text:
Uradni list C 231/17.
 Zadeva C-238/17: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) 9. maja 2017 – Renerga UAB/Energijos skirstymo operatoriusAB, Lietuvos energijos gamyba AB
 UL C 221, 10.7.2017
 UL C 213, 3.7.2017
 Pritožba, ki jo je Polo Club vložil 11. januarja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 10. novembra 2016 v zadevi T-67/15, Polo Club/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino
 (Zadeva C-10/17 P)
 Pritožnik: Polo Club (zastopnik: D. Masson, odvetnik)
 Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, Lifestyle Equities CV
 S sklepom z dne 1. junija 2017 je Sodišče (deseti senat) odločilo, da pritožba ni dopustna.
 Pritožba, ki jo je Universidad Internacional de la Rioja, S.A. vložila 31. januarja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 1. decembra 2016 v zadevi T-561/15, Universidad Internacional de la Rioja/EUIPO – Universidad de la Rioja (Universidad Internacional de la Rioja UNIR)
 (Zadeva C-50/17 P)
 Pritožnica: Universidad Internacional de la Rioja, S.A. (zastopnika: C. Lema Devesa in A. Porras Fernandez-Toledano, odvetnika)
 Sodišče (deveti senat) je s sklepom z dne 1. junija 2017 zavrnilo pritožbo in odločilo, da Universidad Internacional de La Rioja, S.A. nosi lastne stroške.
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanţa (Romunija) 23. marca 2017 – Sindicatul Familia Constanța in drugi/Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
 (Zadeva C-147/17)
 Pritožniki: Sindicatul Familia Constanța in drugi
 Nasprotna stranka: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
 Ali je treba določbe člena 1(3) Direktive 2003/88/ES (1) v povezavi s členom 2 Direktive 89/391/EGS (2) razlagati tako, da s področja uporabe navedene direktive izključujejo dejavnost starševskega skrbnika, ki jo opravljajo pritožniki?
 Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 17 Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da je lahko dejavnost, kakršna je dejavnost starševskega skrbnika, ki jo opravljajo pritožniki, predmet odstopanja od določb člena 5 navedene direktive v skladu z odstavki 1, 3(b) in (c) ali 4(b) [člena 17]?
 Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 17(1) ali, po potrebi, člen 17(3) ali (4) Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da mora biti tako odstopanje izrecno ali je lahko tudi implicitno, in sicer izhajajoče iz sprejetja posebnega zakonodajnega akta, ki določa druga pravila o delovnem času za posamezno poklicno dejavnost? Če je lahko tako odstopanje implicitno, kakšni so minimalni pogoji, da bi bilo mogoče šteti, da je bilo z nacionalno zakonodajo uvedeno odstopanje, in ali je mogoče tako odstopanje določiti z navedbo pravil, ki izhajajo iz določb zakona št. 272/2004?
 Če je odgovor na prvo, drugo ali tretje vprašanje nikalen, ali je treba člen 2, točka 1, Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da je obdobje, v katerem starševski skrbnik preživi čas z oskrbovanim otrokom, pri sebi doma ali na drugem mestu, ki ga je ta izbral, del delovnega časa, čeprav ne opravlja nobene od dejavnosti, določene zanj v individualni pogodbi o zaposlitvi?
 Če je odgovor na prvo, drugo ali tretje vprašanje nikalen, ali je treba člen 5 Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot izhaja iz člena 122 zakona št. 272/2004? In če je odgovor tak, da je mogoče uporabiti člen 17(3)(b) in (c) ali odstavek 4(b) navedene direktive, ali je treba navedeni člen razlagati tako, da nasprotuje navedeni nacionalni zakonodaji?
 Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen in odgovor na četrto vprašanje morebiti pritrdilen, ali je mogoče člen 7(2) Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da vseeno ne nasprotuje dodelitvi odškodnine, enakovredne nadomestilu, ki bi jo delavec prejel med letnim dopustom, saj starševski skrbniki zaradi narave dejavnosti, ki jih opravljajo, ne morejo izkoristiti takega dopusta oziroma čeprav je tak dopust formalno dodeljen, delavec dejansko še naprej opravlja navedeno dejavnost, če v zadevnem obdobju ni bila odobrena ločitev od oskrbovanega otroka? Če je odgovor pritrdilen, ali je moral delavec za upravičenost do odškodnine prositi za dovoljenje za ločitev od otroka, delodajalec pa tega dovoljenja ni dal?
 Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, na četrto pritrdilen in na šesto nikalen, ali člen 7(1) navedene direktive nasprotuje določbi iz člena 122(3)(d) zakona št. 272/2004 v položaju, v katerem navedeni zakon delodajalcu dopušča pravico, da diskrecijsko odloči, ali bo med dopustom dovolil ločitev od otroka, in če je to tako, ali neobstoj možnosti, da delavec dejansko izkoristi dopust, izhajajoča iz uporabe navedene zakonske določbe, pomeni kršitev prava Unije, s katero so izpolnjeni pogoji za nastanek pravice delavca do odškodnine? Če je odgovor pritrdilen, ali mora takšno odškodnino plačati država zaradi kršitve člena 7 navedene direktive ali javni organ, ki ima status delodajalca in ki med dopustom ni odobril ločitve od oskrbovanega otroka? V teh okoliščinah, ali je moral delavec za upravičenost do odškodnine prositi za dovoljenje za ločitev od otroka, delodajalec pa tega dovoljenja ni dal?
 (2) Direktiva Sveta [89/391/EGS] z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str 349).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 24. marec 2017 – Peek & Cloppenburg KG/Peek & Cloppenburg KG
 (Zadeva C-148/17)
 Revidentka: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
 Nasprotna stranka v revizijskem postopku: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf
 Ali je združljivo s členom 14 Direktive 2008/95/ES (1), če se lahko neveljavnost ali razveljavitev nacionalne blagovne znamke, ki je podlaga za zahtevo prednosti blagovne znamke EU in se ji je imetnik odpovedal ali ji je potekla registracija, naknadno ugotovi samo, če pogoji za neveljavnost ali razveljavitev niso izpolnjeni samo ob odpovedi pravicam iz blagovne znamke ali ob poteku njene registracije, ampak tudi ob izdaji sodne odločbe o ugotovitvi?
 Ali je učinek zahteve prednosti na podlagi člena 34(2) Uredbe (ES) št. 207/2009 (2) ta, da pravice iz nacionalne blagovne znamke ugasnejo in je ni več mogoče uporabljati tako, da se ohranijo pravice iz te blagovne znamke, ali nacionalna blagovna znamka na podlagi prava Unije ostane v veljavi, čeprav ni več vpisana v registru zadevne države članice, zaradi česar jo je mogoče in treba še naprej uporabljati tako, da se ohranijo pravice iz te blagovne znamke?
 (1) Direktiva 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, (UL 2008, L 299, str. 25).
 (2) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 31. marca 2017 – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff
 (Zadeva C-161/17)
 Ali objava dela, ki je z dovoljenjem imetnika avtorske pravice na neki drugi spletni strani prosto dostopno vsem uporabnikom interneta, na lastni javno dostopni spletni strani pomeni dajanje na voljo javnosti v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29/ES (1), če se delo najprej kopira na strežnik in se nato naloži na lastno spletno stran?
 Tožba, vložena 5. aprila 2017 – Komisija/Madžarska
 (Zadeva C-171/17)
 Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: V. Bottka in H. Tserepa-Lacombe, agenta)
 ugotovi, da je nacionalni sistem mobilnega plačevanja, ki ga je uvedla in ga ohranja v veljavi Madžarska in ki ga ureja zakon CC iz leta 2011 ter vladna izvedbena uredba št. 356/2012 z dne 13. decembra 2012, ki s tem, da družbi Nemzeti Mobilfizetési Zrt. podeljuje izključne pravice, vzpostavlja monopol in ovira dostop na veleprodajni trg mobilnega plačevanja, ki je bil prej odprt za konkurenco, in katerega uvedba poleg tega ni bila ne potrebna ne sorazmerna, v nasprotju
 prvič, s členom 15(2)(d) in členom 16(1) Direktive 2006/123/ES, (1) in
 drugič, s členoma 49 PDEU in 56 PDEU.
 A nemzeti mobilfizetési rendszerről szóló, 2011. április 1-jei CC. törvény (zakon CC z dne 1. aprila 2011 o nacionalnem sistemu mobilnega plačevanja, v nadaljevanju: zakon) je spremenil pravni okvir storitev mobilnega plačevanja z učinki od 1. aprila 2013, čeprav je postal zavezujoč šele z 2. julijem 2014. Zakon opredeljuje storitve centraliziranega mobilnega poslovanja na teh področjih: (a) javne storitve parkiranja; (b) odobritev dostopa do javnih cest za vožnjo po njih; (c) prevoz oseb, ki ga opravi državno podjetje; (d) druge storitve, ki jih opravljajo državni organi. Med navedenimi storitvami je na Madžarskem v praksi za zdaj mogoče izvesti mobilno plačevanje na področju javnih storitev parkiranja in na področju odobritve dostopa do javnih cest za vožnjo po njih (elektronska cestninska oznaka „e-matrica“ in sistem „HU-GO“). Kljub temu so predmet tega postopka vsa štiri področja, ki jih ureja zakon.
 Po navedbah Komisije in kar zadeva javne storitve parkiranja, družba Nemzeti Mobilfizetési Zrt. v bistvu opravlja enako dejavnost, kot so jo opravljali izvajalci storitev mobilnega plačevanja v prejšnjem sistemu, vendar s to razliko, da ima izključno pravico za sklepanje pogodb z upravljavci parkirišč in da so njene tarife regulirane. Enako velja za področje odobritve dostopa do javnih cest za vožnjo po njih, saj je družba Nemzeti Mobilfizetési Zrt. edini ponudnik storitev, ki ima z izvajalcem javne službe pogodbeno razmerje in ki lahko neposredno prodaja dovoljenje za uporabo ceste. Na teh dveh področjih lahko torej ostali ponudniki storitev mobilnega plačevanja in storitev mobilne telefonije delujejo le kot preprodajalci.
 Zato uvedba nacionalnega sistema mobilnega plačevanja in izključne pravice, podeljene družbi Nemzeti Mobilfizetési Zrt., tako za domača kot za tuja podjetja ovirajo vstop na veleprodajni trg mobilnega plačevanja – in s tem na trg storitev, ki se na podlagi pogodbenih razmerij z izvajalcem javne storitve parkiranja ali drugih javnih služb ponujajo drugim ponudnikom, ki preprodajajo storitve mobilnega plačevanja – ki je bil prej odprt za konkurenco. Tako torej po mnenju Komisije predpisi o nacionalnem sistemu mobilnega plačevanja, gledani kot celota, ustvarjajo diskriminacijo in so v nasprotju s svobodo ustanavljanja (kršitev člena 15 Direktive 2006/123 in člena 49 PDEU). Ti predpisi so prav tako v nasprotju s svobodo opravljanja storitev (kršitev člena 16 Direktive 2006/123 in člena 56 PDEU), saj izključne pravice, podeljene družbi Nemzeti Mobilfizetési Zrt., omejujejo opravljanje čezmejnih storitev. V zvezi z ostalimi storitvami centraliziranega mobilnega poslovanja, v zvezi s katerimi na Madžarskem še vedno ni mogoče opraviti mobilnih plačil, zakon določa isto izključno pravico v korist družbe Nemzeti Mobilfizetési Zrt. in zanje prav tako velja zgoraj navedena pravna analiza.
 V skladu z upoštevnimi določbami PDEU in Direktive 2006/123 je svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev mogoče omejiti le, kadar te omejitve niso diskriminatorne in so v javnem interesu ter poleg tega izpolnjujejo zahteve nujnosti in sorazmernosti. Po mnenju Komisije trditve Madžarske ne utemeljujejo omejitev, uvedenih z zakonom, saj ne izpolnjujejo zahtev nujnosti in sorazmernosti.
 (1) Direktiva 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (UL 2006, L 376, str. 36).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Španija) 7. aprila 2017 – Bankia S.A./Alfonso Antonio Lau Mendoza in Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez
 (Zadeva C-179/17)
 Toženi stranki: Alfonso Antonio Lau Mendoza in Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez
 Ali je v nasprotju s členoma 6 in 7 Direktive 93/13/EGS (1) o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah sodna praksa (sodba Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) z dne 18. februarja 2016), v skladu s katero se kljub nepoštenosti pogoja o predčasni zapadlosti in čeprav gre za pogoj, ki je podlaga za predlog za izvršbo, ne sme ustaviti izvršbe na podlagi hipoteke, ker je njeno nadaljevanje ugodnejše za potrošnika, saj v primeru izvršbe sodbe, izdane v ugotovitvenem postopku na podlagi člena 1124 civilnega zakonika, ne bi mogel imeti procesnih privilegijev, ki veljajo v zvezi z izvršbo na podlagi hipoteke, pri čemer ta sodna praksa ne upošteva, da se v skladu z ustaljeno in poenoteno sodno prakso tega sodišča ta člen 1124 civilnega zakonika (ki velja za pogodbe, iz katerih izhajajo obojestranske obveznosti) ne uporablja za posojilno pogodbo, ker je realna in enostranska pogodba, za katero so pogoji izpolnjeni šele s plačilom denarja in ki zato ustvarja obveznosti le za posojilojemalca, ne pa za posojilodajalca (upnika), zaradi česar bi lahko bila potrošniku – če bi se v ugotovitvenem postopku sledilo tej sodni praksi tega Tribunal Supremo – izdana odločba o zavrnitvi zahtevka za razveljavitev in nadomestilo, poleg tega pa ne bi bilo več mogoče trditi, da je nadaljevanje izvršbe na podlagi hipoteke zanj ugodnejše?
 Če se dopusti uporaba člena 1124 civilnega zakonika za posojilne pogodbe ali vsekakor za kreditne pogodbe, ali je s členoma 6 in 7 Direktive 93/13/EGS o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah v nasprotju sodna praksa, kot je opisana, v skladu s katero se za presojo, ali je za potrošnika ugodnejše nadaljevanje izvršbe na podlagi hipoteke, ali pa je bolj škodljiva izvedba ugotovitvenega postopka na podlagi člena 1124 civilnega zakonika, ne upošteva, da se lahko v navedenem postopku zavrneta razveljavitev pogodbe in zahtevek za nadomestilo, če sodišče uporabi določbo iz tega člena 1124 civilnega zakonika, ki določa, da „[s]odišče odredi zahtevano razveljavitev, če ni utemeljenih razlogov za določitev roka“, pri čemer je treba upoštevati, da je ravno v okviru dolgoročnih (20 ali 30 let) hipotekarnih posojil in kreditov za nakup stanovanja precej verjetno, da bodo sodišča uporabila ta zavrnilni razlog, zlasti kadar dejanska neizpolnitev obveznosti plačila ni bila zelo resna?
 Če se ugotovi, da je za potrošnika ugodnejše nadaljevati izvršbo na podlagi hipoteke z učinki predčasne zapadlosti, ali je s členoma 6 in 7 Direktive 93/13/EGS o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah v nasprotju sodna praksa, kot je opisana, v skladu s katero se subsidiarno uporablja zakonska določba (člen 693(2) zakona o civilnih postopkih), čeprav se lahko pogodba ohrani v veljavi brez pogoja o predčasni zapadlosti, in ki navedenemu členu 693(2) zakona o civilnih postopkih daje učinke, čeprav ne obstaja temeljni pogoj zanj, in sicer da v pogodbi obstaja veljaven in učinkovit dogovor o predčasni zapadlosti, ki je bil razglašen za nepošten, ničen in brez učinkov?
 (1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 13. aprila 2017 – Cobra SpA/Ministero dello Sviluppo Economico
 (Zadeva C-192/17)
 Pritožnik: Cobra SpA
 Ali je treba Direktivo 1999/5/ES (1) razlagati tako, da mora proizvajalec, ki uporabi postopek iz odstavka 2 Priloge III, in če pri tem obstajajo usklajeni standardi, s katerimi so opredeljene bistvene serije radijskih preskusov, ki jih je treba izvesti, za to prositi priglašeni organ in torej oznaki CE (ki potrjuje skladnost s temeljnimi zahtevami iz navedene direktive) dodati identifikacijsko številko tega priglašenega organa?
 Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali mora proizvajalec – potem ko je uporabil postopek iz odstavka 2 Priloge III, v primeru usklajenih standardov, s katerimi so opredeljene bistvene serije radijskih preskusov, ki jih je treba izvesti, in se je vseeno po svoji volji posvetoval s priglašenim organom, pri čemer ga je prosil, naj potrdi seznam zgoraj navedenih preskusov – oznaki CE, ki potrjuje skladnost z bistvenimi zahtevami iz Direktive 1999/5/ES, dodati identifikacijsko številko priglašenega organa?
 Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali mora proizvajalec – pri čemer se je, potem ko je uporabil postopek iz odstavka 2 Priloge III, v primeru usklajenih standardov, s katerimi so opredeljene bistvene serije radijskih preskusov, ki jih je treba izvesti, pozneje po svoji volji vseeno posvetoval s priglašenim organom in ga prosil, naj potrdi seznam zgoraj navedenih preskusov ter po svoji volji izdelku dodal identifikacijsko številko priglašenega organa – navesti identifikacijsko številko organa tudi na izdelku in njegovi embalaži?
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Kathrin Meyer/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-196/17)
 Tožeča stranka: Kathrin Meyer
 Ali odsotnost z dela pomembnega dela letalskega osebja dejanskega letalskega prevoznika, ki je potrebno za izvedbo leta, zaradi bolniškega staleža pomeni izredne razmere v smislu člena 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1)? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: kakšna mora biti stopnja odsotnosti z dela za domnevo obstoja takšnih razmer?
 Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali spontana odsotnost z dela pomembnega dela letalskega osebja dejanskega letalskega prevoznika, ki je potrebno za izvedbo leta, zaradi prekinitve dela, ki nima podlage v delovnem pravu in zakonodaji o kolektivnih pogodbah („nezakonita stavka“) pomeni izredne razmere v smislu člena 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004? Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: kakšna mora biti stopnja odsotnosti z dela za domnevo obstoja takšnih razmer?
 Če je odgovor na prvo ali drugo vprašanje pritrdilen: ali so morale izredne razmere obstajati v času odpovedanega leta, ali pa ima dejanski letalski prevoznik na podlagi poslovnih razlogov pravico pripraviti nov program letov?
 Če je odgovor na prvo ali drugo vprašanje pritrdilen: ali se možnost izognitve nanaša na izredne razmere ali na posledice nastopa izrednih razmer?
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Thomas Neufeldt in drugi/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-197/17)
 Tožeče stranke: Thomas Neufeldt ter Julia in Gabriel Neufeldt, ki ju zastopajo starši, Sandra Neufeldt in Thomas Neufeldt
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Ivan Wallmann/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-198/17)
 Tožeča stranka: Ivan Wallmann
 (1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91, (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Susanne de Winder/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-200/17)
 Tožeča stranka: Susanne de Winder
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Holger Schlosser in Nicole Schlosser/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-201/17)
 Tožeči stranki: Holger Schlosser, Nicole Schlosser
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 13. aprila 2017 – Peter Rebbe, Hans-Peter Rebbe, Harmine Rebbe/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-202/17)
 Tožeče stranke: Peter Rebbe, Hans-Peter Rebbe, Harmine Rebbe
 Pritožba, ki jo je NF vložil 21. aprila 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 28. februarja 2017 v zadevi T-192/16, NF/Evropski svet
 (Zadeva C-208/17 P)
 Pritožnik: NF (zastopniki: P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, solicitor)
 Druga stranka v postopku: Evropski svet
 razveljavi sklep Splošnega sodišča z dne 28. februarja 2017, s katerim je Splošno sodišče ugotovilo, da je treba tožbo zavreči zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča za odločanje o njej;
 samo dokončno odloči o zadevi, ki je predmet te pritožbe, in ugotovi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da se je izreklo za nepristojno, ter toženi stranki v zadevi T-192/16 naloži, da tožeči stranki povrne stroške postopka pred Splošnim sodiščem in stroške postopka s pritožbo;
 vprašanja, ki so bila postavljena v tem postopku, vrne v odločanje Splošnemu sodišču, z navodilom, da se mora to sprejeti pristojnost.
 Neobstoj obrazložitve;
 neobstoj ustrezne preučitve, ali je sporni sporazum dejansko odločba tožene stranke;
 neupoštevanje upoštevnih dejstev;
 neupoštevanje predloženih dokazov;
 neobstoj celovite preučitve in presoje bistvenih vprašanj;
 neobstoj nadaljnjih ustreznih preiskav;
 sprejetje odločitve brez zadostnih informacij;
 neupoštevanje načel, ki jih je Sodišče določilo v zadevi C-294/83.
 Pritožba, ki jo je NG vložil 21. aprila 2017 zoper sklep Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 28. februarja 2017 v zadevi T-193/16, NG/Evropski svet
 (Zadeva C-209/17 P)
 Pritožnik: NG (zastopniki: P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, solicitor)
 sklep Splošnega sodišča z dne 28. februarja 2017, s katerim je Splošno sodišče odločilo, da se tožba zavrže zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča za njeno obravnavanje in odločanje o njej, v celoti razveljavi;
 pravnomočno odloči o zadevi, ki je predmet pritožbe, in ugotovi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da se je izreklo za nepristojno, toženi stranki v zadevi T- 193/16 pa naloži plačilo stroškov pritožnika pred Splošnim sodiščem in v okviru te pritožbe;
 vprašanja, ki se pojavljajo v tem postopku, vrne Splošnemu sodišču v odločanje ob upoštevanju navodila, naj se izreče za pristojno.
 Neobrazložitev;
 Neustrezna preučitev vprašanja, ali je bil sporni sporazum dejansko odločba tožene stranke;
 Neupoštevanje dejanskih vprašanj, ki so pomembna za zadevo;
 Nepreučitev dokazov iz spisa;
 Nepopolna preizkus in presoja bistvenih vprašanj;
 Neobstoj dodatnih zahtev za pomembne informacije;
 Sprejetje odločbe brez razpolaganja z zadostnimi informacijami;
 Neupoštevanje načel, ki jih je postavilo Sodišče v zadevi C-294/83.
 Pritožba, ki jo je NM vložil 21. aprila 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 28. februarja 2017 v zadevi T-257/16, NM/Evropski svet
 (Zadeva C-210/17 P)
 Pritožnik: NM (zastopniki: P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, solicitor)
 pravnomočno odloči o zadevi, ki je predmet pritožbe, in ugotovi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da se je izreklo za nepristojno, toženi stranki v zadevi T-257/16 pa naloži plačilo stroškov pritožnika pred Splošnim sodiščem in v okviru te pritožbe;
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španija) 24. aprila 2017 – Simón Rodríguez Otero/Televisión de Galicia S.A.
 (Zadeva C-212/17)
 Pritožnica: Simón Rodríguez Otero
 Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Televisión de Galicia S.A.
 Ali je treba glede na načelo enakovrednosti delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, šteti prenehanje pogodbe o zaposlitvi zaradi „objektivnih okoliščin“ iz člena 49(1)(c) ET in prenehanje pogodbe o zaposlitvi iz „objektivnih razlogov“ iz člena 52 ET za „primerljiva položaja“, zaradi česar razlika v odpravnini v enem in drugem primeru pomeni različno obravnavanje delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ki pa je prepovedano z Direktivo Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (1)?
 (1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368.
 Pritožba, ki so jo Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services in Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. vložile 27. aprila 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 17. februarja 2017 v združenih zadevah T-14/14 in T 87/14, Islamic Republic of Iran Shipping Lines in drugi/Svet Evropske unije
 (Zadeva C-225/17 P)
 Pritožnice: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. (zastopnika: M. Taher, solicitor, M. Lester QC, barrister)
 razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 17. februarja 2017 v združenih zadevah T-14/14 in T-87/14
 odloči v sporu, zlasti pa:
 za nične razglasi „ukrepe iz oktobra leta 2013“ (sklep Sveta 2013/497 (1) o spremembi sklepa 2010/413 (2) in Uredbe Sveta 971/2013 (3) o spremembi Uredbe 267/2012 (4)) in „ukrepe iz novembra leta 2013“ (sklep Sveta 2013/685 (5) o spremembi sklepa 2010/413 in Izvedbene uredbe Sveta 1203/2013 (6) o izvajanju uredbe 267/2012) v delu, v katerem se ti omejevalni ukrepi zoper Iran nanašajo na tožeče stranke;
 podredno, ugotovi, da se ukrepi iz oktobra leta 2013 v delu, v katerem veljajo za tožeče stranke, zaradi nezakonitosti ne morejo uporabiti; in
 Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
 Tožeče stranke v podporo svojemu predlogu za ugotovitev, da se aktov ne uporablja, navajajo naslednje razloge.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da je za ukrepe iz oktobra leta 2013 obstajala veljavna pravna podlaga.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da ukrepi iz oktobra leta 2013 niso kršili načel res judicata, pravnega varstva, legitimnih pričakovanj in ne bis in idem, oziroma pravice do učinkovitega pravnega sredstva.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da Svet z ukrepi iz oktobra leta 2013 ni zlorabil svojih pooblastil.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da Svet ni kršil pravice tožečih strank do obrambe.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da ukrepi iz oktobra leta 2013 niso bili neutemeljen in nesorazmeren poseg v temeljne pravice tožečih strank.
 Tožeče stranke v podporo svojemu predlogu za razglasitev ničnosti navajajo naslednje razloge:
 Splošno sodišče naj napačno ne bi ugotovilo, da je Svet pri ugotovitvi, da so bila izpolnjena merila za vključitev na seznam ukrepov iz novembra 2013 v zvezi s tožečimi strankami storil številne napake pri presoji.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da Svet ni kršil pravic tožečih strank do obrambe s tem, ko jih je ponovno uvrstil na seznam ukrepov iz novembra leta 2013.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da ponovna uvrstitev tožečih strank na seznam ukrepov iz novembra leta 2013 ni kršila načela res judicata, pravne varnosti, legitimnih pričakovanj in ne bis in idem, oziroma pravice do učinkovitega pravnega sredstva.
 Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da ukrepi iz novembra leta 2013 niso bili neutemeljen in nesorazmeren poseg v temeljne pravice tožečih strank.
 (1) Sklep Sveta 2013/497/SZVP z dne 10. oktobra 2013 o spremembi Sklepa Sveta 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 272, str. 46).
 (2) Sklep Sveta 2010/413/SZVP z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (UL 2010, L 195, str. 39).
 (3) Uredba Sveta (EU) št. 971/2013 z dne 10. oktobra 2013 o spremembi Uredbe (EU) št. 267/2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 272, str. 1).
 (4) Uredba Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 (UL 2012, L 88, str. 1).
 (5) Sklep Sveta 2013/685/SZVP z dne 26. novembra 2013 o spremembi Sklepa 2010/413/CFSP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 316, str. 46).
 (6) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1203/2013 z dne 26. novembra 2013 o izvajanju Uredbe (EU) št. 267/2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 316, str. 1).
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 28. aprila 2017 – Brigitte Wittmann/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-226/17)
 Tožeča stranka: Brigitte Wittmann
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 28. aprila 2017 – Reinhard Wittmann/TUIfly GmbH
 (Zadeva C-228/17)
 Tožeča stranka: Reinhard Wittmann
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) 9. maja 2017 – „Renerga“ UAB/„Energijos skirstymo operatorius“AB, „Lietuvos energijos gamyba“ AB
 (Zadeva C-238/17)
 Tožeča stranka:„Renerga“ UAB
 Toženi stranki:„Energijos skirstymo operatorius’ AB,“Lietuvos energijos gamyba’ AB
 Ali je treba cilj, zagotavljanj[a] ustreznih spodbud za operaterje sistemov in uporabnike sistemov, kratkoročno in dolgoročno, da bi povečali učinkovitost omrežij in spodbudili povezovanje trgov‘, določen v členu 36(f) Direktive 2009/72/ES (1) za regulativni organ, ki opravlja regulativne naloge, opredeljene v Direktivi 2009/72, razumeti in razlagati tako, da prepoveduje nezagotavljanje spodbud (neplačilo nadomestila za javne storitve) ali njihovo omejevanje?
 Ker člen 3(2) Direktive 2009/72 določa, da morajo biti obveznosti javnih storitev jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive, člen 3(6) Direktive 2009/72 pa določa, da je treba finančna nadomestila za izvajalce javnih storitev določiti na nediskriminatoren in pregleden način, je treba pojasniti naslednje:
 Ali je treba določbe člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72 razlagati tako, da prepovedujejo omejevanje zagotavljanja pobud izvajalcem javnih storitev, če ti ustrezno izpolnjujejo svoje prevzete obveznosti, povezane z zagotavljanjem javnih storitev?
 Ali je treba obveznost, določeno v nacionalnem pravu – da se zadrži plačilo finančnega nadomestila, ki ga prejmejo izvajalci javnih storitev ne glede na dejavnosti, v okviru katerih izvajalec zagotavlja javne storitve, in izpolnjevanje njegovih prevzetih obveznosti, temveč je razlog za omejevanje (zadržanje) plačila nadomestila za javne storitve povezan s tem in odvisen od tega, kako uspešno oseba, ki je povezana z izvajalcem javnih storitev (in pri kateri ima nadzorni delež isto podjetje, kot je tisto, ki ima nadzorni delež pri izvajalcu javnih storitev), opravlja dejavnosti in izpolnjuje obveznosti, in sicer pri obračunu denarnih sredstev za javne storitve za to podjetje glede na porabo – šteti za diskriminatorno, nejasno in omejujočo za pošteno konkurenco za namene določb člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72?
 Ali je treba obveznost, določeno v nacionalnem pravu – da se zadrži plačilo finančnega nadomestila, ki ga prejmejo izvajalci javnih storitev, čeprav morajo še naprej v celoti izpolnjevati svoje obveznosti javnih storitev in s tem povezane pogodbene obveznosti do podjetij, ki kupujejo električno energijo –, obravnavati kot diskriminatorno, nejasno in omejujočo za pošteno konkurenco za namene določb člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72?
 Ali je v skladu s členom 3(15) Direktive 2009/72, ki določa, da morajo države članice Komisijo vsaki dve leti obveščati o kakršnih koli spremembah ukrepov, sprejetih za izpolnjevanje obveznosti univerzalne storitve in javne storitve, država članica, ki je v nacionalnih zakonodajnih ukrepih določila podlago, pravila in mehanizem za omejevanje nadomestila, ki ga je treba plačati izvajalcem javnih storitev, dolžna Evropsko komisijo obvestiti o takšni novi zakonodaji?
 Ali je to, da država članica v nacionalnem pravu določi podlago, pravila in mehanizem za omejevanje nadomestila, ki ga je treba plačati izvajalcem javnih storitev, v nasprotju s cilji izvajanja Direktive 2009/72 in splošnimi načeli prava Evropske unije (pravna varnost, legitimna pričakovanja, sorazmernost, preglednost in nediskriminacija)?
 Ali je treba člen 10(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (1) razlagati tako, da zahteva, da mora biti odločba v zvezi z ugotovitvijo pravice do prebivanja sprejeta in vročena v roku šestih mesecev, ali tako, da omogoča, da se odločba sprejme v tem roku, vendar je lahko vročena pozneje? Če se zgoraj navedena odločba lahko vroči pozneje, v kakšnem roku mora biti vročena?
 Ali je treba člen 10(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic v povezavi s členom 5 te direktive, členom 5(4) Direktive [Sveta] 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (2) ter členi 7, 20, 21 in 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati in uporabljati tako, da mora biti odločba, sprejeta na tej podlagi, samo sprejeta v roku šestih mesecev, določenem v tem členu, ne da bi obstajala rok za njeno vročitev ali kakršnakoli posledica na pravico do prebivanja v primeru, ko bi bila odločba vročena po tem roku?
 Ali za zagotovitev učinkovitosti pravice do prebivanja družinskega člana državljana Unije načelo učinkovitosti nasprotuje temu, da nacionalni organ po razglasitvi ničnosti odločbe o zgoraj navedeni pravici znova dobi na voljo celoten šestmesečni rok, ki ga je imel na voljo na podlagi člena 10(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic? Če je odgovor pritrdilen, kakšen rok ima še na voljo nacionalni organ po razglasitvi ničnosti njegove odločbe, s katero je bilo zavrnjeno priznanje zadevne pravice?
 Ali so členi 5, 10 in 31 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic v povezavi s členoma 8 in 13 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, členi 7, 24, 41 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter členom 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije združljivi z nacionalno sodno prakso in določbami, kot so členi 39/2(2), 40, 40a, 42 in 43 zakona z dne 15. decembra 1980 o vstopu na ozemlje, nastanitvi, prebivanju in odstranitvi tujcev ter člen 52(4) kraljevega odloka z dne 8. oktobra 1981 o vstopu na ozemlje, nastanitvi, prebivanju in odstranitvi tujcev, v skladu s katerimi ima sodba Conseil du contentieux des étrangers (upravno sodišče za spore v zvezi s tujci) o razglasitvi ničnosti odločbe, s katero je bilo prebivanje zavrnjeno na podlagi teh določb, učinek pretrganja – in ne učinek odloga – zavezujočega roka šestih mesecev, predpisanega v členu 10 Direktive 2004/38/ES, členu 42 zakona z dne 15. decembra 1980 in členu 52 kraljevega odloka z dne 8. oktobra 1981?
 Ali Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic zahteva, da se določi posledica za prekoračitev šestmesečnega roka iz njenega člena 10(1), in če je odgovor pritrdilen, kakšna mora biti ta posledica? Ali Direktiva 2004/38/ES zahteva ali omogoča, da je posledica prekoračitve tega roka samodejna dodelitev zaprošenega dovoljenja za prebivanje, ne da bi bilo ugotovljeno, ali prosilec dejansko izpolnjuje zahtevane pogoje za pridobitev pravice do prebivanja, za katero zaprosi?
 (2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224.
 Sodba Splošnega sodišča z dne 31. maja 2017 – Alma-The Soul of Italian Wine/EUIPO – Miguel Torres (SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE)
 (Zadeva T-637/15) (1)
 ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE - Prejšnja besedna znamka Evropske unije VIÑA SOL - Relativni razlog za zavrnitev - Oškodovanje razlikovalnega učinka - Neobstoj podobnosti znakov - Člen 8(5) Uredbe (ES) št. 207/2009))
 Tožeča stranka: Alma-The Soul of Italian Wine LLLP (Coral Gables, Florida, Združene države) (zastopnik: F. Terrano, odvetnik)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedès, Španija) (Zastopnik: J. Güell Serra, odvetnik)
 Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 3. septembra 2015 (zadeva R 356/2015-2) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Miguel Torres in Alma-The Soul of Italian Wine.
 Odločba drugega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 3. septembra 2015 (zadeva R 356/2015-2) se razveljavi.
 EUIPO se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške družbe Alma-The Soul of Italian Wine LLLP.
 Družba Miguel Torres, SA nosi svoje stroške.
 Sodba Splošnega sodišča z dne 17. maja 2017 – Piessevaux/Svet
 (Zadeva T-519/16) (1)
 ((Javni uslužbenci - Uradniki - Pokojnine - Prenos pokojninskih pravic v pokojninski sistem Unije - Predlog za priznanje pokojninske dobe - Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom - Nove splošne določbe za izvajanje - Enako obravnavanje - Pridobljene pravice - Zaupanje v pravo))
 Tožeča stranka: Vincent Piessevaux (Bruselj, Belgija) (zastopniki: sprva D. de Abreu Caldas in J. N. Louis, nato J. N. Louis, nazadnje L. Ponteville, odvetniki)
 Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: M. Bauer in E. Rebasti, agenta)
 Predlog na podlagi člena 270 PDEU za razglasitev ničnosti sklepa Sveta z dne 7. oktobra 2013, s katerim so bile tožeči stranki dokončno določene pokojninske pravice iz naslova pokojninskega sistema Evropske unije, ki jih je pridobila po prenosu pravic, ki jih je pred nastopom službe pri Uniji pridobila pri nacionalnih pokojninskih zavodih.
 Vincentu Piessevauxu se naloži plačilo stroškov.
 (1) UL C 421, 24.11.2014 (zadeva je bila sprva vložena pri Sodišču za uslužbence Evropske unije pod številko F-91/14 in nato 1. septembra 2016 prenesena na Splošno sodišče Evropske unije).
 Sodba Splošnega sodišča z dne 17. maja 2017 – Piper Verlag/EUIPO (THE TRAVEL EPISODES)
 (Zadeva T-164/16) (1)
 ((Znamka Evropske unije - Prijava figurativne znamke Evropske unije THE TRAVEL EPISODES - Absolutni razlog za zavrnitev - Predlog za spremembo - Akt, ki ga ne more sprejeti odbor za pritožbe - Nespoštovanje formalnih zahtev - Nedopustnost))
 Tožeča stranka: Piper Verlag (München, Nemčija) (zastopnik: F. Oster, odvetnik)
 Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 15. februarja 2016 (zadeva R 1099/2015-4) v zvezi z zahtevo za registracijo figurativnega znaka THE TRAVEL EPISODES kot znamke Evropske unije.
 Piper Verlag GmbH se naloži plačilo stroškov.
 (1) UL 200, 6.6.2016.
 Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 8. maja 2017 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Komisija
 (Zadeva T-207/16 R)
 ((Začasna odredba - Javna naročila - Opozorilo o izključitvi - Opozorilo o preverjanju - Predlog za odlog izvršitve - Neobstoj nujnosti))
 Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: S. Delaude in A. Katsimerou, agenta)
 Predlog temelji na členih 278 in 279 PDEU in se nanaša na odlog izvršitve sklepa o splošni izključitvi tožeče stranke ter sklepa o uvrstitvi na seznam in sklepa o aktiviranju opozorila o izključitvi tožeče stranke v sistemu zgodnjega obveščanja ali v sistemu za zgodnje odkrivanje in izključitev.
 Sklep Splošnega sodišča z dne 15. maja 2017 – Dominator International/EUIPO (DREAMLINE)
 (Zadeva T-285/16) (1)
 ((Znamka Evropske unije - Mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska unija - Besedna znamka DREAMLINE - Absolutni razlogi za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Opisnost - Člen 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009 - Člen 7(2) Uredbe št. 207/2009 - Tožba, ki je delno očitno nedopustna in delno očitno brez pravne podlage - Člen 126 Poslovnika))
 Tožeča stranka: Dominator International GmbH (Dunaj, Avstrija) (zastopnik: N. Gugerbauer, odvetnik)
 Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 4. marca 2016 (zadeva R 1669/2015-2), v zvezi z mednarodno registracijo besedne znamke DREAMLINE, v kateri je imenovana Evropska unija.
 Dominator International GmbH se naloži plačilo stroškov.
 Sklep Splošnega sodišča z dne 17. maja 2017 – Cuallado Martorell/Komisija
 (Zadeva T-481/16 RENV) (1)
 ((Javni uslužbenci - Zaposlovanje - Javni natečaj - Nepripustitev k ustnemu preizkusu - Ocenjevanje pisnega preizkusa - Odločba o nevpisu imena tožeče stranke na rezervni seznam - Možnost, da komisija enemu od svojih članov zaupa popravo pisnega preizkusa - Tožba, ki je deloma očitno nedopustna in deloma očitno brez pravne podlage))
 Tožeča stranka: Eva Cuallado Martorell (Valencija, Španija) (zastopnik: C. M. Pinto Cañón, odvetnik)
 Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Baquero Cruz in G. Gattinara, agenta)
 Predlog na podlagi člena 270 PDEU za razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije za natečaj EPSO/AD/130/08, ki ga je organiziral Evropski urad za izbor osebja (EPSO), da tožeče stranke ne pripusti k sodelovanju na pisnem preizkusu in da je ne vpiše na rezervni seznam.
 Tožba se v delu, v katerem je usmerjena zoper odločbo EPSO z dne 14. septembra 2009 v delu, v katerem se nanaša na vprašanje pripustitve tožeče stranke k zadevnemu ustnemu preizkusu, zavrže kot očitno nedopustna.
 Tožba se v delu, v katerem je usmerjena zoper odločbo EPSO z dne 23. julija 2009, da se na zadnjem pisnem preizkusu c) ohrani izločilna ocena 18/40 in da se Eve Cuallado Martorell ne pripusti k pisnemu preizkusu natečaja, zavrže kot očitno brez pravne podlage.
 Eva Cuallado Martorell in Evropska komisija nosita svoje stroške, ki se nanašajo na pritožbeni postopek pred Splošnim sodiščem.
 Eva Cuallado Martorell nosi stroške ponovnega odločanja pred Sodiščem za uslužbence in pred Splošnim sodiščem.
 (1) UL C 148, 5.6.2010 (zadeva je bila najprej dodeljena Sodišču za uslužbence Evropske unije pod številko F-96/09, nato je bila po pritožbi poslana Sodišču za uslužbence v ponovno odločanje pod številko F-96/09 RENV in je bila 1.9.2016 prenesena na Sodišče Evropske unije).
 Sklep Splošnega sodišča z dne 16. maja 2017 – BSH Electrodomesticos España/EUIPO – DKSH International (Ufesa)
 (Zadeva T-785/16) (1)
 ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Evropske unije Ufesa - Mirna rešitev spora - Pridobitev prijavljene znamke s strani tožeče stranke - Ustavitev postopka))
 Tožeča stranka: BSH Electrodomesticos España, SA (Huarte-Pamplona, Španija) (zastopnik: M. de Justo Bailey, odvetnik)
 Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: P. Duarte Guimarães in A. Folliard-Monguiral, agenta)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: DKSH International Ltd. (Zürich, Švica) (zastopnika: C. Johannsen in J. Stock, odvetnika)
 Tožba zoper odločbo prvega odbora EUIPO za pritožbe z dne 13. julija 2016 (zadeva R 1691/2015-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama BSH Electrodomesticos España in DKSH International.
 Družbi BSH Electrodomesticos España, SA se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov Urada Evropske unije za intelektualno lastnino.
 Družba DKSH International Ltd. nosi svoje stroške.
 (1) UL C 6, 9.1.2017.
 Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 18. maja 2017 – RW/Komisija
 (Zadeva T-170/17 R)
 ((Izdaja začasne odredbe - Javni uslužbenci - Uradniki - Obvezen dopust in upokojitev - Upokojitvena starost - Člen 42(c) Kadrovskih predpisov - Predlog za odlog izvršitve - Fumus boni juris - Nujnost - Tehtanje interesov))
 Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Berscheid in A. C. Simon, agenta)
 Predlog na podlagi členov 278 in 279 PDEU za odlog izvršitve sklepa Komisije z dne 2. marca 2017, s katerim sta bila za tožečo stranko odrejena dopust v interesu službe in obvezna upokojitev z učinkom od 1. junija 2017.
 Izvršitev sklepa Evropske komisije z dne 2. marca 2017, s katerim sta bila za RW odrejena dopust v interesu službe in obvezna upokojitev z učinkom od 1. junija 2017, se odloži.
 Tožba, vložena 20. februarja 2017 – Crédit Agricole in Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/Komisija
 (Zadeva T-113/17)
 Tožeči stranki: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francija), Crédit Agricole Corporate and Investment Bank (Montrouge) (zastopniki: J.-P. Tran Thiet, odvetnik, M. Powell, solicitor, J. Jourdan in J.-J. Lemonnier, odvetnika)
 razglasi ničnost člena 1(a) in posledično člena 2(a) sklepa;
 v vsakem primeru razglasi ničnost člena 2(a) sklepa.
 občutno zmanjša globo, naloženo tožečima stranka, na podlagi svoje neomejene sodne pristojnosti in na podlagi člena 261 PDEU in člena 31 Uredbe št. 1/2003.
 razglasi ničnost sklepov pooblaščenca za zaslišanje z dne 2. oktobra 2014, 4. marca 2015, 27. marca 2015, 29. julija 2015 in 19. septembra 2016 ter posledično razglasi ničnost členov 1(a) in 2(a) sklepa;
 S to tožbo se predlaga razglasitev delne ničnosti sklepa Evropske komisije z dne 7. decembra 2016, C(2016) 8530 final, v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU v zadevi izvedenih produktov obrestne mere v evrih (AT.39914 – EIRD), s katerim je bila tožečima strankama naložena globa 114 654 000 EUR, in podredno izrazito zmanjšanje sankcije.
 Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata deset tožbenih razlogov.
 Prvi tožbeni razlog: kršitev pravice dostopa do sodišča in načela kontradiktornosti.
 Drugi tožbeni razlog: kršitev dolžnosti nepristranskosti in domneve nedolžnosti.
 Tretji tožbeni razlog: v izpodbijanem sklepu ni dokazano sodelovanje tožečih stranki pri očitanih ravnanjih manipulacije.
 Četrti tožbeni razlog: v izpodbijanem sklepu so zadevna ravnanja napačno opredeljena kot omejitve zaradi cilja.
 Peti tožbeni razlog: napačna uporaba prava s strani Komisije, ker naj bi ta štela, da vsa ravnanja pomenijo enotno kršitev.
 Šesti tožbeni razlog: v izpodbijanem sklepu ni bil pravno zadostno dokazano, da sta bili tožeči stranki seznanjeni s celotnim načrtom in da sta v njem želeli sodelovati.
 Sedmi tožbeni razlog: napačna uporaba prava v izpodbijanem sklepu, ker naj bi bila zatrjevana kršitev tožečih strank v njem opredeljena kot trajajoča, čeprav je bila prej ponavljajoča.
 Osmi tožbeni razlog: napačna uporaba prava v izpodbijanem sklepu, ker naj bi bilo z njim tožečima strankama pripisana odgovornost za ravnanja trgovcev.
 Deveti tožbeni razlog: Komisija naj bi naložila globo s kršitvijo načela enakega obravnavanja, načela dobrega upravljanja, svoje obveznosti obrazložitve, pravice do obrambe in načela sorazmernosti.
 Deseti tožbeni razlog: Splošno sodišče bi moralo zmanjšati znesek globe, ki naj bi bil nesorazmeren glede na težo in trajanje ravnanj.
 Tožba, vložena 25. aprila 2017 – SC/Eulex Kosovo
 (Zadeva T-242/17)
 Tožeča stranka: SC (zastopnika: L. Moro in A. Kunst, odvetnika)
 Tožena stranka: Eulex Kosovo
 ugotovi, da je tožena stranka kršila pogodbene in nepogodbene obveznosti do tožeče stranke;
 ugotovi, da je bil notranji natečaj iz leta 2016 nezakonit, zaradi česar pogodba tožeče stranke nezakonito ni bila podaljšana;
 odredi, naj se tožeči stranki povrne škoda za izgubo, nastalo zaradi nezakonitega nepodaljšanja njene pogodbe, v znesku 19 mesečnih bruto plač skupaj s prilagoditvami dnevnic in zvišanjem plače na podlagi „Osebnih prejemkov zaposlenega mednarodnega osebja“ in „Okvirnih ravni nadomestil“;
 odredi, naj se tožeči stranki povrne nepremoženjska škoda, ki je nastala zaradi nezakonitih dejanj in odločb tožene stranke.
 Prvi tožbeni razlog: kršitev členov 4 in 6 Standardnih operativnih postopkov (SOP) glede reorganizacije, v katerih so opisana načela ter vloga in pristojnosti vodje oddelka za kadrovske zadeve, ter členov 5 (Načela) in 7 (Izbira), zlasti člena 7.1(a) in (b), 7.2(c), (f) in (k) ter člena 7.3(c) SOP glede izbire osebja (kršitve pogodbene narave).
 Drugi tožbeni razlog: kršitev členov 7.2(f) in 7.3(c) SOP glede izbire osebja in člena 3.2 kodeksa ravnanja tožene stranke, pogodbenih načel poštenosti in dobre vere (kršitve pogodbene narave) ter pravice tožeče stranke do dobrega upravljanja v skladu s členom 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (kršitev nepogodbene narave).
 Tretji tožbeni razlog: kršitev načela nepristranskosti in pravice tožeče stranke do dobrega upravljanja.
 Četrti tožbeni razlog: kršitev pravice tožeče stranke do pravičnih in poštenih delovnih pogojev (člen 31 Listine), memoranduma o sklepu z dne 26. januarja 2011 (Predlog za uvedbo ocene vozniških spretnosti) in zahtev v zahtevkih za prispevke iz leta 2014 ter pravice do dobrega upravljanja.
 Peti pritožbeni razlog: kršitev pravice do pravičnih in poštenih delovnih pogojev (člen 31 Listine).
 Tožba, vložena 26. aprila 2017 – António Conde & Companhia/Komisija
 (Zadeva T-244/17)
 Tožeča stranka: António Conde & Companhia, SA (Gafanha de Nazaré, Portugalska) (zastopnik: J. García-Gallardo Gil-Fournier, odvetnik)
 ugotovi, da Evropska komisija ni ravnala v skladu s členom 14(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1386/2007 z dne 22. oktobra 2007 o ukrepih za ohranjanje in izvrševanje, ki se uporabljajo v območju upravljanja Organizacije za ribištvo severozahodnega Atlantika (UL 2007, L 318, str. 1), s tem ko je od Portugalske zahtevala, naj ji predloži seznam plovil, ki plujejo pod portugalsko zastavo in imajo dovoljenje za ribolov v območju upravljanja NAFO za sezono 2017, na katerem ni vključeno ribiško plovilo CALVÃO, zaradi česar seznama, na katerem bi bilo to plovilo vključeno, ni posredovala Sekretariatu NAFO;
 Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en tožbeni razlog, v katerem trdi, da je Komisija s tem, da seznama plovil, z vključenim ribiškim plovilom tožeče stranke CALVÃO, nezakonito ni posredovala za namene izdaje dovoljenja dovoljenje za ribolov v območju upravljanja NAFO v sezoni 2017, kršila člen 14(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1386/2007.
 Tožeča stranka trdi, da Komisija ni pristojna za sodelovanje pri izdelavi seznamov plovil z dovoljenjem, saj je to v izključni pristojnosti držav članic. Tožeča stranka je od Komisije zahtevala, naj se preneha vmešavati v pripravo zadevnega seznama, in jo je pozvala, naj izpolni svojo obveznost v zvezi s posredovanjem seznama, vključno z ribiškim plovilom CALVÃO, Sekretariatu NAFO.
 Tožba, vložena 28. aprila 2017 – Intermarché Casino Achats/Komisija
 (Zadeva T-254/17)
 Tožeča stranka: Intermarché Casino Achats (Pariz, Francija) (zastopnika: Y. Utzschneider in J. Jourdan, odvetnika)
 ugotovi, da se na podlagi člena 277 PDEU in člena 20 Uredbe št. 1/2003 ne uporabi;
 na podlagi členov 263 in 277 PDEU razglasi za ničen Sklep Evropske komisije C(2017) 1056 z dne 9. februarja 2017;
 Evropski komisiji naloži plačilo celotnih stroškov.
 Prvi tožbeni razlog se nanaša na Sklep Evropske komisije z dne 9. februarja 2017, s katerim je bilo tožeči stranki naloženo, naj se podredi pregledu v skladu s členom 20(1) in (4) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205, in popravek v UL 2015, L 100, str. 81) (v nadaljevanju: izpodbijani sklep). Tožeča stranka trdi, da je izpodbijani sklep nezakonit v delu, v katerem temelji na določbah, ki so v nasprotju z Listino o temeljnih pravicah Evropske unije (v nadaljevanju: Listina) in Evropsko konvencijo o človekovih pravicah (v nadaljevanju: EKČP). V zvezi s tem trdi, da:
 člen 20 Uredbe št. 1/2003 krši pravico do učinkovitega pravnega sredstva, določeno v členu 47 Listine in členu 6 EKČP, ker ne določa učinkovitega pravnega sredstva zoper inšpekcijski postopek Komisije;
 člen 20 Uredbe št. 1/2003 naj bi kršil tudi pravico do enakosti orožij, določeno v členu 47 Listine in členu 6 EKČP, ker ne določa niti dostopa do dokumentov, na katerih temelji inšpekcijska odločba Komisije, niti njihovega posredovanja.
 Drugi tožbeni razlog se nanaša na neobstoj obrazložitve izpodbijanega sklepa, ker naj ta ne bi bil dovolj obrazložen v nasprotju z zahtevami iz člena 20(4) Uredbe št. 1/2003. Tožeča stranka namreč meni, da v nobenem delu izpodbijanega sklepa ni obrazloženo zakaj naj bi bila v domnevni kršitvi in ni podrobno navedeno zadevno obdobje, v katerem naj bi bile storjene kršitve konkurenčnega prava. Ta kršitev obveznosti obrazložitve naj bi bila še posebej pomembna, ker izpodbijani sklep ne vsebuje dokumentov, na katerih temelji.
 Tretji tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost izpodbijanega sklepa, ker naj bi ga Komisija sprejela, ne da bi imela dovolj resne indice, na podlagi katerih bi lahko sumila na kršitev pravil o konkurenci in torej upravičila inšpekcijo v prostorih tožeče stranke.
 Četrti tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost izpodbijanega sklepa, ker naj ta ne bi upošteval temeljne pravice do nedotakljivosti stanovanja, ki je določena v členu 7 Listine in členu 8 EKČP, zaradi nesorazmernosti inšpekcijskih ukrepov, ki so bili z njim naloženi, in neobstoja zadostne garancije proti zlorabam.
 Tožba, vložena 28. april 2017 – Les Mousquetaires in ITM Entreprises/Komisija
 (Zadeva T-255/17)
 Tožeči stranki: Les Mousquetaires (Pariz, Francija), ITM Entreprises (Pariz) (zastopniki: N. Jalabert-Doury, B. Chemama in K. Mebarek, odvetniki)
 sprejme ukrep procesnega vodstva, da bi Komisiji odredilo, naj pojasni domneve in predloži indice, s katerimi razpolaga, za utemeljitev predmeta in cilja odločb AT.40466 – Tute 1 in AT.40467 – Tute 2;
 ugodi ugovoru nezakonitosti člena 20(4) Uredbe št. 1/2003, ker ne nudi učinkovitega pravnega sredstva glede pogojev izvršitve odločb o pregledu v skladu s členi 6(1), 8 in 13 EKČP in členi 7 in 47 Listine;
 razglasita za nični odločbi AT.40466 – Tute 1 in AT.40467 – Tute 2 z dne 21. februarja 2017 s katerima je družbi Les Mousquetaires S.A.S., ter njenim hčerinskim družbam naloženo, da se v skladu s členom 20(4) Uredbe Sveta št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 podredijo pregledu;
 podredno, razglasi za nični odločbi AT.40466 – Tute 1 in AT.40467 – Tute 2, sprejeti na enak način glede družbe ITM Entreprises S.A.S. 9. februarja 2017, ki nista bili vročeni njunima naslovnikoma;
 razglasi za nično odločbo Komisije o odvzemu in razmnoževanju podatkov, vsebovanih v orodjih za komunikacijo in shranjevanje, v katerih so podatki o zasebnem življenju uporabnikov ter o zavrnitvi predloga tožečih strank za vrnitev zadevnih podatkov;
 Prvi tožbeni razlog: kršitev temeljnih pravic, pravice do nedotakljivosti stanovanja in pravice do učinkovitega pravnega varstva zaradi neobstoja učinkovitega pravnega sredstva glede pogojev izvršitve odločb o pregledu.
 Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 20(4) Uredbe št. 1/2003 in temeljnih pravic, ker naj odločbe o pregledu ne bi bile zadostno obrazložene in naj bi zaradi tega tožečima strankama odvzele pravico do temeljnega jamstva, določenega v tem okviru. Odločbi naj zlasti ne bi dovolj razmejili predmeta in cilja pregledov in naj ne bi pojasnili domnev in indicev, ki jih je zbrala Komisija.
 Tretji tožbeni razlog: kršitev členov 20(3) in (4) ter 21 Uredbe št. 1/2003 in temeljnih pravic, ker naj bi bile tožečima strankama odvzeta druge temeljna jamstva. Odločbi naj bi bili zlasti časovno neomejeni, bi ju bilo mogoče izvršiti brez dejanske vročitve in brez spoštovanja pravice do pravne pomoči, pravice do molka in pravice do spoštovanja zasebnosti tožečih strank in naj ne bi dopuščali učinkovitega nasprotovanja tožečih strank ob upoštevanju stalnih opozoril glede kazni v primeru oviranja.
 Četrti tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji in kršitev načela sorazmernosti glede načina, na katerega se je Komisija odločila o primernosti, trajanju in obsegu pregledov.
 Peti tožbeni razlog: kršitev temeljnih pravic, ki naj bi bila storjena s sprejetjem odločbe o zavrnitvi zagotovitve ustrezne zaščite za nekatere dokumente, ki vsebujejo osebne podatke, glede katerih sta tožeči stranki zaprosili za varstvo po pravu Unije.
 Šesti tožbeni razlog: podredno, predlog za razglasitev ničnosti odločb o pregledu z dne 9. februarja 2017 na podlagi istih tožbenih razlogov.
 Tožba, vložena 8. maja 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale
 (Zadeva T-268/17)
 Tožeča stranka: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (zastopnika: B. Mastantuono, agent, in M. Velardo, odvetnik)
 Tožena stranka: Revoind Industriale Srl (Oricola, Italija)
 toženi stranki naloži, da CSJU plača znesek 101 370,94 EUR iz naslova sporazuma o dodelitvi nepovratnih sredstev s partnerji št. 632462 z naslovom „EASIER-Experimental Acoustic Subsonic wind tunnel Investigation of the advanced geared turbofan Regional aircraft integrating HLD innovative low-noise design“, skupaj z zneskom v višini 524,91 EUR iz naslova zamudnih obresti, izračunanih po 3,5-odstotni obrestni meri za obdobje od 7. februarja 2017 do 1. aprila 2017;
 toženi stranki naloži plačilo 9,72 EUR na dan iz naslova obresti, štetih od 2. aprila 2017 do datuma celotnega plačila dolga; in
 Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja ta tožbeni razlog.
 Tožeča stranka trdi, da je tožena stranka kršila svoje pogodbene obveznosti s tem, da ni izvedla projekta EASIER in s tem, da CSJU ni predložila upoštevnih poročil in rezultatov v skladu s členom II.2 Priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Tožena stranka poleg tega ni opravila naloge, ki bi jo morala v skladu s Prilogo I, s čimer je kršila obveznosti iz člena II.3 (a), (e) in (h) Priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Zato je tožeča stranka odstopila od sporazuma na podlagi člena II.38 Priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih in izdala obvestilo o dolgovanem znesku v zvezi s predhodnim financiranjem v višini 101 370,94 EUR, ki jih je koordinator v skladu z določbami sporazumoma o dodelitvi nepovratnih sredstev že plačal toženi stranki. Predhodno financiranje namreč ostaja v lasti tožeče stranke do celotnega plačila.
 Dejstva, na katerih temeljijo obveznosti družbe Revoind Industriale S.r.l. kot prejemnice iz sporazuma o nepovratnih sredstvih v obravnavanem primeru večinoma niso sporna in ugovori tožene stranke so generični, nepopolni in brez osnov, tako da se zdijo popolnoma neutemeljeni.
 Zato lahko tožeča stranka zahteva zagotovitev vračila in vrnitev zneska, ki je bil toženi stranki izplačan kot predhodno financiranje, skupaj z zamudnimi obrestmi.
 (Zadeva T-269/17)
 Tožeča stranka: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (zastopniki: B. Mastantuono, agent, in M. Velardo, odvetnica)
 toženi stranki naloži, naj CSJU plača znesek 433 485,93 EUR na podlagi sporazuma o nepovratnih sredstvih s partnerji št. 325954 v zvezi s projektom z naslovom „ESICAPIA-Experimental Subsonic Investigation of a Complete Aircraft Propulsion system Installation and Architecture power plant optimization“, ki se mu prišteje znesek 2 244,63 EUR kot zamudne obresti, izračunane po stopnji 3,5 %, za obdobje od 7. februarja 2017 do 1. aprila 2017.
 toženi stranki naloži plačilo 41,57 EUR dnevno kot obresti od 2. aprila 2017 do datuma, ko bo dolg v celoti poplačan; in
 toženi stranki naloži plačilo stroškov tega postopka.
 Tožeča stranka v utemeljitev te tožbe navaja te razloge:
 Tožeča stranka trdi, da je tožena stranka kršila pogodbene obveznosti s tem, da ni izvedla projekta ESICAPIA in CSJU ni predložila upoštevnih poročil in rezultatov v skladu s členom II.2 v prilogi II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Poleg tega tožena stranka ni dokončala del, ki bi morala biti opravljena, kot so opredeljena v prilogi I, s čimer je kršila obveznosti na podlagi člena II.3(a), (e) in (h) priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Tožeča stranka je zato odpovedala sporazum o dodelitvi nepovratnih sredstev na podlagi člena II.38 priloge II k sporazumu o dodelitvi nepovratnih sredstev, ter izdala obvestilo o dolgovanem znesku v zvezi s predhodnim financiranjem v višini 433 485,93 EUR, ki ga je koordinator v skladu s sporazumom o dodelitvi nepovratnih sredstev že bil plačal tožeči stranki. Znesek, izplačan v okviru predhodnega financiranja, namreč ostaja v lasti tožeče stranke do končnega plačila.
 Okoliščine, ki so privedle do nastanka obveznosti družbe Revoind Industriale S.r.l. kot upravičenke iz sporazuma o nepovratnih sredstvih, so v obravnavani zadevi nesporne, ugovori tožene stranke pa so splošni, nepopolni in niso podprti z nobenim elementom, zaradi česar so očitno povsem neutemeljeni.
 Tožeča stranka zato lahko zahteva nadomestilo in povračilo zneska, ki je bil toženi stranki plačan iz naslova predhodnega financiranja, skupaj z zamudnimi obrestmi.
 (Zadeva T-270/17)
 toženi stranki naloži, naj CSJU plača znesek 625 793,42 EUR v zvezi s Partnerskim sporazumom o dodelitvi sredstev št. 620108 „LOSITA-LOw Subsonic Investigation of a large complete Turboprop Aircraft“, skupaj z zneskom 3 240,41 EUR iz naslova zamudnih obresti po obrestni meri 3,5 % za obdobje med 7. februarjem 2017 in 1. aprilom 2017;
 toženi stranki naloži, naj iz naslova obresti od 2. aprila 2017 do datuma popolnega plačila dolga plača znesek 60,01 EUR na dan; in
 V utemeljitev tožbe tožeča stranka navaja te razloge.
 Tožeča stranka navaja, da je tožena stranka kršila svoje pogodbene obveznosti, saj ni izvedla projekta LOSITA in CSJU ni predložila ustreznih poročil in elementov v skladu s členom II.2 priloge II k Sporazumu o dodelitvi sredstev.
 Poleg tega tožeča stranka ni opravila zahtevanega dela, kot je opredeljeno v prilogi I in s tem kršila svoje obveznosti po členu II.3(a)(e) in (h) priloge II k Sporazumu o dodelitvi sredstev.
 Zato je tožeča stranka razdrla Sporazum o dodelitvi sredstev na podlagi člena II.38 priloge II k Sporazumu o dodelitvi sredstev in izdala bremepis za predhodno financiranje v višini 625 793,42 EUR, ki ga je koordinator plačal toženi stranki v skladu z določbami Sporazuma o dodelitvi sredstev. Predhodno financiranje namreč ostane v lasti tožeče stranke do končnega plačila.
 Dejstva, zaradi katerih družba Revoind Industriale S.r.l., kot upravičenec iz Sporazuma o dodelitvi sredstev, nosi obveznosti v tej zadevi v glavnem niso sporna, ugovori tožene stranke pa se generični, nepopolni in brez vsakršnih utemeljitvenih elementov, zaradi česar so v celoti neutemeljeni.
 Zato ima tožeča stranka pravico zahtevati izterjavo in vračilo zneska, ki ga je tožeči stranki plačala kot predhodno financiranje, skupaj z zamudnimi obrestmi.
 (Zadeva T-271/17)
 toženi stranki naloži, naj CSJU plača znesek 189 128,26 EUR v zvezi s Partnerskim sporazumom o dodelitvi sredstev št. 632456 „WITTINESS-WindTunnel Tests on an Innovative regional A/C for Noise assessment“, skupaj z zneskom 979,32 EUR iz naslova zamudnih obresti po obrestni meri 3,5 % za obdobje med 7. februarjem in 1. aprilom 2017,
 toženi stranki naloži, naj iz naslova obresti od 2. aprila 2017 do datuma popolnega plačila dolga plača znesek 18,14 EUR na dan, in
 Tožeča stranka navaja, da je tožena stranka kršila svoje pogodbene obveznosti, saj ni izvedla projekta WITTINESS in CSJU ni predložila ustreznih poročil in elementov v skladu s členom II.2 priloge II k Sporazumu o dodelitvi sredstev.
 Zato je tožeča stranka razdrla Sporazum o dodelitvi sredstev na podlagi člena II.38 priloge II k Sporazumu o dodelitvi sredstev in izdala bremepis za predhodno financiranje v višini 189 128,26 EUR, ki ga je koordinator plačal toženi stranki v skladu z določbami Sporazuma o dodelitvi sredstev. Predhodno financiranje namreč ostane v lasti tožeče stranke do končnega plačila.
 Tožba, vložena 5. maja 2017 – Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)
 (Zadeva T-272/17)
 Tožeča stranka: Webgarden Szolgátató és Kereskedelmi Kft. (Budimpešta, Madžarska) (zastopnik: G. Jambrik, odvetnik)
 Zadevni sporni model: model Skupnosti „Dating Bracelet“ – zahteva za registracijo št. 14450019
 Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 1. marca 2017 (zadeva R 658/2016-5)
 Kršitev člena 4 Uredbe št. 207/2009;
 kršitev člena 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah;
 kršitev člena 21(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
 Tožba, vložena 15. maja 2017 – SH/Komisija
 (Zadeva T-283/17)
 Tožeča stranka: SH (zastopnik: N. de Montigny, odvetnik)
 ugotovi, da je tožba dopustna in utemeljena, ter
 ugotovi, da je člen 2(2), tretji pododstavek, Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike nezakonit;
 odločbo Urada za vodenje in plačevanje posameznih pravic (v nadaljevanju: PMO) z dne 13. julija 2016 razglasi za nično in, če je potrebno, za nično razglasi tudi izrecno odločbo o zavrnitvi z dne 3. februarja 2017;
 Prvi tožbeni razlog se nanaša na ugovor nezakonitosti, ki se uveljavlja zoper odločbo z dne 13. julija 2016, ker naj bi temeljila na uporabi člena 2(2), tretji pododstavek, Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike, ki naj bi bil v nasprotju s prepovedjo diskriminacije na podlagi državljanstva in/ali rojstva, z načelom enakosti, pravico do izobraževanja, varstvom otrokove koristi, z načelom sorazmernosti in zakonsko določenim odstopanjem od pravic iz Listine.
 Drugi tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in kršitev načela dobrega upravljanja, ker naj bi odločba z dne 13. julija 2016 temeljila na nezakoniti določbi Kadrovskih predpisov.
 Tožba, vložena 12. maja 2017 – Le Pen/Parlament
 (Zadeva T-284/17)
 Tožeča stranka: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (zastopnik: M. Ceccaldi, odvetnik)
 odločbo Evropskega parlamenta z dne 2. marca 2017 o zahtevi za odvzem imunitete Marine Le Pen 2016/2295 (IMM) razglasi za nično;
 se Evropskemu parlamentu naloži, naj M. Le Pen izplača znesek 35 000 EUR za nastalo nepremoženjsko škodo;
 Evropskemu parlamentu naloži, naj M. Le Pen izplača znesek 5 000 EUR za povračilo stroškov, ki se lahko povrnejo;
 Evropskemu parlamentu naloži plačilo celotnih stroškov postopka.
 Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 8 Protokola št. 7 o privilegijih in imunitetah Evropske unije (v nadaljevanju: Protokol). Ta tožbeni razlog se deli na dva dela.
 Prvi del: obseg imunitete, določene v členu 8 Protokola.
 Drugi del: predmet imunitete, določene v členu 8 Protokola.
 Tretji del: tradicionalna zaščita imunitete, določene v členu 8 Protokola, s strani Parlamenta.
 Četrti del: kršitev imunitete M. Le Pen, določene v členu 8 Protokola.
 Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 9 Protokola. Ta razlog se deli na tri dele.
 Prvi del: predmet člena 9 Protokola.
 Drugi del: Evropski parlament je z odvzemom imunitete M. Le Pen napačno uporabilo pravo.
 Tretji del: odločba o odvzemu imunitete naj bi bila v nasprotju z neodvisnostjo M. Le Pen in institucijo.
 Tretji tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in načela dobrega upravljanja. Ta razlog se deli na dva dela.
 Prvi del: različna obravnava M. Le Pen glede na primerljive situacije in kršitev načela enakega obravnavanja.
 Drugi del: izpodbijana odločba naj bi bil očiten primer fumus persecutionis in naj bi bila v nasprotju z načelom dobrega upravljanja.
 Četrti razlog: kršitev pravice do obrambe.
 Tožba, vložena 12. maja 2017 – Yanukovych/Svet
 (Zadeva T-285/17)
 Tožeča stranka: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kijev, Ukrajina) (zastopnik: T. Beazley, QC)
 Sklep Sveta (SZVP) 2017/381 z dne 3. marca 2017 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL 2017, L 58, str. 34) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko, razglasi za ničen;
 Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2017/374 z dne 3. marca 2017 o izvajanju Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL 2017, L 58, str. 1), v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko, razglasi za nično;
 Prvi tožbeni razlog: Svet ni imel ustrezne pravne podlage za sprejetje izpodbijanih aktov.
 Pogojev za to, da bi se Svet lahko oprl na člen 29 PEU, izpodbijanimi akti ne izpolnjujejo.
 Pogoji za uporabo člena 215 PDEU naj ne bi bili izpolnjeni, ker naj ne bi bilo veljavne odločbe, sprejete v skladu z poglavjem 2 naslova V PEU.
 Za uporabo člena 215 PDEU proti tožeči stranki ni bilo zadostne povezave.
 Drugi tožbeni razlog: Svet je zlorabil pooblastila.
 Z uveljavitvijo spornih ukrepov je bil namen Sveta v bistvu prikupiti se sedanjemu režimu v Ukrajini (zato da bi Ukrajina še naprej vzdrževala tesne vezi z EU), ne pa cilji/nameni, ki so na prvi pogled navedeni v izpodbijanih aktih.
 Tretji tožbeni razlog se nanaša na okoliščino, da Svet ni navedel utemeljitve.
 „Obrazložitev“ v izpodbijanih aktih, za vključitev tožeče stranke, naj bi bila (ob tem, da je napačna) stereotipna, neprimerna in nezadostno opredeljena.
 Četrti tožbeni razlog se nanaša na trditev, da tožeča stranka ne izpolnjuje navedenih meril za vključitev na seznam v ustreznem trenutku.
 Peti tožbeni razlog se nanaša na okoliščino, da naj bi Svet storil očitno napako v presoji, s tem ko je tožečo stranko vključil v izpodbijane ukrepe. Svet naj bi storil očitno napako, s tem ko je tožečo stranko vključil navkljub očitnemu neobstoju povezave med utemeljitvijo in zadevnimi merili za uvrstitev.
 Šesti tožbeni razlog: pravica do obrambe tožeče stranke naj bi bila kršena in/ali zanikano naj bi ji bilo sodno varstvo. Med drugim naj bi Svet opustil pogovore s tožečo stranko pred ponovno vključitvijo, prav tako pa ni imela prave in poštene priložnosti, da bodisi popravi napake ali poda informacije v zvezi z njenimi osebnimi okoliščinami.
 Sedmi tožbeni razlog: lastninska pravica tožeče stranke iz člena 17(1) Listine EU o temeljnih pravicah je bila med drugim kršena s tem, da je bila zaradi omejevalnih ukrepov neutemeljeno in nesorazmerno omejena.
 Tožba, vložena 12. maja 2017 – Janukovič/Svet
 (Zadeva T-286/17)
 Tožeča stranka: Oleksandr Viktorovič Janukovič (Doneck, Ukrajina) (zastopnik: T. Beazley, QC)
 razglasi za ničen Sklep Sveta (SZVP) 2017/381 z dne 3. marca 2017 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL 2017, L 58, str. 34) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;
 razglasi za nično Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2017/374 z dne 3. marca 2017 o izvajanju Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL 2017, L 58, str. 1) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;
 Prvi tožbeni razlog: Svet za izpodbijana akta ni imel ustrezne pravne podlage.
 Izpodbijani sklep ni izpolnjeval pogojev, da bi se lahko Svet oprl na člen 29 PEU.
 Pogoji za uporabo člena 215 PDEU niso bili izpolnjeni, ker ni obstajal veljaven sklep, sprejet v skladu s poglavjem 2 naslova V PEU.
 Za to, da bi se lahko zoper tožečo stranko lahko uporabil člen 215 PDEU, ni bilo zadostne povezave.
 Drugi tožbeni razlog: zloraba pooblastil Sveta.
 Dejanski namen Sveta pri izvajanju spornih aktov je bil v bistvu pridobiti naklonjenost trenutnega ukrajinskega režima (da bi Ukrajina nadaljevala s tesnejšim povezovanjem z EU), in ne nameni/razlogi, ki so navedeni na začetku izpodbijanih aktov.
 Tretji tožbeni razlog: Svet ni navedel razlogov.
 „Obrazložitev“ vključitve tožeče stranke v izpodbijanih aktih (poleg tega, da je napačna) je formalistična, neprimerna in neutrezno utemeljena.
 Četrti tožbeni razlog: tožeča stranka ne izpolnjuje meril, ki so določena za to, da bi bila lahko neka oseba v upoštevnem času uvrščena na seznam.
 Peti tožbeni razlog: Svet je pri vključitvi tožeče stranke v sporne ukrepe naredil očitne napake pri presoji. Svet je s tem, ko je tožečo stranko kljub očitnemu neskladju med „obrazložitvijo“ in upoštevnimi merili za vključitev ponovno vključil, napravil očitno napako.
 Šesti tožbeni razlog: pravica tožeče stranke do obrambe je bila kršena in/ali pa ji ni bilo zagotovljeno učinkovito sodno varstvo. Med drugim se Svet pred ponovno vključitvijo s tožečo stranko ni ustrezno posvetoval, tožeča stranka pa ni imela resnične ali poštene priložnosti, da bi bodisi popravila napake bodisi predložila informacije v zvezi z njenim osebnim položajem.
 Sedmi tožbeni razlog: tožeči stranki je bila lastninska pravica iz člena 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah kršena s tem, da pomenijo omejevalni ukrepi neupravičeno in nesorazmerno omejitev te pravice.
 Tožba, vložena 15. maja 2017 – Sky/EUIPO – Parrot Drones (Parrot SKYCONTROLLER)
 (Zadeva T-288/17)
 Tožeča stranka: Sky plc (Isleworth, Združeno kraljestvo) (zastopnik: J. Barry, solicitor)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: Parrot Drones (Pariz, Francija)
 Zadevna sporna znamka: figurativna znamka EU, ki vsebuje besedna elementa „Parrot SKYCONTROLLER“ – Prijava št. 13 107 842
 Izpodbijana odločba: Odločba drugega odbora EUIPO za pritožbe z dne 7. marca 2017 v zadevi R 457/2016-2
 EUIPO naloži, da plača stroške tožeče stranke v tem postopku in v postopku pred EUIPO.
 Kršitev člena 8(1)(b) in člena 8(5) Uredbe št. 207/2009.
 Tožba, vložena 16. maja 2017 – Stavytskyi/Svet
 (Zadeva T-290/17)
 Tožeča stranka: Edward Stavytskyi (Belgija) (zastopniki: M. J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey in D. Rovetta, odvetniki)
 Sklep Sveta (SZVP) 2017/381 z dne 3. marca 2017 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL L 58, str. 34) in Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2017/374 z dne 3. marca 2017 o izvajanju Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL L 58, str. 1) razglasi za nična v delih, v katerih je s tema aktoma tožeča stranka ohranjena na seznamu oseb in subjektov, za katere veljajo omejevalni ukrepi;
 Prvi tožbeni razlog: navedena zakonodaja krši načelo sorazmernosti, ker je z njo dopuščen vpis na seznam zgolj na podlagi tega, da zoper osebo poteka kazenski postopek, in ker zato izpodbijana akta temeljita na nezakoniti podlagi.
 Drugi tožbeni razlog: Svet je storil očitno napako pri presoji, ker ni imel dovolj trdne dejanske podlage za vpis tožeče stranke na seznam na podlagi tega, da so ukrajinski organi zoper njo vodili kazenski postopek zaradi odtujitve javnih sredstev ali drugega premoženja.
 Tretji tožbeni razlog: nezadostna obrazložitev, ker je Svet v izpodbijanih aktih podal pomanjkljivo in stereotipno obrazložitev, saj je zgolj prepisal besedilo iz navedene zakonodaje.
 Četrti tožbeni razlog: napačna pravna podlaga, ker ukrepi, ki jih je sprejel Svet, v razmerju do tožeče stranke ne pomenijo ukrepov zunanje politike, ampak mednarodno sodelovanje v kazenskih postopkih, zaradi česar so bili sprejeti na napačni pravni podlagi.
 Tožba, vložena 16. maja 2017 – Région Île-de-France/Komisija
 (Zadeva T-292/17)
 Tožeča stranka: Région Île-de-France (Pariz, Francija) (zastopnik: J. P. Hordies, odvetnik)
 razglasi ničnost Sklepa Evropske komisije z dne 2. februarja 2017 (SA.26763 – (2014/C) –) v zvezi s shemami pomoči, ki jih je Francija izvedla v korist avtobusnih podjetij v regiji Île-de-France, v delu, v katerem je te sheme opredelila kot državno pomoč;
 Komisiji naloži plačilo vseh stroškov postopka.
 Prvi tožbeni razlog se nanaša na zavrnitev Komisije, da shemo podpore regije opredeli kot veljavno pomoč.
 Drugi tožbeni razlog zadeva neobrazložitev izpodbijanega sklepa. Ta tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov:
 Prvi del se nanaša na neobrazložitev glede merila selektivnosti.
 Drugi del se nanaša na neobrazložitev glede merila neupravičene gospodarske prednosti.
 Tožba, vložena 12. maja 2017 – Lion’s Head Global Partners/EUIPO – Lion Capital (Lion’s Head)
 (Zadeva T-294/17)
 Tožeča stranka: Lion’s Head Global Partners LLP (London, Združeno kraljestvo) (zastopnik: R. Nöske, odvetnik)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: Lion Capital LLP (London, Združeno kraljestvo)
 Zadevna sporna znamka: mednarodna registracija besedne znamke „Lion's Head“, v kateri je navedena Evropska unija št. 997
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 28. februarja 2017 v zadevi R 1478/2016-4
 razveljavi izpodbijano odločbo in zavrne ugovor;
 Tožba, vložena 15. maja 2017 – VSM/EUIPO (WE KNOW ABRASIVES)
 (Zadeva T-297/17)
 Tožeča stranka: VSM . Vereinigte Schmirgel- und Maschinen-Fabriken AG (Hannover, Nemčija) (zastopnik: M. Horak, odvetnik)
 Zadevna sporna znamka: besedna znamka Unije „WE KNOW ABRASIVES“ – zahteva za registracijo št. 15 063 522
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 6. marca 2017 v zadevi R 1595/2016-4
 kršitev člena 7(1)(b), v povezavi s členom 7(2) Uredbe št. 207/2009;
 kršitev člena 63(1), v povezavi s členoma 58 in 59 Uredbe št. 207/2009, kršitev člena 63(2) Uredbe št. 207/2009 in s tem pravice do obrambe.
 Tožba, vložena 16. maja 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (1000)
 (Zadeva T-299/17)
 Tožeča stranka: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Nemčija) (zastopnica: M.C. Simon, odvetnica)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, Kitajska)
 Zadevna sporna znamka: Znak „1000“ –Znamka Evropske unije št. 12333 531
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 6. marca 2017 v zadevi R 650/2016-4
 EUIPO naloži plačilo stroškov postopka;
 se nasprotni stranki iz postopka s pritožbo naloži plačilo stroškov, če bi se odločila za intervencijo v postopku.
 Kršitev načela enakega obravnavanja in načela dobrega upravljanja.
 Tožba, vložena 17. maja 2017 – – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (3000)
 (Zadeva T-300/17)
 Tožeča stranka: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Nemčija) (zastopnica: M.-C. Simon, odvetnica)
 Zadevna sporna znamka: znak „3000“ Znamka Evropske unije št. 12 511 119
 Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 8. marca 2017 v zadevi R 653/2016-4
 v primeru, če nasprotna stranka v pritožbenem postopku vstopi v postopek: stroške postopka naloži nasprotni stranki v pritožbenem postopku.
 Tožba, vložena 17. maja 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (2000)
 (Zadeva T-301/17)
 Tožeča stranka: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Nemčija) (zastopnica: M.–C. Simon, odvetnica)
 Prijavitelj/Imetnik sporne znamke: tožeča stranka
 Zadevna sporna znamka: Znak „2000“ – Znamka Evropske Unije št. 12 511 069
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe EUIPO z dne 8. marca 2017 v zadevi R 651/2016-4
 če druga stranka intervenira v postopku, se ji naloži plačilo stroškov.
 Tožba, vložena 18. maja 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (6000)
 (Zadeva T-302/17)
 Tožeča stranka: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Nemčija) (zastopnica M.-C. Simon, odvetnica)
 Zadevna sporna znamka: Znak „6000“ Znamka Evropske unije št. 13 112 545
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe EUIPO z dne 8. marca 2017 v zadevi R 656/2016-4
 Tožba, vložena 18. maja 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (4000)
 (Zadeva T-303/17)
 Tožeča stranka: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Nemčija) (zastopnica: M. C. Simon, odvetnica)
 Zadevna sporna znamka: Znamka Evropske unije št. 12333 548
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 8. marca 2017 v zadevi R 654/2016-4
 Tožba, vložena 18. maja 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (5000)
 (Zadeva T-304/17)
 Zadevna sporna znamka: znak „5000“ Znamka Evropske unije št. 12 333 555
 Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe EUIPO z dne 8. marca 2017 v zadevi R R 655/2016-4
 se nasprotni stranki v postopku s pritožbo, če je udeležena kot intervenientka, naloži plačilo stroškov.
 Tožba, vložena 17. maja 2017 – Red Bull/EUIPO (Prikaz paralelograma, sestavljenega iz dveh polj v različnih barvah)
 (Zadeva T-305/17)
 Tožeča stranka: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Avstrija) (zastopnika: A. Renck in S. Petivlasova, odvetnika)
 Zadevna sporna znamka: figurativna znamka EU (Prikaz paralelograma, sestavljenega iz dveh polj v različnih barvah) – prijava št. 14326 508
 Izpodbijana odločba: Odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 26. januarja 2017 v zadevi R 2582/2015-1
 kršitev člena 7(3) Uredbe št. 207/2009.
 Tožba, vložena 18. maja 2017 – adidas/EUIPO – Shoe Branding Europe (Upodobitev treh vzporednih črt)
 (Zadeva T-307/17)
 Tožeča stranka: adidas AG (Herzogenaurach, Nemčija) (zastopnici: I. Fowler in I. Junkar, solicitors)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgija)
 Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Evropske unije (Upodobitev treh vzporednih črt) – Znamka Evropske unije št. 12442 166
 Izpodbijana odločba: Odločba drugega odbora za pritožbe EUIPO z dne 7. marca 2017 v zadevi R 1515/2016-2
 EUIPO in drugi stranki v postopku pred odborom za pritožbe, če se ta vključi kot intervenientka, naloži plačilo stroškov.
 Kršitev člena 52(2) v povezavi s členom 7(3) Uredbe št. 207/2009.
 Tožba, vložena 15. maja 2017 – Lion’s Head Global Partners/EUIPO – Lion Capital (LION’S HEAD global partners)
 (Zadeva T-310/17)
 Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Evropske unije, ki vsebuje besedne elemente „LION’S HEAD global partners“ – mednarodna registracija št. 996 979
 Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe EUIPO z dne 28. februarja 2017 v zadevi R 1477/2016-4
 razveljavi odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 28. februarja 2017 (zadeva R 1477/2016-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Lion’s Head Global Partners LLP in Lion Capital LLP in zavrne ugovor;
 Tožba, vložena 19. maja 2017 – Stips/Komisija
 (Zadeva T-311/17)
 Tožeča stranka: Adolf Stips (Besozzo, Italija) (zastopnika: S. Orlandi in T. Martin, odvetnika)
 razglasi in odloči, da
 se sklep OPSP z dne 19. avgusta 2016, da se tožeče stranke ne prerazvrsti v naziv AD13 za prerazvrstitveno obdobje 2013, razglasi za ničen;
 se, podredno, Komisiji naloži, da v celoti povrne tako premoženjsko kot nepremoženjsko škodo, ki je nastala tožeči stranki;
 Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 266 PDEU, ker naj bi Komisija ne upoštevala obrazložitve sodbe z dne 19. julija 2016, Stips/Komisija (F-131/15, EU:F:2016:154), in naj bi to sodbo izvršila v slabi veri, s čimer je posegla v absolutno pravnomočnost sodbe Sodišča za uslužbence.
 Tožba, vložena 22. maja 2017 – Wajos/EUIPO (oblika steklenice)
 (Zadeva T-313/17)
 Tožeča stranka: Wajos GmbH (Dohr, Nemčija) (zastopniki: J. Schneiders, R. Krillke in B. Schneiders, odvetniki)
 Zadevna sporna znamka: tridimenzionalna znamka Evropske unije (oblika steklenice) – prijava št. 14 886 097
 Izpodbijana odločba: odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 15. februarja 2017 v zadevi R 1526/2016-1
 Tožba, vložena 23. maja 2017 – Nosio/EUIPO (MEZZA)
 (Zadeva T-314/17)
 Tožeča stranka: Nosio SpA (Mezzocorona, Italija) (zastopnika: A. Perani in J. Graffer, odvetnika)
 Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije „MEZZA“ – prijava št. 14 822 506
 Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 1. marca 2017 v zadevi R 1518/2016-5
 ugotovi, da je prišlo do kršitve in nepravilne uporabe člena 43(1) Uredbe št. 207/2009;
 ugotovi, da je dopustna predlagana omejitev pri razredu 33, in sicer „alkoholne pijače, zlasti vina in penine, v steklenicah in/ali posodi s prostornino, ki je večja ali manjša od 0,375 litra“;
 ugotovi kršitev člena 75 Uredbe št. 207/2009;
 potrdi odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO v postopku R 1518/2016-5, ki je bila izdana 1. marca 2017 in vročena 23. marca 2017;
 kršitev in napačna uporaba člena 43(1) Uredbe št. 207/2009;
 kršitev in napačna uporaba člena 7(1)(b) in (c) ter (2) Uredbe št. 207/2009.
 Tožba, vložena 19. maja 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale
 (Zadeva T-318/17)
 toženi stranki naloži, naj CSJU plača znesek 359 913,75 EUR iz naslova sporazuma o nepovratnih sredstvih s partnerji št. 325940 „EULOSAM – Design and Manufacturing of Baseline Low-Speed, Low-Sweep Wind Tunnel Model“ in znesek 2 105,25 EUR kot zamudne obresti, izračunane po stopnji 3,5 % za obdobje med 31. januarjem in 1. aprilom 2017;
 toženi stranki naloži plačilo 34,51 EUR obresti na dan od 2. aprila 2017 do dneva, ko bo dolg poplačan v celoti; in
 Tožeča stranka trdi, da je tožena stranka kršila svoje pogodbene obveznosti s tem, da ni izvedla projekta EULOSAM in da SCJU ni predložila upoštevnega poročila in elementov, ki bi jih morala predložiti v skladu s členom II.2 Priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Tožeča stranka tudi ni opravila dela, ki bi moralo biti opravljeno, kot je opredeljeno v Prilogi I, s čimer naj bi kršila svoje obveznosti v skladu s členom II.3(a), (e) in (h) Priloge II k sporazumu o nepovratnih sredstvih.
 Zato je konzorcij odstopil od sporazuma o nepovratnih sredstvih in izdal obvestilo o dolgovanem znesku za predhodno financiranje v višini 359 913,75 EUR, ki jih je koordinator že izplačal toženi stranki v skladu z določbami sporazuma o nepovratnih sredstvih. Predhodno financiranje ostaja v lasti tožeče stranke do končnega plačila.
 Zato lahko tožeča stranka zahteva zagotovitev vračila in vrnitev zneska, ki je bil toženi stranki izplačan kot predhodno financiranje, povečanega za zamudne obresti.
 Tožba, vložena 16. maja 2017 – Ceobus in drugi/Komisija
 (Zadeva T-330/17)
 Tožeče stranke: Ceobus (Génicourt, Francija), Compagnie des transports voyageurs du Mantois interurbains – CTVMI (Mantes-la-Jolie, Francija), SA des Transports de St Quentin en Yvelines (Trappes, Francija), Les cars Perrier (Trappes), Tim Bus (Magny-en-Vexin, Francija), Transports Voyageurs du Mantois (TVM) (Mantes-la-Jolie) (zastopnik: D. de Combles de Nayves, odvetnik)
 primarno, sklep Komisije z dne 2. februarja 2017 SA.26763 v zvezi z domnevno pomočjo, ki jo je regija Ile-de-France dodelila podjetjem za javni prevoz razglasi za ničen v delu, v katerem se šteje, da je sistem pomoči regije Ile-de-France, ki je veljal od 1984 do 2008, nov sistem pomoči, ki se je „nezakonito izvrševal“;
 podredno, sklep Komisije z dne 2. februarja 2017 SA.26763 v zvezi z domnevno pomočjo, ki jo je regija Ile-de-France dodelila podjetjem za javni prevoz razglasi za ničen v delu, v katerem se šteje, da so posamezne pomoči, dodeljene iz sistema pomoči regije Ile-de-France med majem 1994 in 25. novembrom 2008, nove pomoči, ki so bile „nezakonito izvršene“.
 Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo tri razloge.
 Prvi tožbeni razlog v zvezi s prvim tožbenim predlogom temelji na kršitvi člena 108 PDEU, kršitvi člena 1(b) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL 2015, L 248, str. 9) (v nadaljevanju: Uredba št. 2015/1589), in kršitvi pravnomočnosti sodb Sodišča Evropske unije, izdanih v postopku predhodnega odločanja.
 Drugi tožbeni razlog v zvezi z drugim tožbenim predlogom temelji na kršitvi člena 17 Uredbe št. 2015/1589, ker naj bi Komisija štela, da je ukrep, ki ni izpolnjeval meril za opredelitev kot ukrep, ki prekine zastaralni rok, iz tega člena, tak ukrep.
 Tretji tožbeni razlog v zvezi z drugim tožbenim predlogom temelji na kršitvi procesnih pravic zainteresiranih tretjih oseb, ker naj bi Komisija v sklepu o začetku postopka menila, da je bilo zastaranje prekinjeno ne z vložitvijo tožbe pred upravnimi sodišči, ampak z zahtevo Komisije po informacijah z dne 25. novembra 2008.
 Tožba, vložena 23. maja 2017 – Steifer/CESE
 (Zadeva T-331/17)
 Tožeča stranka: Guy Steifer (Bruselj, Belgija) (zastopnik: M. A. Lucas, odvetnik)
 razglasi za nično odločbo direktorja direktorata EESO za kadrovske in finančne zadeve o zavrnitvi predloga tožeče stranke z dne 21. oktobra 2002, naj se mu z veljavnimi obrestmi vrne neupoštevani del njegovih belgijskih pokojninskih pravic, prenesen v sistem Skupnosti;
 razglasi za nično obvestilo o določitvi pokojninskih pravic tožeče stranke, sprejeto s sklepom št. 360/03 A z dne 15 décembre 2003, v delu, v katerem izključuje ali ne določa vračila izostalih periodičnih izplačil, ki ustrezajo njeni starostni pokojnini, ki bi jo nacionalni pokojninski urad Kraljevine Belgije izplačal na bančni račun EESO z učinkom od 1. januarja 2004 zaradi prenosa njenih pokojninskih pravic;
 EESO naloži, naj tožeči stranki vrne znesek izostalih periodičnih izplačil, ki jih je nacionalni pokojninski urad plačal Odboru od 1. januarja 2004 iz naslova prenosa njenih pokojninskih pravic, povečan za zamudne obresti po obrestni meri, ki jo ECB uporablja za operacije glavnega refinanciranja, povečani za dve točki, od datuma, na katerega bi se ta vračila morala opraviti, in do popolnega plačila;
 EESO naloži, naj tožeči stranki vsak mesec vrne znesek izostalih periodičnih plačil, ki jih bo nacionalni pokojninski urad šele v prihodnje plačal na bančni račun Odbora;
 EESO naloži plačilo stroškov.
 Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela prepovedi neupravičene obogatitve Evropske unije, lastninske pravice in člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom za uradnike, razlaganega ob upoštevanju njenih ciljev, ker naj bi izpodbijani odločbi izključevali oziroma naj ne bi določali pravice tožeče stranke do vračila zneska njene nacionalne pokojnine, ki ni bil vključen v sestavo njene pokojnine iz Evropske unije.
 Sklep Splošnega sodišča z dne 3. maja 2017 – Facebook/EUIPO – Brand IP Licensing (lovebook)
 (Zadeva T-757/15) (1)
 Sklep Splošnega sodišča z dne 18. maja 2017 – Consorzio IB Innovation/Komisija
 (Zadeva T-84/17) (1)
 (Zadeva T-126/17) (1)
 Popravek obvestila v Uradnem listu v zadevi T-86/17
 ( Uradni list Evropske unije C 104 z dne 3. aprila 2017 )
 Obvestilo za UL v zadevi T-86/17, Le Pen/Parlament je treba brati kot sledi:
 Tožeča stranka: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (zastopnika: M. Ceccaldi in J. P. Le Moigne, odvetnika)
 Popravek obvestila v Uradnem listu v zadevi T-161/17
 ( Uradni list Evropske unije C 151 z dne 15. maja 2017 )
 Obvestilo za UL v zadevi T-161/17, Le Pen/Parlament je treba brati kot sledi:
 Tožba, vložena 11. marca 2017 – Le Pen/Parlament
 (Zadeva T-161/17)
 razglasi ničnost sklepa generalnega sekretarja Evropskega parlamenta z dne 6. januarja 2017, sprejetega na podlagi členov 33, 43, 62, 67 in 68 Sklepa predsedstva Evropskega parlamenta 2009/C 159/01 z dne 19. maja in 9. julija 2008„o izvedbenih ukrepih v zvezi s Statutom poslancev Evropskega parlamenta“, kakor je bil spremenjen, s katerim je bila ugotovljena terjatev do tožeče stranke v znesku 41 554 EUR iz naslova neupravičeno plačanih zneskov v okviru parlamentarne pomoči in obrazložena njena izterjava ter je bilo odgovornemu odredbodajalcu naloženo, da v sodelovanju z računovodjo institucije izterja to terjatev v skladu s členom 68 izvedbenih ukrepov ter členi 66, 78, 79 in 80 Finančne uredbe;
 razglasi ničnost bremepisa št. 2017-22 z dne 11. januarja 2017, s katerim je bila tožeča stranka obveščena, da je bila po sprejetju sklepa generalnega sekretarja z dne 6. januarja 2017 zoper njo ugotovljena terjatev v znesku 41 554 EUR, ki se na podlagi člena 68 izvedbenih ukrepov ter členov 66, 78, 79 in 80 Finančne uredbe izterja zaradi neupravičeno izplačanih zneskov parlamentarne pomoči;
 Evropskemu parlamentu naloži plačilo vseh stroškov tega postopka;
 Prvi tožbeni razlog: napake, ki vplivajo na formalno zakonitost izpodbijanih aktov. Ta razlog je razdeljen na pet delov.
 Prvi del: pristojnost na področju finančnih odločitev, ki se nanašajo na poslance, naj bi bila podeljena predsedstvu Evropskega parlamenta, ne pa generalnemu sekretarju.
 Drugi del: predsedstvo Evropskega parlamenta naj ne bi moglo spremeniti narave in obsega svoje pristojnosti. Generalni sekretar naj namreč ne bi izkazal nobenega zakonitega prenosa pristojnosti s strani predsednika predsedstva Evropskega parlamenta, na podlagi katerega bi lahko sprejel in vročil izpodbijane akte, ki se nanašajo na ureditev finančnih vprašanj v zvezi s poslancem.
 Tretji del: izpodbijani akti naj bi bili nezadostno obrazloženi in samovoljni.
 Četrti del: bistvena kršitev postopka.
 Peti del: generalni sekretar Evropskega parlamenta naj ne bi osebno preučil spisa.
 Drugi tožbeni razlog: napake, ki vplivajo na materialno zakonitost izpodbijanih aktov. Ta razlog je razdeljen na šest delov.
 Prvi del: kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj in pravne varnosti.
 Drugi del: neobstoj dejstev za utemeljitev izpodbijanih aktov.
 Tretji del: izpodbijani akti naj bi vsebovali zlorabo pooblastil.
 Četrti del: izpodbijani akti naj bi vsebovali zlorabo postopka.
 Peti del: diskriminatornost izpodbijanih aktov in obstoj fumus persecutionis.
 Šesti del: neobstoj neodvisnosti OLAF.


type: wikipedia

text:
As Mural Sol e da Lua são um par de murais feitos de cerâmica e desenhado pelo artista catalão Joan Miró para o edifício da UNESCO em Paris. As obras foram realizadas pelo ceramista Josep Llorens i Artigas em 1955. Inicialmente, as paredes foram instalados na Place de Fontenoy, em Paris, mas depois foram fechados em um prédio que foi construído, a fim de protegê-los de danos causados pela chuva ácida. Em 1958 Miró foi dado um Prêmio Internacional Guggenheim de murais para o edifício da UNESCO em Paris.
 Bibliografia
 Joan Miró