type: other

text:
RAPPORT dwar it-talba għat-tneħħija tal-immunità ta' Marek Siwiec - A7-0030/2009
 Proċedura : 2009/2067(IMM)Ċiklu ta' ħajja waqt sessjoniĊiklu relatat mad-dokument :
 A7-0030/2009Testi mressqa :
 RAPPORT 196k 102k
 8 t'Ottubru 2009PE 428.261v01-00 A7–0030/2009
 dwar it-talba għat-tneħħija tal-immunità ta' Marek Siwiec
 – wara li kkunsidra t-talba għat-tneħħija tal-immunità ta’ Marek Siwiec, imressqa mill-Prosekutur Ġenerali Pollakk fis-27 ta’ Settembru 2006, u mħabbra fis-seduta plenarja tal-10 ta’ April 2008,
 – wara li sema' lil Marek Siwiec bi qbil mal-Artikolu 7(3) tar-Regola ta' Proċedura tiegħu,
 – wara li kkunsidra l-Artikolu 10 tal-Protokoll dwar il-Privileġġi u l-Immunitajiet tal-Komunitajiet Ewropej, tat-8 ta’ April 1965, kif ukoll l-Artikolu 6(2) tal-Att dwar l-elezzjoni tal-Membri tal-Parlament Ewropew b'suffraġju universali dirett, tal-20 ta’ Settembru 1976,
 – wara li kkunsidra s-sentenzi tal-Qorti tal-Ġustizzja tal-Komunitajiet Ewropej tat-12 ta' Mejju 1964 u tal-10 ta' Lulju 1986(1),
 – wara li kkunsidra l-Artikolu 105 tal-Kostituzzjoni tar-Repubblika tal-Polonja tat-2 ta' April 1997,
 – wara li kkunsidra l-Artikolu 7b(1) tal-Liġi Pollakka tad-9 ta' Mejju 1996 dwar it-twettiq tal-mandat ta' deputat jew senatur,
 – wara li kkunsidra r-rapport tal-Kumitat għall-Affarijiet Legali (A7-0030/2009),
 A. billi ttieħdu passi legali privati kontra Marek Siwiec,
 B. billi jidher li ż-żmien li ntgħażel għall-prosekuzzjoni huwa proprju matul kampanja elettorali tliet snin wara li twettqu l-allegati reati, u li l-iskopijiet tal-kwerelant privat huma apertament politiċi, kif evidenzjat b'mod partikolari mid-dokumenti ppreżentati minn dak l-individwu nnifsu lill-President tal-Parlament u mill-fatt li qal li qed jaġixxi f'isem dawk iċ-ċittadini li joġġezzjonaw f'termini ġenerali għall-fatt li s-Sur Siwiec qed iwettaq xi għamla ta' attività pubblika, kollha jindikaw li l-kwerela inkwistjoni tikkostitwixxi fumus persecutionis, peress li hemm raġunijiet serji li jwasslu għall-konklużjoni li l-akkużi miġjuba kontra s-Sur Siwiec tressqu minn avversarju politiku bl-għan ewlieni li tiddgħajjef l-attività tiegħu bħala Membru tal-Parlament Ewropew,
 1. Jeddiċiedi li ma jneħħix l-immunità ta’ Marek Siwiec;
 2. Jagħti istruzzjonijiet lill-President tiegħu sabiex jgħaddi minnufih din id-deċiżjoni u r-rapport tal-kumitat responsabbli lill-awtorità xierqa tar-Repubblika tal-Polonja.
 Kawża 101/63, Wagner v Fohrmann u Krier, Ġabra 1964, p. 195, u Kawża 149/85 Wybot v Faure u oħrajn, Ġabra 1986, p. 2391.
 It-talba ta’ ċittadin Pollakk, is-Sur Jerzy Pietrowicz irrappreżentat mill-avukat Jerzy Pomin, għat-tneħħija tal-immunità parlamentari tas-Sur Marek Siwiec ġiet trażmessa lill-Parlament mill-Prosekutur Ġenerali Pollakk fis-27 ta’ Settembru 2006. Il-Kumitat għall-Affarijiet Legali kellu l-ewwel jiddeċiedi dwar l-ammissibilità ta’ rikjesta ġejja minn persuna privata (f'dan il-każ li kien qed jaġixxi bħala prosekutur sussidjarju). Fuq il-bażi tad-deliberazzjonijiet tal-kumitat u l-informazzjoni addizzjonali mogħtija mill-awtoritajiet Pollakki, il-President tal-Kumitat għall-Affarijiet Legali informa lill-President tal-Parlament fil-31 ta' Marzu 2008 li t-talba għandha titqies ammissibbli.
 Fil-5 ta' Mejju 2008, il-President tal-Parlament ressaq it-talab lill-Kumitat għall-Affarijiet Legali biex dan jeżaminaha. Minħabba diffikultajiet oħrajn marbutin mal-immunità tal-Membri tal-Parlament eletti mill-Polonja, l-eżami tal-immunità tas-Sur Siwiec mill-Kumitat għall-Affarijiet Legali ġie sospiż għal wara l-adozzjoni ta’ rapport dwar l-immunità parlamentari fil-Polonja. Riżoluzzjoni msejsa fuq dan ir-rapport (A6-0205/2009) ġiet adottata mill-Parlament fl-24 ta' April 2009(1).
 Is-Sur Marek Siwiec ġie elett mill-ġdid bħala Membru tal-Parlament fid-9 ta’ Ġunju 2009.
 Fis-17 ta' Settembru 1997 (erbat ijiem qabel ma l-elezzjonijiet parlamentari fil-Polanja ntrebħu mill-partiti taċ-ċentru-lemin) Marek Siwiec (dak iż-żmien President tal-Kunsill Nazzjonali tas-Sigurtà(2)) wasal flimkien mal-President Aleksander Kwaśniewski f’Ostrzeszów bil-ħelikopter u hekk kif niżel minnu radd is-salib u bies l-art (ġesti li komunement jiġu assoċjati mal-mejjet Papa Ġwanni Pawlu II).
 Tliet snin wara, matul l-elezzjonijiet presidenzjali tat-8 ta’ Ottubru 2000, Marian Krzaklewski (kandidat tal-lemin) uża reġistrazzjoni ta’ dak li seħħ f’Ostrzeszów f’xandira ta’ partit politiku fuq stazzjon televiżiv pubbliku (sussegwentement kiseb anqas minn 16% tal-voti fl-ewwel u fl-aħħar rawnd, filwaqt li Aleksander Kwaśniewski ġie elett għat-tieni terminu b’aktar minn 50% tal-vot).
 Fil-31 ta’ Ottubru 2000 Jerzy Pietrowicz u xi persuni privati oħrajn infurmaw lill-Uffiċċju tal-Prosekutur għall-ewwel darba li s-Sur Siwiec kien insulta Kap ta’ Stat barrani (reat internazzjonali skont l-Artikolu 136(3) tal-Kodiċi Penali Pollakk) u offenda s-sentimenti reliġjużi personali tagħhom (reat skont l-Artikolu 196 tal-Kodiċi Penali Pollakk).
 Fid-9 ta’ April 2004, il-Prosekutur Distrettwali f’Ostrzeszów fl-aħħar għalaq l-investigazzjonijiet, u sab li ma kienx hemm il-bażi neċessarja biex is-Sur Siwiec jiġi mixli pubblikament. F’Settembru 2004, il-Prosekutur Reġjonali f’Kalisz ikkonferma din id-deċiżjoni.
 Fit-13 ta’ Ottubru 2004, skont it-termini tal-Kodiċi Pollakk ta' Proċedura Kriminali, is-Sur Pietrowicz (bħala l-parti offiża) beda l-kwerela tiegħu fil-Qorti Distrettwali f’Ostrzeszów.
 Wara skambju ta’ ittri bejn is-Sur Pietrowicz u l-President Borell, li għamluha ċara li t-talba kellha f’dan il-każ tiġi trażmessa mill-Prosekutur Ġenerali Pollakk, it-talba għal tneħħija tal-immunità tas-Sur Siwiec ġiet trażmessa korrettament b’ittra tas-27 ta’ Settembru 2006.
 Is-Sur Siwiec safa akkużat skont it-termini tad-dispożizzjoni segwenti tal-Kodiċi Penali Pollakk:
 L-Artikolu 196(3)
 Kulmin joffendi s-sentimenti reliġjużi ta’ persuna oħra, billi jżeblaħ oġġett ta’ adorazzjoni reliġjuża jew post ta’ adorazzjoni pubblika, għandu jiġi kkastigat b’multa, restrizzjoni tal-libertà personali jew bi priġunerija ta’ mhux aktar minn sentejn.
 Id-dispożizzjonijiet segwenti marbutin mal-immunità parlamentari huma relevanti:
 Protokoll dwar il-privileġġi u l-immunitajiet tal-Komunitajiet Ewropej
 Matul is-sessjonijiet tal-Parlament Ewropew, il-Membri tiegħu għandhom igawdu:
 (a) fit-territorju tal-Istat tagħhom stess, l-immunitajiet mogħtija lil membri tal-parlament tagħhom; (b) fit-territorju ta' kull Stat Membru ieħor, l-immunità minn kull tip ta' detenzjoni u minn proċeduri legali.
 Bl-istess mod l-immunità għandha tapplika għall-membri huma u jivvjaġġaw lejn il-post fejn jiltaqa' l-Parlament Ewropew u lura minnu.
 L-immunità ma tistax tintalab meta membru jinqabad fl-att li jwettaq reat u m'għandhiex twaqqaf lill-Parlament Ewropew milli jeżerċita d-dritt tiegħu li jneħħi l-immunità ta' wieħed mill-membri tiegħu.
 Ladarba r-reat li bihom hu akkużat is-Sur Siwiec twettqu fil-Polonja, il-proċedimenti qed iseħħu fil-Polonja u s-Sur Siwiec huwa Ewrodeputat Pollakk, hu jgawdi mill-"immunitajiet mogħtija lill-membri tal-parlament [Pollakk]”.
 L-immunità parlamentari fil-Polonja hija rregolata mill-Artikolu 105 tal-Kostituzzjoni:
 L-Artikolu 105(4)
 1. Deputat m’għandux jinżamm responsabbli għal attivitajiet li jsiru skont il-kamp ta' applikazzjoni tal-mandat ta’ Deputat matul il-mandat tiegħu u lanqas wara li jintemm il-mandat. F'dak li jirrigwarda attivitajiet ta' dan it-tip, Deputat jista’ jinżamm responsabbli biss quddiem is-Sejm u, f'każ li jkun kiser id-drittijiet ta' partijiet terzi, ma jistgħux jinfetħu proċeduri kontrih quddiem qorti sakemm ma jkunx hemm il-kunsens tas-Sejm.
 2. Mill-ġurnata meta jitħabbru r-riżultati tal-elezzjonijiet sal-ġurnata meta jintemm il-mandat tiegħu, Deputat m’għandux ikun suġġett għal responsabiltà kriminali mingħajr il-kunsens tas-Sejm.
 3. Proċeduri kriminali li jinfetħu kontra persuna qabel il-ġurnata li jkun elett bħala Deputat, għandhom ikunu sospiżi fuq talba tas-Sejm sakemm jintemm il-mandat. F’każ ta' dan it-tip, iż-żmien ta' preskrizzjoni fir-rigward tal-proċeduri kriminali għandu jkun estiż għaż-żmien ekwivalenti.
 4. Deputat jista’ jagħti l-kunsens tiegħu li jitressaq b'responsabiltà kriminali. F'każ bħal dan, id-dispożizzjonijiet tal-paragrafi 2 u 3 m'għandhomx japplikaw.
 5. Deputat m’għandux jiġi detenut jew arrestat mingħajr il-kunsens tas-Sejm, ħlief għal każijiet in flagrante delicto u li fihom id-detenzjoni tiegħu tkun meħtieġa biex ikun żgurat li l-proċeduri jimxu kif suppost. Il-Marixxall tas-Sejm għandu jkun mgħarraf minnufih dwar kull detenzjoni ta' dan it-tip, u jista' jordna li d-Deputat jinħeles minnufih.
 6. Il-prinċipji dettaljati u l-proċeduri biex jitħarrku d-Deputati b'responsabilità kriminali għandhom ikunu speċifikati mill-istatut.
 Għall-finijiet odjerni l-paragrafu relevanti ta' dan l-artikolu huwa l-paragrafu 2.
 Il-prinċipji u l-proċeduri dettaljati kif dispost fl-Artikolu 105(6) tal-Kostituzzjoni ġew promulgati fil-Liġi tad-9 ta' Mejju 1996 dwar it-twettiq tal-mandat ta' deputat jew senatur (ĠU Nru 221/2003, punt 2199, kif emendat). L-Artikolu 7b(1) ta’ din il-Liġi, li għandu relevanza partikolari f’dan ir-rapport, jgħid hekk:
 L-Artikolu 7b(5)
 1. L-applikazzjoni għall-awtorizzazzjoni biex jinbdew proċedimenti kriminali kontra deputat jew senatur fil-każ ta' reat suġġett għal prosekuzzjoni pubblika għandha ssir permezz tal-intermedjarju tal-Uffiċċju tal-Prosekutur Ġenerali Pubbliku.
 Tul is-snin, ħarġu ċerti prinċipji ġenerali mid-deliberazzjonijiet tal-Parlament bħala rispons għal talbiet għat-tneħħija tal-immunità tal-Membri tiegħu. Dawn ġew rikonoxxuti fir-riżoluzzjoni adottata waqt is-seduta tal-10 ta' Marzu 1987(6) fuq il-bażi tar-rapport tas-Sur Donnez (A2–121/86).
 Jidher utli li wieħed jiftakar il-prinċipji li huma rilevanti għal dan ir-rapport, waqt li jiġi enfasizzat il-bżonn li d-deċiżjonijiet dwar it-tneħħija tal-immunità jkollhom bażi legali soda sabiex ma jiġux influwenzati minn konsiderazzjonijiet relatati mal-affiljazzjoni politika jew in-nazzjonalità tal-Membru kkonċernat.
 A. Skop tal-immunità parlamentari
 L-immunità parlamentari mhijiex privileġġ personali ta' Membru, imma garanzija tal-indipendenza tal-Parlament u tal-Membri tiegħu f'dak li għandu x'jaqsam mal-awtoritajiet l-oħra. Fuq il-bażi ta' dan il-prinċipju, id-data ta' meta seħħew l-atti allegati mhi tal-ebda importanza u tista' tkun kemm qabel u kemm wara l-elezzjoni tal-Membru, peress li l-unika konsiderazzjoni hi l-protezzjoni tal-Parlament permezz tal-Membri tiegħu.
 B. Limitu ta' żmien fuq l-immunità
 Il-Qorti tal-Ġustizzja ġiet ikkonsultata darbtejn dwar l-interpretazzjoni tal-frażi "waqt is-sessjonijiet tal-Parlament Ewropew", li tidher fl-Artikolu 10 tal-PPI.
 Miż-żewġ sentenzi tal-Qorti (Kawża 101/63 Wagner vs Fohrmann u Krier [1964] Ġabra 397 u Kawża 149/85 Wybot vs Faure [1986] Ġabra 2403), wieħed jista' jinferixxi li s-sessjoni tal-Parlament hi waħda anwwali li matulha l-Membri tiegħu, anke waqt il-perjodi meta s-sessjoni tkun interrota, igawdu mill-immunità prevista fil-PPI.
 Barra minn hekk, isegwi mill-fini nnifsu tal-immunità parlamentari li din tibqa' effettiva matul id-durata kollha tal-kariga ta’ Membru u tkopri l-ftuħ tal-proċedimenti, l-inkjesti ta' tħejjija, il-miżuri għall-eżekuzzjoni ta' sentenzi pre-eżistenti, l-appelli jew ir-rikorsi biex sentenza ma jingħatalhiex effett.
 C. Natura indipendenti tal-immunità parlamentari Ewropea meta mqabbla mal-immunità parlamentari nazzjonali
 Il-fatt li l-Artikolu 10, l-ewwel paragrafu, taqsima (a) tal-PPI jirreferi għall-immunitajiet mogħtija lill-membri tal-parlamenti nazzjonali ma jfissirx li l-Parlament ma jistax joħloq ir-regoli tiegħu li jkunu jikkostitwixxu speċi ta' "ġurisprudenza". F'dak li għandu x'jaqsam mat-tneħħija tal-immunità, immunità ta' dak it-tip, li hija identika għall-Membri ta' nazzjonalità partikulari fil-parlament nazzjonali tagħhom u fil-Parlament Ewropew, ma tistax tiġi konfuża mat-tneħħija tagħha, li hi l-prerogattiva ta' kull parlament individwali. Dawk ir-regoli, li huma derivati minn deċiżjonijiet adottati fir-rigward tat-talbiet għat-tneħħija tal-immunità, joħolqu kunċett konsistenti ta' immunità parlamentari Ewropea li, f'termini ġenerali, hi indipendenti mid-diversi proċeduri parlamentari nazzjonali. Kieku dan ma kienx il-każ, id-differenzi bejn il-membri tal-istess parlament uniku jiġu aċċentwati fuq il-bażi tan-nazzjonalità tagħhom. Permezz tal-applikazzjoni ta' dawk il-prinċipji, ħareġ fattur kostanti fid-deċiżjonijiet tal-Parlament, li sar kriterju bażiku fir-rispons tiegħu għal kull talba għat-tneħħija tal-immunità. L-immunità ma titneħħa fl-ebda każ fejn Membru jiġi mixli b'azzjonijiet li jaqgħu taħt l-intestatura ta' attività politika. Dan il-kriterju ġie kkumplementat minn konsiderazzjonijiet oħra li jistgħu jaħdmu kemm favur u kemm kontra t-tneħħija tal-immunità. Dawn jinkludu:
 – l-eżistenza ta' fumus persecutionis, jiġifieri s-suspett li l-proċeduri kriminali jkunu nfetħu bl-intenzjoni li tiddgħajjef l-attività politika tal-Membru kkonċernat,
 – in-natura partikolarment serja tal-akkużi.
 Kunsiderazzjonijiet ulterjuri
 Qabel it-trażmissjoni uffiċjali mill-Prosekutur Ġenerali Pollakk, is-Sur Pietrowicz bagħat it-talba tiegħu għat-tneħħija tal-immunità tas-Sur Siwiec direttament lill-President tal-Parlament f’ittra tas-16 ta’ Marzu 2005. L-argument imressaq f’din l-ittra jikkonsisti inter alia f’informazzjoni ġenerali li tpinġi lis-Sur Siwiec bħala membru ta’ grupp akbar li jattakka ċerta media Kattolika fil-Polonja.
 F’ittra oħra mibgħuta direttament lill-President tal-Parlament (tas-27 ta’ Marzu 2007), is-Sur Pietrowicz staqsa dwar id-deliberazzjonijiet tal-Parlament rigward it-talba tiegħu (li sa dak iż-żmien kienet ġiet trażmessa korrettament mill-awtoritajiet Pollakki), u qal li s-Sur Siwiec għamel żmien difensur tal-ideoloġija Stalinista-Komunista u aktar tard sar liberali b'mod dubjuż.
 Matul is-seduta ta' smigħ li saret quddiem il-kumitat fit-28 ta’ Mejju 2008, is-Sur Siwiec stqarr li kien apoloġizza għal imġibtu f’Ostrzeszów f'bosta okkażjonijiet u li rrefera għall-korrispondenza privata tiegħu mal-Vatikan li indikat li l-Kap tal-Istat tiegħu (jiġifieri l-mejjet Papa) ma ħassux offiż b'din iċ-'ċajta'.
 Is-Sur Siwiec ippreżenta wkoll kopji ta’ tliet dokumenti addizzjonali ffirmati mis-Sur Pietrowicz:
 1. Dikjarazzjoni tad-29 ta’ Mejju 2004 ta’ żewġ organizzazzjonijiet irrappreżentati mis-Sur Pietrowicz (il-Kumitat għall-protezzjoni tal-jeddijiet u l-libertajiet reliġjużi ta' nies li jipprattikaw il-fidi(7), u l-Assoċjazzjoni tal-Kollaboraturi Sależjani(8)) li fiha ssir referenza għall-kontestazzjoni tiegħu (f’isem dawk iż-żewġ organizzazzjonijiet) tad-deċiżjoni tal-Prosekutur Distrettwali ta’ Ostrzeszów tad-9 ta’ April 2004 li jingħalqu l-investigazzjonijiet dwar is-Sur Siwiec; Is-Sur Siwiec innifsu ntalab ma joħroġx għall-elezzjoni tal-Parlament Ewropew; u dawk eliġibbli li jivvutaw fl-elezzjonijiet intalbu jieħdu azzjoni kontra l-elezzjoni tas-Sur Siwiec fil-Parlament.
 2. Protest elettorali, ippreżentat fil-25 ta’ Ġunju 2004 lill-Kumitat Elettorali Nazzjonali(9), mill-ġdid mis-Sur Pietrowicz f’isem iż-żewġ organizzazzjonijiet imsemmijin aktar ’il fuq, li fih (in riferiment għall-istess azzjoni li kkontestat id-deċiżjoni tal-Prosekutur Distrettwali li jagħlaq l-investigazzjonijet) intqal li l-elezzjoni tas-Sur Siwiec fil-Parlament Ewropew kienet invalida.
 3. Ittra lill-Qorti Reġjonali ta’ Poznań tat-18 ta’ Ottubru 2006, li fiha s-Sur Pietrowicz jitlob kjarifika dwar l-iskadenzi applikabbli għall-kontestazzjoni tad-deċiżjoni tal-5 ta’ Ottubru 2006 li biha l-Qorti Distrettwali ta’ Poznań għalqet il-proċedimenti invista tal-immunità parlamentari tas-Sur Siwiec. F’din l-ittra s-Sur Pietrowicz tliet darbiet jirreferi b’mod impreċiż għax-“Xitan l-Aħmar” bħala responsabbli għall-iżball proċedurali magħmul mill-Qorti.
 Fil-fatt, il-Qorti Distrettwali ta’ Poznań għalqet il-proċedimenti fil-5 ta’ Ottubru 2006, imma dik id-deċiżjoni sfat sussegwentement annullata mill-Qorti Reġjonali ta' Poznań fuq il-bażi li fl-aħħar kien ġie ppreżentat ir-rikors għat-tneħħija tal-immunità tas-Sur Siwiec.
 Analiżi aħħarija
 Il-mistoqsija li trid tkun imwieġba hi jekk l-akkużi miġjubin kontra s-Sur Siwiec jistgħux ikunu intiżi biex tiddgħajjef l-attività politika tiegħu bħala Membru, u dan ikun jikkostitwixxi fumus persecutionis u jwassal għar-rifjut tal-Parlament li jneħħilu l-immunità.
 Minkejja li l-Prosekuzzjoni Pubblika f’Ostrzeszów iddeċidiet li tagħlaq l-investigazzjoni, wara li ma rnexxilhiex issib il-bażijiet neċessarji biex tressaq akkużi pubbliċi, it-triq kienet għadha miftuħa għas-Sur Pietrowicz li jressaq kwerela fuq il-bażi tal-perċezzjoni soġġettiva tiegħu li hu kien safa "offiż” (jew legalment offiż) b’imġibet is-Sur Siwiec. B'hekk kellu l-jedd jibda l-proċedimenti kontra s-Sur Siwiec. Huwa f’idejn il-Qorti Pollakka li tiddeċiedi jekk dak li seħħ fis-17 ta’ Settembru 1997 jissodisfax ir-rekwiżiti tar-reat kif stipulat fl-Artikolu 196 tal-Kodiċi Penali Pollakk (il-Qorti naturalment tkun trid tikkunsidra qabel xejn jekk ir-reat hux preskritt).
 B’danakollu, meta jitqiesu l-aspetti speċifiċi ta’ dan il-każ (jiġifieri l-użu ta’ reġistrazzjoni bil-vidjow ta' dak li ġara f'Ostrzeszów matul kampanja elettorali tliet snin wara li seħħ u l-objettivi espliċitament politiċi tas-Sur Pietrowicz fl-azzjonijiet tiegħu kontra s-Sur Siwiec, li jidher li l-ewwel u qabel xejn kienu li ma jħalluhx jiġi elett fil-Parlament Ewropew, kif ukoll il-fatt li s-Sur Pietrowicz qiegħed jgħid li qed jaġixxi f’isem dawk iċ-ċittadini Pollakki li joġġezzjonaw għall-attività politika tas-Sur Siwiec inġenerali), allura hemm raġunijiet gravi li jwasslu għall-fehma li l-akkużi tas-Sur Pietrowicz għandhom jiġu kkategorizzati bħala fumus persecutionis.
 Għaldaqstant, jitqies li l-immunità parlamentari tas-Sur Marek Siwiec ma għandhiex titneħħa.
 P6_TA(2009)0316, għadha mhijiex ippubblikata fil-Ġurnal Uffiċjali.
 ĠU C 99, 13.4.1987, p. 44.
 Aġġornata l-aħħar: 12 t'Ottubru 2009Avviż legali


text:
årgang 13 nr. 1 , januar 2001
 ØKONOMISKE PROFETIER
 Det er hårdt arbejde at være profet. Man bliver jo ikke ligefrem populær ved evigt og altid at prædike for folk, at nu er tiden inde til at holde op med at te sig åndssvagt. De fleste bliver hurtigt trætte af at høre, at de skal forbedre sig. Og så alle de der skrækhistorier om, hvor galt det går, hvis ikke  osv. Næh, må vi være fri.
 Derfor havde Amittajs søn Jonas heller ikke den store lyst til at lytte til Herrens befaling om at rejse til den store by Nineve i det nordlige Mesopotamien og fortælle byens indbyggere, at Herren havde set deres ondskab. Han skulle ikke have noget i klemme. Så han stak af. Ned til Jafo, hvor han fandt et skib, der kunne bringe ham videre til Tarshish.
 Desværre røg skibet ind i en frygtelig storm. Da besætningen og de øvrige passagerer fandt ud af, at Jonas var på flugt fra Herren, kunne de hurtigt regne ud, hvorfor himmel og hav stod i ét. Så de verfede Jonas overbord. Og for at det ikke skal være løgn, blev den stakkels profetnægter slugt af en hval. I tre dage og nætter sad han i havdyrets mørke bug og tænkte over tingene. Joh, ved nærmere eftertanke kunne han da godt se, at det nok var smartest at gøre, hvad Herren bad ham om. Så vupti, hvalen gylpede ham op på stranden, og så drog Jonas til Nineve.
 Her gik han rundt i gader og stræder og råbte: »Om fyrre dage bliver Nineve ødelagt!« Tænk, folk troede faktisk på ham. Ja, selv Kongen. Han tog sin kappe af, satte sig i støvet og lod udråbe for folket, at alle i byen, både mennesker og dyr, skulle klæde sig i sæk og faste til Herrens pris. På Kongens bud skulle de »vende om fra deres onde vej og holde op med at øve vold«.
 Se, det var noget, der gjorde indtryk på Herren, så han aflyste den planlagte katastrofe. Det gjorde til gengæld den stakkels Jonas edderspændt rasende. Han følte sig totalt til grin. Han havde jo forudsagt død og ødelæggelse. Og så bliver det hele bare aflyst! Men Herren fastholdt sin ret til at forbarme sig.
 Som det nok er vore læsere bekendt, har vi her i Agro-Nyt i årevis advaret om, at internetboblen en dag ville briste. Det gjorde den i år 2000. Vi har også advaret om, at hele den amerikanske »mirakeløkonomi« en dag ville gå samme vej. Det er nu ved at ske. Det næste skridt bliver så at overbevise både folk og fæ om, at tiden er inde til at lægge den økonomiske kurs totalt om, hvis vi skal undgå et verdensomfattende ragnarok.
 Den opgave bliver bestemt ikke nemmere med den nye amerikanske regering under ledelse af George W. Bush. Man kunne endog blive fristet til at stikke af, hvis det ikke lige var for historien om hvalen. Men, skulle vi få held med vort forehavende, lover vi højt og helligt, at vi ikke bliver lige så sure som Jonas.
 BUSH VALGT AF HØJESTERET
 Det blev hverken vælgerne eller valgmændene, der fik lov at afgøre det amerikanske præsidentvalg år 2000. Det blev i stedet Den amerikanske Højesteret. Med dommerstemmerne 5 mod 4 besluttede retten den 12. december at stoppe fintællingen af stemmerne i Florida. Det betød, at delstatens 25 valgmænd blev tildelt George W. Bush, der hermed sikrede sig det mindst mulige flertal i den valgmandsforsamling, som udpeger USA's præsident. At vicepræsident Al Gore faktisk fik hele 539.947 flere stemmer end Bush på landsplan, og at en uofficiel fintælling af stemmerne i Florida sandsynligvis vil vise, at Bush slet ikke vandt valget i delstaten, vil ikke få nogen betydning. George W. Bush bliver den 20. januar indsat som USA's treogfyrretyvende præsident.
 Højesterets indgreb i valgprocessen var en politisk og forfatningsmæssig katastrofe. Ifølge Den amerikanske Grundlov er det valgmandsforsamlingen og Kongressen, der er de højeste instanser under et præsidentvalg, også i tvivlsspørgsmål. Derfor skulle både Den føderale Højesteret og Floridas Højesteret have afvist de mange sagsanlæg og videregivet klagerne til en politisk afklaring i valgmandsforsamlingen eller i sidste ende Kongressen. I stedet afsagde begge retsinstanser kendelser, der var pinligt politisk farvede. Den demokratisk dominerede højesteret i Florida voterede til fordel for Al Gore, mens den republikansk dominerede Føderale Højesteret voterede til fordel for George W. Bush. Almindelige amerikanere og en forundret omverden mistede således enhver forestilling om et uafhængigt, upolitisk amerikansk retsvæsen (for de, der fulgte de skandaløse retsager imod Lyndon LaRouche og hans medarbejdere i slutningen af 80'erne, kom denne afsløring dog næppe som den helt store overraskelse -red.).
 Det konservative flertal i Den amerikanske Højesteret, der ønskede George W. Bush indsat som USA's næste præ-sident, bestod af: William H. Rehnquist, Antonin Scalia, Clarence Thomas, Sandra Day O'Connor og Anthony M. Kennedy. Deres primære argument var, at tidsfristen for stemmeoptælling var løbet ud, og at det var nødvendigt at etablere en »finalitet« til valgprocessen (samme argumentation som Højesteret adskillige gange har taget i anvendelse i afvisningen af appelsager, hvor nye beviser ellers peger på dødsdømtes uskyld). Allerede dagen efter højesteretskendelsen hyggede dommer Antonin Scalia og den kommende vicepræsident Dick Cheney sig med en middag, alt imens de så Al Gore anerkende sit nederlag på amerikansk tv.
 På vegne af de fire mindretalsdommere, John Paul Stevens, David Hackett Souter, Ruth Bader Ginsburg og Stephen G. Breyer, skrev dommer Stevens bl.a.: »Tiden vil på et tidspunkt hele det sår, som dagens beslutning har påført os. Ét er imidlertid helt sikkert. Selv om vi aldrig vil finde ud af, hvem der i sandhed vandt dette valg, så er det åbenlyst, hvem taberen er - nemlig nationens tillid til dommeren som en uafhængig vogter af retsstaten.«
 ET SYDSTATS-WASHINGTON
 På en konference i Washington den 12. december, få timer inden Den amerikanske Højesteret afsagde sin kontroversielle kendelse, understregede den amerikanske økonom og demokratiske præsidentkandidat Lyndon La-Rouche, at det for mange kredse rundt om i verden ikke længere var et spørgsmål om »hvem«, der måtte blive USA's næste præsident, men snarere »hvad« denne næste præsident ville repræsentere.
 LaRouche henviste bl.a. til en artikel i Berlingske Tidende fra den 11. december, hvor avisens korrespondent i Washington, Poul Høi, kort beskrev den historiske baggrund for den politiske polarisering af den amerikanske højesteret. Under ledelse af dommer Roger Taney afsagde Den amerikanske Højesteret i 1857 en kendelse, der for evig og altid fratog slaver og deres efterkommere retten til statsborgerskab i USA. Det var denne kendelse, der fik Abraham Lincoln til at stille op til præsidentvalget, og det var samme kendelse, der blev den direkte anledning til den amerikanske borgerkrig. Poul Høis pointe var, at historien sandsynligvis vil sammenligne den nuværende højesteret og dens leder, dommer William Rehnquist, med dommer Roger Taney, fremfor med dommer Earl Warren, der i 1954 afsagde kendelse om, at raceadskillelse i skoler er i modstrid med den amerikanske grundlov. Poul Høi havde mere ret i sin påstand end han kunne ane. Rehnquist har nemlig udtrykt stor beundring for Taney.
 William Rehnquist og de andre konservative højesteretsdommere er ikke bare konservative, de er »sydstatskonservative«. Det gælder i særlig grad Antonin Scalia, der er en førende kandidat til at blive Rehnquists afløser på posten som højesteretspræsident. Scalia er efter eget udsagn ikke interesseret i »lovens ånd«, kun i »lovens tekst«. For ham er der intet ophøjet ved hverken den amerikanske uafhængighedserklæring eller den amerikanske grundlov.
 Trods alle forsikringer om, at den kommende regering vil »række hen over midten«, og at George W. Bush er en »samler« og ikke en »spreder« etc., afslører kandidatlisten til regeringsposterne noget helt andet. Ganske vist er afroamerikanerne repræsenteret af Colin Powell som kandidat til udenrigsministerposten og Condoleezza Rice som national sikkerhedsrådgiver, mens demokraterne gennem Norman Mineta fik kandidaturet til transportministerposten. Alligevel har George Bush sammensat en konservativ regering med en sydstatsfarvning, man ikke tidligere har set. Værste eksempel er kandidaten til posten som USA's næste justitsminister, John Ashcroft. Han er flammende sydstatsmand og tæt forbundet til de fundamentalistiske kristne kredse omkring prædikanten Pat Robinson. I 1998 gav han et interview til sydstatstilhængernes førende propagandaskrift »Southern Partisan«, hvori han slog til lyd for flere offentlige og passionerede forsvar for sydstaternes »helte« fra borgerkrigen: Lee, Jackson og Davis.
 I november tabte John Ashcroft sit sæde i det amerikanske senat til Missouris demokratiske guvernør Mel Carnahan. Eller rettere: Til Carnahans enke, for guvernøren blev dræbt i et flystyrt under valgkampen. Udsigten til fire år mere med Ashcroft i senatet fik Missouriborgerne på gaden i demonstrationer med krav om, at statskongressen gav tilladelse til, at guvernørens enke overtog hans kandidatur. Ashcrofts fanatiske kampagne imod præsident Clinton under rigsretssagen havde gjort ham særdeles upopulær. Guvernørens enke vandt en jordskredssejr.
 Med Antonin Scalia i spidsen for højesteret og John Ashcroft som justitsminister kunne den amerikanske grundlov og retsstaten i USA gå meget trange tider i møde. Lyndon LaRouche har derfor opfordret Det amerikanske Senat til at afvise Ashcrofts udnævnelse, og om nødvendigt udsætte godkendelsen af George W. Bush som USA's næste præsident, med mindre han trækker Ashcrofts kandidatur tilbage.
 SYDSTATS-STRATEGIEN
 Under valgkampen var det tydeligt, at Al Gore og George W. Bush forsøgte at tækkes de samme vælgere. De fulgte næsten identiske kampagnestrategier. Det var en væsentlig årsag til det meget tætte valgresultat. Forskellen mellem de to kandidater var så lille, at de fleste vælgere stemte imod den af kandidaterne, de mindst kunne lide - ikke for en kandidat, de syntes om. Denne lighed mellem de to valgkampagner var ikke en tilfældighed. Både Det demokratiske Parti og Det republikanske Parti har for flere årtier siden tilegnet sig en kynisk politisk strategi, der går under navnet »the Southern Strategy«, »sydstats-strategien«.
 Det var Richard M. Nixon, der udviklede denne »sydstats-strategi«. Efter valgnederlaget til John F. Kennedy i 1960, stod det klart for republikanerne, at de på en eller måde måtte vinde de sydstatskonservative over på deres side. Siden Den amerikanske Borgerkrig 1861-65 havde de hvide konservative og plantageejerne i sydstaterne i deres had til Abraham Lincoln, som jo var republikaner, traditionelt stemt demokratisk. I 1963, mens Kennedy stadig var i live, tog det republikanske lederskab kontakt til de forskellige politiske og racistiske grupperinger i sydstaterne. Man begyndte at diskutere fælles holdninger og mål. I 1966 tog Richard Nixon til Mississippi for at mødes med Ku Klux Klan og lederne fra andre stærkt konservative grupperinger, heriblandt Trent Lott, der i dag er flertalsleder i Senatet. Formålet var at lægge en fælles strategi for at stoppe præsident Lyndon B. Johnson, der i deres øjne havde gjort utilgivelige knæfald overfor borgerrettighedsbevægelsen. Johnson, der var demokrat fra Texas, havde sine egne forbindelser til de konservative sydstatsorganisationer. Alligevel gennemtvang han i 1964-65 nogle af de allervigtigste borgerrettighedslove. Derfor blev han betragtet som en sydstatsforrædder, der skulle stoppes med alle midler. Johnson blev presset til ikke at genopstille, men Nixons »sydstats-strategi« havde næppe lykkedes, hvis ikke Robert Kennedy og Martin Luther King var blevet myrdet i 1968.
 Efter to sviende nederlag til Nixon i 1968 og 1972, svarede demokraterne igen i 1976 med deres egen »sydstats-strategi«, ledet af jordnøddefarmeren fra Georgia, Jimmy Carter. Partiet fralagde sig sin ellers så stolte tradition fra Franklin D. Roosevelt. Kernen i den nye »demokratiske« ideologi blev den gamle konservative sydstatsideologi med centrum i et stærkt anti-industrielt, feudalt verdenssyn. Industri forbinder man med fjenden, nordstaterne. Denne feudale sydstatstanke-gang spredes af en gruppe af ideologer og skribenter fra Tennessee, der kalder sig »The Nashville Agrarians« »Agrarerne fra Nashville«. Under sin præsidentperiode 1976-80 gennemførte Jimmy Carter den mest ødelæggende, anti-industrielle økonomiske politik, man har set i USA's historie. »Kontrolleret disintegration af økonomien«, blev det kaldt af politikkens fædre, tænketanken Den trilaterale Kommission.
 Al Gore videreførte Carters »sydstats-strategi«. I sin miljøbog »Jorden i Balance« afslørede Gore tydelige rødder til »Agrarerne fra Nashville« (Gore er selv fra Tennessee). Ironisk nok var det Gores egen »sydstats-strategi«, der kostede ham sejren. For ikke at lægge sig ud med de sydstatskonservative og deres patologiske had til præsident Clinton, bad han Clinton holde sig ude af valgkampen. Selv i Clintons egen stat, Arkansas. Clinton kunne sagtens have vundet sin hjemstat for Gore, og så ville resultatet fra Florida have været helt uden betydning.
 Al Gore afslørede også sine gammeldags sydstatsdemokratiske tendenser i Florida. Trods den desperate kamp for genoptælling af stemmerne i udvalgte demokratiske valgdistrikter, gjorde Gore og hans kampagnestab intet, absolut intet, for at støtte de tusinder af afroamerikanere, der med forskellige ulovlige midler var blevet forhindret i at afgive deres stemme i valgdistrikterne i det nordlige Florida.
 USA's ØKONOMI I OPLØSNING
 Overskriften på lederen i Agro-Nyt, januar 2000, hed: »Bobler Brister«. Vi fortalte den triste historie om »Sydhavsboblen«, spekulationsgalskaben, som ramte England i 1720. Anledningen til denne lille opbyggelige fortælling var, at indekset på Nasdaq-børsen i New York ved årsskiftet havde passeret 4.000, og der var tilsyneladende ingen ende på folks fantasier om IT-verdenens velsignelser og forhåbninger til den »nye økonomi«. I 1720 varede spekulationsfeberen fra januar til september, så brast boblen. I år 2000 holdt den til den 10. marts, hvor Nasdaq-indekset toppede med 5.048 point. Derefter gik det støt ned af bakke. Da år 2000 var slut, havde Nasdaq-børsen mistet 50% af sin værdi i forhold til toppunktet i marts og 39% for året som helhed. Det værste år i Nasdaq-børsens historie. Flere hundrede højtflyvende internetselskaber havde mistet mere end 90% af deres aktieværdi. 39.000 computerprogrammører havde mistet deres arbejde. Godt 3.000 mia. dollars var forduftet op i den blå luft.
 Desværre er sammenbruddet i IT-brancen kun toppen af isbjerget. Som vi har advaret om i Agro-Nyt adskillige gange tidligere (se bl.a. Agro-Nyt, feb. og mar. `00) er hele den amerikanske økonomi én stor boble, som nu er ved at briste. På papiret har USA siden marts 1991 oplevet den længste økonomiske opgangsperiode i landets historie. Men i samme periode er det amerikanske betalingsbalanceunderskud overfor udlandet løbet helt ud af kontrol, og de amerikanske familiers og det amerikanske erhvervslivs gældsætning vokset til rekordhøjder. Den amerikanske økonomi er nu afhængig af et kapitaltilskud fra udlandet på knap 2 mia. dollars om dagen.
 Kritiske økonomer, som f.eks. den tidligere cheføkonom i Dresdner Bank, Kurt Richebächer (se også Agro-Nyt, nov. `99), har flere gange påpeget, at føderalbankdirektør Alan Greenspans fortælling om »nye økonomiske love«, der skulle være opstået takket være indførelsen af ny computerteknologi, i virkeligheden er et skalkeskjul for historiens største kreditekspansion. Det er denne kreditboble, ikke Greenspans mytiske produktivitetsstigning, der har været drivkraften bag den lange amerikanske økonomiske vækst.
 Og Alan Greenspan har tilsyneladende tænkt sig at gøre alt for at holde liv i boblen. Den 3. januar overraskede han den globale finansverden ved at sænke den amerikanske udlånsrente med 0,5% til 6,0%, uden at vente på føderalbankens markedskomitémøde i slutningen af januar. Sidste gang Greenspan sænkede renten udenfor de regulære møder i markedskomitéen, var i oktober 1998, da Ruslands gældskrise og sammenbruddet af spekulationsfonden LTCM truede med at knække hele verdens finanssystem. Denne gang var Greenspan åbenbart bange for, at det er den amerikanske økonomi, der er ved at bryde helt sammen. Med god grund.
 Den 26. december meddelte discountbutikskæden Bradlees, at den havde indgivet konkursbegæring, lukket 105 butikker og sendt 10.000 arbejdere hjem. Den 28. december var det så den gamle hæderkronede butikskæde Montgomery Ward, der meddelte, at man drejede nøglen om, lukkede 250 butikker og sendte 28.000 ansatte på gaden. Den 29. december meddelte den tredje største stålproducent i USA, LTV Steel, at man var gået i betalingsstandsning, og at 18.000 arbejdspladser var i fare. I begyndelsen af januar meddelte de store amerikanske bilselskaber, at salgstallene for december måned var så dårlige, at man ville blive tvunget til midlertidigt at lukke flere bilfabrikker. For Chryslers vedkommende drejede det sig om 5 ud af 12 fabrikker i USA og Canada, som ville blive lukket i to uger. 30.000 arbejdere ville blive sendt på tvungen ferie. General Motors meddelte, at 8 fabrikker ville blive lukket midlertidigt og 23.000 arbejdere sendt hjem for en begrænset periode.
 Det var dog tallene fra den amerikanske forening af indkøbschefer, National Association of Purchasing Management, NAAPM, der blev offentlig gjort den 2. januar, som for alvor fik Alan Greenspan til at trykke på panikknappen. Ifølge NAAPM's seneste indeks er den amerikanske industris indkøb af råvarer og produkter fra underleverandører nu det laveste siden april 1991. Det betyder en dramatisk opbremsning af den amerikanske industriproduktion i de kommende måneder.
 Det hjalp næppe heller på Alan Greenspans blodtryk, at Californiens guvernør Gray Davis den 26. december troppede op hos føderalbankdirektøren for at sætte ham ind i de alvorlige finansielle vanskeligheder, som elselskaberne i USA's største delstat er havnet i. Ved årsskiftet havde de to største selskaber, Pacific Gas & Electric og Southern California Edison, akkumuleret en gæld på knap 12 mia. dollars, hvoraf godt 2 mia. dollars var kortfristet gæld, der skal afdrages indenfor de kommende to måneder. Hvis de to elselskaber krakker, vil det være første gang siden depressionen i 30'erne, at energiselskaber bliver tvunget til at lukke.
 Over hele USA har de seneste års privatisering af energisektoren ført til kaos, og næste krisepunkt ventes at blive naturgassen. Ifølge guvernør Davis er det den direkte årsag til krisen i Californien. Det »frie« elmarked har ført til massiv spekulation i energipriser og stigninger i forbrugernes elregning på flere hundrede procent. Manglende investeringer i infrastruktur har ført til direkte mangel på elektricitet, hvor flere delstater nu oplever regelmæssige afbrydelser i elektricitetsforsyningerne. Noget man ellers kun kendte til på Manhattan i New York. I det nordvestlige USA har den store aluminiumskoncern Kaiser midlertidigt lukket sin aluminiumsproduktion for at videresælge sin elektricitet. Det er der langt flere penge i. Men det vil medføre mangel på aluminium til den amerikanske industri allerede til foråret. Den 4. januar gav energistyrelsen i Californien tilladelse til, at de kriseramte elselskaber hæver deres priser overfor de i forvejen hårdt plagede kunder. Men det var ikke nok. En hurtig udregning viste, at selskaberne stadig ville tabe penge for hver kilowatttime. Den 5. januar styrtdykkede aktiekurserne på Wall Street som følge af rygter om, at Bank of America stod til enorme tab på sine lån til de to californiske elselskaber. Oven i hatten kom så rygter om, at samme bank også står til store tab på sine spekulative derivatinvesteringer. En kilde i City of London sagde til Agro-Nyt's samarbejdspartner Executive Intelligence Review, at dissse tab sandsynligvis vil blive udløst, hvis Nasdaq-indekset faldt under 2.200. Det var nær sket den 3. januar, og det skulle have været en væsentlig årsag til, at Greenspan så pludseligt sænkede renten.
 LAROUCHE STILLER OP IGEN
 Den 27. december meddelte den amerikanske økonom Lyndon LaRouche, at han atter vil være at finde på valgsedlen ved Det demokratiske Partis primærvalg forud for præsidentvalget i år 2004. I sin udtalelse til pressen, sagde LaRouche bl.a.:
 »Selv om afgående præsident Bill Clinton stadig vil være den ledende personlighed, som Det demokratiske Parti vil samle sig omkring, rækker det ikke. Verden er fanget i en moralsk krise, som også er en økonomisk krise. Den store opgave består i at vende vor nation væk fra de seneste 35 års politiske retning og tilbage til de succesrige politiske principper, der trak nationen ud af krisen i 1933-45.«
 Følg LaRouche på internettet. Hør ham live eller læs udskrifter af tidligere udsendelser på:
 www. larouchespeaks.com


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
This is an appeal from a decree "setting aside" certain "tax sale proceedings" and a deed from the County Commissioners to defendant Richard Queen, and declaring the deed "null and void", but decreeing to be "due and owing", to Richard from his seven brothers and sisters, all plaintiffs except one sister, a defendant, and "to be a lien" on their respective interest in the property in *Page 525
 question, certain sums aggregating $783.42 less credits to three of the brothers, and decreeing payment of the sum due or, in default, sale of the property. Both defendants have appealed. The defendant sister apparently claims no interest in the property and therefore seems to have no interest in the appeal except perhaps because of the pecuniary decree against her and the plaintiff brothers and sisters.
 In their brief defendants, "for purposes of this appeal, * * * adopt the statement of facts" in the opinion of the lower court. At the argument they suggested a distinction in this respect between facts and implications in the opinion. We find no basis for such a distinction. The facts stated in the opinion are found from the evidence with the opportunity to see and hear the witnesses. As defendants, in the appendix to their brief, set out no evidence at all, and the testimony set out in plaintiffs' brief is not more favorable to defendants' contentions than the opinion, we must necessarily confine ourselves to the facts stated in the opinion. Grimm v. Virts, 189 Md. 297,55 A.2d 716.
 Judge McWilliams in his opinion states the facts thus:
 "On 22 November, 1905, Louis Queen acquired a tract of land in Anne Arundel County containing approximately 48 acres. In 1907 he died, intestate. He was survived by his widow, now Anna Anderson, and the other parties to this cause, who are his children. The widow and the children, with some exceptions, have occupied the land ever since. It appears that taxes were paid infrequently and the property was sold several times for the non-payment of taxes, but was always redeemed by one or more of the children before the period of redemption expired.
 "No taxes were paid for the years 1931, 1932, 1933 and 1934. On October 16, 1935, C. Albert Hodges, late County Treasurer, advertised and sold the property for the delinquent taxes above mentioned. There being no bidders, the County Commissioners of Anne Arundel County purchased the property for the sum of $193.64, that being the amount of taxes in arrears plus the cost of making *Page 526
 the sale. The Treasurer did not report the sale to the Circuit Court until 22 November, 1937. The final order of ratification was passed by the Court on 27 January, 1938.
 "It is difficult to obtain an accurate picture of what actually happened before and after the tax sale because of the fact that the testimony produced at the hearing is in many instances contradictory, ambiguous and generally unsatisfactory. After reviewing it a number of times, I am of the opinion that the story is about as follows:
 "With one or two possible exceptions, all of the parties to this cause are uneducated colored people who know nothing of business and, except for Richard, have spent their entire lives in the country. Since each of them owned only a fractional interest in the property, it is understandable that the responsibility for paying taxes did not weigh too heavily on any of them. As a matter of fact, it is doubtful if any of them had any full realization of the importance of paying taxes. Their joint laxity in this regard may be partially excused by a recognition of the then existing policy of the Treasurer, who was himself shockingly lax in the collection of taxes. That it was necessary to have a special Act of Legislature passed to provide for the collection of taxes four years in arrears seems sufficient evidence of this fact.
 "The defendant, Richard Queen, left the home some years ago and became a railroad porter, making his residence in New York. All the others lived on the property, leading a rather simple communal life. Apparently no attempt was made to allot portions of the property for the use of any particular one. Each one seemed to be satisfied with making whatever use of the property happened to suit him, and since their various uses of the property seemed never to be in conflict, they experienced no difficulties. Richard visited the home from time to time, and claims that, on several occasions, he furnished the funds needed to redeem the property from prior tax sales. *Page 527
 "After the sale of the property in October, 1935, to the County Commissioners, some small payments were made to the County Treasurer by one of the parties. There is some evidence tending to show that Richard made these payments, but in his testimony he denied having made them, so it is reasonable to conclude that they were made by one of the others. At least one of the parties, Joseph Queen, was concerned about the fact that the property had been sold to the County for taxes because he was told by the Property Clerk that if the entire arrears were not paid up they would lose not only the property but the money that had been paid as well. At or about this time, — just when it is difficult to determine from the testimony, — Richard came down from New York and interested himself in the matter of the tax arrears. There is some evidence tending to prove that the others paid him some money to apply on the back taxes but just exactly what the circumstances surrounding these payments were it is impossible to determine.
 "Some time during the fall of 1937, Richard entered into negotiations with the County Treasurer's office for the purchase of the property. That he intended to purchase the property, rather than redeem it, seems quite clear, and it is equally clear that he did not make known his intention to purchase it to the other co-owners. He borrowed the money from an aunt in New York, and on January 20, 1938, paid the County Treasurer $235.68, representing the balance due on the property and probably including taxes for the years 1936, 1937 and 1938.
 "At this point it should be noted that the purchase price required by the Treasurer was paid seven days before the final ratification of the tax sale. The deed from the County Treasurer to Richard Queen was executed and recorded February 1, 1938, five days after the ratification of the tax sale.
 "Shortly after the transaction was concluded, Richard informed all but one or two of the other parties that he had bought the property and that from then on his mother was to be the boss. In his testimony he said that he was *Page 528
 going to be the `controller'. There was little, if any, change in the subsequent use of the property. From time to time Richard spent some money making repairs and improvements, and for the years 1939 to 1945, inclusive, he paid all the taxes. Joseph made some repairs and improvements on a house occupied by him, and Herbert and Harry built a tobacco barn on the property, but they kept all the money that was realized from the sale of the tobacco. What other expenditures the brothers made on the property after 1937 appear to have been made for their own comfort and convenience, rather than for the benefit of all. From time to time Richard tried, with indifferent success, to collect money from the others. It is not clear whether they considered this to be their share of the taxes or rent.
 "The incident which resulted in the institution of this litigation occurred in 1945. It was the renting by Herbert of his house to some other person. When Richard found out about this, he demanded that the rent be paid to him as he was the owner of the propery. The brothers thereupon consulted counsel, and this suit was filed in the early part of 1946.
 "Considering all the circumstances, I find it difficult to conclude that the plaintiffs fully realized Richard's claim of absolute ownership until they consulted counsel. I doubt very much if Richard ever made it plain to them that it was his intention to become the absolute owner and that from 1938 on they were merely tenants by sufferance. Of course, it is true that he told them he had bought the property, but I am inclined to believe that they all thought he had bought it for the family, and that since it had not fallen into the hands of outsiders everything would continue as before. I must admit, however, that it would be difficult to sustain this belief if the parties were literate, intelligent people, with a substantial knowledge of day to day business details.
 "The relief prayed for in the amended bill of complaint is that the deed from C. Albert Hodges, late County Treasurer, and the County Commissioners of Anne Arundel *Page 529
 County to Richard Queen be set aside, and that the plaintiffs may be declared to hold the property unaffected thereby, or, in the alternative, that Richard Queen may be declared to hold the property in trust for the heirs of Louis Queen and that a Trustee may be appointed to convey the legal title to Louis Queen's heirs. The amended bill also asks for the usual general relief.
 "Elizabeth Boston is named as a party defendant, but it seems quite clear that this is only for the purpose of bringing her interest in the property before the Court, because, for some reason or other, she declined to become a plaintiff. She has not answered but, under the view I take of the case, this makes no difference. The defendant, Richard Queen, answered in detail, contending in substance that the suit of the plaintiffs is barred by laches and limitations."
 Judge McWilliams then states the question presented:
 "The tax sale held in October, 1935, has already been considered by the Court of Appeals in Free v. Greene,175 Md. 36, 199 A. 857, 117 A.L.R. 717. In that case the report of sale was not filed in this Court until February 4, 1937. It was held that the delay was about five months too long and for that reason the Court reversed the decree of the Chancellor, thereby making the sale void. In the instant case, the report of sale was not filed until November 22, 1937, almost ten months later than the filing of the report in Free v. Greene, supra. It hardly seems necessary to say that if the delay in Free v. Greene, supra,
 was fatal, then the delay in this case must be all the more fatal.
 "There is no doubt whatever that if the plaintiffs had brought suit to set aside this tax sale in 1939 or 1940, the Court, following the case of Free v. Greene, supra, would have been obliged to declare it null and void. The question presented here is, has anything occurred between 1938 and the date of the filing of this bill which operates to validate an admittedly invalid tax sale. The defendant contends that his title is now not subject to attack because of laches on the part of the plaintiffs and the running *Page 530
 of the period of limitations prescribed by Chapter 208 of the Acts of 1941.
 "Chapter 208 of the Acts of 1941 added a new section to the tax sale laws of Anne Arundel County. It provides in part as follows:
 `496C. (a) When a sale of property for taxes has been ratified by order of court, no suit or action may be brought to contest the title of the purchaser of such property on the ground of any invalidity or irregularity in the proceedings in connection with such sale —
 `(1) After three years from June 1, 1941, if the sale was ratified before that date, except as provided in (3); * * *
 `After the expiration of such periods the order of court ratifying the sale shall be conclusive as to the legality of all proceedings in connection with the sale of the property.'
 "If the above statute is valid and within the constitutional power of the Legislature to enact, then the plaintiffs are effectively barred from maintaining this suit. However, there is grave doubt as to the validity of these statutes."
 On the question of laches he says: "Referring to the defense of laches, it is true that there has been a long delay but as I have said before, the delay is understandable, and it appears that the plaintiffs acted promptly when they came to a full realization of the nature of the defendant's claim of title. Furthermore, it requires nothing more than the payment of money to put the defendant in status quo ante." In this view we concur. It may be added that the bill alleges and the court in effect finds that plaintiffs are and always have been in possession of the property; Richard's alleged title under the Act of 1941 did not exist until June 1, 1944. The bill is in the nature of a bill to quiet title, not an action of ejectment.
 Judge McWilliams holds that section 496C (a)(1) of the Act of 1941 "does not operate to bar the plaintiffs from maintaining this suit". We concur in this conclusion. We may assume, without deciding, that: a *Page 531
 statute of limitations might reduce, in all cases or in cases against purchasers at tax sales, the necessary period of adverse possession from twenty years to three and the Act of 1941, if so limited or construed and applied, would be valid. Cf. Kelch v.Keehn, 183 Md. 140, 36 A.2d 544. But, as has been said, plaintiffs are in possession and cannot be barred by a statute of limitations. Even if the Act of 1941 could bar a bill to quiet title, it would not purport to destroy a defense of title and possession in an action of ejectment or other proceedings at law or in equity.
 As this court has often said, report and ratification of a tax sale was not required until 1867, and after 1872 (until 1943) ratification merely shifted the burden of proof of invalidity of the sale and was prima facie, not conclusive, evidence of a good title. Gill v. Sommer, 191 Md. 204, 209-210, 60 A.2d 683, 685. In the case of Free v. Greene, supra, it was held that under the Anne Arundel County statute, Code of Public Local Laws (1930), as amended by Act of 1931, ch. 280 (not necessarily under other statutes) a tax sale is invalid unless reported and ratified within eleven months. In Baumgardner v. Fowler,82 Md. 631, 34 A. 537, it was held that a Garrett County statutory provision that ratification of a tax sale would be conclusive as to the regularity of the Treasurer's proceedings and of the sale, except in case of fraud, was invalid. Quoting Marx v. Hanthorn,148 U.S. 172, 13 S. Ct. 508, 37 L. Ed. 410, this court said: "It is competent for the legislature to declare that a tax deed shall beprima facie evidence, not only of the regularity of the sale, but of all prior proceedings and of title in the purchaser, but the legislature cannot deprive one of his property by making his adversary's claim to it, whatever that claim may be, conclusive of its own validity, and it cannot, therefore, make the tax deed conclusive evidence of the holder's title to the land." 82 Md. at page 639, 34 A. at page 538. Ratification of a tax sale usually is practically an ex parte proceeding. The present general act of 1943, Code Supp. 1947, art. 81, §§ 71A-90W, and the *Page 532
 previous Baltimore City act of 1941, Laws 1941, c. 540, provide a normal procedure for conclusively divesting title in the owner and vesting it in the purchaser at a tax sale, viz., a full-fledged judicial foreclosure proceeding. Gathwright v.Baltimore, 181 Md. 362, 370, 30 A.2d 252, 145 A.L.R. 590;Shapiro v. National Color Printing Co., 191 Md. 194,60 A.2d 679. A statute cannot effectually declare that title to property now vested in A shall be vested in B. Davidson v. New Orleans,96 U.S. 97, 102, 24 L. Ed. 616. Ratification of the tax sale in the instant case, which shows on its face that it occurred two years after the sale, cannot be conclusive evidence that the sale was ratified within eleven months.
 What rights, if any, some of the plaintiffs may have against their brothers and sisters in respect of improvements made by them is a question which is not raised in the instant case and on which no opinion is intimated. In view of the fact that one sister declined to become a plaintiff and Judge McWilliams apparently did not find all the plaintiffs equally lacking in intelligence, education and experience, we have not considered the alternative ground of relief prayed, viz., that by reason of the tenancy in common and of actual fiduciary family relations Richard should, in equity, be regarded as a trustee buying for the benefit of all the co-tenants and the latter are not by laches barred from such relief.
 Decree affirmed, with costs. *Page 533


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 21.4.2005
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 L 102/41
 ΑΠΌΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΉΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ ΤΟΥ ΕΟX
 αριθ. 158/2004,
 της 29ης Οκτωβρίου 2004,
 για την τροποποίηση του παραρτήματος XIII (Μεταφορές) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ TOY ΕΟΧ,
 Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε από το πρωτόκολλο αναπροσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής καλούμενη «η συμφωνία», και ιδίως το άρθρο 98,
 Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
 (1)
 Το παράρτημα XIII της συμφωνίας τροποποιήθηκε από την απόφαση αριθ. 129/2004 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 24ης Σεπτεμβρίου (1).
 (2)
 Ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 2320/2002 του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 16ης Δεκεμβρίου 2002, για τη θέσπιση κοινών κανόνων στο πεδίο της ασφάλειας της πολιτικής αεροπορίας (2), ενσωματώθηκε στην παρούσα συμφωνία με την απόφαση αριθ. 61/2004 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 26ης Απριλίου 2004 (3), με συγκεκριμένες προσαρμογές ανά χώρα.
 (3)
 Ο κανονισμός (EΚ) αριθ. 1138/2004 της Επιτροπής, της 21ης Ιουνίου 2004, για την καθιέρωση κοινού ορισμού των ζωτικών τμημάτων των ελεγχόμενων περιοχών ασφαλείας των αερολιμένων (4), πρόκειται να ενσωματωθεί στη συμφωνία,
 ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:
 Άρθρο 1
 Μετά το σημείο 66ιβ [κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 785/2004 του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου] του παραρτήματος XIII της συμφωνίας, παρεμβάλλεται το ακόλουθο σημείο:
 «66ιγ.
 32004 R 1138: Κανονισμός (EΚ) αριθ. 1138/2004 της Επιτροπής, της 21ης Ιουνίου 2004, για την καθιέρωση κοινού ορισμού των ζωτικών τμημάτων των ελεγχόμενων περιοχών ασφαλείας των αερολιμένων (EE L 221 της 22.6.2004, σ. 6).»
 Άρθρο 2
 Τα κείμενα του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1138/2004 στην ισλανδική και νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα για τον ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης, είναι αυθεντικά.
 Άρθρο 3
 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 30 Οκτωβρίου 2004, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας (5).
 Άρθρο 4
 Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα για τον ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα για τον ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
 Βρυξέλλες, 29 Oκτωβρίου 2004.
 Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ
 Ο Πρόεδρος
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) ΕΕ L 64 της 10.3.2005, σ. 55.
 (2) EE L 355 της 30.12.2002, σ. 1. κανονισμός όπως τροποποιήθηκε από τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 849/2004 (ΕΕ L 158 της 30.4.2004, σ. 1).
 (3) ΕΕ L 277 της 26.8.2004, σ. 175.
 (4) ΕΕ L 221 της 22.6.2004, σ. 6.
 (5) Δεν έχουν αναφερθεί συνταγματικές απαιτήσεις.


type: wikipedia

text:
As curvas de Kruithof ou ábaco de Kruithof delimitam em um gráfico a região que combina os níveis de iluminância e temperatura de cor em que normalmente se considera um ambiente como confortável ou agradável ao observador. O físico holandês Arie Andries Kruithof determinou as curvas a partir de dados psicofísicos, ainda que os dados experimentais originais não estejam representados nas próprias curvas. As condições de iluminação que se encontram dentro da zona delimitada pelas curvas são consideradas, de modo empírico, como agradáveis ou naturais, enquanto as que estão fora dela são consideradas incômodas, desagradáveis ou não naturais. As curvas de Kruithof são um modelo adequado para descrever as fontes de luz que se consideram naturais ou que se assemelham à um corpo negro, ajustado à Lei de Planck, mas sua validade para descrever as preferências humanas quanto à iluminação de interiores tem sido consistentemente questionada por novos estudos.
 Por exemplo, a luz diurna tem uma temperatura de cor de 6500 K e uma iluminância de cerca de 104 e 105 lux. Esta relação do par temperatura de cor/iluminância resulta em uma reprodução de cor natural, mas se a iluminância fosse menor, resultaria em uma aparência fria e azulada. Na iluminação típica de um escritório, os níveis de iluminância costumam estar ao redor de 400 lux, e as temperaturas de cor agradáveis são menores (entre 3000 e 6000 K), e numa moradia os níveis típicos costumam estar ao redor de 75 lux, portanto a temperatura de cor agradável seria menor (entre 2400 e 2700 K). Estas relações entre temperatura de cor/iluminância são obtidas na maior parte das vezes com com lâmpadas fluorescentes ou incandescentes, respectivamente. É preciso ter em conta que a região de iluminação dita confortável no gráfico contém valores de temperatura de cor e iluminância que são comparados com relação aos valores fornecidos por ambientes com uma iluminação natural.
 História
 Quando começaram a ser utilizadas as lâmpadas fluorescentes em 1941, Kruithof começou a pesquisar com experimentos psicofísicos para criar um guia técnico destinado aos projetos de iluminação artificial. Usando lâmpadas fluorescentes de descarga de gás, Kruithof foi capaz de manipular as cores da luz emitida e perguntou a um grupo de observadores para relatarem se a luz era agradável ou não à eles. O esboço inicial das curvas resultantes consiste de três regiões principais; a intermediária corresponde às fontes de luz consideradas agradáveis; a região inferior corresponde às cores consideradas como frios e escuros; e a região superior que corresponde às cores considerados quentes e anormalmente coloridas. Estas regiões, aproximadamente, ainda são usadas para determinar a configuração mais apropriada de iluminação para moradias e escritórios.
 Percepção e adaptação
 As investigações de Kruithof estão relacionadas diretamente com a adaptação do olho humano às mudanças na iluminação. Conforme decresce a iluminação, cresce a sensibilidade à luz azul. Isto se conhece como efeito Purkinje. O sistema de visão humano muda da visão fotópica (usando os cones) para a visão escotópica (usando os bastonetes) quando os níveis da iluminância decrescem. Os bastonetes têm uma alta sensibilidade à radiação azul, enquanto os cones têm sensibilidade aos vermelhos, verdes e azuis. Dado que as células fotorreceptoras da visão escotópica são mais sensíveis ao azul, isso aumenta a sensibilidade humana à luz azul. Por isso as fontes de alta temperatura de cor (azuladas) geralmente se consideram desagradáveis com iluminâncias baixas e só resta uma estreita margem de fontes de luz agradáveis. Assim, o campo de fontes de luz agradáveis aumenta na visão fotópica quando os níveis de iluminância crescem.
 Críticas
 Apesar das curvas de Kruithof serem utilizadas para projetar a iluminação artificial em espaços internos, em escritórios ou moradias, com a condição geral sugerida de utilizar fontes de baixa temperatura de cor (CCT) e com baixas iluminâncias, Kruithof não descreve o método de avaliação, as variáveis independentes, nem a amostra de teste que foi utilizada para desenvolver a curva. Sem esses dados nem outras validações, as conclusão não devem ser consideradas totalmente confiáveis. A relação entre iluminância e correlação de temperatura de cor (CCT não foi apoiada por trabalhos posteriores.
 Contudo, por outro lado, continuam representativas da realidade, uma vez que seguido a interpretação de Kruithof por exemplo, de acordo com as curvas tem-se que as lâmpadas fluorescentes (com temperaturas de cor entre 3000 e 6000 K) sejam utilizadas habitualmente com altas iluminâncias, acima de 500 lx. A luz das lâmpadas fluorescentes pode ser preferível em locais de trabalho porque os empregados podem ser mais capazes de focar seus esforços em suas tarefas do que se sentindo desconfortáveis sob uma iluminação desagradável. Nas moradias, preferem-se as fontes de luz com menos iluminância e temperaturas de cor mais baixas, que se consideram mais confortáveis e agradáveis.
 Iluminância e CCT foram analisadas por diversos estudos de iluminação de interiores. e esses estudos consistentemente demonstraram uma relação diferente àquela sugerida por Kruithof. Ao invés de ter limites superiores e inferiores, esses estudos não indicam que a temperatura de cor tenha um efeito significativo e para iluminância indicam apenas para evitar níveis abaixo dos 300 lux. Estudos recentes não exploraram a parte crítica principal que são os regimes de baixa iluminância ou de baixa temperatura de cor abaixo dos 3000 K em geral, mesmo que alguns dos estudos apontados tenham atingido 2850 K. Essa lacuna de dados é particularmente importante pois se relaciona com praticamente todos os ambientes quotidianos na qual os projetos de iluminação operam - hotéis, restaurantes e configurações residenciais. Futuras avaliações dessas áreas seriam úteis, dadas as implicações para o aprendizado contemporâneo das implicações da luz na saúde e no ritmo circadiano.
 Estudos posteriores
 As curvas de Kruithof, tal como foram descritas, não contêm valores de dados experimentais e servem como aproximação às condições desejáveis de iluminação. Portanto sua precisão científica tem sido reavaliada.
 A representação dos índices de cor é uma medida para descrever a aparência de uma fonte sem se importar se ela é considerada agradável. O índice representa a capacidade de uma dada fonte em reproduzir fielmente as cores dos objetos. As fontes de luz artificial antigas, como as velas ou ou as lâmpadas incandescentes têm espectros electromagnéticos que reproduzem muito aproximadamente os do corpo negro; muito parecidas às fontes de luz naturais. Muitas lâmpadas fluorescentes modernas e muitos lâmpadas LED têm espectros que não se parecem aos de corpo negro e portanto, a forma como são considerados não naturais. Por isso, a maneira em que reproduzem as cores percebidas em um ambiente também pode ser considerada antinatural. Ainda que estas fontes novas possam conseguir umas relações entre as temperaturas de cor e os níveis de iluminância que estejam dentro da região de conforto das curvas de Kruithof, a variação da representação da cor pode resultar, ao final, desagradável.
 Segundo a atividade ou o ambiente, pode haver diferentes relações dos pares de temperatura de cor/iluminância: as fontes de luz preferidas mudam dependendo do ambiente que ilumina a fonte. Os observadores preferem pares de de temperatura de cor/iluminância dentro da zona confortável para comer, reunir-se e estudar, mas também preferem pares de valores de temperatura de cor e iluminância na zona baixa (região inconfortável no gráfico) para as atividades noturnas e se preparar para dormir. Isto está relacionado com o efeito Purkinje; os observadores que querem um pouco de luz durante a noite querem temperaturas de cor baixas ainda que os níveis de iluminação sejam muito baixos.
 Os resultados de Kruithof podem variar também em função da cultura ou da localização geográfica. As fontes preferidas estão fundadas nas experiências pessoais prévias de percepção da cor e, como as diferentes regiões do mundo podem ter suas normas de iluminação próprias, cada cultura pode ter suas próprias fontes de luz aceitáveis.
 A iluminância de uma fonte é o fator decisivo para decidir se uma fonte é agradável ou não, pois mesmo que os observadores participando no experimento avaliem uma relação entre temperatura de cor e nível de iluminância, sabe-se que suas impressões permanecem as mesmas quando apenas a temperatura de cor muda. Além disso, há uma relação entre a temperatura de cor e o brilho aparente da fonte. À partir destas descobertas resulta evidente que o índice de cor em vez da relação de temperatura de cor pode ser uma medida mais indicada para determinar se uma fonte é considerada ou não agradável.
 Veja também
 F.lux
 Melanopsina
 Melatonina
 Bibliografia
 (A study in which the average luminance was 8 cd/m2, or the illumination 200–400 lux, with an average of about 330 lux.)
 Ligações externas
 Daylight: Is it in the eye of the beholder? by Kevin P. McGuire.
 Iluminação
 Cor
 Visão
 Psicofísica


text:
 12.12.2006
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 350/10
 AZ AKCS–EK NAGYKÖVETEK BIZOTTSÁGÁNAK 4/2006 HATÁROZATA
 (2006. szeptember 27.)
 a Mezőgazdasági és Vidéki Együttműködés Technikai Központjának (CTA) alapszabályáról és eljárási szabályzatáról
 (2006/878/EK)
 AZ AKCS–EK NAGYKÖVETEK BIZOTTSÁGA,
 tekintettel az egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportjának tagjai, másrészről az Európai Közösség és tagállamai között létrejött, 2000. június 23-án Cotonou-ban aláírt partnerségi megállapodásra (1) (a továbbiakban: „Megállapodás”) és különösen annak III. melléklete 3. cikkének (4) bekezdésére,
 tekintettel a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői közötti, a 2000. június 23-i, Cotonou-ban (Benin) aláírt, az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok, valamint az Európai Közösség és tagállamai közötti partnerségi megállapodás pénzügyi jegyzőkönyve alapján nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és adminisztrációjáról, továbbá az EK-Szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló, 2000. szeptember 18-i belső megállapodásra (2),
 mivel:
 (1)
 A Megállapodás III. melléklete 3. cikkének (4) bekezdése előírja a Nagykövetek Bizottsága számára, hogy a megállapodás aláírását követően a határozza meg a Mezőgazdasági és Vidéki Együttműködés Technikai Központjának (a továbbiakban: „a Központ”) – beleértve a felügyeleti szerveket is – alapszabályát és eljárási szabályzatát. A Központnak a Megállapodás III. melléklete 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében vett felügyeleti szerveként eljáró igazgatótanácsot kell létrehozni.
 (2)
 A Megállapodáshoz csatolt, a kiváltságokról és mentességekről szóló 2. jegyzőkönyv 1. cikkének második albekezdése e kiváltságokat és mentességeket kiterjeszti a Központ személyzetére,
 A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
 1. cikk
 (1) A Központ jogi személyiséggel rendelkezik, és a Megállapodás részes felének minősülő valamennyi államban az adott állam joga szerint a jogi személyeknek biztosított legteljesebb jogképességgel rendelkezik.
 (2) A Központ személyzete a kiváltságokról és mentességekről szóló 2. jegyzőkönyv által biztosított, a Megállapodáshoz csatolt VI. és VII. nyilatkozatban említett szokásos kiváltságokat, mentességeket és könnyítéseket élvezi.
 (3) A Központ nonprofit szervezet.
 (4) A Központ székhelye ideiglenesen Wageningenben (Hollandia), egy kihelyezett részlege pedig Brüsszelben van.
 2. cikk
 A Központ feladatait és célkitűzéseit a Megállapodás III. melléklete 3. cikkének (1), (2) és (3) bekezdése határozza meg.
 A Központnak e célkitűzéseket egy átfogó stratégiai dokumentumban kell részletesen meghatároznia.
 3. cikk
 (1) A Központ felügyelő hatósága a Nagykövetek Bizottsága a Megállapodás III. melléklete 3. cikke (4) és (5) bekezdésének megfelelően.
 (2) Igazgatótanácsot kell létrehozni e határozat 4. cikkének megfelelően.
 (3) A Központ a Megállapodásban vagy az ahhoz csatolt nyilatkozatokban említett intézményekkel és egyéb szervekkel szoros együttműködésben végzi tevékenységeit. A Központ szükség esetén regionális és nemzetközi intézményekhez fordulhat, különösen azokhoz, amelyek a Közösségben vagy az AKCS-államokban találhatók, és amelyek agrár- és vidékfejlesztési kérdésekkel foglalkoznak.
 (4) A Központ tevékenységeit az igazgatótanács kezdeményezésére rendszeres időközönként értékelik.
 4. cikk
 (1) Igazgatótanács jön létre, amelynek feladata, hogy technikai, igazgatási és pénzügyi téren támogatást, felügyeletet és ellenőrzést biztosítson a Központ valamennyi tevékenysége tekintetében.
 (2) Az igazgatótanács paritásos alapon hat tagból áll, akiket a mezőgazdaság és a vidékfejlesztés és/vagy az információs és kommunikációs politikák, a tudomány, az igazgatás és a technológia területén szerzett személyes képességeik és szakmai képzettségük alapján neveznek ki. Feladataikat függetlenül látják el, harmadik felektől nem kérnek és nem fogadnak el utasításokat, és kizárólag személyes minőségükben, a Központ érdekét szem előtt tartva járnak el.
 (3) Az igazgatótanács tagjait az érintett felek a Megállapodás részes felének minősülő államok állampolgárai közül, a képesítési követelmények alapján választják ki. Kinevezésüket a Nagykövetek Bizottsága megerősíti. A hat tagot a Nagykövetek Bizottsága legfeljebb ötéves időtartamra nevezi ki, félidős felülvizsgálattal.
 (4) Az igazgatótanács tanácskozásain a Bizottság, az Európai Unió Tanácsának Főtitkársága és az AKCS-titkárság egy-egy képviselője megfigyelői minőségben részt vesz.
 (5) Az igazgatótanács tagjai eljárási szabályzatuk rendelkezéseinek megfelelően, legfeljebb ötéves időtartamra elnököt és az alelnököt választanak. Az elnöki tisztséget betöltő személyt az egyik, az igazgatói tisztséget betöltő személyt a másik fél (az AKCS vagy a Közösség) biztosítja. Az alelnöki tisztség betöltése az elnöki tisztséget betöltő féltől eltérő felet illeti.
 (6) Az igazgatótanács eljárási szabályzatának megfelelően, a jelen lévő vagy képviselt tagok egyszerű többségével hozza határozatait. Az igazgatótanács minden egyes tagjának egy szavazata van. Szavazategyenlőség esetén az elnök szavazata dönt.
 (7) Az egyes ülésekről jegyzőkönyv készül. Az igazgatótanács megbeszélései bizalmasak.
 (8) Az igazgatótanács biztosítja a Központ tevékenységeinek szigorú felügyeletét. Évente legfeljebb négy rendes ülést tart. Emellett a Nagykövetek Bizottsága vagy az elnök kezdeményezésére, illetve az igazgató kérésére összeülhet minden olyan alkalommal, amikor azt feladatainak végrehajtása megköveteli.
 (9) A Központ igazgatója konzultatív szerepet tölt be az igazgatótanács munkájában. A Központ biztosítja az igazgatótanács titkárságát. Az igazgatótanács konkrét kérdésekben tanácsadást kérhet a Központ igazgatótanácsának és személyzetének más tagjaitól és/vagy külső szakértőktől.
 (10) Az igazgatótanács feladatai a következők:
 a)
 tanácsokkal látja el és támogatja az igazgatót a Központ irányításával kapcsolatban, és biztosítja a Nagykövetek Bizottsága által meghatározott szabályok és célkitűzések megfelelő végrehajtását;
 b)
 a Központ igazgatójának javaslatára:
 i.
 elfogadja a Központ átfogó stratégiai dokumentumát, majd jóváhagyásra benyújtja a Nagykövetek Bizottságának;
 ii.
 jóváhagyja az éves és többéves munkaprogramokat;
 iii.
 jóváhagyja a szervezeti struktúrát, a személyzeti politikát és a szervezeti ábrát;
 iv.
 jóváhagyja az új alkalmazottak felvételét és a hivatalban levő alkalmazottak szerződésének megújítását, meghosszabbítását vagy megszüntetését;
 v.
 jóváhagyja a Központ éves költségvetését;
 vi.
 elfogadja az éves pénzügyi kimutatásokat;
 és
 vii.
 jóváhagyja az éves jelentéseket és továbbítja azokat a Nagykövetek Bizottságának, annak ellenőrzésére, hogy a Központ tevékenységei megfelelnek-e a Megállapodásban és az átfogó stratégiai dokumentumban megállapított célkitűzéseknek;
 c)
 jelentést tesz a Nagykövetek Bizottságának a feladatai ellátása során felmerült valamennyi fontos kérdésről.
 (11) Az igazgatótanács a Nagykövetek Bizottságának tartozik elszámolással.
 (12) Az igazgatótanács ajánlati felhívást követően legalább három ajánlat közül kiválaszt egy nemzetközileg elismert könyvvizsgáló céget, hároméves időtartamra. E könyvvizsgálók megvizsgálják, hogy az éves pénzügyi kimutatások megfelelő módon és a nemzetközi számviteli standardokkal összhangban készültek-e, valamint hű áttekintést nyújtanak-e a Központ pénzügyi helyzetéről. A könyvvizsgálók a Központ pénzgazdálkodásának hatékonyságát és eredményességét is véleményezik.
 (13) Az igazgatótanács az éves pénzügyi kimutatásokat végső jóváhagyásra benyújtja a Nagykövetek Bizottságának. A Nagykövetek Bizottsága feladata, hogy az igazgatót mentesítse a költségvetés végrehajtására vonatkozó felelőssége alól.
 (14) Az igazgatótanács kidolgozza eljárási szabályzatát.
 5. cikk
 (1) A Központot a Nagykövetek Bizottsága által legfeljebb ötéves időtartamra kinevezett igazgató irányítja.
 A Nagykövetek Bizottsága társelnökeit bízza meg az igazgató szerződésének aláírásával. A szerződést a Központ személyzetére vonatkozó szabályok szerint kötik és annak megfelelően kezelik. A Nagykövetek Bizottsága jogosult az igazgatót érintő bármely szükséges döntés meghozatalára.
 (2) Az igazgató a Központ jogi képviselője, aki a Nagykövetek Bizottsága által adott iránymutatások szerint jár el. Az igazgató a Nagykövetek Bizottságának tartozik elszámolással.
 (3) Az igazgató az igazgatótanács egyetértésével a Nagykövetek Bizottságának jóváhagyásra benyújtja a Központ 2. cikkben említett feladatainak és céljainak megfelelő – éves munkaprogramjait és költségvetéseit.
 (4) Az igazgató rendszeresen tájékoztatja az igazgatótanácsot a Központ tevékenységeiről.
 (5) Az igazgató a Központ tevékenységéről és mérlegéről minden évben jelentést készít és – az igazgatótanács jóváhagyásával – minden naptári év végét követő kilenc hónapon belül benyújtja azt a Nagykövetek Bizottságának.
 (6) Az igazgató felel a Központ szervezéséért és irányításáért. Az igazgató a Központ eljárási szabályzatát érintő, a Központra vonatkozó szabályok alkalmazásának megkönnyítése érdekében hozott bármely intézkedésről jelentést tesz az igazgatótanácsnak.
 6. cikk
 A Központ költségvetését a Megállapodás pénzügyi jegyzőkönyvében megállapított szabályoknak megfelelően finanszírozzák. A költségvetés más forrásokat is igénybe vehet.
 7. cikk
 A Központ alapszabályát és eljárási szabályzatát az igazgatótanács ajánlására a Nagykövetek Bizottsága módosíthatja.
 8. cikk
 Az AKCS-államok, a tagállamok és a Közösség feladata – hatáskörüknek megfelelően – az ezen határozat végrehajtásához szükséges intézkedések meghozatala.
 9. cikk
 Az AKCS–EGK Nagykövetek Bizottságának a CTA működési szabályairól szóló, 1991. április 19-i 1/91 határozata, az AKCS–EGK Nagykövetek Bizottságának a CTA tanácsadó bizottságának alapokmányát és működési eljárásait meghatározó, 1991. április 19-i 3/91 határozata, valamint az AKCS–EK Nagykövetek Bizottságának az utóbbi határozat módosításáról szóló, 1997. április 30-i 2/97 határozata, az AKCS–EK Nagykövetek Bizottságának a CTA tanácsadó bizottsága tagjainak kinevezéséről szóló, 2003. április 11-i 1/2003, 2003. december 23-i 10/2003 és 2004. december 17-i 6/2004 határozata hatályát veszti.
 10. cikk
 Ez a határozat az elfogadása napján lép hatályba.
 Kelt Brüsszelben, 2006. szeptember 27-én.
 az AKCS–EK Nagykövetek Bizottsága részéről
 az elnök
 R. MAKONGO
 (1) HL L 317., 2000.12.15., 3. o. A legutóbb a Luxembourgban, 2005. június 25-én aláírt megállapodással (HL L 287., 2005.10.28., 4. o.) módosított megállapodás.
 (2) HL L 317., 2000.12.15., 355. o.


text:
Nelson Rohlilahla Mandela (Imwieled it-18 ta’ Lulju, 1918 - Miet it-5 ta’ Diċembru, 2013) kien President tal-Afrika t'Isfel mill-1994 sal-1999, u kien l-ewwel President Sud Afrikan li tela' f'elezzjoni li fiha setgħu jivvutaw is-suwed. Qabel il-Presidenza, Mandela kien attivista kontra l-apartheid u mexxej tal-fergħa armata tal-ANC. Mandela qatta' 27 sena fil-ħabs, ħafna minnhom fuq Robben Island. Wara li nħeles mill-ħabs fl-1990, Mandela mexxa lill-partit tiegħu fin-negozjati li wasslu għal demokrazija multi-razzjali fl-1994. Fl-Afrika t'Isfel, Mandela huwa magħruf bħala Madiba, titlu onorarju użat għall-anzjani tat-tribù tiegħu.
 Oriġini
 Nelson Mandela twieled nhar it-18 ta’ Lulju 1918 f’Umtata, l-Afrika t’Isfel. Missieru kien kap tribali. Hu biss minn ħutu attenda l-iskola. L-ewwel skola li attenda kienet il-Wesleyan Mission School. Attenda l-Università ta' Fort Hare, fejn wara sena spiċċa mkeċċi għax ha sehem fi protesta kontra l-politika tal-università. Spiċċa l-istudji tiegħu bħala avukat f'universita' ġewwa Johannesburg.
 L-Apartheid
 L-apartheid hija kelma bil-lingwa Afrikana, li tirreferi għal sistema ta’ razziżmu u supremazija tal-bojod li kien hemm fl-Afrika t’Isfel sal-1993. Il-Partit Nazzjonali Afrikan għamilha parti mill-politika uffiċjali tiegħu fl-1948. L-apartheid kien jifred il-bojod minn dawk li mhumiex, jiġifieri l-“coloureds” (persuni ta’ razza mħallta), “Ażjatiċi” (ta’ dixxindenza Indjana), u “bantu” (persuni ta’ dixxindenza Afrikana)—u jifred ukoll grupp indiġenu Afrikan minn ieħor. Il-gvern immexxi biss mill-bojod waqqaf il-Bantustans għall-gruppi etniċi Afrikani, billi ta 14% tal-art tal-pajjiż, ħafna minnha ta’ kwalita ħażina għall-popolazzjoni li kienet tifforma 75% tas- Sud Afrikani. F’din l-art biss is-suwed setgħu jeżerċitaw ċerti drittijiet. Din il-politika wasslet għal protesti fil-pajjiż u wkoll internazzjonalment. Fl-1961 l-Afrika t’Isfel ma baqgħetx fil-Commonwealth minħabba l-apartheid. B’riżultat tas-sanzjonijiet ekonomiċi internazzjonali u l-bidla soċjali fil-pajjiż, ħafna liġijiet tal-apartheid bdew jispiċċaw sakemm fl-1993 ġiet fis-seħħ kostituzzjoni ġdida li tiċħad ir-razziżmu.
 ANC - Il-Kungress Nazzjonali Afrikan u Ħabs
 Mandela rnexxielu jsir avukat, u fl-1944 ingħaqad ma’ l-African National Congress (ANC), u għen biex titwaqqaf il-fergħa taż-żgħażagħ ta’ l-organizzazzjoni. Fil-bidu l-protesti kienu jkunu paċifiċi, imma nhar il-5 ta' Diċembru 1956 Mandela flimkien ma' 150 oħra ġew arrestati bl-akkuża ta' tradiment. Fil-bidu tas-sittinijiet Mandela beda jmexxi l-fergħa paramilitari, Umkhonto we Sizwe (“Il-Lanza tan-Nazzjon”). Nhar il-5 ta' Awissu 1962 ġie arrestat fuq l-akkuża li mexxa xi ħaddiema fi strajk u li ħareġ mill-pajjiż bla permess. Fuq dawn l-akkużi ngħata ħames snin ħabs. Fl-1964, meta kien fil-ħabs tressaq il-qorti flimkien ma’ oħrajn fuq l-involviment tiegħu fl-African National Congress u ħati ta’ sabutaġġ u tradiment. Ingħata sentenza ta' għomor il-ħabs. Matul iż-żmien li qatta' fil-ħabs, Mandela sar simbolu dinji ta’ reżistenza kontra d-dominazzjoni tal-bojod fl-Afrika t’Isfel.
 Ħelsien mill-ħabs
 Nhar il-11 ta' Frar 1990 inħeles mill-ħabs wara kampanja mill-African National Congress u pressjoni internazzjonali għall-ħelsien tiegħu. Taħt it-tmexxija ta’ F.W. de Klerk, il-gvern neħħa l-aħħar liġijiet li kienu jiffurmaw il-bażi legali ta’ l-apartheid fl-1992. F’Marzu iktar minn żewġ terzi tal-votanti f’referendum għall-bojod biss qablu mal-policy tiegħu li jinnegozja kostituzzjoni ġdida li tagħti iktar drittijiet politiċi lis-suwed.
 Premju Nobel għall-Paċi
 De Klerk u Mandela ingħataw flimkien il-Premju Nobel għall-Paċi fl-1993 talli ħadmu biex il-pajjiż isir demokrazija mhux razzjali.
 Presidenza
 Wara ħafna taħdidiet bejn mexxejja politiċi bojod u suwed, fl-1994 saru l-ewwel elezzjonijiet tal-pajjiż li fihom setgħu jivvutaw is-suwed. F’Mejju de Klerk ikkonċeda l-presidenza lil Mandela, li rebaħ l-elezzjonijiet. Mandela sar l-ewwel president iswed tal-pajjiż u l-president ta’ qablu de Klerk baqa’ jservi ta’ deputat president tal-gvern sal-1996. Mandela flimkien ma’ l-Isqof Desmond Tutu ħadmu kemm felħu biex isseħħ ir-rikonċiljazzjoni bejn il-bojod u s-suwed wara snin twal ta’ inġustizzji mas-suwed.
 Mandela u l-Isport
 Fl-1995, fl-Afrika t'Isfel ittellgħet it-Tazza tad-Dinja tar-Rugby. Nelson Mandela, li kien għadu kif inħatar President, għaraf li l-isport huwa l-mezz li bih nies minn ambjenti differenti setgħu jsibu xi ħaġa li tgħaqqadhom flimkien, u sfrutta din il-kompetizzjoni biex jistabbilixxi r-Rainbow Nation - in-Nazzjon tal-Qawsalla. L-iSpringboks - it-tim nazzjonali tar-rugby tal-Afrika t'Isfel - qabel l-1995 kienu mibgħuda mis-suwed, għax ir-rugby kien meqjus bħala s-simbolu tal-oppressjoni tal-minoranza bajda li kienet tmexxi l-pajjiż. Mandela għaraf dan, imma flok żarma dan is-simbolu, ħadem biex is-simbolu jsir iktar b'saħħtu, u flok ikun biss tal-bojod isir is-simbolu ta' dawk kollha li għandhom għal qalbhom l-Afrika t'Isfel, bojod u suwed. Fuq din il-ġrajja nħadem il-film Invictus.
 Twieldu fl-1918
 Presidenti tal-Afrika t'Isfel
 Premju Nobel għall-Paċi
 Mietu fl-2013


text:
 28.5.2005
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 132/7
 ARREST VAN HET HOF
 (grote kamer)
 van 15 maart 2005
 in zaak C-160/03: Koninkrijk Spanje tegen Eurojust (1)
 (Beroep tot nietigverklaring krachtens artikel 230 EG - Door lidstaat ingesteld beroep tegen oproepen van Eurojust voor indienen van sollicitaties voor functies van tijdelijke functionarissen - Onbevoegdheid van Hof - Niet-ontvankelijkheid)
 (2005/C 132/12)
 Procestaal: Spaans
 In zaak C-160/03, betreffende een beroep tot nietigverklaring krachtens artikel 230 EG, ingesteld op 8 april 2003, Koninkrijk Spanje (gemachtigde: L. Fraguas Gadea), ondersteund door Republiek Finland (gemachtigde: T. Pynnä), tegen Eurojust (advocaten: J. Rivas de Andrés en D. O'Keeffe), heeft het Hof (grote kamer), samengesteld als volgt: V. Skouris, president, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (rapporteur) en A. Borg Barthet, kamerpresidenten, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász, G. Arestis, M. Ilešič en J. Malenovský, rechters; advocaat-generaal: M. Poiares Maduro; griffier: H. von Holstein, adjunct-griffier, op 15 maart 2005 een arrest gewezen waarvan het dictum luidt als volgt:
 1)
 Het beroep is niet-ontvankelijk.
 2)
 Het Koninkrijk Spanje wordt in de kosten verwezen.
 3)
 De Republiek Finland draagt haar eigen kosten.
 (1) PB C 146 van 21.6.2003.


text:
 23.8.2018
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 215/1
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 216/2016
 z 2. decembra 2016,
 ktorým sa mení príloha I (Veterinárne a fytosanitárne záležitosti) k Dohode o EHP [2018/1154]
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), a najmä na jej článok 98,
 keďže:
 (1)
 Vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/1101 z 5. júla 2016, ktorým sa menia prílohy I a II k rozhodnutiu 2004/558/ES, pokiaľ ide o status spolkových krajín Porýnie-Falcko, Sársko a Regierungsbezirke Arnsberg, Detmold a Münster v Nemecku ako oblastí bez výskytu infekčnej bovinnej rinotracheitídy, (1) sa má začleniť do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutie sa týka právnych predpisov o živých zvieratách okrem rýb a živočíchov akvakultúry. Právne predpisy o týchto záležitostiach sa neuplatňujú na Island, ako sa uvádza v odseku 2 úvodnej časti kapitoly I prílohy I k Dohode o EHP. Toto rozhodnutie sa preto neuplatňuje na Island.
 (3)
 Toto rozhodnutie sa týka právnych predpisov o veterinárnych záležitostiach. Právne predpisy o veterinárnych záležitostiach sa na Lichtenštajnsko neuplatňujú, pokiaľ sa naň vzťahuje Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o obchode s poľnohospodárskymi výrobkami, ako je uvedené v sektorových úpravách v prílohe I k Dohode o EHP. Toto rozhodnutie sa preto neuplatňuje na Lichtenštajnsko.
 (4)
 Príloha I k Dohode o EHP by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,
 PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:
 Článok 1
 V kapitole I časti 4.2 prílohy I k Dohode o EHP sa v bode 80 (rozhodnutie Komisie 2004/558/ES) dopĺňa zarážka:
 „—
 32016 D 1101: vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/1101 z 5. júla 2016 (Ú. v. EÚ L 182, 7.7.2016, s. 51).“
 Článok 2
 Znenie vykonávacieho rozhodnutia (EÚ) 2016/1101 v nórskom jazyku, ktoré sa uverejní v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, je autentické.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 3. decembra 2016 pod podmienkou, že boli doručené všetky oznámenia podľa článku 103 ods. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článok 4
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP Úradného vestníka Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 2. decembra 2016
 Za Spoločný výbor EHP
 predsedníčka
 Bergdís ELLERTSDÓTTIR
 (1) Ú. v. EÚ L 182, 7.7.2016, s. 51.
 (*1) Ústavné požiadavky neboli oznámené.


type: legislation

text:
 13.9.2013
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 244/32
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 878/2013
 z dne 12. septembra 2013
 o določitvi standardnih uvoznih vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) (1),
 ob upoštevanju Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 136(1) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba (EU) št. 543/2011 na podlagi izida večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, po katerih Komisija določi standardne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XVI k tej uredbi.
 (2)
 Standardna uvozna vrednost se izračuna vsak delovni dan v skladu s členom 136(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 ob upoštevanju spremenljivih dnevnih podatkov. Zato bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Standardne uvozne vrednosti iz člena 136 Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 12. septembra 2013
 Za Komisijo V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 299, 16.11.2007, str. 1.
 (2) UL L 157, 15.6.2011, str. 1.
 PRILOGA
 Standardne uvozne vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Tarifna oznaka KN
 Oznaka tretje države (1)
 Standardna uvozna vrednost
 0702 00 00
 MK
 37,9
 XS
 31,3
 ZZ
 34,6
 0707 00 05
 MK
 43,1
 TR
 95,4
 ZZ
 69,3
 0709 93 10
 TR
 134,7
 ZZ
 134,7
 0805 50 10
 AR
 125,2
 CL
 136,3
 IL
 142,1
 TR
 78,9
 UY
 100,2
 ZA
 119,6
 ZZ
 117,1
 0806 10 10
 EG
 184,6
 TR
 148,4
 ZZ
 166,5
 0808 10 80
 AR
 100,2
 BA
 68,8
 BR
 54,6
 CL
 123,8
 NZ
 144,9
 US
 130,2
 ZA
 109,7
 ZZ
 104,6
 0808 30 90
 AR
 202,6
 CN
 82,3
 TR
 131,0
 ZA
 206,6
 ZZ
 155,6
 0809 30
 TR
 129,4
 ZZ
 129,4
 0809 40 05
 BA
 45,1
 MK
 54,9
 XS
 53,5
 ZZ
 51,2
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (ES) št. 1833/2006 (UL L 354, 14.12.2006, str. 19). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


text:
 Важна правна забележка
 |
 22003D0082
 Официален вестник n° L 257 , 09/10/2003 стр. 0037 - 0038 специално чешко издание глава 11 том 08 стр. 338 - 339 специално испанско издание глава 11 том 08 стр. 338 - 339 специално унгарско издание глава 11 том 08 стр. 338 - 339 специално литвийско издание глава 11 том 08 стр. 338 - 339 LV.ES глава 11 том 08 стр. 338 - 339 MT.ES глава 11 том 08 стр. 338 - 339 PL.ES глава 11 том 08 стр. 338 - 339 SK.ES глава 11 том 08 стр. 338 - 339 специално словенско издание глава 11 том 08 стр. 338 - 339
 Решение No 82/2003 на Съвместния комитет на ЕИПот 20 юни 2003 годиназа изменение на приложение XIV (Конкуренция) към Споразумението за ЕИПСЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-долу "Споразумението", и по-специално член 98 от него,като има предвид, че:(1) Приложение XIV към споразумението беше изменено с Решение No 137/2002 на Съвместния комитет на ЕИП от 27 септември 2002 г. [1].(2) Регламент (ЕО) No 358/2003 на Комисията от 27 февруари 2003 г. за прилагане на член 81, параграф 3 от Договора за определени категории споразумения, решения и съгласувани практики в застрахователния сектор [2], трябва да бъде включен в споразумението,РЕШИ:Член 1След точка 15а (Регламент (ЕИО) No 3932/92 на Комисията) от приложение XIV към споразумението се създава следна точка:"15б. 32003 R 0358: Регламент (ЕО) No 358/2003 на Комисията от 27 февруари 2003 г. за прилагане на член 81, параграф 3 от Договора за определени категории споразумения, решения и съгласувани практики в застрахователния сектор (ОВ L 53, 28.2.2003 г., стр. 8).За целите на настоящото споразумение, разпоредбите на този регламент се тълкуват със следните адаптации:а) в член 10, встъпителен параграф, фразата "в съответствие с член 7 от Регламент (ЕИО) No 1534/91" се чете "или по своя собствена инициатива, или по искане на друг надзорен орган или държава, в рамките на тяхната компетентност, или физическо или юридическо лице, които защитават законен интерес";б) в края на член 10 се добавя следният параграф "Компетентният надзорен орган може в такива случаи да издаде решение в съответствие с членове 6 и 8 от Регламент No 17 или в съответствие със съответните разпоредби на протокол 21 към Споразумението за ЕИП, без да се изисква каквото и да е нотификация от предприятията"."Член 2Текстовете на Регламент (ЕО) No 358/2003 на исландски и норвежки език, които ще се публикуват в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз са автентични.Член 3Настоящото решение влиза в сила на 21 юни 2003 г., при условие че всички нотификации до Съвместния комитет на ЕИП [***] съгласно член 103, параграф 1 от Споразумението са направени.То се прилага от 1 април 2003 г.Член 4Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.Съставено в Брюксел на 20 юни 2003 година.За Съвместния комитет на ЕИППредседателP. Westerlund[1] ОВ L 336, 12.12.2002 г., стр. 40.[2] ОВ L 53, 28.2.2003 г., стр. 8.[***] Не са посочени конституционни изисквания.--------------------------------------------------


text:
 27.6.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 244/8
 Breithiúnas na Cúirte (an Dara Dlísheomra) an 5 Bealtaine 2022 (iarraidh ar réamhrialú ón Conseil d'État – an Fhrainc) – Association France Nature Environnement v Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire
 (Cás C-525/20) (1)
 (Tarchur chun réamhrialú - Comhshaol - Treoir 2000/60/CE - Creat do ghníomhaíocht an Aontais Eorpaigh i réimse an bheartais uisce - Airteagal 4(1)(a) - Cuspóirí comhshaoil a bhaineann le huisce dromchla - Oibleagáid ar na Ballstáit gan clár nó tionscadal a d’fhéadfadh a bheith ina chúis le meath ar stádas coirp uisce dromchla a údarú - An coincheap “meath” ar stádas coirp uisce dromchla - Airteagal 4(6) agus (7) - Maoluithe ar an toirmeasc ar mheath - Coinníollacha - Clár nó tionscadal a bhfuil iarmhairtí sealadacha gearrthréimhseacha agus fadtéarmacha acu ar stádas coirp uisce dromchla)
 (2022/C 244/10)
 Teanga an cháis: an Fhraincis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Conseil d'État
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: Association France Nature Environnement
 Cosantóirí: Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire
 An chuid oibríochtúil
 Ní mór Airteagal 4 de Threoir 2000/60/CE ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 23 Deireadh Fómhair 2000 lena mbunaítear creat do ghníomhaíocht Chomhphobail i réimse an bheartais uisce a léirmhíniú ar chaoi nach gceadaítear do na Ballstáit, agus measúnú á dhéanamh acu ar chomhoiriúnacht cláir nó tionscadail faoi leith a bhfuil sé mar chuspóir aige meath ar cháilíocht an uisce a chosc, neamhaird a dhéanamh ar thionchair shealadacha ghearrthréimhseacha nach bhfuil iarmhairtí fadtéarmacha ag baint leo, ach amháin má tá sé soiléir nach bhfuil ach éifeacht bheag ag tionchair den sórt sin, de réir a nádúir, ar stádas na gcorp uisce lena mbaineann agus nach féidir leo a bheith ina gcúis le “meath”, de réir bhrí na forála sin. Nuair a chinneann na húdaráis náisiúnta inniúla, faoi chuimsiú an nós imeachta um údarú do chlár nó do thionscadal, gur dócha go mbeidh meath den sórt sin ag eascair as an gclár nó an tionscadal sin, ní féidir an clár nó an tionscadal sin a údarú, fiú más de chineál sealadach é an meath sin, ach amháin má chomhlíontar na coinníollacha dá bhforáiltear in Airteagal 4(7) den Treoir sin.
 (1) IO C 35, 01.02.2021