type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 27.8.2011
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 252/57
 Žaloba podaná 24. júna 2011 — ZZ/Európska komisia
 (Vec F-64/11)
 2011/C 252/126
 Jazyk konania: angličtina
 Účastníci konania
 Žalobca: ZZ (v zastúpení: S. Crosby a S. Santoro, advokáti)
 Žalovaná: Európska komisia
 Predmet a opis sporu
 Zrušenie rozhodnutia žalovanej o jednostrannom zrušení pracovnej ponuky predloženej žalobcovi napriek tomu, že žalobca už túto ponuku prijal
 Návrhy žalobcu
 —
 zrušiť rozhodnutie zo 4. marca 2011, ktorým Európska komisia zamietla internú sťažnosť žalobcu proti rozhodnutiu Komisie HR B2 (2010) 662634 z 5. októbra 2010,
 —
 zaplatiť žalobcovi odškodnenie za spôsobenú ujmu vrátane ušlého príjmu a prídavkov,
 —
 zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.


text:
 14.3.2016
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 98/16
 Urteil des Gerichtshofs (Zweite Kammer) vom 21. Januar 2016 (Vorabentscheidungsersuchen des Markkinaoikeus — Finnland) — Viiniverla Oy/Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
 (Rechtssache C-75/15) (1)
 ((Vorlage zur Vorabentscheidung - Schutz geografischer Angaben für Spirituosen - Verordnung [EG] Nr. 110/2008 - Art. 16 Buchst. b - Anspielung - In Finnland hergestellter und unter der Bezeichnung „Verlados“ vermarkteter Brand aus Apfelwein - Geschützte geografische Angabe „Calvados“))
 (2016/C 098/20)
 Verfahrenssprache: Finnisch
 Vorlegendes Gericht
 Markkinaoikeus
 Parteien des Ausgangsverfahrens
 Klägerin: Viiniverla Oy
 Beklagte: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
 Tenor
 1.
 Art. 16 Buchst. b der Verordnung (EG) Nr. 110/2008 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 15. Januar 2008 zur Begriffsbestimmung, Bezeichnung, Aufmachung und Etikettierung von Spirituosen sowie zum Schutz geografischer Angaben für Spirituosen und zur Aufhebung der Verordnung (EWG) Nr. 1576/89 ist dahin auszulegen, dass bei der Beurteilung, ob eine Anspielung im Sinne dieser Vorschrift vorliegt, das nationale Gericht auf die Wahrnehmung eines normal informierten, angemessen aufmerksamen und verständigen Durchschnittsverbrauchers abzustellen hat, wobei dieser Begriff dahin zu verstehen ist, dass er auf einen europäischen Verbraucher und nicht nur auf einen Verbraucher des Mitgliedstaats abstellt, in dem das Erzeugnis hergestellt wird, das zu der Anspielung auf die geschützte geografische Angabe führt.
 2.
 Art. 16 Buchst. b der Verordnung Nr. 110/2008 ist dahin auszulegen, dass das vorlegende Gericht für die Beurteilung der Frage, ob die Bezeichnung „Verlados“ im Sinne dieser Vorschrift eine „Anspielung“ auf die geschützte geografische Angabe „Calvados“ für ähnliche Erzeugnisse darstellt, die klangliche und visuelle Ähnlichkeit zwischen diesen Bezeichnungen sowie etwaige Umstände berücksichtigen muss, die darauf hinweisen könnten, dass eine solche Ähnlichkeit nicht auf Zufall beruht, um zu prüfen, ob der normal informierte und angemessen aufmerksame und verständige europäische Durchschnittsverbraucher durch den Namen eines Erzeugnisses dazu veranlasst wird, gedanklich einen Bezug zu einem Erzeugnis mit der geschützten geografischen Angabe herzustellen.
 3.
 Art. 16 Buchst. b der Verordnung Nr. 110/2008 ist dahin auszulegen, dass die Benutzung einer Bezeichnung, die im Sinne dieser Vorschrift als „Anspielung“ auf eine in Anhang III der Verordnung angeführte geografische Angabe qualifiziert wird, selbst dann unzulässig ist, wenn jegliche Verwechslungsgefahr ausgeschlossen werden kann.
 (1) ABl. C 138 vom 27.4.2015.


type: other

text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - varmeforsyningsledninger
 27 Feb 2015 13:38
 08 Sep 2014 14:19
 SKM2015.163.BR
 Retten i Aalborg, BS 2-1707/2013
 Grundforbedring, hovedanlæg
 Sagen drejede sig om, hvorvidt ejeren af en ejendom med flere boliger var berettiget til fradrag i grundværdiansættelsen i medfør af tidligere gældende § 17 i vurderingsloven for anlæg af varmeledninger internt på grunden. Retten bemærkede, at der efter bestemmelsen kunne gives fradrag i grundværdien for forbedringer, der medfører en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand. Retten bemærkede endvidere, at Landsskatterettens afgørelse var baseret på administrativ praksis som beskrevet i bl.a. SKM2013.369.HR. Efter bevisførelsen havde sagsøgeren ikke godtgjort omstændigheder, der gav grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens skøn. Retten lagde herved vægt på, at de pågældende hovedledninger nøje fulgte bygningernes forløb og efter en samlet vurdering ikke kunne anses for et hovedanlæg, til betjening af en større del af ejendommen, men at de derimod havde karakter af interne fordelingsanlæg nært knyttet til den eksisterende bebyggelse. Varmeledningerne kunne derfor ikke antages at øge grundens værdi i ubebygget stand og Skatteministeriet blev derfor frifundet.
 Andelsboligforeningen H1
 Mette Kølln
 Sagen vedrører et spørgsmål om, hvorvidt ejeren af en ejendom med flere boliger er berettiget til fradrag i grundværdiansættelsen i medfør af tidligere gældende § 17 i vurderingsloven for anlæg af varmeledninger internt på ejendommen.
 Sagsøgeren, Andelsboligforeningen H1, har nedlagt påstand om, at sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at en eller flere af de på bilag 1 med rød farve varmeledninger har karakter af hovedanlæg, og at sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne med henblik på den beløbsmæssige opgørelse af fradragsansættelsen ved vurderingerne i 2004, 2005 og 2007 af ejendommen beliggende ...2.
 Sagen er anlagt den 18. september 2013 og er behandlet sammen med de tilsvarende sager BS 2-1706/2013 og BS 2-1708/2013.
 Andelsboligforeningen H1 har oplyst sagens værdi til 10.939,00 kr.
 Retten har i medfør af retsplejelovens § 402, stk. 1, nr. 1, truffet afgørelse om, at sagen ikke skal behandles efter reglerne om småsager.
 I Landsskatterettens afgørelse af 18. juni 2013 hedder det blandt andet:
 Klagen vedrører fastsættelse af fradrag for forbedringer for vurderingsårene 2004, 2005 og 2007. Der klages over, at vurderingsankenævnet ikke har godkendt fradrag for en række byggemodningsudgifter.
 Vurderingsankenævnet har godkendt fradrag for udgifter til forbedringer med 1.771.000 kr.
 240.971 kr.
 158.600 kr.
 36.443 kr.
 21.508 kr.
 1.661.000 kr.
 Landsskatteretten godkender således yderligere fradrag for forbedringer med i alt 35.000 kr. Det samlede fradrag udgør herefter 1.771.000 kr. + 35.000 kr. eller i alt 1.806.000 kr.
 I henhold til bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 44. stk. 3, kan retten undlade at imødekomme en sådan begæring, hvor denne behandlingsform efter forholdene må anses for overflødig. Under henvisning til denne bestemmelse har Landsskatteretten ikke imødekommet begæringen om retsmøde, idet sagen på det foreliggende grundlag, må anses for oplyst i det omfang, det er muligt.
 Ifølge betinget skøde overdrager G1 ejendommen til Andelsboligforeningen H1 med 26 nøglefærdige huse med alle tilslutningsafgifter til el, vand, varme og kloak betalt. Overtagelsen finder sted den 1. januar 1986. Købesummen er aftalt til 16.380.000 kr. Grundarealet udgør 14.802 m2.
 Ejendommen er omfattet af Kommunens byplanvedtægt nr. ..., fra marts 1975. Ejendommen er beliggende i planens område B, som er udlagt til tæt/lav boligbebyggelse. Der anlægges hovedstier i princippet som vist på kortbilag II med tilslutning til områdets hovedstinet ved tunneller under ...4 og de omgivende veje i øvrigt.
 Der foreligger i sagen en takstoversigt fra Kommunens varmeforsyning fra 1986, hvoraf følgende fremgår:
 Investeringsbidrag, grundafgift max 500 BBR-m2 kr. 10.000. Tillæg for større arealenheder end 500 BBR-m2 20 kr./m2. Rabat ved tilslutning i forbindelse med ledningsarbejde - udbygning eller renovering - ud for kundens ejendom kr. 3.000. Stikledningsbidrag. Ved rørdimensioner mindre end eller lig med 48/40 mm stikledning (kr./lb.m.) 350. Ved rørdimensioner mellem 60/50 mm og 114/100 mm betales sokkelgennemføring m.m. (kr./stk.) 6.000 samt diverse stikledningsstørrelser mellem 600-950 kr. Større dimensioner efter regning.
 Klageren har fremlagt varmeledningskort og anført, at kortet vedrører ...3.
 Der er truffet følgende afgørelse, jf. dagældende bestemmelser i vurderingslovens §§ 17 og 18:
 Tilslutningsafgift-varme
 Stikledninger-varme
 Stianlæg og fællesareal
 Fradrag i grundværdien for grundforbedringer er en selvstændig ansættelse ved siden af ejendomsværdien og grundværdien. Efter vurderingslovens § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien.
 Formålet med fradraget er, indenfor visse grænser, at friholde de værdistigninger på jorden for grundbeskatning, som er resultatet af ejerens grundforbedringer. Det er således en betingelse for fradraget, at den grundforbedring, der er foretaget, medfører en stigning i ejendommens grundværdi, dvs., at den påvirker grundens værdi i ubebygget stand.
 Forbedringen skal være af materiel karakter, og fradraget kan kun indrømmes inden for den værdiforøgelse, forbedringen medfører og højst med så stort et beløb, som ejeren har bekostet, jf. vurderingslovens § 18.
 Varmeforsyning, stikledninger og tilslutningsafgift
 Der er anmodet om fradrag for 330.603 kr., beregnet ved hjælp af V&S-prisbog.
 Der er endvidere anmodet om fradrag for tilslutningsafgift til varmeforsyning med 317.200 kr. Det er ikke nærmere beskrevet, hvad afgiften dækker eller hvordan beløbet er opgjort, ud over en henvisning til takstoversigten fra 1986.
 På baggrund af Vestre Landsrets dom af 21. april 2009 SKM2009.323.VLR finder vurderingsankenævnet, at der kan godkendes fradrag for udgifter til anlæg af forsyningsnet inde på og uden for storparcellen, for arbejder, der er udført inden for de seneste 30 år, i det omfang udgifterne er afholdt af grundejeren, uanset om udgifterne er afholdt direkte, via købesummen eller via tilslutningsafgifter. Fradrag godkendes i henhold til vurderingslovens § 17 og 18.
 Der foreligger ingen former for dokumentation/sandsynliggørelse for, at klager har afholdt udgifter til anlæg af fjernvarmeforsyning eller hvem der har anlagt forsyningsnettet.
 Da det af skødet fremgår, at der er betalt tilslutningsafgift til varme, finder Vurderingsankenævnet, at der kan være grundlag for at godkende fradrag for forsyningsnettet.
 På det foreliggende grundlag godkendes der skønsmæssigt fradrag for 100.000 kr. Ved skønnet har vurderingsankenævnet henset til grundens størrelse samt bygningernes placering på grunden i forhold til omfang af et forsyningsnet. Ankenævnet har endvidere henset til klagers opgørelse ved hjælp af V&S-prisbog. Det bemærkes at der ikke godkendes fradrag for stikledninger til de enkelte boliger samt bøjninger, husindføringer og afgreninger.
 Stianlæg, fællesarealer mv.
 Der er anmodet om fradrag for 392.113 kr. beregnet ved hjælp af V&S-prisbog.
 Der foreligger ingen former for dokumentation/sandsynliggørelse for, at klager har afholdt udgifter til anlæg af stier på storparcellen.
 Det interne stianlæg på grunden ses ikke at være adgangsgivende til området, men udelukkende at være tilknyttet de enkelte bygninger/boliger på storparcellen. Stianlægget antages ikke at bevirke en værdistigning af grundværdien i ubebygget stand, hvorfor der nægtes fradrag for udgifter hertil. Der henvises til praksis ved Landsskatterettens kendelse af 16. april 2010.
 Der nægtes fradrag for udgifter til fællesarealer og grønne områder i henhold til vurderingslovens § 18, stk. 1, idet udgifterne ikke anses at medføre en værdistigning på grunden. Der henvises til Landsskatterettens kendelse af 26. marts 1986.
 Landinspektør og udstykning
 Der er anmodet om fradrag for 25.257 kr. beregnet ved hjælp af V&S-prisbog.
 Der foreligger ingen dokumentation for, at klager har afholdt udgifter i forbindelse med udstykning af grunden, hvorfor der på det foreliggende grundlag nægtes fradrag for udgifter til landinspektør.
 Der er anmodet om fradrag for 10 % af godkendte anlægsudgifter.
 Da de fradragsberettigede udgifter til anlæg af forsyningsnet til el, vand og kloak er afholdt via tilslutningsafgifter, er det vurderingsankenævnets opfattelse, at udgifterne til projektering og tilsyn i forbindelse med anlægsarbejderne er afholdt som en del af tilslutningsafgifterne, hvorfor der ikke godkendes yderligere fradrag herfor. Der henvises til vurderingslovens § 17.
 I henhold til SKATs afgørelse indgår udgifter til projektering og tilsyn med anlæg af vejen i skønnet på 308.000 kr., hvorfor der ikke godkendes yderligere fradrag herfor. Der henvises til vurderingslovens § 17.
 Der godkendes fradrag for projektering og tilsyn i forbindelse med anlæg af fjernvarmeforsyningsnettet med 10.000 kr. Ved skønnet er der henset til arbejdets omfang samt grundens størrelse. Det skønnede beløb udgør 10 % af anlægsudgiften.
 Den principale påstande vedrører fradrag for følgende udgifter:
 Stikledninger, varme
 36.444 kr.
 Land inspektør
 24.097 kr.
 Subsidiært anmodes om, at klagers fradrag i grundværdien for grundforbedrende udgifter forhøjes mest muligt efter Landsskatterettens skøn.
 Klager erhverver med overtagelse pr. 1. januar 1986 en ejendom 26 stk. nøglefærdige huse, jf. skødet. Ejendommen er udstykket af landinspektør G2 I/S i februar 1984, og samtlige tilslutningsafgifter til el, vand, varme og kloak er betalt.
 Til støtte for påstanden er henvist til vurderingslovens § 17, samt anført følgende:
 Hvad, der forstås ved en grundforbedring, er således uomtalt i loven. Det overordnede formål med § 17 er, at der skal ske friholdelse af grundforbedringer for beskatning. Dette har været formålet med loven siden indførelsen i 1922. Formålet er således at fremme, at der sker sådanne grundforbedringer.
 Højesteret synes at have skærpet kravet om klar hjemmel til beskatning i lovgivningen. Dette er hovedkonklusionen i Skatteministeriets undersøgelse af legalitetskrav til SKATs afgørelser. Undersøgelsen er offentliggjort i TfS 1998.137, og synspunktet er, at tvivl om hjemmelsgrundlaget ubetinget er myndighedernes problem. Heri ligger ikke blot, at der ikke kan fortolkes i skærpende retning, ud over hvad lovens tekst - og eventuelt klare lovmotiver - berettiger til; men tillige, at usikkerhed om rækkevidden af en hjemmel trækker i retning af en udvidende fortolkning, hvor dette er til gunst for skatteyderen. Der henvises også til Jørgen Nørgaards artikel i Juristen nr. 2, 2001, side 65.
 Der ses ikke at være hjemmel eller støtte i lovens forarbejder til den indskrænkende fortolkning af begrebet "forbedringer", som er lagt til grund ved ansættelsen.
 Klager er desværre ikke i besiddelse af faktura eller lignende; som dokumenterer den præcise udgift afholdt til landinspektør i forbindelse med udstykningen af ejendommen, men på baggrund af erfaring fra tidligere udstykninger, har klager skønnet udgiften til 25.000 kr.
 Vurderingsankenævnet har indrømmet fradrag for 10 % af anlægsudgiften til varmeforsyning.
 Der anmodes om forhøjelse af fradraget for udgifterne til projektering og tilsyn svarende til 24.097 kr., som er 10 % af udgiften til varmeforsyningsudgift på 240.971 kr.
 Parkeringspladser er at betegne som en typisk anlægsudgift helt på linje med selve vejanlægget og har sin naturlige adækvate forbindelse med vejanlægget. Begrebsmæssigt at undtage en byggemodningsforanstaltning, der har karakter af anlægsudgift fra fradrag, er en klar indskrænkende fortolkning af begrebet anlæg, og er tillige i modstrid med lovens formål - nemlig at friholde grundforbedringer fra beskatning.
 Idet Landsskatteretten sædvanligvis nægter fradrag for udgiften til anlæg af parkeringspladser, har klager ikke fundet anledning til at opgøre udgifterne hertil via V&S-prisbogen, men vil foreløbig blot anmode om fradrag herfor med 1 kr.
 Det kan af Landsskatterettens praksis udledes, at udgifter til etablering af stisystemer berettiger til fradrag. Der henvises herved til Landsskatterettens kendelse af 18. december 1984, der godkendte fradrag for hovedstier og kvarterstier, der tjener adgangen til udstykningen. I afgørelsen SKM2009.70.LSR vedrørende ...5 godkendtes fradrag for stianlæg som adgangsvej for gående trafik.
 Det gøres på baggrund af nævnte praksis gældende, at anlæg af stisystemer i forbindelse med ejendommen udgør en forbedring af grundens værdi i ubebygget stand, og at udgifterne hertil må anses at være af fradragsberettiget karakter.
 Klager er desværre ikke i besiddelse af dokumentation, der belyser den nøjagtige udgift til anlæg af stierne, hvorfor udgiften hertil på baggrund af opmålinger på luftfotos og beregninger efter V&S-prisbogen er anslået til 36.443 kr. Udgiften er på stioversigt fordelt på de enkelte stier ud fra størrelse.
 Udgiften er indeholdt i købesummen, idet klager i henhold til skødet erhvervede ejendommen indeholdende 26 stk. nøglefærdige huse.
 Idet Landsskatteretten sædvanligvis nægter fradrag for udgiften til anlæg af fællesarealer og grønne områder, har klager ikke fundet anledning til at opgøre udgifterne hertil via V&S prisbogen, men vil foreløbig blot anmode om fradrag herfor med 1 kr.
 Det er fast antaget, at udgifter til etablering af forsyningsanlæg er grundforbedrende og dermed omfattet af vurderingsloven § 17, jf. Landsskatterenens kendelser af 26. marts 1986 og SKM2008.143.LSR. hvor Landsskatteretten anså udgifter til etablering af varmeforsyningsanlæg i en parcelhusudstykning for fradragsberettigende.
 Af nyere praksis kan henvises til Landsskatterettens kendelser vedrørende ...5 (SKM2009.70.LSR), ...6 (afsagt 29. maj 2009 - ikke offentliggjort) og ...7 (afsagt 20. januar 2010 - ikke offentliggjort), hvoraf de to sidstnævnte er storparceller ligesom klagers.
 Det gøres i overensstemmelse med nævnte praksis gældende, at etablering af forsyningsanlægget på storparcellen har haft til formål som hovedanlæg at betjene flere, og at anlægget derfor har virket værdiforøgende på grunden i ubebygget stand. De afholdte udgifter må følgelig berettige til fradrag grundværdien for forbedringer.
 Det er ved Landsrettens afgørelse af 21. april 2009 vedrørende ...7 (SKM2009.323.VLR) fastslået, at tilslutningsafgifter ikke skal behandles anderledes end byggemodningsafgifter i forbindelse med fradrag for forbedringer. Det fastsloges endvidere i afgørelsen, at hverken betalings- eller opkrævningstidspunkt har betydning for, om afgiften kan berettige til fradrag for forbedringer.
 Det gøres gældende, at de betalte tilslutningsafgifter finansierer etablering af forsyningsledninger med det formål at skabe forbindelse til det eksisterende forsyningsnet, og at der følgelig er fradrag for forbedringer for de afholdte udgifter.
 Varmeforsyning og tilslutningsafgift
 Vurderingsankenævnet har indrømmet fradrag for det interne varmeforsyningsnet med 100.000 kr., men har nægtet fradrag for afholdte tilslutningsafgift.
 Som det fremgår af det interne varmeledningskortet for ...3, eksisterer der på ejendommen et omfattende ledningsnet, som må betegnes som et hovedanlæg til betjening af flere i tilfælde af udstykning. Klager er desværre ikke i besiddelse af et internt varmeledningskort over klagers ejendom, men da ...1, ...3 og klagers ejendom er lignende byggerier opført i umiddelbar tidsmæssig forlængelse af hinanden, gøres det gældende, at det interne varmeanlæg på klagers ejendom har samme udformning og er samme dimensioner, som varmeanlægget på ...3, således at der kan føres paralleller mellem disse.
 Udgiften til det interne varmeforsyningsanlæg excl. stikledninger på ...3 er ved opmålinger på ledningskortet via V&S-prisbogen opgjort til 232.038 kr.
 Det gøres gældende, at da klagers ejendom er bebygget med et areal på 2.131 m2 sammenholdt med et bebygget areal på ...3 på 2.052 m2, kan udgiften for det interne varmeforsyningsanlæg på klagers ejendom opgøres som 2.131/2.052 ud af udgiften svarende til 240.971 kr., som der anmodes om fradrag for.
 Udgiften har klager afholdt gennem købesummen.
 Derudover har klagere afholdt udgifterne til tilslutningsafgiften for varme med 10.000 kr. excl. moms pr. bolig., jf. takstoversigt fra Kommunen fra 1986.
 Da klagers ejendom indeholder 26 boliger, er der betalt 317.200 kr. i varmetilslutningsafgift. Klager har ikke kunnet fremskaffe dokumentation for, i hvilket omfang tilslutningsafgiften er gået til andre grundforbedrende foranstaltninger end hovedforsyningen til ejendommen.
 Der anmodes derfor foreløbig blot om fradrag for 50 % af tilslutningsafgiften, idet klager er bekendt med Landsskatterettens seneste praksis, hvorefter 100 % fradrag forudsætter dokumentation for, at tilslutningsafgiften rent faktisk er gået til grundforbedrende foranstaltninger.
 Der anmodes derfor om fradrag for 158.600 kr., som klager har afholdt udgiften gennem købesummen. jf. skødet.
 Vurderingsankenævnet har ikke indrømmet fradrag for den del af fjernvarmeforsyningsanlægget, der ikke kan karakteriseres som hoved forsyningsanlæg.
 Det gøres imidlertid gældende, at der ikke er hjemmel til at skelne mellem hovedledninger og stikledninger i relation til fradrag for forbedringer, idet også stikledninger udgør en værdiforøgende forbedring af grunden i ubebygget stand, og at der følgelig er fradrag for kapitalanvendelsen ved betaling af den del af udgifterne, der relaterer sig til etablering af stikledninger.
 Idet Landsskatteretten sædvanligvis nægter fradrag for udgiften til anlæg af stikledninger, har klager ikke fundet anledning til at opgøre udgifterne hertil via enhedspriserne i V&S-prisbogen, men vil foreløbig blot anmode om fradrag herfor med 1 kr.
 Generelt om bevisbyrde
 Landsskatteretten har i den seneste tid udviklet en praksis, hvorefter Landsskatteretten uden nærmere begrundelse har skærpet dokumentations- og bevisbyrdekravene til skatteydere i sager om fradrag for forbedringer i tilfælde, hvor størrelsen af udgiften til etablering af fradragsberettigende grundforbedringer ikke er udspecificeret i et byggeregnskab, faktura el. lign., men i stedet er estimeret på baggrund af opmålinger af de faktisk etablerede anlæg og beregninger efter enhedspriserne i V&S-prisbogen.
 Landsskatteretten anfører således i adskillige af sine seneste kendelser til, at fradragsberettigende udgifter i sådanne situationer godkendes med et skønsmæssigt ansat beløb, der ofte er på mindre end 50 % af den ifølge V&S-beregningerne estimerede udgift.
 Det gøres imidlertid gældende, at Landsskatteretten ikke har hjemmel til i forbindelse med vurderingen af en afholdt udgift størrelse at udøve et frit forvaltningsretligt skøn over udgiftens størrelse, idet vurderingens genstand er af faktisk og ikke retlig karakter.
 Landsskatterettens vurdering af udgiften størrelse er alene berettiget i tilfælde, hvor der foreligger bevisnød, hvor Landsskatteretten berettiget kan foretage et skatteretligt værdiskøn, der i retlig henseende er udtryk for retsanvendelse. I sådanne tilfælde hverken kan eller må der udøves et frit skøn.
 I nærværende sag foreligger der imidlertid ikke bevisnød; hvorfor der end ikke er hjemmel til at udøve et skatteretligt værdiskøn. Der kan i den forbindelse henvises til artiklen "Det skatteretlige værdiskøn" af lektor, p.hd., Malene Kerzel i TfS 2005.479 [TfS 2005.497.red.SKAT].
 Til støtte for at der ikke foreligger bevisnød, gøres det gældende, at bevisbyrdekravene for sagsøger alene fordrer, at sagsøger sandsynliggør udgiftens størrelse, idet der henvises til Højesterets dom offentliggjort i SKM2004.162.HR, hvor Højesteret fastslog, at skatteyderen blot skulle sandsynliggøre størrelsen af en afholdt udgift for at opnå ret til et lovhjemlet skattemæssigt fradrag.
 Om beregninger i henhold til V&S-prisbogen kan det helt overordnet oplyses, at V&S-prisbogen (V&S Prisdata) udgives af Byggecentrum og V&S Byggedata A/S, der ifølge egne oplysninger i V&S-prisbogen
 er et uafhængigt firma, der blev grundlagt i 1972, som indsamler og bearbejder tekniske og økonomiske informationer og formidler viden til den danske bygge- og anlægssektor. Firmaet er uafhængig af leverandør- og producentinteresser og enhver anden form for virksomhed, som evt. kunne antages at påvirke firmaets uvildige status. Firmaet har siden etableringen udarbejdet og udgivet V&S-prisbøgerne (og senere tillige som prisdatabaser), der anvendes ved overslagsberegning af bygge-, anlægs- og renoveringsarbejder samt driftsudgifter.
 Enhedspriserne i V&S-prisbogen er udtryk for gennemsnitspriser for faktisk udførte bygge- og anlægsopgaver. Priserne er så almindeligt anerkendt i bygge- og anlægsbranchen, at byggeriets parter - dvs. både bygherrer, entreprenører og rådgivere - udfører priskalkulationer på baggrund af oplysningerne i V&S-prisbogen ved udarbejdelse af tilbud på bygge- og anlægsopgaver og i forbindelse med vurderingen af, om modtagne tilbud kan accepteres eller ej.
 Priserne i V&S-prisbogen er opgjort med udgangspunkt i prisniveauet på Sjælland ekskl. Hovedstadsområdet. Der er dog i V&S-prisbogen taget højde for, at prisforholdene ikke er ens overalt i landet, hvorfor der i forhold til de i prisbogen anførte priser, multipliceres med en områdefaktor, der ligeledes fremgår af V&S-prisbogen.
 Konkret udføres V&S-beregningerne over f.eks. forsyningsnet ved, at de relevante ledninger måles op på et ledningskort modtaget fra enten forsyningsselskab eller byggemodner/klager. Ledningskortet er dokumentation for, hvor ledningerne rent faktisk er placeret, og typisk er ledningernes art og dimensioner angivet på ledningskortet.
 Såfremt Landsskatterettens kendelse, der væsentligt tilsidesætter de udførte beregninger, indbringes for domstolene, og der udmeldes syn og skøn, vil en syns- og skønsmand med overvejende sandsynlighed også udfærdige sin syns- og skønserklæring på baggrund af netop ledningskort og beregninger efter V&S-prisbogen.
 Det gøres på baggrund af ovenstående gældende, at sagsøger har sandsynliggjort udgifternes størrelse ved de fremlagte beregninger, og at sagsøger derfor er berettiget til fradrag i grundværdien som anført i påstanden.
 Forsyningsanlæg, stikledning, tilslutningsafgifter, stianlæg og fællesareal mv.
 Som hovedregel gives fradrag for udgifter til anlæg af sti og forsyningsanlæg kun for udgifter, som vedrører anlæg uden for ejendommen. Er ejendommen imidlertid så stor, at det vil være naturligt at betragte en del af det på ejendommen værende anlæg som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fradrag for dette anlæg.
 Denne praksis er tiltrådt af Østre Landsret i dom af 14. februar 2011, offentliggjort i SKM2011.790.ØLR og af Vestre Landsret i dom af 6. februar 2012; offentliggjort i SKM2012.112.VLR.
 Efter praksis kan der opnås fradrag for udgifter til tilslutning til forsyningsværkerne. Det er en forudsætning for at opnå et fradrag, at tilslutningsafgiften vedrører betaling af foranstaltninger, som sikrer forsyning af den konkrete ejendom, og at det udførte arbejde vedrører en grundforbedring, som bidrager til en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
 Dette følger bl.a. af Vestre Landsrets dom af 21. april 2009, offentliggjort i SKM2009.323.VLR.
 Varmeforsyning, slikledninger og tilslutningsafgift
 Landskatteretten bemærker, at det fremlagte ledningskort er et ledningskort over ...1, og ikke ...3, som ellers fremgår af håndskreven påtegning på kortet.
 Efter Landskatterettens opfattelse, kan det ikke uden et ledningskort over ejendommen udledes, om der på grunden er et varmeforsyningsanlæg, som kan karakteriseres som et hovedanlæg. Der kan derfor ikke godkendes fradrag for udgifter til etablering af internt varmeanlæg.
 Imidlertid fremgår det af det betingede skøde, at ejendommen er overtaget inklusiv betalte tilslutningsafgifter. Landskatteretten finder ikke, at klager ved fremlæggelse af takstoversigt fra Kommunen, har dokumenteret størrelsen af det betalte beløb, hvorfor at ansættelsen af et fradrag må bero på et skøn.
 Landskatteretten finder, at der kan godkendes et skønsmæssigt fradrag på 100.000 kr. for fradragsberettiget tilslutningsafgift.
 Landskatteretten ændrer således den påklagede afgørelse på dette punkt, idet allerede godkendt fradrag vedrørende intern varmeforsyning i stedet anses for medgået til betaling af fradragsberettiget tilslutningsafgift.
 Retten finder, at der er etableret stiforløb på ejendommen, som kan anses for hovedstier, som har bevirket en værdistigning af grundværdien i ubebygget stand. I mangel af egentlig dokumentation for den faktisk afholdte udgift, er det Landsskatterettens opfattelse, at ansættelsen af et fradrag må bero på et skøn. Henset til størrelsen af anlægget godkender Landsskatteretten et skønsmæssigt fradrag på 35.000 kr.
 Fælleareal
 Landskatteretten godkender ikke fradrag for fællesarealer mv. De af klageren påberåbte jordarbejder må efter rettens opfattelse anses for at være knyttet til bebyggelsen, hvorfor de udførte arbejder ikke kan antages at bevirke en stigning i grundværdien i ubebygget stand.
 Landskatteretten stadfæster således den påklagede afgørelse på dette punkt.
 Landinspektørudgifter kan godkendes som fradrag, såfremt der er tale om landinspektørarbejde vedrørende matrikulering og afsætning af den ubebyggede grund.
 Da der ikke foreligger dokumentation for eller sandsynliggørelse af udgiftens afholdelse, stadfæster Landskatteretten den påklagede afgørelse på dette punkt.
 Udgifter til projektering og tilsyn, som knytter sig til fradragsberettigede anlægsudgifter, kan give fradrag. Dette følger bl.a. af Landsskatterettens afgørelse af 29. april 2010, offentliggjort i SKM2010.419.LSR.
 Det af Vurderingsankenævnet godkendte fradrag stadfæstes, idet Landsskatteretten har ændret fradraget vedrørende intern varmeforsyning, og desuden godkendt fradrag for udgifter til etablering af intern stianlæg.
 Der har for retten været fremlagt blandt andet oversigtskort over varmeledningernes placering på ejendommen, herunder med angivelse af, hvilke dele af ledningerne, der er omstridt. Det bilag, der er nævnt i sagsøgerens påstand, er optaget som bilag til dommen.
 Andelsboligforeningen H1 har procederet på baggrund af påstandsdokument af 10. juli 2014, der er fælles for de sager, som er behandlet sammen. Heraf fremgår følgende:
 I bemærkningerne til lovforslaget til ophævelsesloven blev det som begrundelse for regelændringen anført, at der var tale om regler, som var vanskelige at administrere, idet lovgivningen ikke klart definerede hvilke udgifter, grundforbedringsfradraget kunne omfatte, idet det var uklart, hvilken dokumentation, der krævedes, og idet der var konstateret en uensartethed i administrationen af reglerne.
 Det fremgår således, at lovgiver og Skatteministeriet var af den opfattelse, at der var tale om et uklart og mindre forståeligt regelsæt. Lovgiver og Skatteministeriet har, uanset at vurderingsloven har rødder tilbage til 1922, undladt at sørge for, at reglerne blev gjort klare og forståelige.
 Den usikkerhed, der måtte være knyttet til beregningen af grundforbedringsfradraget, må følgelig komme skatteyderen til gode, indtil de sager, der skal behandles efter det nu ophævede regelsæt, er afsluttede.
 Sagens kerne er, om en eller flere af de på bilag 1 med grøn farve markerede varmeledninger (som der efter Landsskatterettens kendelse ikke er givet fradrag for) efter deres karakter kan berettige til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17.
 Med henvisning til SKM2013.369.HR er dette tilfældet, såfremt der er tale om "hovedanlæg". I den konkrete sag fandt Højesteret, at udgifter til anlæg af parkeringspladser ikke kunne berettige til fradrag i grundværdien, men der er enighed om, at udgifter til anlæg af varmeledninger kan berettige til fradrag i grundværdien, såfremt de anlagte ledninger har karakter af hovedanlæg.
 Højesteret beskrev i dommen retstillingen vedrørende fradrag for udgifter til hovedanlæg som følger:
 Vurderingsloven indeholder regler om værdiansættelsen af faste ejendomme i forbindelse med beskatningen af disse. Efter § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien
 Grundværdien er værdien af grunden med grundforbedringer i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende gad anvendelse. jf. § 13, stk. 1. Der kan derfor kun gives fradrag efter § 17, hvis forbedringerne medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Efter SKATs langvarige praksis gives fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv. i f.eks. et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter i reglen kun for udgifter til anlæg uden for den pågældende grund, mens udgifter til anlæg samt til pladsbelægning mv. på selve grunden anses for at være en del af byggeomkostningerne. Der gives eksempelvis fradragsret for varme frem til skel, men ikke fra skel til hus.
 Fra denne hovedregel gælder efter SKATs praksis en undtagelse for større ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger, idet der for sådanne ejendomme kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen.
 Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til f.eks. traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel. Der kan efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Udgifter vedrørende f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberettigede mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne føre til fradrag.
 Denne beskrivelse af administrativ praksis er senere stadfæstet SKM2014.879.HR [SKM2013.879.HR.red.SKAT].
 Det er sagsøgers opfattelse, at Landsskatterettens kendelse i nærværende sag ikke er i overensstemmelse med den af Højesteret beskrevne praksis.
 Essensen af Højesterets beskrivelse af praksis vedrørende vurderingslovens nu ophævede § 17 er, at hovedanlæg positivt defineres som anlæg, "der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen".
 Det gøres gældende. at denne betingelse er opfyldt i nærværende sag, idet de markerede ledninger netop betjener en større del af ejendommen.
 Højesteret har samtidig afgrænset hovedanlæg negativt som "stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger". Ledningerne omfattet af nærværnede sag har ikke karakter af sådanne stikledninger, idet de ikke betjener de enkelte bygninger eller boliger, men dermed en flerhed af bygninger og boliger og dermed definitorisk er omfattet af den positive afgrænsning som betjenende en større del af ejendommen. Som det kan ses på de fremlagte ledningskort løber de markerede varmeledningerne langs bygningerne på grunden og ikke ind til de enkelte boliger.
 Højesteret foretager i relation til afgrænsningen af hovedanlæg en sammenligning mellem en stor grund udlagt til tæt-lav bebyggelse og en traditionel rækkehusbebyggelse, hvor de enkelte rækkehuse er udstykket i selvstændige grunde. Højesteret anfører således, at
 Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til f.eks. traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel.
 Såfremt de på grunden opførte rækkehuse udstykkes i selvstændige ejendomme, vil de markerede ledninger være beliggende på "Fællesareal uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel" som anført af Højesteret, jf. også bilag 3 og 4 til sagen vedrørende Andelsboligforeningen H1, bilag 5 og 6 til sagen vedrørende AAndelsboligforeningen H2 samt bilag 6 og 7 til sagen vedrørende Andelsboligforeningen H3. Dette understøtter, at de markerede ledninger har karakter af hovedanlæg.
 Når der som i sagsøgers tilfælde er tale om en stor grund, sikrer hovedanlægsbetragtningen, som anført af Højesteret, at der "efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- og rækkehuskvarterer".
 Når det skal vurderes, om der kan gives fradrag for en given foranstaltning inde på en stor grund, skal der således ske sammenligning med, hvorledes forholdene ville være ved en alternativ udstykning som traditionel rækkehusbebyggelse.
 Idet de af nærværende sag omfattede varmeledninger udgør hovedanlæg, har der været tale om en "grundværdiforøgende udgiftsafholdelse", som anført af Højesteret i SKM2013.369.HR, og ledningerne berettiger derfor efter deres karakter til fradrag i grundværdien efter den dagældende § 17 i vurderingsloven. Der er derfor grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens skøn, idet de faktiske forhold af Landsskatteretten fejlagtigt ikke er subsumeret under vurderingslovens regler om fradragsberettigende forbedringer.
 Endelig skal det bemærkes, at sagen alene omhandler spørgsmålet om, hvorvidt de pågældende ledninger har karakter af hovedanlæg og dermed efter deres karakter kan berettige til fradrag, og at selve skønnet over, hvilken værdiforøgelse anlæggelsen af ledninger måtte have forårsaget i grundværdien, påstås hjemvist, idet denne opgørelse ligger inden for vurderingsmyndighedernes skønsudøvelse, og idet der ikke tidligere i sagens forløb er taget stilling hertil.
 Skatteministeriet har procederet på baggrund af påstandsdokument af 7. juli 2014, der er fælles for de sager, som er behandlet sammen. Heraf fremgår følgende:
 Sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgerne er berettigede til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter til etablering af varmeledninger internt på de i sagen omhandlede ejendomme.
 For nærmere beskrivelse af de pågældende ejendomme samt grundlaget for de ønskede fradrag henvises til i de af sagsøgerne indbragte kendelser fra Landsskatteretten, jf. bilag 2 til stævningerne vedrørende Andelsboligforeningen H1 og Andelsboligforeningen H2 samt bilag 1 til stævningen vedrørende Andelsboligforeningen H3.
 Det gøres overordnet gældende, at sagsøgerne ikke er berettigede til fradrag for udgifter til anlæg af varmeledninger inde på ejendommene efter vurderingslovens dagældende § 17. Der er derfor ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelser.
 Såfremt de fornødne oplysninger foreligger, skal der ved vurderingen med de af §§ 18 og 21 følgende begrænsninger gives fradrag i grundværdien, hvad enten forbedringerne består i kapitalanvendelse eller i ejers arbejde.
 Af vurderingslovens dagældende § 18, stk. 1, fremgår det, at:
 Fradrag i grundværdien for forbedringer må kun gives i det omfang, hvori forbedringerne må antages at virke værdiforøgende ved ansættelsen af grundværdien, og må ikke overstige de af ejeren anvendte bekostninger, heri medregnet værdien af ejers eget arbejde.
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 er således betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1. Kun sådanne foranstaltninger er omfattet af vurderingslovens § 17.
 Udgifter til forbedringer, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at det kun har reel værdi i forbindelse med bygningerne, er derimod ikke omfattet af vurderingslovens § 17, jf. bl.a. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2013.879.HR.
 Ved bedømmelsen af, om et anlæg har selvstændig værdi for den ubebyggede grund, lægges derfor efter retspraksis vægt på anlæggets placering i forhold til den opførte bebyggelse, jf. SKM2013.879.HR og SKM2013.388.VLR samt en omfattende praksis fra byretterne.
 Udgangspunktet er, at udgifter til anlæg på selve ejendommen ikke berettiger til fradrag efter vurderingslovens § 17. Arbejder på selve ejendommen henregnes således som udgangspunkt til byggeomkostningerne.
 Praksis vedrørende vej- og forsyningsanlæg er i SKATs juridiske vejledning 2014-1, afsnit H,A.3.3.2 sammenfattet således:
 Fradrag for vej- og forsyningsanlæg gives som hovedregel kun for udgifter til anlæg uden for ejendommen. Udgifter til anlæg på selve grunden samt til pladsbelægning mv. anses for at være en del af byggeomkostningerne, i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter. (...)
 Det betyder, at der kan gives fradrag for et hovedanlæg bestående af fx en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
 Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til det ovennævnte udgangspunkt. Denne praksis, som kendelserne fra Landsskatteretten også er udtryk for, er anerkendt i retspraksis. jf. SKM2013.369.HR, hvor Højesteret, i forlængelse af det af sagsøgerne i stævningenes på side 4 og side 5 citerede, bl.a. anførte:
 Denne praksis må anses for at være i god overensstemmelse med den praksis, som blev fulgt forud for ejendomsvurderingsloven fra 1922, og som det efter forarbejderne var meningen at videreføre. Højesteret finder derfor, at den beskrevne praksis har hjemmel i loven, og at der ikke i det, som andelsboligforeningen har anført, er grundlag for at tilsidesætte den beskrevne praksis.
 Sagsøgernes udlægning af højesteretsdommen, jf. stævningernes side 5 og 6, bestrides. Højesteret fastslog, at SKATs praksis har hjemmel i loven. Der er ikke tale om, at Højesteret indfører nye eller udvidede kriterier for bedømmelsen af, om der foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg. Dette er efterfølgende bekræftet i SKM2013.879.HR.
 Af SKM2013.879.HR følger også, at det ikke er korrekt, når sagsøgerne hævder, at der foreligger et hovedanlæg, blot fordi anlægget i tilfælde af en fiktiv udstykning i mindre parceller vil betjene mere end en af disse grunde eller bygninger, jf. også SKM2013.388.VLR.
 Efter fast retspraksis påhviler det sagsøgerne at godtgøre, at en foranstaltning har medført en forøgelse af grundens værdi i ubebygget stand, jf. eksempelvis SKM2013.879.HR og SKM2013.388.VLR. Denne bevisbyrde har sagsøgerne ikke løftet. Sagsøgerne har således ikke godtgjort, at de interne varmeledninger udgør fradragsberettigede hovedanlæg, og der er derfor ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelser.
 Tværtimod kan det konstateres af bilag 1 i stævningerne vedr. Andelsboligforeningen H1 og Andelsboligforeningen H2 samt bilag 6 i stævningen vedr. Andelsboligforeningen H3, at de pågældende varmeledninger er anlagt således, at de nøje følger de på grunden beliggende huse bøjet rundt i en hestesko og således i form og funktion er nøje knyttet til disse. De pågældende varmeledninger har kun reel værdi i forbindelse med det opførte byggeri. Ledningsforløbet har således karakter af stikledninger uden nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, hvorfor de ikke berettiger til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2013.879.HR.
 Størrelsen af de i nærværende sag omhandlede grunde, som er mellem 13.499 kvadratmeter og 18.613 kvadratmeter, medfører ikke, at varmeledningerne har karakter af fradragsberettigede hovedanlæg, jf. bl.a. SKM2014.430.BR.
 Efter dagældende vurderingslov § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Landsskatterettens afgørelse er baseret på administrativ praksis som beskrevet blandt andet i Højesterets dom af 8. maj 2013. jf. SKM2013.369.HR.
 Andelsboligforeningen H1 har efter bevisførelsen ikke godtgjort omstændigheder, der giver grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering. Retten har herved lagt vægt på, at de omhandlede varmeledninger nøje følger bygningernes forløb og efter en samlet vurdering ikke kan anses for et hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen, men derimod har karakter af et internt fordelingsanlæg, der er nært knyttet til den konkrete bebyggelse og derfor ikke kan antages at øge grundens værdi i ubebygget stand.
 Som følge af det anførte tages Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge.
 Efter sagens udfald skal Andelsboligforeningen H1 betale sagsomkostninger til Skatteministeriet til dækning af udgifter til advokatbistand med 12.500 kr. inklusiv moms. Retten har lagt vægt på sagens karakter, omfang og værdi, herunder at sagen har været behandlet sammen med to lignende sager.
 Inden 14 dage skal Andelsboligforeningen H1 betale 12.500 kr. i sagsomkostninger til Skatteministeriet.


text:
Saaremaa valla koolieelse lasteasutuse, üldhariduskooli ja huvikooli hoolekogu moodustamise kord ja hoolekogu töökord – Riigi Teataja
 Saaremaa valla koolieelse lasteasutuse, üldhariduskooli ja huvikooli hoolekogu moodustamise kord ja hoolekogu töökord
 Saaremaa valla koolieelse lasteasutuse, üldhariduskooli ja huvikooli hoolekogu moodustamise kord ja hoolekogu töökord - sisukord
 § 4 Hoolekogu liikmekandidaatide valimine
 § 6 Hoolekogu liikmete volituste kestvus
 § 7 Hoolekogu pädevus ja tööülesanded
 § 10 Koosoleku kokkukutsumine
 § 14 Hoolekogu otsuste vastuvõtmine ja täitmine
 RT IV, 29.10.2019, 2
 Vastu võetud 16.10.2019 nr 13
 Määrus kehtestatakse koolieelse lasteasutuse seaduse § 5 lõike 3 ja § 24 lõike 1, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 73 lõike 1, huvikooli seaduse § 17 lõike 1, ning Saaremaa Vallavolikogu 23. märtsi 2018. a määruse nr 15 „Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses ning huvikooli seaduses sätestatud ülesannete delegeerimine“ §-de 1 ja 2 alusel.
 Määrusega kehtestatakse Saaremaa Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatava koolieelse lasteasutuse (edaspidi lasteaed), põhikool ja gümnaasium (edaspidi kool) ja huvikooli (edaspidi kõik koos nimetatuna asutus) hoolekogu moodustamise kord ja hoolekogu töökord.
 (1) Lasteaia hoolekogusse kuuluvad õpetajate esindaja, iga rühma vanemate esindaja ja pidaja esindaja.
 (2) Põhikooli hoolekogusse kuuluvad kooli pidaja, õppenõukogu, vanemate, vilistlaste ning kooli toetavate organisatsioonide esindajad. Kui põhikoolis on moodustatud õpilasesindus, kuulub hoolekogu koosseisu täiendavalt õpilasesinduse nimetatud esindaja.
 (3) Ühe asutusena tegutseva põhikooli ja lasteaia hoolekogu koosseisu kuulub vähemalt kaks õppenõukogu esindajat, kellest üks esindab kooli ja teine lasteaia õpetajaid, ning nii kooli õpilaste kui ka lasteaia laste vanemate esindajad. Muus osas kohaldatakse põhikooli hoolekogu koosseisu kohta sätestatut.
 (4) Gümnaasiumi hoolekogusse kuulub täiendavalt õpilasesinduse esindaja või selle puudumisel õpilaste esindaja.
 (5) Ühe asutusena tegutseva põhikooli ja gümnaasiumi hoolekogu koosseisu kuulub vähemalt kaks õppenõukogu esindajat, kellest üks esindab põhikooli ja teine gümnaasiumi õpetajaid, ning nii põhikooli- kui ja gümnaasiumiõpilaste vanemate esindajad.
 (6) Ühe asutusena tegutseva kooli ja huvikooli hoolekogu koosseisu kuulub täiendavalt õppenõukogu esindaja, kes esindab huvikooli õpetajaid, ning üks huvikooli õppurite esindaja ja huvikooli lastevanemate esindaja. Kui sellises koolis tegutseb huvikooli õpilasomavalitsus, kuulub hoolekogusse ka selle esindaja.
 (7) Koolis, kus toimub üksnes mittestatsionaarne õpe, ei kuulu hoolekogusse vanemate esindajaid. Muus osas kohaldatakse gümnaasiumi või ühe asutusena tegutseva põhikooli ja gümnaasiumi hoolekogu kohta sätestatut.
 (8) Huvikooli hoolekogusse kuuluvad huvikooli pidaja ja huvikooli toetavate organisatsioonide esindajad, õppe- ja kasvatustegevusega seotud koolitöötajate ja õppurite esindaja või õpilasomavalitsuse olemasolul selle esindaja.
 § 4. Hoolekogu liikmekandidaatide valimine
 (1) Hoolekogu liikmete valimise algatab ja korraldab asutuse juht (edaspidi direktor).
 (2) Hoolekogu koosseisu kuuluvate vanemate, vilistlaste ja kooli või huvikooli toetavate organisatsioonide esindajad ei tohi kuuluda asutuse töötajate hulka.
 (3) Kooli või huvikooli juhtkond esitab kehtivale hoolekogule otsustamiseks hoolekogu struktuuri ja ettepaneku kuidas valitakse vanemate esindajad hoolekogusse ning kuidas koosolek(ud) läbi viiakse, pidades silmas võrdse esindatuse ja proportsionaalsuse tagamist. Uue kooli või huvikooli puhul otsustab vanemate esindajate hoolekogusse valimise printsiibi kooli või huvikooli juhtkond.
 (4) Lasteaias valitakse iga rühma vanemate seast üks esindaja hoolekogusse.
 (5) Vanemate esindajate valmine hoolekogusse toimub lastevanemate koosolekul:
 1) vanemate koosolekust võivad hääleõigusega osa võtta lasteaialapse või kooli õpilase vanemad, eestkostjad või hooldajad (edaspidi vanemad);
 2) vanemate esindajate valimine toimub hääletamise teel;
 3) valituks osutub enim hääli saanud kandidaat või kandidaadid. Võrdselt hääli saanud kandidaatide puhul selgub kandidaat liisuheitmise teel.
 1) vanemate esindajaks on lasteaialaste või õpilaste vanemate seast vanemate poolt valitud isikud;
 4) õpilaste esindaja nimetatakse õpilasesinduse poolt või õpilasesinduse puudumisel valitakse õpilaste esindaja õpilaste poolt;
 (3) Asutuse pidaja esindajana nimetab vallavalitus hoolekogusse ühe vallavalitsuse haridus- ja noorsootööosakonna teenistuja hoolekogu koosseisu kinnitamisel.
 (4) Hoolekogu kontaktandmed avalikustatakse vallavalitsuse ja asutuse kodulehel.
 § 6. Hoolekogu liikmete volituste kestvus
 (1) Direktor esitab ettepaneku hoolekogu arvulise suuruse ja valitud kandidaatide nimekirja kinnitamiseks vallavalitsusele hiljemalt iga õppeaasta 10. oktoobriks.
 § 7. Hoolekogu pädevus ja tööülesanded
 (1) Hoolekogu valib enda hulgast esimehe, aseesimehe ja protokollija.
 (2) Õppeaasta esimesel koosolekul kinnitatakse tööplaan.
 (3) Hoolekogu korralised koosolekud toimuvad õppeaasta kestel vähemalt kord nelja kuu jooksul.
 § 10. Koosoleku kokkukutsumine
 (2) Hoolekogu koosolekut juhatab hoolekogu esimees, tema äraolekul aseesimees ja protokollib protokollija.
 (3) Hoolekogu koosolekust võib sõnaõigusega osa võtta direktor. Direktor on hoolekogu ees aruandekohustuslik.
 (5) Hoolekogu koosolekust võivad osa võtta asutuse pidaja ning asutuse üle järelevalvet teostavad ametiisikud. Teised isikud võivad hoolekogu koosolekust osa võtta hoolekogu esimehe, tema äraolekul aseesimehe kutsel või loal.
 (1) Hoolekogu koosolek protokollitakse ja protokoll vormistatakse hiljemalt 7 päeva jooksul. Protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija.
 (3) Enne allkirjastamist saadetakse protokoll hoolekogu liikmetele kooskõlastamiseks.
 (1) Hoolekogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtavad osa vähemalt pooled valitud liikmetest, sealhulgas esimees või tema äraolekul aseesimees.
 § 14. Hoolekogu otsuste vastuvõtmine ja täitmine
 (1) Hoolekogu otsused võetakse vastu hääletamise teel kohalolijate lihthäälteenamusega. Poolt-ja vastuhäälte võrdse jagunemise korral on otsustavaks hoolekogu esimehe, tema äraolekul aseesimehe hääl.
 (4) Hoolekogu liige saadab vastuse kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis. Otsus loetakse vastuvõetuks, kui otsuse poolt hääletab üle poole hoolekogu liikmetest. Poolt- ja vastuhäälte võrdse arvu korral on otsustavaks hoolekogu esimehe, tema äraolekul aseesimehe hääl.
 (5) Hääletustulemused protokollib hoolekogu protokollija. Protokollile kirjutavad alla hoolekogu esimees, tema äraolekul aseesimees ja protokollija.
 (1) Hoolekogu esimees esitab õppeaasta jooksul tehtud töö kirjaliku aruande hiljemalt uue õppeaasta esimesele koosolekule ja vallavalitsusele. Aruanne kajastab õppeaasta jooksul tehtud tööd ja vastu võetud otsuseid.
 (2) Aruandevormi kinnitab vallavalitsus korraldusega.
 Määrusega tunnistatakse kehtetuks Saaremaa Vallavalitsuse 2. oktoobri 2018. aasta määrus nr 22 „Saaremaa valla üldhariduskooli, huvikooli ja koolieelse lasteasutuse hoolekogu moodustamise kord ja hoolekogu töökord".


type: wikipedia

text:
 Събития
 8 ноември – Отворена е Бодлиевата библиотека в Оксфордския университет.
 Персия и Испания сключват отбранително съглашение и обявяват война на Османската империя.
 Родени
 14 февруари – Франческо Кавали, италиански композитор († 1676)
 2 май – Атанасий Кирхер, немски учен, йезуит († 1680 г.)
 26 май – Филип дьо Шампан, френско-фламандски бароков художник († 1674)
 14 юли – Мазарини, кардинал
 22 ноември – Елизабет Бурбонска, френска принцеса, кралица на Испания и Португалия като съпруга на Филип IV († 1644)
 ?? – Едуард Монтегю, 2-ри граф на Манчестър († 1671)
 Починали
 22 март – Агостино Карачи, италиански бароков художник, брат на Анибале Карачи (р. 1557 г.)
 октомври – Томас Морли, английски композитор от Елизабетинската епоха (р. 1557 г.)


type: contracts

text:
 30.10.2014
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 310/3
 DÉCISION DU COMITÉ MIXTE DE L'EEE
 No 64/2014
 du 16 mai 2014
 modifiant l'annexe I (Questions vétérinaires et phytosanitaires) de l'accord EEE
 LE COMITÉ MIXTE DE L'EEE,
 vu l'accord sur l'Espace économique européen (ci-après l'«accord EEE»), et notamment son article 98,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 La décision d'exécution 2013/445/UE de la Commission du 29 août 2013 modifiant l'annexe E de la directive 91/68/CEE du Conseil en ce qui concerne les modèles de certificats sanitaires pour les échanges d'ovins et de caprins dans l'Union et les prescriptions sanitaires relatives à la tremblante (1) doit être intégrée dans l'accord EEE.
 (2)
 La présente décision concerne la législation relative aux animaux vivants autres que les poissons et les animaux d'aquaculture. Cette législation ne s'applique pas à l'Islande, comme cela est précisé au paragraphe 2 de la partie introductive du chapitre I de l'annexe I de l'accord EEE. La présente décision ne s'applique donc pas à l'Islande.
 (3)
 La présente décision concerne la législation relative aux questions vétérinaires. Cette législation ne s'applique pas au Liechtenstein aussi longtemps que l'application de l'accord entre la Communauté européenne et la Confédération suisse relatif aux échanges de produits agricoles est étendue au Liechtenstein, comme cela est précisé dans les adaptations sectorielles de l'annexe I de l'accord EEE. La présente décision ne s'applique donc pas au Liechtenstein.
 (4)
 Il convient dès lors de modifier l'annexe I de l'accord EEE en conséquence,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 Le tiret suivant est ajouté au point 2 (directive 91/68/CEE du Conseil) de la partie 4.1 du chapitre I de l'annexe I de l'accord EEE:
 «—
 32013 D 0445: décision d'exécution 2013/445/UE de la Commission du 29 août 2013 (JO L 233 du 31.8.2013, p. 48).»
 Article 2
 Le texte de la décision d'exécution 2013/445/UE en langue norvégienne, à publier dans le supplément EEE du Journal officiel de l'Union européenne, fait foi.
 Article 3
 La présente décision entre en vigueur le 17 mai 2014, pour autant que toutes les notifications prévues à l'article 103, paragraphe 1, de l'accord EEE aient été faites (2), ou à la date d'entrée en vigueur de la décision du Comité mixte de l'EEE intégrant le règlement (UE) no 630/2013 de la Commission (3) dans l'accord EEE, si celle-ci intervient plus tard.
 Article 4
 La présente décision est publiée dans la partie EEE et dans le supplément EEE du Journal officiel de l'Union européenne.
 Fait à Bruxelles, le 16 mai 2014.
 Par le Comité mixte de l'EEE
 Le président
 Gianluca GRIPPA
 (1) JO L 233 du 31.8.2013, p. 48.
 (2) Pas d'obligations constitutionnelles signalées.
 (3) JO L 179 du 29.6.2013, p. 60.


text:
C 271 /2 NL | Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 6 . 9 . 97
 ARREST VAN HET HOF ARREST VAN HET HOF
 (Vijfde Kamer) van 17 juli 1997
 in zaak C-28/95 (verzoek van het Gerechtshof te
 van 10 juli 1997
 Amsterdam om een prejudiciële beslissing): A. Leur-Bloem
 in zaak C-261/95 (verzoek van de Pretura circondariale di tegen Inspecteur der Belastingdienst/Ondernemingen
 Frosinone om een prejudiciële beslissing): R. Palmisani Amsterdam 2 (')
 tegen Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS ) ( l ) (Artikel 177 — Bevoegdheid van Hof — Nationale wette
 lijke regeling die naar communautaire bepalingen verwijst
 (Sociale politiek — Bescherming van werknemers bij insol — Omzetting — Richtlijn 90/434/EEG — Begrip aande
 ventie van werkgever — Richtlijn 80/987/EEG — Aan lenfusie — Belastingfraude of ^ontwijking)
 sprakelijkheid van lidstaat voor te late omzetting van
 richtlijn — Adequate vergoeding — Vervaltermijn) ( 97/C 271 /03 )
 ( 97/C 271/02 )
 (Procestaai: Nederlands)
 (Procestaai: Italiaans)
 In zaak C-28/95 , betreffende een verzoek aan het Hof
 krachtens artikel 177 van het EG-Verdrag van het
 Gerechtshof te Amsterdam, in het aldaar aanhangige
 geding tussen A. Leur-Bloem en Inspecteur der Belasting
 dienst/Ondernemingen Amsterdam 2, om een prejudiciële
 (Voorlopige vertaling; de definitieve vertaling verschijnt in beslissing over de uitlegging van de artikelen 2, onder d),
 de Jurisprudentie van het Hof) en 11 , lid 1 , onder a ), van Richtlijn 90/434/EEG van de
 Raad van 23 juli 1990 betreffende de gemeenschappelijke
 fiscale regeling voor fusies, splitsingen, inbreng van activa
 en aandelenruil met betrekking tot vennootschappen uit
 In zaak C-261/95 , betreffende een verzoek aan het Hof verschillende lidstaten ( PB L 225 van 20 . 8 . 1990, blz. 1 ),
 krachtens artikel 177 van het EG-Verdrag van de Pretura heeft het Hof, samengesteld als volgt: G. C. Rodriguez
 circondariale di Frosinone ( Italië ), in het aldaar aanhan Iglesias, president, G. F. Mancini, J. C. Moitinho de
 gige geding tussen R. Palmisani en Istituto nazionale della Almeida, J. L. Murray en L. Sevón, kamerpresidenten;
 previdenza sociale ( INPS ), om een prejudiciële beslissing C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, D. A. O.
 over de uitlegging van artikel 5 van het EG-Verdrag en Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann ( rapporteur)
 van het beginsel dat de staat aansprakelijk is voor schade, en H. Ragnemalm, rechters; advocaat-generaal : F. G.
 veroorzaakt aan particulieren door een aan hem toe te Jacobs; griffier: H. A. Rühl, hoofdadministrateur, op
 rekenen schending van het Gemeenschapsrecht, heeft het 17 juli 1997 een arrest gewezen waarvan het dictum luidt
 Hof (Vijfde Kamer ), samengesteld als volgt: J. C. Moitinho als volgt:
 de Almeida, kamerpresident; L. Sevón, D. A. O. Edward,
 P. Jann en M. Wathelet ( rapporteur ), rechters; advocaat
 generaal : G. Cosmas; griffier: L. Hewlett, administrateur, 1 . Het Hof is krachtens artikel 177 van het EG-Verdrag
 op 10 juli 1997 een arrest gewezen waarvan het dictum bevoegd het Gemeenschapsrecht uit te leggen wanneer
 luidt als volgt: dit de betrokken situatie niet rechtstreeks regelt, doch
 de nationale wetgever bij de omzetting van de bepalin
 gen van een richtlijn in nationaal recht heeft besloten,
 zuiver interne situaties op dezelfde wijze te behandelen
 Het Gemeenschapsrecht verzet zich in zijn huidige stand als situaties die door de richtlijn worden geregeld, en
 niet ertegen, dat een lidstaat voor het instellen van een hij zijn nationale wetgeving dus heeft aangepast aan
 vordering tot vergoeding van de schade die is geleden ten het Gemeenschapsrecht.
 gevolge van de te late omzetting van Richtlijn 80/987/
 EEG van de Raad van 20 oktober 1980 betreffende de
 onderlinge aanpassing van de wetgevingen der lidstaten 2 . a ) Artikel 2, onder d), van Richtlijn 90/434/EEG van
 inzake de bescherming van de werknemers bij insolventie de Raad van 23 juli 1990 betreffende de gemeen
 van de werkgever, een vervaltermijn van een jaar vanaf de schappelijke fiscale regeling voor fusies, splitsin
 omzetting in zijn interne rechtsorde stelt, mits deze proce gen, inbreng van activa en aandelenruil met betrek
 dureregel niet ongunstiger is dan de regels die gelden voor king tot vennootschappen uit verschillende lidsta
 soortgelijke nationale vorderingen. ten, vereist niet, dat de verwervende vennootschap
 in de zin van artikel 2, onder h), van deze richtlijn
 zelf een onderneming drijft, noch dat de onderne
 O PB C 268 van 14 . 10 . 1995 . ming van twee vennootschappen in financieel en
 economisch opzicht duurzaam in één eenheid
 wordt samengebracht. Ook de omstandigheid dat
 dezelfde natuurlijke persoon die enig aandeelhou
 der en directeur van de verworven vennootschap
 ---pagebreak--- 6 . 9 . 97 NL | Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 271 /3
 pen was, enig aandeelhouder en directeur van de am Main-Ost, om een prejudiciële beslissing over de uit
 verwervende vennootschap wordt, staat niet eraan legging van artikel 244 van Verordening ( EEG) nr. 2913/
 in de weg dat de betrokken rechtshandeling als een 92 van de Raad van 12 oktober 1992 tot vaststelling van
 aandelenfusie kan worden aangemerkt. het communautair douanewetboek (PB L 302 van 19 . 10 .
 1992, blz. 1 ), heeft het Hof, samengesteld als volgt: G. C.
 b ) Artikel 11 van Richtlijn 90/434/EEG moet aldus Rodriguez Iglesias, president; G. F. Mancini, J. C. Moi
 worden uitgelegd, dat bij het onderzoek of de tinho de Almeida, J. L. Murray en L. Sevón, kamerpresi
 voorgenomen rechtshandeling belastingfraude of denten; C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann,
 -ontwijking als hoofddoel of een der hoofddoelen D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann ( rap
 heeft, de bevoegde nationale autoriteiten in elk porteur) en H. Ragnemalm, rechters; advocaat-generaal :
 concreet geval deze rechtshandeling in haar geheel F. G. Jacobs; griffier: H. A. Rühl, hoofdadministrateur, op
 moeten onderzoeken. Een dergelijk onderzoek 17 juli 1997 een arrest gewezen waarvan het dictum luidt
 dient vatbaar te zijn voor rechterlijke toetsing. als volgt:
 Overeenkomstig artikel 11 , lid 1 , onder a), van
 Richtlijn 90/434/EEG kunnen de lidstaten bepalen, 1 . Artikel 244, tweede alinea, van Verordening (EEG)
 dat het feit dat de voorgenomen rechtshandeling nr. 2913/92 van de Raad van 12 oktober 1992 tot
 niet op grond van zakelijke overwegingen heeft vaststelling van het communautair douanewetboek,
 plaatsgevonden, een vermoeden van belasting moet aldus worden uitgelegd, dat de douaneautoritei
 fraude of -ontwijking oplevert. Zij dienen met ten de tenuitvoerlegging van een bestreden douanebe
 inachtneming van het evenredigheidsbeginsel de schikking geheel of gedeeltelijk opschorten, wanneer
 daarvoor noodzakelijke nationale procedures vast aan één van de twee in deze bepaling genoemde voor
 te stellen. De vaststelling van een voorschrift van waarden is voldaan, zodat de tenuitvoerlegging moet
 algemene strekking waarbij bepaalde categorieën worden opgeschort, wanneer de belanghebbende
 van rechtshandelingen automatisch van het belas onherstelbare schade dreigt te lijden, zonder dat er
 tingvoordeel worden uitgesloten op basis van crite evenwel reden moet zijn om te twijfelen aan de over
 ria als genoemd in het tweede antwoord onder a), eenstemming van de bestreden beschikking met de
 ongeacht of er werkelijk sprake is van belasting douanewetgeving.
 fraude of -ontwijking, zou verder gaan dan nood
 zakelijk is om een dergelijke belastingfraude of 2 . Het feit dat in geval van onmiddellijke tenuitvoerleg
 -ontwijking te voorkomen en zou afbreuk doen ging van een bestreden douanebeschikking voor de
 aan het door Richtlijn 90/434/EEG nagestreefde belanghebbende onherstelbare schade kan ontstaan,
 doel. staat geenszins eraan in de weg, dat de douaneautori
 teiten voor de opschorting van de tenuitvoerlegging
 c ) Het begrip „ zakelijke overweging " in de zin van van deze beschikking een zekerheidstelling verlangen.
 artikel 11 van Richtlijn 90/434/EEG moet aldus Indien evenwel het vereiste van zekerheidstelling,
 worden uitgelegd, dat het ruimer is dan het nastre gezien de omstandigheden waarin de schuldenaar ver
 ven van een zuiver fiscaal voordeel als horizontale keert, ernstige economische of sociale moeilijkheden
 verliescompensatie. kan veroorzaken, hebben de douaneautoriteiten de
 mogelijkheid van een dergelijke zekerheidstelling af te
 (M PB C 74 van 25 . 3 . 1995 . zien.
 3 . Het feit dat voor de opschorting van de tenuitvoerleg
 ging van een bestreden douanebeschikking een zeker
 heidstelling wordt verlangd, kan ernstige economische
 ARREST VAN HET HOF of sociale moeilijkheden veroorzaken voor een schulde
 naar die niet over voldoende middelen beschikt om
 van 17 juli 1997 een dergelijke zekerheid te kunnen stellen.
 in zaak C-130/95 (verzoek van het Hessische Finanz
 gericht te Kassei om een prejudiciële beslissing): B. Giloy 4 . Ingeval voor de opschorting van de tenuitvoerlegging
 tegen Hauptzollamt Frankfurt am Main-Ost ( ! ) van een bestreden douanebeschikking op grond van
 artikel 244, derde alinea, van Verordening (EEG)
 (Artikel 177 — Bevoegdheid van Hof — Nationale wette nr. 2913/92 een zekerheidstelling wordt verlangd,
 lijke regeling waarbij communautaire bepalingen worden moet het bedrag van deze zekerheid worden vastge
 toegepast — Communautair douanewetboek — Beroep — steld op het juiste bedrag van de schuld of, indien dit
 Schorsing van douanebeschikking — Zekerheidstelling) bedrag niet nauwkeurig kan worden bepaald, op het
 ( 97/C 271 /04 ) hoogste bedrag van de schuld die is of kan ontstaan,
 tenzij het vereiste van zekerheidstelling voor de schul
 (Procestaai: Duits)
 denaar ernstige economische of sociale moeilijkheden
 kan veroorzaken; indien zulks het geval is, mag het
 bedrag van de zekerheid, met inachtneming van de
 (Voorlopige vertaling; de definitieve vertaling verschijnt in financiële situatie van de schuldenaar, worden vastge
 de Jurisprudentie van het Hof) steld op een lager bedrag dan het totale bedrag van de
 betrokken schuld.
 In zaak C-130/95 , betreffende een verzoek aan het Hof
 krachtens artikel 177 van het EG-Verdrag van het Hessi ( ) PB C 159 van 24 . 6 . 1995 .
 sche Finanzgericht te Kassei (Duitsland ), in het aldaar aan
 hangige geding tussen B. Giloy en Hauptzollamt Frankfurt


text:
Йенс Леман () е бивш немски футболист, вратар.
 Кариера
 Леман е роден в Есен, Германия на 10 ноември 1969 г. Преди да отиде в Арсенал на 25 юли 2003 г., той се е състезавал за Борусия Дортмунд, Милан и Шалке 04. С екипа на Милан става шампион на Италия в сезон 1998-1999 г. Преминава към отбора на Щутгарт през юли 2008.
 Източници
 Германски футболисти
 Футболисти на Милан
 Футболисти на Борусия Дортмунд
 Футболисти на Арсенал
 Футболисти на Шалке 04
 Футболисти на ФФБ Щутгарт


text:
 Pomembno pravno obvestilo
 |
 12008E/PRO/16
 Prečiščena različica Pogodbe o delovanju Evropske unije - PROTOKOLI - Protokol (št. 16) o nekaterih določbah, ki se nanašajo na Dansko
 Uradni list 115 , 09/05/2008 str. 0287 - 0287
 PROTOKOL (št. 16)O NEKATERIH DOLOČBAH, KI SE NANAŠAJO NA DANSKOVISOKE POGODBENICE SO SEOB UPOŠTEVANJU, da danska ustava vsebuje določbe, po katerih bi na Danskem lahko razpisali referendum preden se ta država odpove svoji posebni ureditvi,OB DEJSTVU, da je vlada Danske 3. novembra 1993 uradno obvestila Svet, da ne namerava sodelovati v tretji fazi ekonomske in monetarne unije,DOGOVORILE o naslednjih določbah, priloženih Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti:1. Ob upoštevanju uradnega obvestila, ki ga je vlada Danske dala Svetu 3. novembra 1993, za Dansko velja posebna ureditev. Izjema učinkuje tako, da se za Dansko uporabljajo vsi členi in določbe te pogodbe in Statuta ESCB, v katerih je navedeno odstopanje.2. Kar zadeva odpravo izjeme, se postopek iz člena 140 Pogodbe o delovanju Evropske unije sproži samo na zahtevo Danske.3. Z odpravo izjeme se določbe tega protokola prenehajo uporabljati.--------------------------------------------------


text:
 Biografia
 Nato e formatosi a Ludlow, città mercato dello Shropshire, fu ammesso nel 2013 all'Hartpury College in Gloucestershire.
 L'anno seguente entrò nel con la cui prima squadra le uniche presenze furono due partite in Coppa Anglo-Gallese; nel 2015 fu messo sotto contratto biennale dall' con cui, alla sua seconda stagione, si aggiudicò il campionato inglese e, successivamente, la Coppa Anglo-Gallese.
 Nel 2020 si laureò sia campione d'Inghilterra che d'Europa con il club del Devon e il di quello stesso anno debuttò a Roma in nazionale in occasione della partita di recupero del Sei Nazioni contro l'.
 A maggio 2021, con 9 incontri internazionali al suo attivo, Hill ha ricevuto dal C.T. Warren Gatland la convocazione per il tour in Sudafrica dei British & Irish Lions.
 Palmarès
 Exeter: 2019-20
 Exeter: 2016-17, 2019-20
 Exeter: 2017-18
 Note
 Collegamenti esterni


text:
Mesopotamia eli Kaksoisvirtainmaa tai Kaksoisvirranmaa on historiallinen alue Välimeren itäpuolella. Alue käsittää lähinnä nykyisen Irakin alueen sekä Syyrian itäosan ja Turkin kaakkoisosan. Alueen läpi virtaa kaksi suurta jokea, Eufrat ja Tigris, joista alue on saanut nimensä: nimi Mesopotamia tulee kreikan sanoista meso ’välissä’ ja potamoi ’virrat’.
 Mesopotamia on osa niin sanottua hedelmällistä puolikuuta. Mesopotamiaa kutsutaan "sivistyksen kehdoksi", sillä siellä kehitettiin esimerkiksi maatalous, kaupungit ja kirjoitustaito.
 Mesopotamiaan kehittyi aikaa myöten maanviljelyyn pohjautuva kaupunkimainen kulttuuri, jossa monijumalaisella uskonnolla oli suuri merkitys. Talot rakennettiin savitiilistä. Varsinkin alkuaikoina temppeli hoiti merkittävän osan taloudesta ja vuokrasi maata viljelijöille. Mesopotamiassa rakennetut porraspyramidit, zikkuratit ovat yhä tunnettuja, vaikka ovat suurelta osin sortuneet. Hallitsijat rakensivat suuria palatseja. Hammurabin laki osoitti yhteiskunnan järjestäytyneen jo varsin pitkälle ja teki eroa maallisen sekä uskonnollisen vallan välille.
 Mesopotamiassa sijaitsivat antiikin aikana muun muassa Sumerin sivilisaatio ja Akkadin, Babylonian ja Assyrian valtakunnat. Sittemmin alue päätyi heettiläisten, Persian, seldžukien, Parthian, Rooman, jälleen Persian (sassanidisen) ja lopulta arabien vallan alle, jolloin Mesopotamian kulttuurin voidaan katsoa päättyneen.
 Maantiede ja ilmasto
 Koillisessa Mesopotamia rajoittuu Zagrosvuoriin ja kaakossa Arabian tasankoon. Alueella sijaitsevat nykyisin Irak sekä osia Iranista, Syyriasta ja Turkista. Mesopotamialle nimensä antaneet joet ovat Tigris ja Eufrat, joiden laaksojen muodostamaa viljavaa aluetta kutsutaan hedelmälliseksi puolikuuksi.
 Kooltaan Eufratin ja Tigrisin välinen alue oli kymmenen kertaa suurempi kuin Niilin laakso. Se ei ollut samalla tavoin sulkeutunut kuin Niilin laakso, vaan avaraa aluetta, jota ympäröi asuttu aro- ja vuoristoseutu. Alueen metsästäjä- ja paimentolaisasujaimisto oli jatkuvasti alttiina ympäristön barbaarikansojen hyökkäyksille, joita sivistyneen seudun rikkaudet houkuttelivat.
 Alueen maaperä on hedelmällistä, ja maataloustuotteita tuotettiin helposti omiin tarpeisiin ja vientituotteiksi asti. Sen sijaan muita luonnonvaroja on niukasti: taatelipalmu ei sovi rakennuspuuksi kuin karkeisiin rakennelmiin, muutamaa kalkkikivi- tai marmorilouhosta lukuun ottamatta muuta helposti louhittavaa kiveä ei ole juuri lainkaan, ja metalleja ja jalokiviä löytyy vain vuorilta. Alueella on hyvälaatuista savea, ja sitä käytettiin niin savitiilien kuin astioidenkin valmistukseen. Savitauluja käytettiin myös kirjoittamiseen.
 Maantieteellisesti ja ilmastollisesti Mesopotamia voidaan jakaa kolmeen vyöhykkeeseen. Pohjoisimpaan vyöhykkeeseen kuuluvat Taurus- ja Zagros-vuorten reunakukkulat ja niiden väliset laaksot. Seudulla on vettä, ja se on kasvillisuudeltaan ja riistavarannoiltaan rikasta. Siellä on myös runsaasti puuta ja kiveä sekä hiukan kuparia ja bitumia. Seutu soveltuu melko hyvin maanviljelyyn, joskin talvet ovat kylmiä ja laaksot eristyksissä toisistaan.
 Toinen vyöhyke kattaa Eufratin ja Tigrisin välisen tasangon aina Hitiin asti sekä lisäksi tasangon Tigrisistä itään. Tällä vyöhykkeellä ei sada yhtä paljon kuin ylempänä, joten etenkin eteläosissa maanviljely on osittain riippuvaista keinokastelusta. Sadot ovat hyviä, puuta, kiveä ja bitumia on jonkin verran, mutta metalleja ei lainkaan.
 Kolmas vyöhyke Mesopotamian eteläosassa on hedelmällistä jokien tulvatasankoa, jossa voi elää kasteluviljelyllä suuria väestömääriä. Joet tulvivat usein ja muuttavat toisinaan reittiään. Maa on erittäin viljavaa ja joki sekä joensuisto kalaisaa. Kiveä tai kunnollista rakennuspuuta ei ole. Sadetta saadaan alle 150 millimetriä vuodessa, lähinnä talvisin. Kesät ovat hyvin kuumia. Joet yhtyvät ennen Persianlahtea Shatt al-Arabiksi.
 Historia
 Syntyhistoria
 Viimeisen jääkauden jälkeen vesi oli noussut niin, että virtaus rannikon lähellä hidastui ja liettyneet virrat hakeutuivat uusiin uomiin. Vähitellen syntyi Eufrat- ja Tigrisjoen välinen yhteinen hedelmällinen mesopotamia (). Historiallinen Mesopotamian alue kattaa kuitenkin laajalti myös ympäröivää aluetta, Syyrian itäosaa ja Turkin eteläosaa myöden.
 Kivikausi
 Mesopotamian varhaisimman väestön rotua tai kansallisuutta ei tunneta. Paikannimistö ja jotkin lainasanat sumerin kielessä viittaavat siihen, että kantaväestö saattoi olla samaa neoliittista kansaa kuin Anatolian ja Kreikan varhaisin väestö.
 Varhaisimmat ihmisasutukset Mesopotamiassa on arkeologisten kaivausten perusteella ajoitettu noin vuodelle 10 000 eaa. Kivikaudelta ennen keramiikan käyttöönottoa tunnetaan jäänteitä alkeellisista asumuksista ja heimojen välisistä sodista. Kotieläintalous yleistyi kun metsästäjä-keräilijät siirtyivät maanviljelijöiksi. Kahden joen välisten alueiden viljavat maat tekivät metsästäjä-keräilijöille mahdolliseksi asettua paikoilleen, kesyttää eläimiä ja alkaa viljellä maata, mutta siirtymäkausi oli pitkä ja vähittäinen. Rakennustaito alkoi edistyä, kun ihmiset asettuivat aloilleen.
 Neoliittinen kausi
 Keraaminen neoliittinen kausi alkoi noin 7000 eaa. Työkaluja ja saviastioita käytettiin jo runsaasti ja niistä tuli hienostuneempia. Neoliittinen talous perustui kokonaan ruoantuotantoon, ja asumukset olivat pysyvämpiä kuin kivikaudella.
 Kuparikausi
 Kuparikaudella noin 5900–3200 eaa. siirryttiin kuparisiin työkaluihin. Mesopotamian vanhin tunnettu kansa sumerit saapuivat idästä tai pohjoisesta 3000-luvulla eaa. ja ilmeisesti loivat niin sanotun Uruk-kulttuurin (n. 3500–3100 eaa.). Heidän kieltään ei ole osattu varmasti yhdistää mihinkään tunnettuun kieliperheeseen.
 Kaupunkeja alkoi nousta etenkin Sumerissa, kuten Eridu, Uruk, Ur, Kiš, Nuzi, Lagaš, Nippur ja Girsu, sekä Elamissa Susa. Mesopotamiasta tuli muinaisen maailman kaupungistunein alue. Kaupungit alkoivat käydä keskenään kauppaa, mikä teki niistä hyvin vauraita. Pyörä keksittiin Sumerissa noin 3500 eaa. Sumerit kehittivät kirjoitustaidon noin 3200 eaa. Varhaisin kirjoitus oli kuvakirjoitusta, jossa kutakin sanaa vastasi kuva, piktogrammi. Kirjoitusta kutsutaan nuolenpääkirjoitukseksi, sillä kirjoitusvälineiden takia kirjoitusmerkit olivat kiilanmuotoisia. Ensimmäiset tekstit olivat vielä vain yksinkertaisia kuitteja, ja todellinen kirjoitus kehittyi vasta satoja vuosia myöhemmin. Alueen muut kansat omaksuivat sumerien kirjoitusjärjestelmän ja alkoivat käyttää sitä omien kieliensä kirjoittamiseen.
 Kuninkaat syrjäyttivät pappisvallan, ja varhaisin tunnettu sota käytiin Sumerin ja Elamin kuningaskuntien välillä 3200 eaa. Kaupunkeihin rakennettiin temppeleitä ja patsaita, ja keramiikka kehittyi hienostuneeksi. Sinettejä käytettiin omistuksen osoituksena ja allekirjoituksena.
 Pronssikausi
 Varhaisella pronssikaudella 3000–2119 eaa. pronssi syrjäytti kuparin työkalujen ja aseiden materiaalina. Tässä vaiheessa alkuperäiseen väestöön sulautui seemiläisiä puolipaimentolaisia, jotka tulivat Arabian niemimaalta kuivilta aroilta viljavammille seuduille. Noin puolella ensimmäisen varhaisdynastisen kauden (2900–2700 eaa.) kuninkaista on seemiläinen nimi. Toinen varhaisdynastinen kausi (2700–2500 eaa.) oli sotaretkien ja urotöiden aikaa, ja kaupunkeja alettiin suojella muureilla. Kuningas Gilgameš nosti Urukin suurvallaksi, mutta hänen jälkeensä Sumerin yhtenäisyyttä repivät kaupunkivaltioiden keskinäiset yhteenotot, ja Sumer joutui välillä elamilaisten valtaan. Valtakunnan yhtenäisyyden palautti Adabin kuningas Lugalannemundu.
 Kaupunkivaltiot nousivat ja toivat taloudellista ja poliittista vakautta. Akkadin valtakunta syntyi 2350 eaa. ja Akkadin ja Marin kaupungit kasvoivat nopeasti. Arkkitehtuurista ja kuvanveistosta kehittyi koristeellista, ja useita tärkeitä keksintöjä tehtiin, kuten sotavaunu, purjevene ja sylinterileimasin. Sargon Suuren tytär Enheduanna on varhaisin nimeltä tunnettu kirjailija. Marin kirjastossa oli yli 20 000 nuolenpääkirjoitustaulua.
 Keskimmäisellä pronssikaudella 2119–1700 eaa. laajenivat assyrialaiset Assurin, Nimrudin, Šarrukinin, Durin ja Ninivein kuningaskunnat. Vaiheen alussa oli kuiva jakso. Babylonian dynastia nousi ja toi kaupankäyntiä ja sotia. Gutilaiset kukistivat Akkadin valtakunnan ja hallitsivat Mesopotamian politiikkaa kunnes Sumer löi heidät. Amorilaiset tunkeutuivat Mesopotamiaan osittain rauhanomaisesti, osittain aseiden voimalla toisen vuosituhannen eaa. vaihteen tienoilla. He valtasivat vanhoja valtioita ja perustivat uusia, ja antoivat näin kuoliniskun sumerilaisten poliittiselle vallalle. Hammurabi hallitsi aluetta 43 vuoden ajan 1700-luvulla eaa. Hänet muistetaan Hammurabin laista. Babylonin kaupungista tuli alueen johtava älyn ja taiteiden keskus. Babylonin valtasivat heettiläiset, joita seurasivat kassiitit. Muinaisheettiläisen valtakunnan heikennyttyä nousi Mitanni suurvallaksi.
 Myöhäisellä pronssikaudella 1700–1100 eaa. babylonialainen kulttuuri hiipui kassiittien vallan kasvaessa, kunnes elamilaiset ajoivat kassiitit pois. Elamiitteja seurasivat aramealaiset. Assyrian pieni kuningaskunta kasvatti valtaansa sotaretkillään, ja Assyrian imperiumi syntyi. Pronssiajan lopulla noin 1200 eaa. useimmat Mesopotamian valtiot tuhottiin tai heikkenivät, mitä seurasi lyhyt ”pimeä aika”.
 Rautakausi
 Rautakaudella 1000–500 eaa. Mesopotamiassa nousi uusassyrialainen imperiumi, joka valloitti Babylonian, Syyrian, Israelin ja Egyptin. Imperiumi romahti yhtä nopeasti kuin oli noussutkin. Valtaansa kasvattivat uusheettiläinen ja uusbabylonialainen valtakunta. Kuningas Nebukadressar II tuhosi Jerusalemin vuonna 588 eaa. ja pakotti israelilaiset karkotukseen Babyloniaan. Hän myös rakennutti paljon, kuten Ištarin portin ja Suuren zikkuratin. Babylonian kulttuuri lakkasi kun Persian Kyyros II Suuri valtasi Babylonin vuonna 539 eaa.
 Helleeninen kausi
 Klassisen antiikin kauden alussa 500 eaa. Mesopotamiasta oli tullut Persian imperiumin osa. Alueen kulttuuri taantui ja nuolenpääkirjoitus unohtui. Aleksanteri Suuren valloitus vuonna 331 eaa. toi Mesopotamiaan helleenisen kulttuurin ja uskonnon. Hänen kuolemansa jälkeen kenraali Seleukos perusti seleukkien dynastian, joka hallitsi vuoteen 126 eaa. saakka, kunnes Parthia valloitti alueen. Heitä seurasivat Persian sassanidit, joiden aikana Mesopotamia oli raunioina ja sen pellot kuivuneina.
 Roomalaisvalta
 Rooman valtakunta valloitti Mesopotamian vuonna 116 jaa. Siitä tehtiin oma Mesopotamian provinssinsa. Alue oli silloin hyvin epäyhtenäinen, eikä vanhoja jumalia tai vanhoja tapoja enää muistettu. Roomalaiset paransivat alueen infrastruktuuria rakentamalla teitä ja salaojaverkkoja, ja he toivat roomalaisen lain alueelle. Roomalaisvalta ei kestänyt pitkään, vaan päättyi jo vuonna 118. Vuonna 197 Rooma sai haltuunsa pienemmän alueen Mesopotamiasta, joka oli jälleen Rooman provinssina.
 Sassanidit
 Mesopotamia kuului sassanidien Persiaan noin 400 vuotta 200-luvulta 600-luvulle. Sassanidien pääkaupunki Ktesifon sijaitsi Mesopotamiassa Tigrisin varrella kohdassa, jossa Eufrat ja Tigris olivat lähimpänä toisiaan.
 Arabikalifaatti
 Arabit valloittivat alueen 600-luvulla ja toivat sinne omat lakinsa, kielensä, uskontonsa ja kulttuurinsa. Abbasidit siirsivät hallintokaupunkinsa Mesopotamiaan lähelle Ktesifonia vuoden 750 jälkeen. Abbasidien perustaman pyöreän "Rauhan kaupungiksi" nimetyn palatsialueen ympärille kasvoi nopeasti suurkaupunki Bagdad.
 Irak
 Nykyisin Mesopotamian suurista kaupungeista on jäljellä vain kumpuja ja rikkinäisiä tiiliä. Hedelmälliset alueet ovat tuhoutuneet maan liikakäytön, kaupungistumisen ja ilmaston huononemisen johdosta. Kasteluviljely oli aiheuttanut kuumassa ja kuivassa maan suolaantumista, koska viljelykasvit haihduttivat vettä mikä imi suolamineraalit maan pintaan. Maan suolaantuminen pilasi lopulta Etelä-Mesopotamian viljavat maat.
 Aikajako
 Hassuna-kausi varhais 6500–6000 eaa. myöhäis 6000–5000 eaa.
 Samarra-kausi 6000–5500 eaa.
 Halaf-kausi 6000–5400 eaa., myöhäis 5000–4300 eaa.
 Ubaid-kausi laajalti 5500– eaa.
 Eridu-kausi 5500–5000 eaa.
 Hajji Muhammed -kausi 5000–4500/4400 eaa.
 Ubaid-kausi 4400–3900 eaa.
 Klassinen Ubaid 4400–4100 eaa.
 Jälki-Ubaid 4100–3900 eaa.
 Uruk-kausi 3900–3100 eaa.
 Džemdet Nasr -kausi 3100–2900 eaa.
 Sumer
 Varhaisdynastinen I-III
 Akkadin valtakunta
 Urin kolmas dynastia
 Babylonia ja Assyria
 Persia
 Makedonia (Aleksanteri Suuri)
 Parthia
 Sassanidit
 Arabien valtakunta:
 Umaijadien kalifaatti (661–750)
 Abbasidien kalifaatti (750–1258)
 Osmanien valtakunta (n. 1550–1918)
 Brittiläinen Irakin mandaatti (1919–1932)
 Irak (1932–)
 Kulttuuri
 Mesopotamiassa oli aikanaan hyvin erilaisia kulttuureja. Niitä yhdistäviä tekijöitä olivat kirjoitusjärjestelmä, lukutaidon merkitys, jumalat ja naisen asema. Kulttuurien yhteiskunnalliset tavat, lait ja kielet sen sijaan erosivat toisistaan, minkä johdosta Mesopotamiaa ei voi pitää yksittäisenä korkeakulttuurina vaan alueena, jossa syntyi useita valtakuntia ja korkeakulttuureja. Mesopotamiaa kutsutaan ”sivistyksen kehdoksi”, koska siellä keksittiin kaupungit ja kirjoitus, luultavasti myös pyörä. Mesopotamiassa kehitettiin myös maatalous, kotieläinten domestikaatio, yleisiä työkaluja, tuulivoima, keinokastelu, edistyneet aseet ja sodankäynti, sotavaunut, purjelaivat, viini, olut, vuorokauden jako tunteihin, minuutteihin ja sekunteihin sekä uskonnolliset riitit. Siellä syntyivät myös kertomukset, joihin Vanha testamentti perustuu.
 Elinkeinot
 Muinainen Mesopotamia oli maatalousaluetta, jossa maanviljely ja karjankasvatus olivat tärkeimmät elinkeinot. Maatalouden merkitystä kuvastaa se, että kirjoitustaito kehitettiin maatalouden tarpeisiin. Vuotuisen ylijäämään hallinnoimiseen tarvittiin pysyvää kirjanpitoa. Muita ammatteja olivat kirjuri, parantaja, käsityöläinen, kutoja, ruukuntekijä, suutari, kalastaja, opettaja sekä pappi tai papitar. Yhteiskunnan huipulla olivat palatsien kuninkaat ja temppelien papit. Kun armeijoiden valta kasvoi ja valtakunnat laajenivat imperiumeiksi, upseerit ja ammattisotilaat ottivat heidän paikkansa. Naiset olivat lähes tasa-arvoisia ja saattoivat omistaa maata, perustaa yrityksiä, tehdä kauppasopimuksia ja hakea avioeroa. Naisten töitä olivat kulttuurien alkuvaiheissa esimerkiksi oluen paneminen ja viinin teko sekä parantaminen, joskin miehet ottivat nämä työt myöhemmin itselleen.
 Ruokakulttuuri
 Mesopotamian rikas ruokakulttuuri syntyi alueen etnisten kansojen ja korkeakulttuurien myötä ja eli huippukauttaan Abbasidien kalifaatin aikoina, saaden vaikutteita myöhemminkin myös ympäröiviltä alueilta, Iranista, Keski-Aasiasta, Kaukasukselta, Levantista ja Turkista.
 Mespotamian antiikin korkeakulttuurien ajoilta on löydetty maailman vanhimmat säilyneet keittokirjat, joissa on satoja ruoanvalmistusohjeita. Osaa muinaisista ruoista valmistetaan paljolti samanlaisina yhä nykyäänkin. Irakilainen ruokakulttuuri on yksi Lähi-idän keskeisimmistä.
 Taide
 Mesopotamian taiteen keskeiset pyrkimykset liittyivät koristeellisiin funktioihin, uskonnollisiin menoihin sekä hallitsijoiden voiman ja mahdin korostamiseen. Yleisiä taiteen aiheita olivat ihmisaiheet, eläinaiheet ja kasviaiheet. Sumerilaisessa veistotaiteessa kuvattiin usein rukoilevia hahmoja. Babylonialaisissa teoksissa ihmishahmoilla oli ominaista tyylitelty lihaksisto. Assyriassa keskityttiin hallitsijoiden ja heidän elämänsä kuvaamiseen, ja suosittu aihe oli myös viisijalkaisena ihmispäisenä härkänä kuvattu Iamassu. Alueen käsityötaito oli korkealaatuista. Reliefitaide oli suosittua ja Sumerissa myös upotustyöt. Persialaiskaudella Mesopotamian taiteeseen otettiin vaikutteita esimerkiksi Egyptistä ja Kreikasta.
 Kaupungit ja arkkitehtuuri
 Mesopotamiassa sijaitsivat maailman ensimmäiset kaupungit. Ne rakennettiin yleensä auringossa kuivatusta tiilestä, sillä kiveä ei ollut rakennusmateriaaliksi tarpeeksi etenkään alueen eteläosissa, kuten ei myöskään puuta. Suurimpia rakennuksia olivat porraspyramidit eli zikkuratit. Jokaisen kaupungin keskellä oli temppeli, usein korotettu. Se kuvasi kaupungin suojelijajumaluuden merkitystä. Kaupungin suojelijajumalaa palvottiin myös kaupungin hallitsemissa yhteisöissä.
 Koulutus ja uskonto
 Älylliset ja tiedolliset harrastukset olivat Mesopotamiassa arvossaan. Kouluja oli yhtä paljon kuin temppeleitä, ja niissä opetettiin lukemista, kirjoitusta, uskontoa, lakia, lääketiedettä ja astrologiaa.
 Mesopotamian kulttuurien pantheonissa oli yli 1 000 jumaluutta, ja moni alueen jumaltaruista kuten luomiskertomus, syntiinlankeemus ja vedenpaisumus omaksuttiin myöhemmin Raamattuun. Mesopotamian mytologiasta kertovat esimerkiksi Adapan myytti ja Gilgameš, joka on maailman vanhin kirjoitettu tarina. Mesopotamialaiset uskoivat olevansa jumalten työkumppaneita ja että maailma oli täynnä henkiä ja demoneita. Mesopotamialaiset uskoivat, että maailma merkitsi jumalten voittoa kaaoksen voimista mutta pelkäsivät silti kaaoksen paluuta. He uskoivat voivansa pitää yllä maailman tasapainoa ja torjua kaaoksen ja tuhon noudattamalla päivittäisiä rituaaleja ja kansalaisvelvollisuuksia, palvelemalla jumalia ja harjoittamalla oikeita hautajaismenoja. Heille oli tärkeää kunnioittaa vanhempiaan ja arvostaa muita ihmisiä sekä kunnioittaa jumalia päivittäisellä työnteolla.
 Eri kaupungit palvoivat eri jumalia pääjumalanaan. Varhaisin meidän tuntemamme alueen kulttuurikansa sumerilaiset palvoi muun muassa taivaan jumala An/Anua, ilman jumala Enliliä ja veden ja sateen jumalaa Enki/Ea:ta. Babylonialaiset palvoivat muita jumalia ennen Mardukia, assyrilaiset Assuria. Pahoja jumalia olivat muun muassa Nergal, Pazuzu ja Ereshkigal. Inanna eli babylonialaisittain Ishtar oli rakkauden jumala.
 Hallitsija
 Kuninkaan asema vakiintui Mesopotamiassa joskus vuoden 3600 eaa. jälkeen. Toisin kuin kuninkaita edeltäneet pappihallitsijat, kuningas oli suorassa kosketuksissa kansaan ja sääti lait omavaltaisesti, ei uskonnollisten periaatteiden mukaisesti kuten papit aiemmin. Selkeä esimerkki lainlaatijakuninkaasta oli Babylonian Hammurabi. Kansalleen vaurautta tuonut kuningas sai mainetta, mutta tehokkaatkin hallitsijat kuten Akkadin Sargon joutuivat jatkuvasti tukahduttamaan kapinoita, sillä keskushallinnon lait herättivät laajoissa valtakunnissa usein vastustusta.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Mesopotamian historia Gilgameshista Aleksanteri Suureen
 Lähi-idän entiset valtiot
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
 13.2.2010
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 37/33
 2009 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Cofac prieš Komisiją
 (Byla T-158/07) (1)
 (ESF - Finansinės paramos sumažinimas - Mokymo veikla - Teisė į gynybą - Teisė būti išklausytam)
 2010/C 37/42
 Proceso kalba: portugalų
 Šalys
 Ieškovė: Cofac — Cooperativa de Formação e Animação Cultural, CRL (Lisabona, Portugalija), atstovaujama advokatų L. Gomes, J. Ortigão ir C. Peixoto
 Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama P. Guerra e Andrade ir A. Steiblytės
 Dalykas
 Prašymas panaikinti 2005 m. birželio 3 d. Komisijos sprendimą D (2005) 13066, kuriuo sumažinta Europos socialinio fondo ieškovei 1988 m. balandžio 29 d. Sprendimu Nr. C(88) 0831 suteikta parama mokymo veiklai (Byla Nr. 880707 P1).
 Sprendimo rezoliucinė dalis
 1.
 Atmesti ieškinį.
 2.
 Priteisti iš Cofac — Cooperativa de Formação e Animação Cultural, CRL bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 155, 2007 7 7.