar ko pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk tekstā – “Līgums”, un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 Līguma XXII pielikums ir grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 107/2005 (1).
 (2)
 Komisijas 2004. gada 14. decembra Ieteikums 2004/913/EK, ar ko veicina atbilstošu režīmu biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzībai (2), ir jāiekļauj Līgumā.
 (3)
 Komisijas 2005. gada 15. februāra Ieteikums 2005/162/EK par biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru bez izpildpilnvarām vai padomes locekļu un (direktoru) padomes komiteju lomu (3) ir jāiekļauj Līgumā,
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1. pants
 Zem virsraksta “TIESĪBU AKTI, KAS LĪGUMSLĒDZĒJĀM PUSĒM JĀŅEM VĒRĀ” Līguma XXII pielikumā aiz 13. punkta (Komisijas Ieteikums 2001/453/EK) iekļauj šādus punktus:
 “14.
 32004 H 0913: Komisijas 2004. gada 14. decembra Ieteikums 2004/913/EK, ar ko veicina atbilstošu režīmu biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru atlīdzībai (OV L 358, 29.12.2004., 55. lpp.).
 15.
 32005 H 0162: Komisijas 2005. gada 15. februāra Ieteikums 2005/162/EK par biržas sarakstā iekļautu sabiedrību direktoru bez izpildpilnvarām vai padomes locekļu un (direktoru) padomes komiteju lomu (OV L 52, 25.2.2005., 51. lpp.).”
 2. pants
 Ieteikumu 2004/913/EK un 2005/162/EK teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ pielikumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2005. gada 3. decembrī ar noteikumu, ka EEZ Apvienotajai komitejai ir sniegti visi paziņojumi saskaņā ar Līguma 103. panta 1. punktu (4).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā.
 Briselē, 2005. gada 2. decembrī
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 HSH Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) OV L 306, 24.11.2005., 45. lpp.
 (2) OV L 385, 29.12.2004., 55. lpp.
 (3) OV L 52, 25.2.2005., 51. lpp.
 (4) Konstitucionālās prasības nav norādītas.