text:
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – 1999/44/EK irányelv – A leszállított fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapota – 3. cikk – A fogyasztónak a fogyasztási cikk térítésmentesen, észszerű határidőn belül, jelentős kényelmetlenség nélkül történő szerződésszerű állapota helyreállításához való joga – Azon hely meghatározása, ahol a fogyasztónak az eladó rendelkezésére kell bocsátania a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket annak szerződésszerű állapota helyreállítása érdekében – A fogyasztási cikk szerződésszerű állapota »térítésmentes« helyreállításának fogalma – A fogyasztónak a szerződéstől való elállásra vonatkozó joga”
 A C‐52/18. sz. ügyben,
 az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Amtsgericht Norderstedt (norderstedti helyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2018. január 29‐én érkezett, 2017. december 27‐i határozatával terjesztett elő a
 a Toolport GmbH
 tagjai: J.‐C. Bonichot tanácselnök, C. Toader, A. Rosas, L. Bay Larsen és M. Safjan (előadó) bírák,
 – a német kormány képviseletében T. Henze, M. Hellmann, J. Möller és A. Berg, meghatalmazotti minőségben,
 – az Európai Bizottság képviseletében N. Ruiz García és M. Noll‐Ehlers, meghatalmazotti minőségben,
 a főtanácsnok indítványának a 2019. január 15‐i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
 1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló, 1999. május 25‐i 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1999. L 171., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 223. o.) 3. cikkének értelmezésére irányul.
 2 E kérelmet a Christian Fülla és a Toolport GmbH, német jog szerinti társaság között egy sátor árának visszatérítése iránt azon okból benyújtott kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy Ch. Fülla élt az adásvételi szerződéstől való elállás jogával.
 3 Az 1999/44 irányelv (1) és (10)–(12) preambulumbekezdése értelmében:
 „(1) mivel az [EK 153. cikk] (1) és (3) bekezdése elrendeli, hogy a Közösségnek a[z EK 95. cikk] alapján elfogadott intézkedések foganatosításán keresztül hozzá kell járulnia a fogyasztóvédelem magas szintjének eléréséhez;
 (11) mivel a fogyasztó először az áru kijavítását vagy kicserélését követelheti az eladótól, kivéve ha az ilyen orvoslás nem lehetséges vagy aránytalan; mivel az orvoslás aránytalan voltát objektív alapon kell megállapítani; ugyanis az orvoslás aránytalannak tekintendő, ha annak alkalmazása más orvoslási módszerrel összehasonlítva észszerűtlen költségekkel jár; mivel a költségek akkor észszerűtlenek, ha az egyik orvoslási módszer költségei jelentős mértékben meghaladják a másik orvoslási módszer költségeit.
 (12) mivel a szerződésnek való megfelelés hibája esetén az eladó egyezség formájában mindenkor felajánlhatja a fogyasztónak bármelyik rendelkezésre álló orvoslási lehetőséget; mivel a fogyasztónak kell eldöntenie, hogy az eladó javaslatát elfogadja‐e, vagy elutasítja”.
 4 Ezen irányelv „Hatály és fogalommeghatározások” című 1. cikkének (1) bekezdése előírja:
 „Ezen irányelv célja a fogyasztási cikkek adásvételének egyes vonatkozásait szabályozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítése a fogyasztóvédelem egységes minimális szintjének biztosítása érdekében a belső piac keretében.”
 5 Az említett irányelv „Szerződésszerűség” című 2. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
 „Az eladó köteles a fogyasztónak az adásvételi szerződésnek megfelelő fogyasztási cikket átadni.”
 6 Ugyanezen irányelvnek „A fogyasztó jogai” című 3. cikkének szövege a következő:
 (2) A szerződésnek való megfelelés hibája [helyesen: hiánya] esetén a fogyasztó jogosult akár a (3) bekezdésnek megfelelően a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának kijavítás vagy kicserélés formájában történő térítésmentes helyreállítására, akár az (5) és (6) bekezdésnek megfelelően kérheti a vételár megfelelő leszállítását, vagy az adott fogyasztási cikk vonatkozásában elállhat a szerződéstől.
 (3) A fogyasztó az eladótól először a fogyasztási cikk térítésmentes kijavítását vagy kicserélését követelheti, kivéve ha ez lehetetlen vagy aránytalan.
 – a hiba jelentőségét,
 – azt, hogy az alternatív orvoslási módszer a fogyasztónak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül végrehajtható‐e.
 – nem jogosult sem a fogyasztási cikk kijavítására, sem a kicserélésére,
 – az eladó a hibát észszerű határidőn belül nem orvosolta,
 7 Az 1999/44 irányelv „Nemzeti jog és minimális védelem” című 8. cikkének (2) bekezdése ekképp rendelkezik:
 „A fogyasztók magasabb szintű védelme érdekében a tagállamok az ezen irányelv hatálya alá tartozó területen a Szerződéssel összeegyeztethető szigorúbb rendelkezéseket is elfogadhatnak vagy tarthatnak hatályban.”
 A német jog:
 8 Az 1999/44 irányelvet a Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, a továbbiakban: BGB) módosításával ültették át a német jogba. A BGB‐nek „A teljesítés helye” című 269. §‐a értelmében:
 „(1) Amennyiben a szolgáltatás helye nincs meghatározva, és az a körülményekből, különösen a kötelmi jogviszony természetéből nem tűnik ki, a szolgáltatás teljesítésének azon a helyen kell történnie, ahol a kötelmi jogviszony keletkezésének időpontjában az adós lakhelye volt.
 (2) Amennyiben a kötelmi jogviszony az adós kereskedelmi vagy ipari tevékenységének gyakorlása keretében keletkezett, és amennyiben az utóbbi kereskedelmi vagy ipari létesítménye az adós lakóhelyétől eltérő helyen volt, a lakóhely helyett e létesítmény helyét kell alkalmazni.
 (3) Önmagában abból a tényből, hogy az adós vállalta a szállítási költségeket, nem lehet arra következtetni, hogy a rendeltetési helyen kell a szolgáltatást teljesíteni.”
 9 A BGB „Utólagos teljesítés” című 439. §‐ának az alapügyre alkalmazandó változata előírta:
 „(1) A vevő utólagos teljesítésként választása szerint a hiba kijavítását vagy egy hibátlan dolog szolgáltatását követelheti.
 (2) Az utólagos teljesítés érdekében felmerülő kiadások, különösen a szállítási, továbbítási, munka‐ és anyagköltségek, az eladót terhelik.
 (3) Az eladó az utólagos teljesítés vevő által választott módját megtagadhatja, ha az csak aránytalan költségek árán teljesíthető. E vonatkozásban különösen a dolog hibátlan állapotban képviselt értékét, a hiba súlyát, és azt kell figyelembe venni, hogy az utólagos teljesítés másik módjára való áttérés nem jelentősen hátrányos‐e a vevőre nézve. A vevő joga ilyen esetben az utólagos teljesítés másik módjára korlátozódik; ez nem érinti az eladó arra vonatkozó jogát, hogy az első mondatban foglalt feltételek fennállása esetén ezt is megtagadja.
 (4) Amennyiben az eladó az utólagos teljesítés érdekében hibátlan dologgal teljesít, a vevőtől a 346–348. § rendelkezései alapján a hibás dolog visszaadását követelheti.”
 10 2015. július 8‐án Ch. Fülla a Toolporttól telefonon keresztül egy ötször hat méteres sátrat vásárolt.
 11 Miután e sátrat Ch. Fülla lakcímére szállították, ez utóbbi megállapította, hogy az nem szerződésszerű állapotban van, és azt kérte a Toolporttól, hogy lakóhelyén állítsák helyre annak szerződésszerű állapotát. Nem küldte vissza a sátrat a Toolportnak, és nem is ajánlotta fel, hogy visszaküldi. A Toolport nem fogadta el Ch. Fülla e sátorra vonatkozó minőségi kifogásait, mivel azokat megalapozatlannak tartotta. Ugyanakkor a Toolport nem közölte Ch. Füllával, hogy a sátrat székhelyére kell szállítani, és azt sem ajánlotta fel, hogy viseli a szállítási költségeket.
 12 A felek ebben a szakaszban nem vitatták a sátor szerződésszerű állapota helyreállításának helyét. Ezenfelül a felek között megkötött szerződés erre vonatkozólag semmit nem ír elő.
 13 E körülmények között Ch. Fülla a szerződés megszüntetését kérte, valamint a sátor vételárának visszatérítését a sátor visszaküldése ellenében.
 14 Mivel a Toolport nem tett eleget e kérésnek, Ch. Fülla keresetet nyújtott be az Amtsgericht Norderstedthez (norderstedti helyi bíróság, Németország).
 15 Az e bíróság előtt folyó eljárás keretében a Toolport első ízben hivatkozott arra, hogy a vitatott fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának helye saját székhelye.
 16 A kérdést előterjesztő bíróság szerint a vitatott fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállítása helyének meghatározása alapvető azon kérdés tekintetében, hogy Ch. Fülla biztosította‐e a Toolport számára annak lehetőségét, hogy kijavítsa vagy kicserélje e fogyasztási cikket, illetve biztosított‐e számára „észszerű határidőt” az 1999/44 irányelv 3. cikkének (5) bekezdése értelmében, annak érdekében, hogy e rendelkezés alapján el lehessen állni a szerződéstől.
 17 E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a német jogrendben valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának helyét a BGB 269. §‐ának alkalmazásával kell meghatározni, amely rendelkezés értelmében elsődlegesen az a hely a döntő, amelyben a felek megállapodtak. A helyre vonatkozó szerződéses megállapodás hiányában a konkrét eset körülményeit kell figyelembe venni, különösen a szóban forgó kötelem jellegét. Ha ezekből nem vonható le végleges következtetés, valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának helye az a hely, ahol az adós lakóhelye, illetve kereskedelmi vagy ipari létesítménye a kötelmi jogviszony keletkezésekor volt.
 18 Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) ítélkezési gyakorlatának fényében a BGB 269. §‐át úgy kell értelmezni, hogy a jelen ügyben, a fogyasztó a szóban forgó fogyasztási cikket annak szerződésszerű állapota helyreállítása céljából köteles az eladó székhelyén kell annak rendelkezésére bocsátani.
 19 Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság kétségei vannak a tekintetben, hogy ez az értelmezés összeegyeztethető‐e az 1999/44 irányelvvel, és rámutat, hogy a szóban forgó fogyasztási cikk jellemzőire tekintettel a szállítás megszervezése azzal a kockázattal jár, hogy az az ezen irányelv 3. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „jelentős kényelmetlenséget” jelenthet a fogyasztó számára.
 20 Az említett bíróság szerint valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának helye akkor képes a fogyasztó lehető legszélesebb körű védelmét biztosítani, ha ez az a hely, ahol e fogyasztási cikk található. E megközelítés lehetővé teszi az eladó számára, hogy maga szervezze meg e fogyasztási cikk vizsgálatát a leghatékonyabb módon. Az eladó ily módon az adásvétel tárgyát ott vizsgálhatná meg, ahol az található, vagy azt – saját költségére és saját útmutatásai szerint – megküldethetné.
 21 Ezzel szemben valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállítása helyének az egyes esetek körülményeitől függő meghatározását e bíróság szerint ki kellene zárni, mivel az jogi bizonytalansághoz vezet, legalábbis a fogyasztó tekintetében.
 22 A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállítása ingyenességének az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdése első albekezdésében rögzített elvbe beletartozik‐e a fogyasztó azon joga, hogy az eladótól e fogyasztási cikknek az eladó székhelyére a célból történő szállítása költségei megelőlegezését kérje, hogy az kijavítsa vagy kicserélje e fogyasztási cikket.
 23 E körülmények között az Amtsgericht Norderstedt (norderstedti helyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
 „1) Úgy kell‐e értelmezni az 1999/44/EK irányelv 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdését, hogy a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk kijavításának vagy kicserélésének a lehetővé tételét minden esetben azon a helyen kell felajánlania a vállalkozás számára, ahol a fogyasztási cikk található?
 2) Amennyiben az első kérdésre adott válasz nemleges:
 Úgy kell‐e értelmezni az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdését, hogy a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk kijavításának vagy kicserélésének a lehetővé tételét minden esetben a vállalkozás székhelyén kell felajánlania a vállalkozás számára?
 3) Amennyiben a második kérdésre adott válasz nemleges:
 Milyen kritériumok határozhatók meg az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése alapján azon hellyel kapcsolatban, ahol a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk kijavításának vagy kicserélésének a lehetővé tételét a vállalkozás számára fel kell ajánlania?
 4) Amennyiben a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk megvizsgálását és az utólagos teljesítés lehetővé tételét – mindig vagy a konkrét esetben – a vállalkozás székhelyén kell annak felajánlania a vállalkozás számára:
 Összeegyeztethető‐e az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének az irányelv 3. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett első albekezdésével, hogy a fogyasztónak meg kell előlegeznie az oda‐ és/vagy visszaszállítás költségeit, vagy a »térítésmentes kijavítás« kötelezettségéből az következik, hogy e költségeket az eladó köteles megelőlegezni?
 5) Amennyiben az a hely, ahol a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk megvizsgálását vagy a kicserélésének lehetővé tételét fel kell ajánlania a vállalkozás számára – mindig vagy a konkrét esetben – a vállalkozás székhelyén van, és a fogyasztó általi megelőlegezés összhangban áll az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének az irányelv 3. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett első albekezdésével:
 Úgy kell‐e értelmezni az 1999/44/EK irányelv 3. cikke (3) bekezdésének az irányelv 3. cikke (5) bekezdésének második francia bekezdésével összefüggésben értelmezett harmadik francia bekezdését, hogy nem jogosult a szerződéstől való elállásra az a fogyasztó, aki a vállalkozásnak csupán bejelentette a hibát, anélkül hogy felajánlotta volna, hogy a fogyasztási cikket a vállalkozás székhelyére szállítja?
 6) Amennyiben az a hely, ahol a fogyasztónak egy távollévők között kötött szerződés alapján megvásárolt fogyasztási cikk megvizsgálását vagy a kicserélésének lehetővé tételét fel kell ajánlania a vállalkozás számára –mindig vagy a konkrét esetben – a vállalkozás székhelyén van, azonban a fogyasztó általi megelőlegezés nem áll összhangban az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének az irányelv 3. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett első albekezdésével:
 Úgy kell‐e értelmezni az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének az irányelv 3. cikke (5) bekezdésének második francia bekezdésével összefüggésben értelmezett harmadik albekezdését, hogy nem jogosult a szerződéstől való elállásra az a fogyasztó, aki a vállalkozásnak csupán bejelentette a hibát, anélkül hogy felajánlotta volna, hogy a fogyasztási cikket a vállalkozás székhelyére szállítja?”
 24 A német kormány szerint kétségbe vonható az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatósága, mivel sem a tényállás bemutatása, sem pedig a nemzeti jogi rendelkezések releváns rendelkezéseinek bemutatása nem eléggé részletezett, és az előterjesztett kérdések relevanciája a jogvita megoldása szempontjából nem vezethető le a puszta tényekből.
 25 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni, amennyiben az előterjesztett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak. Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog értelmezése, amelyet a nemzeti bíróság kért, nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdésekre hasznos választ adjon (2018. március 7‐i flightright és társai ítélet, C‐274/16, C‐447/16 és C‐448/16, EU:C:2018:160, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
 26 A jelen ügyben, egyfelől, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban az alapügy tényeinek kifejtése – amely tényeket a jelen ítélet 10–15. pontja ismertet –, valamint a releváns, a jelen ítélet 8–9. pontjában említett nemzeti jogi háttér bemutatása kellőképpen egyértelmű és teljes ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára, hogy hasznos választ adhasson az előterjesztett kérdésekre.
 27 Másfelől, amint az a jelen ítélet 16–22. pontjából is következik, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti azokat az indokokat, amelyek arra indították, hogy a Bíróságtól kérje a fogyasztó jogai terjedelmének értelmezését az 1999/44 irányelv 3. cikkének alapján, az alapeljárás keretében, különösen pedig a jogvita megoldása szempontjából azon hely meghatározásának szükségességét, ahol a fogyasztónak egy távértékesítés keretében vásárolt fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátania annak szerződésszerű állapota helyreállítása céljából.
 28 Ebből az következik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
 29 Első három kérdésével, amelyeket célszerű együtt vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‐e értelmezni az 1999/44 irányelv 3. cikkének (3) bekezdését, hogy az a hely, ahol a fogyasztónak egy távértékesítés keretben beszerzett fogyasztási cikket az e rendelkezés értelmében vett szerződésszerű állapot helyreállítása céljából az eladó rendelkezésére kell bocsátania, mindig az a hely‐e, ahol e fogyasztási cikk található, vagy nemleges válasz esetén, mindig az a hely, ahol az eladó székhelye található, illetve nemleges válasz esetén milyen kritériumok következnek e rendelkezésből e hely meghatározása tekintetében.
 30 Előzetesen arra kell emlékeztetni, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése értelmében a fogyasztói cikk átadásának időpontjában a fogyasztási cikk szerződésnek való megfelelése hibája esetén a fogyasztó ezen irányelv 3. cikkének (3) bekezdése alapján jogosult akár a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának kijavítás vagy kicserélés formájában történő helyreállítására, akár az e cikk (5) és (6) bekezdésének megfelelően kérheti e fogyasztási cikk vételárának megfelelő leszállítását, vagy elállhat a szerződéstől (lásd ebben az értelemben: 2008. április 17‐i Quelle ítélet, C‐404/06, EU:C:2008:231, 27. pont).
 31 Ezen irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első és harmadik albekezdése előírja, hogy a fogyasztó az eladótól először a fogyasztási cikk kijavítását vagy kicserélését követelheti, mindkét esetben térítésmentesen, kivéve ha ez lehetetlen vagy aránytalan. E tekintetben bármely javítást vagy kicserélést észszerű határidőn belül, a fogyasztót érő jelentős kényelmetlenség nélkül kell elvégezni, figyelembe véve a fogyasztási cikk természetét és a fogyasztó által megkívánt célját.
 32 E tekintetben meg kell állapítani, hogy bár az 1999/44 irányelv 3. cikkének (3) bekezdése nem határozza meg azt a helyet, ahol a nem szerződésszerű fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátani annak kijavítása vagy kicserélése céljából, e rendelkezés ugyanakkor előír bizonyos olyan feltételeket, amelyek e fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának kereteit szabják meg. Ily módon bármely javítást vagy cserét térítésmentesen, észszerű határidőn belül és a fogyasztónak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül kell elvégezni. Ebben a hármas követelményben fejeződik ki az uniós jogalkotó azon nyilvánvaló szándéka, hogy a fogyasztók számára hatékony védelmet biztosítson (2011. június 16‐i Gebr. Weber és Putz ítélet, C‐65/09 és C‐87/09, EU:C:2011:396, 52. pont).
 33 Ebből az következik, hogy annak a helynek, ahol a nem szerződésszerű fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátani annak kijavítása vagy kicserélése céljából, alkalmasnak kell lennie arra, hogy biztosítsa a szerződésszerű állapotnak az említett hármas követelménynek megfelelő helyreállítását.
 34 Ennek megfelelően, ami először is a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának „térítésmentes” helyreállítását illeti – ami kizárja az eladó bármely pénzügyi követelését e követelmény végrehajtása során, akár a nem szerződésszerű fogyasztási cikk kijavításáról, akár annak kicseréléséről legyen szó, és aminek célja az. hogy megvédje a fogyasztót azon pénzügyi terhektől, amelyek elriaszthatják attól, hogy e védelem hiányában jogait érvényesítse (lásd ebben az értelemben: 2008. április 17‐i Quelle ítélet, C‐404/06, EU:C:2008:231, 34. pont) –, meg kell állapítani, hogy az nem függhet attól a helytől, ahol a fogyasztónak a távértékesítéssel vásárolt fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátania annak szerződésszerű állapota helyreállítása érdekében.
 35 Nyilvánvaló, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első és második albekezdése értelmében az eladó megtagadhatja a fogyasztási cikk térítésmentes kijavítását vagy kicserélését, ha az lehetetlen vagy aránytalan, amennyiben az az eladónak más orvoslási módszerrel összehasonlítva észszerűtlen költséget okoz. Mindazonáltal azok az ezen irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első és második albekezdésében felsorolt kritériumok, amelyek lehetővé teszik az ilyen költségek észszerűtlen jellegének értékelését, arra az értékre vonatkoznak, amellyel a fogyasztási cikk rendelkezne, ha szerződésszerű lenne, illetve a hiba jelentőségére, valamint arra, hogy az alternatív orvoslási módszer a fogyasztónak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül végrehajtható‐e, és ezek attól függetlenül alkalmazandók, hogy melyik az a hely, ahol a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátania annak szerződésszerű állapota helyreállítása céljából.
 36 Másodsorban azon követelményt illetően, hogy a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása „észszerű határidőn” belül történjen, meg kell állapítani, hogy a fogyasztási cikk szerződésszerű állapota e helyreállításának gyorsasága azon helytől függően változhat, ahol a fogyasztónak e cikket az említett célból az eladó rendelkezésére kell bocsátania.
 37 Amint ugyanis arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 60. pontjában, ha a fogyasztási cikk az eladó székhelye szerintitől eltérő országban van, az eladónak sok időre lehet szüksége ahhoz, hogy megszervezze e cikk vizsgálatát az e helyen történő kijavítása vagy kicserélése érdekében. Ebben az esetben nem zárható ki, hogy a fogyasztási cikknek az eladó székhelyén történő rendelkezésre bocsátása szerződésszerű állapotának gyorsabb helyreállítását biztosíthatja.
 38 Ezzel szemben, ha az eladó már rendelkezik szervizhálózattal, illetve a fogyasztási cikk helyén szállítási hálózattal, a cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása gyorsabb lehet, ha az eladó ezt a cikket ezen a helyen vizsgálja meg, illetve maga szervezi meg az e cikk székhelyére történő szállítását.
 39 Harmadsorban, az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése megköveteli, hogy a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítását „a fogyasztót érő jelentős kényelmetlenség nélkül kell elvégezni, figyelembe véve a fogyasztási cikk természetét és a fogyasztó által megkívánt célját”.
 40 Ebből egyfelől az következik, hogy az a hely, ahol a fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátani szerződésszerű állapotának helyreállítása céljából, nem lehet úgy kiválasztani, hogy az semmiféle kényelmetlenséget ne jelentsen a fogyasztó számára, mivel e rendelkezésre bocsátás általában időbeli, valamint a cikk csomagolásával és feladásával kapcsolatos bizonyos erőfeszítésekkel jár a fogyasztó tekintetében, a jelentős kényelmetlenséget azonban, amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 68. pontjában, úgy kell érteni, mint olyan terhet, amely elriaszthatja az átlagos fogyasztót attól, hogy érvényesítse jogait.
 41 E tekintetben ugyanis figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikkének az a célja, hogy megfelelő egyensúlyt teremtsen a fogyasztó és az eladó érdekei között azáltal, hogy az előbbi – mint gyengébb szerződéses fél – számára teljes körű és hatékony védelmet biztosít az eladó szerződéses kötelezettségeinek hibás teljesítésével szemben, lehetővé téve ugyanakkor az ezen utóbbi által felhozott gazdasági jellegű megfontolások figyelembevételét (2011. június 16‐i Gebr. Weber és Putz ítélet, C‐65/09 és C‐87/09, EU:C:2011:396, 75. pont).
 42 Másfelől, annak értékeléséhez, hogy a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása keretében valamely helyzet jelentős kényelmetlenséget okoz‐e az átlagos fogyasztónak, figyelembe kell venni a fogyasztási cikk természetét és a fogyasztó által megkívánt célját.
 43 Ily módon, bizonyos esetekben, mind a fogyasztási cikk természete, különösen annak jelentős súlya, nagy terjedelme, különleges törékenysége, vagy a feladásához kapcsolódó különösen bonyolult követelménye okán, valamint az átlagfogyasztó által megkívánt célja, különösen előzetes beüzemelése okán a cikknek az eladó székhelyére történő küldése e fogyasztó számára az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésével ellentétes jelentős kényelmetlenséget jelenthet.
 44 Ezzel szemben más esetekben feltételezhető, hogy a kompakt fogyasztási cikkeknek, amelyek nem igényelnek sem speciális karbantartást, sem különös szállítási módot, az eladó székhelyére történő küldése nem jelenthet jelentős kényelmetlenséget az említett fogyasztó számára.
 45 Következésképpen az a hely, ahol a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátania annak szerződésszerű állapota helyreállítása céljából, és amelynek ezenfelül biztosítani kell, hogy a szerződésszerű állapot e helyreállítása térítésmentesen, észszerű határidőn belül és a fogyasztó számára jelentős kényelmetlenség nélkül történjen, az egyes konkrét esetek körülményeitől függ.
 46 E tekintetben a jogbiztonságra vonatkozó megfontolásokat illetően emlékeztetni kell arra, hogy az 1999/44 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése és 8. cikkének (2) bekezdése értelmében ezen irányelv célja a fogyasztóvédelem egységes minimális szintjének biztosítása az általa szabályozott jogterületen. ennek megfelelően e rendelkezésekből egyrészt az következik, hogy a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy nemzeti szabályozásaikban előírják azt a helyet vagy azokat a helyeket, ahová a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket annak szerződésszerű állapota helyreállítása céljából az eladó rendelkezésére kell bocsátania, azzal a feltétellel, hogy azok megfelelnek az említett irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében rögzített követelményeknek. Másrészt a tagállamok olyan szigorúbb rendelkezéseket is elfogadhatnak, illetve hatályban tarthatnak a fogyasztók védelme magasabb szintjének biztosítása érdekében, mint például a fogyasztási javak bizonyos kategóriáira vonatkozó különös szabályok.
 47 A nemzeti jog értelmezésére hivatott bíróságnak az ily módon elfogadott nemzeti jog alkalmazása során figyelembe kell vennie e jog szabályainak összességét és az e jog által elfogadott értelmezési módszereket kell alkalmaznia azért, hogy azt a lehető legnagyobb mértékben az 1999/44 irányelv szövege és célja alapján értelmezze, annak érdekében, hogy elérje az irányelv által meghatározott eredményt, és ily módon megfeleljen az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdésének. Az összhangban álló értelmezés e követelménye a nemzeti bíróságok azon kötelezettségével jár, hogy adott esetben módosítaniuk kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, amennyiben az a nemzeti jognak az ezen irányelv céljaival összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul (2016. április 19‐i DI ítélet, C‐441/14, EU:C:2016:278, 31. és 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
 48 A fenti megfontolásokra figyelemmel az első három kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamoknak hatáskörükben áll azon hely meghatározása, ahol a fogyasztónak az eladó rendelkezésére kell bocsátania valamely, távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket annak az e rendelkezés értelmében vett szerződésszerű állapota helyreállítása céljából. E helynek alkalmasnak kell lennie arra, hogy biztosítsa a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának térítésmentes, észszerű határidőn belüli, és a fogyasztó számára jelentős kényelmetlenséget nem okozó helyreállítását, a fogyasztási cikk természetére és a fogyasztó által megkívánt céljára figyelemmel. E tekintetben a nemzeti bíróság köteles az 1999/44 irányelvvel összhangban álló értelmezést adni, még akkor is, ha adott esetben módosítania kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, ha az a nemzeti jognak az ezen irányelvvel összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul.
 49 Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‐e értelmezni az 1999/44 irányelv 3. cikkének (2)–(4) bekezdését, hogy a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikk szerződésszerű állapota „térítésmentes” helyreállításához való jogába beletartozik az eladó azon kötelezettsége, hogy a szerződésszerű állapot e helyreállítása érdekében megelőlegezze az e fogyasztási cikknek a székhelyére történő szállítása költségeit.
 50 Ezen irányelv 3. cikkének (4) bekezdése értelmében a „térítésmentes” fogalma a fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának szükséges költségeit, különösen a postaköltséget, a munkadíjat és az anyagköltséget foglalja magában.
 51 Amint az a jelen ítélet 34. pontjában említett ítélkezési gyakorlatból is következik, valamely fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítására irányuló e kötelezettségnek – amelyet az uniós jogalkotó a fogyasztó számára az 1999/44 irányelv által biztosított fogyasztóvédelem alapvető elemévé kívánt tenni – az a célja, hogy megvédje a fogyasztót pénzügyi terhek olyan kockázatától, amelyek elriaszthatják attól, hogy ilyen védelem hiányában jogait érvényesítse (lásd ebben az értelemben: 2008. április 17‐i Quelle ítélet, C‐404/06, EU:C:2008:231, 33. és 34. pont).
 52 Ugyanakkor, amint az a jelen ítélet 41. pontjában már említésre került, ez az irányelv nemcsak a fogyasztó érdekeit védi azzal, hogy teljes és hatékony védelmet garantál számára az eladó szerződéses kötelezettségeinek nem megfelelő teljesítésével szemben, hanem ezen érdekeket egyensúlyba kívánja hozni az eladó által hivatkozott gazdasági természetű megfontolásokkal (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‐i Gebr. Weber és Putz ítélet, C‐65/09 és C‐87/09, EU:C:2011:396, 75. pont.
 53 E megfontolásokra figyelemmel meg kell állapítani, hogy az eladó azon kötelezettsége, hogy szisztematikusan megelőlegezze valamely nem szerződésszerű, távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikknek a székhelyére történő szállítása költségeit, egyfelől megnövelheti az e cikk szerződésszerű állapota helyreállításához szükséges időt, az észszerű határidőn belüli helyreállítás kárára. Különösen akkor van erről szó, amikor az eladó nem szolgáltat a visszaküldéshez szükséges előre bérmentesített jegyeket, és kénytelen átutalni ezt az előleget. Másfelől, az ilyen kötelezettség túl nagy költségeket róhat az eladóra, különösen abban az esetben, ha a vizsgálatot követően derül ki, hogy a termék nem hibás.
 54 E körülményekre figyelemmel a fogyasztó és az eladó érdekeinek az 1999/44 irányelv által célzott kiegyensúlyozása nem követeli meg, hogy a fogyasztási cikk szerződésszerű állapota helyreállításának térítésmentességére vonatkozó kötelezettség az eladó azon kötelezettségén túl, hogy visszatérítse a fogyasztó számára e cikknek a székhelyére történő szállítása költségeit, magában foglalja az eladó azon kötelezettségét is, hogy e költségeket szisztematikusan megelőlegezze a fogyasztó számára.
 55 Figyelemmel erre, ugyanezen kiegyensúlyozás a fogyasztó védelmének érdekében megköveteli, hogy – amint az a jelen ítélet 34. és 40. pontjából is következik – a fogyasztó által megelőlegezett szállítási költségek nem minősülnek olyan jellegű tehernek, amely elriaszthatja az átlagos fogyasztót jogai érvényesítésétől. E tekintetben, annak vizsgálata során, hogy ez a teher olyan jellegű‐e, hogy elriaszthatja az ilyen fogyasztót jogainak érvényesítésétől, a nemzeti bíróságnak – amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 86. pontjában – figyelembe kell vennie a konkrét ügy sajátos körülményeit, különösen az olyan elemeket, mint például a szállítási költségek, a nem szerződésszerű fogyasztási cikk értéke, illetve a fogyasztó azon jogi vagy ténybeli lehetősége, hogy érvényesítse jogait abban az esetben, ha az eladó nem térítette vissza a fogyasztó által megelőlegezett szállítási költségeket.
 56 A fenti megfontolásokra figyelemmel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikkének (2)–(4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikk szerződésszerű állapota „térítésmentes” helyreállításához való jogába beletartozik az eladó azon kötelezettsége, hogy a szerződésszerű állapot e helyreállítása érdekében megelőlegezze az e fogyasztási cikknek a székhelyére történő szállítása költségeit, feltéve hogy az a tény, hogy e költségeket e fogyasztó előlegezi meg, nem jelent olyan jellegű terhet, amely elriaszthatja attól, hogy érvényesítse jogait, aminek vizsgálata a nemzeti bíróság feladata.
 Az ötödik és hatodik kérdésekről
 57 Ötödik és hatodik kérdésével – amelyeket célszerű együttesen vizsgálni – a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‐e értelmezni az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének és 3. cikke (5) bekezdése második francia bekezdésének együttes rendelkezését, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben a fogyasztó, aki értesítette az eladót a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapotáról, anélkül azonban, hogy e cikket az eladó rendelkezésére bocsátotta volna annak székhelyén a cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása céljából, jogosult a szerződéstől való elállásra azon okból, hogy a hibát észszerű határidőn belül nem orvosolták.
 58 E tekintetben meg kell állapítani, hogy ezen irányelv 3. cikkének (3) és (5) bekezdése rögzíti a hiba orvoslása azon módozatainak egyértelmű felsorolását, amelyekhez a fogyasztónak joga van, ha a fogyasztási cikk állapota nem szerződésszerű.
 59 Ily módon, az említett irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében a fogyasztónak először is ahhoz van joga, hogy az eladótól a fogyasztási cikk kijavítását vagy kicserélését kérje, feltéve hogy az nem lehetetlen vagy aránytalan.
 60 A fogyasztó csak abban az esetben állhat el a szerződéstől ugyanezen irányelv 3. cikke (5) bekezdésének értelmében, ha nem jogosult a nem szerződésszerű fogyasztási cikk kijavítására vagy kicserélésére, illetve az eladó a hibát észszerű határidőn belül e módokon nem észszerű határidőn belül vagy nem a fogyasztót érő jelentős kényelmetlenség nélkül orvosolta, kivéve ha az 1999/44 irányelv 3. cikke (6) bekezdésének megfelelően a fogyasztási cikk hibája csekély mértékű.
 61 E tekintetben, mivel az 1999/44 irányelv 3. cikkének (3) és (5) bekezdéséből ezen irányelv (10) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezve az következik, hogy a szerződő felek érdekében az irányelv a szerződésnek az először előírt két orvoslási módszer révén történő teljesítését részesíti előnyben a szerződés felbontásával szemben (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‐i Gebr. Weber és Putz ítélet, C‐65/09 és C‐87/09, EU:C:2011:396, 72. pont), az említett irányelv e vonatkozásban a fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapotának esetére bizonyos tevőleges kötelezettségeket ír elő úgy a fogyasztóval, mint az eladóval szemben.
 62 Ily módon az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében annak a fogyasztónak, aki a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítását kívánja, megfelelő lehetőséget kell biztosítania az eladó számára, hogy az helyreállíthassa ezt az állapotot. Ennek érdekében tájékoztatnia kell az eladót e nem szerződésszerű állapotról, valamint az orvoslás általa választott módjáról, nevezetesen a fogyasztási cikk kijavításáról, illetve kicseréléséről. Ezenfelül a fogyasztónak a meg nem felelő fogyasztási cikkeket az eladó rendelkezésére kell bocsátania.
 63 Az eladónak a maga részéről el kell véreznie az esetleges javítást vagy cserét, térítésmentesen, észszerű határidőn belül és a fogyasztónak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül, és csak akkor jogosult ennek megtagadására, ha ez lehetetlen vagy aránytalan lenne. Amint az a jelen ítélet 60. pontjából következik, a fogyasztó kizárólag akkor állhat el a szerződéstől, ha az eladó e tekintetben nem teljesítette az 1999/44 irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében előírt kötelezettségeit.
 64 A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy az alapügy felei nem állapodtak meg abban a helyben, és nem is vitatták meg azt, ahol a szóban forgó fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kellett volna bocsátani szerződésszerű állapotának helyreállítása céljából. Ezzel szemben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az tűnik ki, hogy Ch. Fülla tájékoztatta az eladót, a Toolportot e fogyasztási cikk hibáiról, és azt kérte e társaságtól, hogy lakóhelyén állítsa helyre az említett fogyasztási cikk szerződésszerű állapotát, ami azonban a Toolport semmiféle cselekményét nem váltotta ki. Ez utóbbi azonban első alkalommal csak a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban adta elő, hogy ugyanezen fogyasztási cikket a székhelyén kellett volna rendelkezésére bocsátani. A kérdést előterjesztő bíróság szerint, tekintettel a vitatott fogyasztási cikk jellemzőire, annak az eladó telephelyére történő szállítása megszervezése a fogyasztó számára az ezen irányelv 3. cikke (3) bekezdésének értelmében vett „jelentős kényelmetlenség” kockázatával járt volna.
 65 E tekintetben meg kell állapítani, hogy a fogyasztó, aki egyértelműen tájékoztatta az eladót a távértékesítésben vásárolt azon fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapotáról, amelynek az eladó székhelyére történő szállítása jelentős kényelmetlenség kockázatával járt volna számára, aki a lakóhelyén bocsátotta az eladó rendelkezésére e fogyasztási cikket szerződésszerű állapota helyreállítása érdekében anélkül, hogy az eladótól válaszként információt kapott volna arról a helyről, ahol e fogyasztási cikket a rendelkezésére kellett volna bocsátania annak szerződésszerű állapota helyreállítása vagy bármely erre irányuló megfelelő lépés érdekében, továbbá aki e tény okán nem bocsátotta az említett eladó rendelkezésére e fogyasztási cikket a szóban forgó helyen, eleget tett az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének első albekezdéséből eredő gondossági kötelezettségének (lásd ebben az értelemben: 2015. június 4‐i Faber ítélet, C‐497/13, EU:C:2015:357, 61–63. pont).
 66 Ezzel szemben az eladó azon kötelezettsége, hogy észszerű határidőn belül orvosolja valamilyen módon a hibát, aminek elmaradása az 1999/44 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének második francia bekezdése értelmében feljogosítja a fogyasztót a szerződéstől való elállásra, nem tekinthető teljesítettnek, ha az eladó semmiféle megfelelő intézkedést nem tesz meg legalább annak érdekében, hogy megvizsgálja a nem szerződésszerű fogyasztási cikket, a fogyasztónak az arra vonatkozó tájékoztatását is beleértve, hogy mely helyen kell az eladó rendelkezésére bocsátania a nem szerződésszerű fogyasztási cikket annak szerződésszerű állapotának helyreállítása érdekében.
 67 A fenti megfontolásokra figyelemmel az ötödik és a hatodik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdését 3. cikke (5) bekezdésének második francia bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben a fogyasztó, aki értesítette az eladót a távértékesítésben vásárolt azon fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapotáról, amelynek az eladó székhelyére történő szállítása számára jelentős kényelmetlenség kockázatával járna, és aki e fogyasztási cikket a lakóhelyén bocsátotta az eladó rendelkezésére annak szerződésszerű állapota helyreállítása érdekében, jogosult a szerződéstől való elállásra, a hiba észszerű határidőn belül történő orvoslása elmaradásának okán, ha az eladó semmiféle megfelelő intézkedést nem tett az említett fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása érdekében a fogyasztó azon helyre vonatkozó tájékoztatását is beleértve, ahol ugyanezen fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátani a szerződésszerű állapot e helyreállítása céljából. E tekintetben a nemzeti bíróság feladata, hogy az 1999/44 irányelvvel összhangban álló értelmezéssel biztosítsa e fogyasztó számára a szerződéstől való elállásának jogát.
 1) A fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló, 1999. május 25‐i 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamoknak hatáskörükben áll azon hely meghatározása, ahol a fogyasztónak az eladó rendelkezésére kell bocsátania valamely, távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikket annak az e rendelkezés értelmében vett, szerződésszerű állapota helyreállítása céljából. E helynek alkalmasnak kell lennie arra, hogy biztosítsa a fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának térítésmentes, észszerű határidőn belüli, és a fogyasztó számára jelentős kényelmetlenséget nem okozó helyreállítását, a fogyasztási cikk természetére és a fogyasztó által megkívánt céljára figyelemmel. E tekintetben a nemzeti bíróság köteles az 1999/44 irányelvvel összhangban álló értelmezést adni, még akkor is, ha adott esetben módosítania kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, ha az a nemzeti jognak az ezen irányelvvel összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul.
 2) Az 1999/44 irányelv 3. cikkének (2)–(4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a fogyasztónak a távértékesítésben vásárolt fogyasztási cikk szerződésszerű állapota „térítésmentes” helyreállításához való jogába beletartozik az eladó azon kötelezettsége, hogy a szerződésszerű állapot e helyreállítása érdekében megelőlegezze e fogyasztási cikknek a székhelyére történő szállítása költségeit, feltéve hogy az a tény, hogy e költségeket e fogyasztó előlegezi meg, nem jelent olyan jellegű terhet, amely elriaszthatja attól, hogy érvényesítse jogait, aminek vizsgálata a nemzeti bíróság feladata.
 3) Az 1999/44 irányelv 3. cikke (3) bekezdését 3. cikke (5) bekezdésének második francia bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben a fogyasztó, aki értesítette az eladót a távértékesítésben vásárolt azon fogyasztási cikk nem szerződésszerű állapotáról, amelynek az eladó székhelyére történő szállítása számára jelentős kényelmetlenség kockázatával járna, és aki e fogyasztási cikket a lakóhelyén bocsátotta az eladó rendelkezésére annak szerződésszerű állapota helyreállítása érdekében, jogosult a szerződéstől való elállásra, a hiba észszerű határidőn belül történő orvoslása elmaradásának okán, ha az eladó semmiféle megfelelő intézkedést nem tett az említett fogyasztási cikk szerződésszerű állapotának helyreállítása érdekében, a fogyasztó azon helyre vonatkozó tájékoztatását is beleértve, ahol ugyanezen fogyasztási cikket az eladó rendelkezésére kell bocsátani a szerződésszerű állapot e helyreállítása céljából. E tekintetben a nemzeti bíróság feladata, hogy az 1999/44 irányelvvel összhangban álló értelmezéssel biztosítsa e fogyasztó számára a szerződéstől való elállásának jogát.


type: legislation

jurisdiction: US

text:
 IV
 111th CONGRESS
 1st Session
 H. RES. 199
 IN THE HOUSE OF REPRESENTATIVES
 February 26, 2009
 Mr. Tiahrt (for
 himself, Mr. Carter,
 Mr. Mack, Mr. Paul, Mr.
 Shimkus, Mrs. Bachmann,
 Mr. Price of Georgia,
 Mr. Gingrey of Georgia,
 Mr. Bartlett, and
 Mr. Moran of Kansas) submitted the
 following resolution; which was referred to the
 Committee on Financial
 Services
 RESOLUTION
 Providing that the Congress should stop
 passing massive Government bailouts.
 Whereas financial markets have been saturated with well
 over a trillion dollars from the Government ranging from the bailout of Fannie
 Mae and Freddie Mac at $200 billion, Bear Stearns at $29 billion, AIG at $85
 billion; Wall Street at $700 billion, the automakers at $25 billion, and
 Citigroup at $247.5 billion;
 Whereas, in 2008, total Federal spending increased by 11
 percent to nearly $3 trillion;
 Whereas Congress should not rely on the same failed
 economic policies of the past;
 Whereas, by looking in the past, we see the massive
 spending initiatives that occurred during the 1930s and 1970s failed to produce
 economic growth;
 Whereas the Government has a role in helping ensure
 American workers and industries are free to prosper, but these bailouts are
 nothing more than a mere band-aid that continues to follow a pattern of
 throwing more taxpayer money at a problem instead of addressing the root causes
 of the problem; and
 Whereas Congress should address fundamental reforms to
 help American workers and businesses achieve long-term prosperity through
 incentives for private-sector solutions instead of Government involvement: Now,
 therefore, be it
 That it is the sense of the House of
 Representatives that Congress should stop passing massive Government bailouts.


jurisdiction: EU

text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2017 08 11
 COM(2017) 433 final
 2017/0199(NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai
 2017 m. gegužės 30 d. Taryba įgaliojo Komisiją Sąjungos vardu pradėti derybas su Libano Respublika (toliau – Libanas) dėl tarptautinio Sąjungos ir Libano susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos.
 Pagal Tarybos priimto įgaliojamojo sprendimo sąlygas derybas buvo galima pradėti tik Europos Parlamentui ir Tarybai priėmus sprendimą dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA).
 Derybos pradėtos 2017 m. birželio 26 d. ir sėkmingai užbaigtos 2017 m. liepos 18 d., kai būsimo Susitarimo Šalių vyriausieji derybininkai pasirašė derybų proceso užbaigimą patvirtinantį protokolą. Prie šio pasiūlymo pridedamas Susitarimo projektas atitinka Tarybos duotus derybinius nurodymus. Jame visų pirma nustatyta, kad sąlygos, kuriomis Libanas dalyvauja partnerystėje PRIMA, yra pateikiamos Sprendime (ES) 2017/1324
 1
 , ir taip daroma tiesioginė nuoroda į Sąjungos teisėkūros procedūra priimtą aktą.
 Siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, ypač Komisijos, Europos kovos su sukčiavimu tarnybos, Audito Rūmų ir partnerystės PRIMA įgyvendinimo struktūros įgaliojimus atlikti auditą ir tyrimą pagal taikytinus Sąjungos teisės aktus, Susitarime daromos konkrečios nuorodos į aktualias Sprendimo (ES) 2017/1324 nuostatas, o Šalys įpareigojamos teikti visą būtiną pagalbą, kad tos nuostatos būtų įgyvendinamos. Be to, būsimame susitarime iškelta sąlyga Šalims susitarti dėl išsamios pagalbos teikimo tvarkos, nes tokia tvarka būtina, kad Šalys pagal Susitarimą galėtų bendradarbiauti. Libano prašymu ir kaip sutarta per derybas, į Susitarimo preambulę įtraukta papildoma konstatuojamoji dalis, kurioje konstatuojama, kad, įgyvendinant būsimą susitarimą, labai svarbus visapusiškas abiejų Šalių kompetentingų institucijų bendradarbiavimas ir veiklos koordinavimas.
 •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis
 Partnerystės PRIMA poveikio vertinimo ataskaitoje
 2
 rašoma, kad galimybė dalyvauti partnerystėje PRIMA trečiosioms šalims, pavyzdžiui, Libanui, dera su tarptautinio bendradarbiavimo mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje tikslais, nustatytais 2012 m. Komisijos komunikate „ES tarptautinio bendradarbiavimo mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje stiprinimas ir koncentravimas. Strateginis požiūris“
 3
 ir programoje „Horizontas 2020“, kuria bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis mokslo, technologijų ir inovacijų srityse skatinamas siekiant spręsti pasaulinius visuomenės uždavinius ir remti Sąjungos išorės politikos kryptis. Susitarimas dera ir su galiojančiu Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimu, steigiančiu Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją
 4
 , kuriame numatyta, kad Sąjunga ir Libanas bendradarbiauja mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros srityse, ir kuriuo skatinami moksliniai tyrimai ir technologinės plėtros veikla bendrų interesų srityse.
 •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis
 Partnerystės PRIMA įgyvendinimas glaudžiai bendradarbiaujant su trečiosiomis šalimis, pavyzdžiui, Libanu, atitinka ir kitas Sąjungos politikos, pavyzdžiui, migracijos, vystymosi ir kaimynystės, kryptis ir yra joms svarbus.
 2.TEISINIAI pasiūlymo aspektai
 Tarybos sprendimo pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 186 straipsniu ir 218 straipsnio 6 dalies a punktu.
 Atsižvelgdama į išdėstytus faktus, Komisija siūlo, kad Taryba sudarytų Susitarimą Sąjungos vardu.
 2017/0199 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 186 straipsnį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
 atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,
 kadangi:
 (1)Europos Parlamento ir Tarybos sprendime (ES) 2017/1324
 5
 numatyta, kad Sąjunga dalyvauja kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA);
 (2)Libano Respublika (toliau – Libanas) pareiškė norą tapti PRIMA dalyvaujančia valstybe ir dalyvauti joje tokiomis pačiomis sąlygomis kaip valstybės narės ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotosios šalys, dalyvaujančios partnerystėje PRIMA;
 (3)pagal Sprendimo (ES) 2017/1324 1 straipsnio 2 dalį Libanas taps partnerystėje PRIMA dalyvaujančia valstybe, jei su Sąjunga bus sudarytas tarptautinis mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriame išdėstomos Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos;
 (4)pagal Tarybos sprendimą <XXX>
 6
 Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, Sąjungos vardu pasirašytas 20XX m. XX su sąlyga, kad jis bus sudarytas vėliau;
 (5)Susitarimas turėtų būti patvirtintas Sąjungos vardu,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Sąjungos vardu patvirtinamas Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos.
 Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.
 2 straipsnis
 Tarybos pirmininkas paskiria asmenį (-is), įgaliotą (-us) Sąjungos vardu paskelbti Susitarimo 5 straipsnio 2 dalyje nurodytą pranešimą ir taip išreikšti Sąjungos sutikimą laikytis Susitarimo.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja [jo priėmimo dieną].
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1)
 2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) (OL L 185, 2017 7 18, p. 1).
 (2)
 SWD(2016) 332 final, 2016 10 18.
 (3)
 COM(2012) 497 final.
 (4)
 OL L 143, 2006 5 30, p. 2.
 (5)
 2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) (OL L 185, 2017 7 18, p. 1).
 ---documentbreak---
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2017 08 11
 COM(2017) 433 final
 PRIEDAS
 prie
 pasiūlymo dėl TARYBOS SPRENDIMO
 dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo
 Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos
 Europos Sąjunga
 (toliau – Sąjunga)
 ir
 Libano Respublika
 (toliau – Libanas)
 (toliau kartu – Šalys),
 kadangi 2006 m. balandžio 1 d. įsigaliojusiame Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarime, steigiančiame Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją, numatytas mokslinis, techninis ir technologinis bendradarbiavimas;
 kadangi ES valstybių narių ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotųjų šalių (partnerystėje dalyvaujančių valstybių) dalyvavimo, ypač jų finansinių įsipareigojimų ir dalyvavimo partnerystės valdymo struktūroje, sąlygos reguliuojamos Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA);
 kadangi pagal Sprendimą (ES) 2017/1324 Libanas partnerystėje PRIMA dalyvaujančia valstybe taps, jei su Sąjunga bus sudarytas tarptautinis susitarimas dėl mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo, kuriame bus išdėstytos Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos;
 kadangi Libanas pareiškė norą dalyvauti partnerystėje PRIMA tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ES valstybės narės ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotosios šalys, dalyvaujančios partnerystėje PRIMA;
 kadangi Libano, kaip partnerystėje PRIMA dalyvaujančios valstybės, teisėms ir pareigoms sureguliuoti reikia tarptautinio Sąjungos ir Libano susitarimo;
 kadangi įgyvendinant Susitarimą labai svarbus visapusiškas abiejų Šalių kompetentingų institucijų bendradarbiavimas ir veiklos koordinavimas,
 SUSITARĖ:
 1 straipsnis
 Tikslas
 Susitarimo tikslas – nustatyti Libano dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygas.
 2 straipsnis
 Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos
 Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos nustatytos Europos Parlamento ir Tarybos sprendime (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA). Šalys laikosi tuo sprendimu nustatytų pareigų ir imasi deramų priemonių, visų pirma, teikia visą būtiną pagalbą, siekdamos užtikrinti sprendimo 10 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 3 ir 4 dalių taikymą. Šalys tarpusavyje susitaria dėl pagalbos teikimo tvarkos, nes tokia tvarka būtina, kad Šalys pagal Susitarimą galėtų bendradarbiauti.
 3 straipsnis
 Teritorinis taikymas
 Susitarimas taikomas teritorijose, kuriose taikoma Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos Sąjungos sutartis, ir Libano teritorijoje.
 4 straipsnis
 Pasirašymas ir laikinas taikymas
 Susitarimas taikomas laikinai nuo jo pasirašymo dienos.
 5 straipsnis
 Įsigaliojimas ir galiojimo trukmė
 1. Šalys Susitarimą patvirtina savo pačių nustatytomis procedūromis.
 2. Susitarimas įsigalioja tą dieną, kurią Šalys diplomatiniais kanalais praneša viena kitai, kad pirmoje dalyje nurodytos procedūros užbaigtos.
 3. Susitarimas galioja, kol galioja Sprendimas (ES) 2017/1324, nebent kuri nors iš Šalių jį nutrauktų pagal 6 straipsnį.
 6 straipsnis
 Susitarimo nutraukimas
 1. Susitarimą kuri nors iš Šalių gali bet kada nutraukti, raštu apie tai pranešusi kitai Šaliai.
 Susitarimo galiojimas pasibaigia po šešių mėnesių nuo dienos, kurią raštas pasiekė adresatą.
 2. Projektai ir veikla, vykdomi nutraukiant Susitarimą, tęsiami iki pabaigos Susitarime nustatytomis sąlygomis.
 3. Dėl visų kitų Susitarimo nutraukimo pasekmių Šalys sprendžia bendru sutarimu.
 7 straipsnis
 Ginčų sprendimas
 Visi ginčai dėl Susitarimo taikymo arba aiškinimo sprendžiami pagal ginčų sprendimo procedūrą, numatytą Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimo, steigiančio Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją, 82 straipsnyje.
 Susitarimas parengiamas dviem egzemplioriais anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų, vokiečių ir arabų kalbomis; kiekvienas tekstas yra vienodai autentiškas.


type: contracts

text:
 21.2.2008
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 47/65
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT
 nr 130/2007
 av den 28 september 2007
 om ändring av bilaga XXI (Statistik) till EES-avtalet
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
 med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ändrat genom protokollet med justeringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, nedan kallat avtalet, särskilt artikel 98, och
 av följande skäl:
 (1)
 Bilaga XXI till avtalet ändrades genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 94/2007 av den 6 juli 2007 (1).
 (2)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 458/2007 av den 25 april 2007 om det europeiska systemet för integrerad statistik över socialt skydd (Esspros) (2) bör införlivas med avtalet.
 (3)
 Det här beslutet bör inte gälla Liechtenstein.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Följande punkt ska införas efter punkt 18t (kommissionens förordning (EG) nr 215/2007) i bilaga XXI till avtalet:
 ”18u.
 32007 R 0458: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 458/2007 av den 25 april 2007 om det europeiska systemet för integrerad statistik över socialt skydd (Esspros) (EUT L 113, 30.4.2007, s. 3).
 Bestämmelserna i förordningen ska, inom ramen för detta avtal, tillämpas med följande anpassning:
 Denna förordning ska inte gälla Liechtenstein”.
 Artikel 2
 Texten till förordning (EG) nr 458/2007 på isländska och norska, som ska offentliggöras i EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning, ska vara giltig.
 Artikel 3
 Detta beslut träder i kraft den 29 september 2007 under förutsättning att alla anmälningar enligt artikel 103.1 i avtalet har gjorts till gemensamma EES-kommittén (3).
 Artikel 4
 Detta beslut ska offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning.
 Utfärdat i Bryssel den 28 september 2007.
 På gemensamma EES-kommitténs vägnar
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 Ordförande
 (1) EUT L 328, 13.12.2007, s. 46.
 (2) EUT L 113, 30.4.2007, s. 3.
 (3) Inga konstitutionella krav angivna.


type: wikipedia

text:
21. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
 Notikumi
 Romas impērija
 Tiberijs ceturto reizi ir Romas konsuls.
 Āfrikā sākas Takfarīna (numīdiešu vadonis) vadīta sacelšanās.
 Romieši tagadējās Slovākijas dienvidu daļā izveido bufervalsti ģermāņu cilts - kvadi cilts teritorijā.
 Kvirinālā tiek celtas barakas pretoriešu gvardei.
 Gallijā notiek pēdējā sacelšanās pret romiešiem — pie Luāras saceļas andekaveri un turoni, viņus sakauj Gajs Sīliuss.
 21. gads kultūrā un ekonomikā
 Romā sāk ražot metāla rakstāmrīkus.
 Miruši
 Pūblijs Sulpīcijs Kvirīnijs — romiešu Sīrijas pārvaldnieks.
 Armīnijs — ģermāņu (čerusku) valdnieks, kurš sakāva trīs romiešu leģionus Teitoburgas meža kaujā.
 als:20er#21


text:
 27.11.2014
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 342/49
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 141/2014
 z dnia 27 czerwca 2014 r.
 zmieniająca załącznik XX (Środowisko) do Porozumienia EOG
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym (zwane dalej „Porozumieniem EOG”), w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W Porozumieniu EOG należy uwzględnić decyzję Komisji 2014/9/UE z dnia 18 grudnia 2013 r. zmieniającą decyzje 2010/2/UE i 2011/278/UE w odniesieniu do sektorów i podsektorów uważanych za narażone na znaczące ryzyko ucieczki emisji (1).
 (2)
 Należy zatem odpowiednio zmienić załącznik XX do Porozumienia EOG,
 PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
 Artykuł 1
 W pkt 21alb (decyzja Komisji 2010/2/UE) i pkt 21alc (decyzja Komisji 2011/278/UE) w załączniku XX do Porozumienia EOG dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32014 D 0009: decyzją Komisji 2014/9/UE z dnia 18 grudnia 2013 r. (Dz.U. L 9 z 14.1.2014, s. 9).”
 Artykuł 2
 Teksty decyzji 2014/9/UE w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 28 czerwca 2014 r., pod warunkiem dokonania wszystkich notyfikacji przewidzianych w art. 103 ust. 1 Porozumienia EOG (2).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 27 czerwca 2014 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Gianluca GRIPPA
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 9 z 14.1.2014, s. 9.
 (2) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


text:
 Avis juridique important
 |
 22000A0811(01)
 Accord sous forme d'échange de lettres entre la Communauté européenne et la Norvège au sujet de l'extension du réseau commun de communications/interface commune des systèmes (CCN/CSI) dans le cadre de la convention relative à un régime de transit commun
 Journal officiel n° L 204 du 11/08/2000 p. 0037 - 0041
 Accord sous forme d'échange de lettresentre la Communauté européenne et la Norvège au sujet de l'extension du réseau commun de communications/interface commune des systèmes (CCN/CSI) dans le cadre de la convention relative à un régime de transit communA. Lettre de la Communauté européenneMonsieur,En ce qui concerne l'extension de l'utilisation du réseau commun de communications/interface commune des systèmes (CCN/CSI) pour le nouveau système de transit informatisé à la Norvège, j'ai l'honneur de proposer, au nom de la Communauté européenne, l'engagement suivant:I. Les parties se conformeront aux spécifications techniques figurant dans les documents énumérés à l'annexe qui ont été mis à la disposition de la Norvège ainsi qu'à toute modification qui peut être apportée dans le cadre du projet.II. La Commission des Communautés européennes (ci-après dénommée "Commission") gérera et développera le système conformément aux lignes directrices élaborées au sein du comité de la politique douanière - groupe de travail informatique - sous-groupe technique CCN/CSI (CPC-CWP-CCN/CSI) pour les pays partenaires également.III. Les parties respecteront les règles en matière de politique de sécurité générale établies et décidées dans le cadre du projet.IV. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège acquittera une somme forfaitaire de 120000 euros au titre de l'installation du CCN/CSI.V. Avant le 31 janvier 2001, la Commission procédera à l'apurement des comptes liés au coût de l'installation sur la base de la somme déjà versée et des coûts réels imputables à la Norvège sur la base de la convention spécifique que la Commission a conclue à cette fin avec le sous-traitant et transmettra un relevé de frais à la Norvège. Le paiement final (règlement du solde) aura lieu trente jours après la présentation du relevé de frais.VI. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège acquittera une somme forfaitaire de 48000 euros au titre des coûts d'exploitation du réseau pour l'année 2000.VII. À partir de 2001, le 15 mai de chaque année, la Norvège acquittera une somme forfaitaire au titre du coût annuel d'utilisation du réseau. La Commission communiquera à la Norvège, avant le 31 juillet de chaque année, la somme forfaitaire due pour l'année suivante. Pour l'année 2001, cette somme s'élèvera à 96000 euros.VIII. Avant le 31 janvier de chaque année, la Commission procédera à l'apurement des comptes liés au coût annuel d'utilisation du réseau sur la base de la somme déjà versée et des coûts réels imputables à la Norvège, à qui elle transmettra un relevé de frais. La Commission calculera les coûts réels sur la base de sa relation contractuelle avec le sous-traitant qu'elle aura choisi conformément aux procédures en vigueur pour la passation des contrats. Le paiement final (règlement du solde) aura lieu trente jours après la présentation du relevé de frais. En tout état de cause, le montant total à acquitter par la Norvège n'excédera pas de 20 % la somme forfaitaire annuelle déjà versée.IX. De même que les États membres de l'Union européenne, la Norvège sera tenue informée de l'évolution prévue des coûts ainsi que des principaux éléments du développement du CCN/CSI susceptibles d'avoir un impact sur ces coûts.X. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège versera un montant de 40000 euros à titre de provision annuelle pour les imprévus et l'évolution future. La Commission délivrera à la Norvège un relevé de frais indiquant la ventilation des coûts imputables à cette réserve. Au plus tard le 15 mai de chaque année, la Norvège reconstituera ladite réserve moyennant le versement d'une somme correspondant au montant réellement utilisé pour les imprévus et l'évolution future au cours de l'année précédente.XI. Tout paiement doit être transféré à la Commission. Sauf indication contraire, tout paiement sera fondé sur un relevé de frais délivré par la Commission contenant une ventilation des coûts identifiant les différents services ainsi que la fourniture de matériel et de logiciel et devra être effectué dans les soixante jours.XII. Le présent accord reste en vigueur aussi longtemps que les deux parties sont parties contractantes à la convention du 20 mai 1987 relative à un régime de transit commun. Les deux parties se réservent cependant la possibilité de le modifier d'un commun accord.XIII. Au cas où la Norvège verserait les montants prévus aux points IV, V, VI, VII, VIII et X en retard par rapport aux dates indiquées aux points susmentionnés, l'Union européenne pourra appliquer des intérêts de retard (au taux pratiqué par la Banque centrale européenne pour ses opérations en euros et publié au Journal officiel des Communautés européennes, série C, en vigueur à l'expiration du délai prévu pour effectuer le remboursement, majoré d'un point et demi). Le même taux sera appliqué aux paiements à effectuer par la Communauté.Je vous serais obligé de bien vouloir confirmer l'accord de la Norvège sur ce qui précède.Je vous prie d'agréer, Monsieur, l'assurance de ma très haute considération.Au nom du Conseil de l'Union européenneANNEXE À L'ÉCHANGE DE LETTRESDOCUMENTATION EXTERNE CCN/CSI>TABLE>B. Lettre de la NorvègeMonsieur,J'ai l'honneur d'accuser réception de votre lettre au sujet de l'extension de l'utilisation du réseau commun de communications/interface commune des systèmes (CCN/CSI) pour le nouveau système de transit informatisé à Ia Norvège, libellée comme suit:"En ce qui concerne l'extension de l'utilisation du réseau commun de communications/interface commune des systèmes (CCN/CSI) pour le nouveau système de transit informatisé à la Norvège, j'ai l'honneur de proposer, au nom de Ia Communauté européenne, l'engagement suivant:I. Les parties se conformeront aux spécifications techniques figurant dans les documents énumérés à l'annexe qui ont été mis à la disposition de la Norvège ainsi qu'à toute modification qui peut être apportée dans le cadre du projet.II. La Commission des Communautés européennes (ci-après dénommée 'Commission') gérera et développera le système conformément aux lignes directrices élaborées au sein du comité de la politique douanière - groupe de travail informatique - sous-groupe technique CCN/CSI (CPC-CWP-CCN/CSI) pour les pays partenaires également.III. Les parties respecteront les règles en matière de politique de sécurité générale établies et décidées dans le cadre du projet.IV. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège acquittera une somme forfaitaire de 120000 euros au titre de l'installation du CCN/CSI.V. Avant le 31 janvier 2001, la Commission procédera à l'apurement des comptes liés au coût de l'installation sur la base de la somme déjà versée et des coûts réels imputables à la Norvège sur la base de la convention spécifique que la Commission a conclue à cette fin avec le sous traitant et transmettra un relevé de frais à la Norvège. Le paiement final (règlement du solde) aura lieu trente jours après la présentation du relevé de frais.VI. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège acquittera une somme forfaitaire de 48000 euros au titre des coûts d'exploitation du réseau pour l'année 2000.VII. À partir de 2001, le 15 mai de chaque année, la Norvège acquittera une somme forfaitaire au titre du coût annuel d'utilisation du réseau. La Commission communiquera à la Norvège, avant le 31 juillet de chaque année, la somme forfaitaire due pour l'année suivante. Pour l'année 2001, cette somme s'élèvera à 96000 euros.VIII. Avant le 31 janvier de chaque année, la Commission procédera à l'apurement des comptes liés au coût annuel d'utilisation du réseau sur la base de la somme déjà versée et des coûts réels imputables à la Norvège, à qui elle transmettra un relevé de frais. La Commission calculera les coûts réels sur la base de sa relation contractuelle avec le sous-traitant qu'elle aura choisi conformément aux procédures en vigueur pour la passation des contrats. Le paiement final (règlement du solde) aura lieu trente jours après la présentation du relevé de frais. En tout état de cause, le montant total à acquitter par la Norvège n'excédera pas de 20 % la somme forfaitaire annuelle déjà versée.IX. De même que les États membres de l'Union européenne, la Norvège sera tenue informée de l'évolution prévue des coûts ainsi que des principaux éléments du développement du CCN/CSI susceptibles d'avoir un impact sur ces coûts.X. Au plus tard le 1er septembre 2000, la Norvège versera un montant de 40000 euros à titre de provision annuelle pour les imprévus et l'évolution future. La Commission délivrera à la Norvège un relevé de frais indiquant la ventilation des coûts imputables à cette réserve. Au plus tard le 15 mai de chaque année, la Norvège reconstituera ladite réserve moyennant le versement d'une somme correspondant au montant réellement utilisé pour les imprévus et l'évolution future au cours de l'année précédente.XI. Tout paiement doit être transféré à la Commission. Sauf indication contraire, tout paiement sera fondé sur un relevé de frais délivré par la Commission contenant une ventilation des coûts identifiant les différents services ainsi que la fourniture de matériel et de logiciel et devra être effectué dans les soixante jours.XII. Le présent accord reste en vigueur aussi longtemps que les deux parties sont parties contractantes à la convention du 20 mai 1987 relative à un régime de transit commun. Les deux parties se réservent cependant la possibilité de le modifier d'un commun accord.XIII. Au cas où la Norvège verserait les montants prévus aux points IV, V, VI, VII, VIII et X en retard par rapport aux dates indiquées aux points susmentionnés, l'Union européenne pourra appliquer des intérêts de retard (au taux pratiqué par la Banque centrale européenne pour ses opérations en euros et publié au Journal officiel des Communautés européennes, série C, en vigueur à l'expiration du délai prévu pour effectuer le remboursement, majoré d'un point et demi). Le même taux sera appliqué aux paiements à effectuer par la Communauté.Je vous serais obligé de bien vouloir confirmer l'accord de la Norvège sur ce qui précède."J'ai l'honneur de vous confirmer l'accord de la Norvège sur le contenu de cette lettre.Je vous prie d'agréer, Monsieur, l'assurance de ma très haute considération.Pour le gouvernement de la Norvège


type: caselaw

text:
 29.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/13
 Определение на Съда (девети състав) от 15 април 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Наказателно производство срещу Stefano Burzio
 (Дело C-497/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 50 - Принцип ne bis in idem - Национално законодателство, в което е предвидена административна санкция и наказателна санкция при невнасяне на данъци - Неприлагане на правото на Съюза - Явна липса на компетентност))
 (2015/C 213/20)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale ordinario di Torino
 Страни в главното производство
 Stefano Burzio
 Диспозитив
 Съдът на Европейския съюз явно не е компетентен да отговори на въпроса, поставен от Tribunale ordinario di Torino (Италия), с акт от 27 октомври 2014 г.
 (1) ОВ C 34, 2.2.2015 г.


text:
 10.6.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 175/42
 Rješenje Općeg suda od 2. travnja 2014. – CNIPT protiv Komisije
 (Predmet T-302/09) (1)
 ((„Državne potpore - Okvirni program aktivnosti koji provode međustrukovne organizacije poljoprivrednika koje su priznate u Francuskoj, u korist članova zastupanih poljoprivrednih sektora - Financiranje dobrovoljnim doprinosima koji su postali obvezni - Odluka kojom se režim državnih potpora proglašava usklađenim sa zajedničkim tržištem - Povlačenje odluke - Obustava postupka”))
 2014/C 175/57
 Jezik postupka: francuski
 Stranke
 Tužitelj: Comité national interprofessionnel de la pomme de terre (CNIPT) (Pariz, Francuska) (zastupnici: V. Ledoux i B. Néouze, odvjetnici)
 Tuženik: Europska komisija (zastupnici: prvotno B. Stromsky i C. Urraca Caviedes, zatim B. Stromsky i S. Thomas i naposljetku M. Stromsky, agenti)
 Predmet
 Zahtjev za poništenje odluke Komisije C (2008) final od 10. prosinca 2008. u vezi s državnom potporom br. 561/2008, koja se odnosi na okvirni program aktivnosti koji provode međustrukovne organizacije poljoprivrednika koje su priznate u Francuskoj, u korist članova zastupanih poljoprivrednih sektora.
 Izreka
 1.
 Postupak povodom ove tužbe se obustavlja.
 2.
 Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.
 (1) SL C 244, 10.10.2009.


text:
 12.11.2005
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 281/3
 TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS
 (pirmoji kolegija)
 2005 m. rugsėjo 15 d.
 Byloje C-140/04 (dėl hof van beroep te Antwerpen prašymo priimti prejudicinį sprendimą): United Antwerp Maritime Agencies NV prieš Belgische Staat, ir Seaport Terminals NV prieš Belgische Staat, United Antwerpen Maritime Agencies NV (1)
 (Muitų sąjunga - Importo muito skolos atsiradimas - Laikinai saugomos prekės - Prekių neteisėtas paėmimas iš muitinės priežiūros - Skolos muitinei skolininkas)
 (2005/C 281/07)
 Proceso kalba: olandų
 Byloje C-140/04 dėl 2005 m. kovo 11 d.hof van beroep te Antwerpen (Belgija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. kovo 16 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje United Antwerp Maritime Agencies NV prieš Belgische Staat, ir Seaport Terminals NV prieš Belgische Staat, United Antwerpen Maritime Agencies NV, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija), kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), E. Juhász ir M. Ilešič; generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretorė M. M. Ferreira, vyriausioji administratorė, 2005 m. rugsėjo 15 d. priėmė sprendimą, kurio rezoliucinėje dalyje nurodyta:
 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą 203 straipsnio 3 dalies ketvirtoji įtrauka aiškintina taip, kad „asmuo, turintis vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu“ yra asmuo, laikantis numatomas toliau gabenti arba saugoti iškrautas prekes.
 (1) OL C 106, 2004 4 30.


type: other

text:
Datenschutz | ringo
 Telefon +49 28 64 / 81 - 0
 E-Mail: datenschutz@schwering.de
 Amtsgericht Coesfeld HRB 14346
 Dominic Herbers, Ahaus
 Unsere Website verwendet Cookies. Cookies sind kleine Textdateien, die im Internetbrowser bzw. vom Internetbrowser auf dem Computersystem eines Nutzers gespeichert werden. Rufen Sie unsere Website auf, so kann ein Cookie auf dem Betriebssystem des Nutzers gespeichert werden. Dieser Cookie enthält eine charakteristische Zeichenfolge, die eine eindeutige Identifizierung des Browsers beim erneuten Aufrufen der Website ermöglicht. Wir setzen Cookies zu dem Zweck ein, unser Angebot nutzerfreundlicher, effektiver und sicherer zu machen.
 Des Weiteren ermöglichen Cookies unseren Systemen, Ihren Browser auch nach einem Seitenwechsel zu erkennen und Ihnen Services anzubieten. Einige Funktionen unserer Internetseite können ohne den Einsatz von Cookies nicht angeboten werden. Für diese ist es erforderlich, dass der Browser auch nach einem Seitenwechsel wiedererkannt wird. Wir verwenden auf unserer Website darüber hinaus Cookies zu dem Zweck, eine Analyse des Surfverhaltens unserer Seitenbesucher zu ermöglichen. Des Weiteren verwenden wir Cookies zu dem Zweck, Seitenbesucher anschließend auf anderen Webseiten mit gezielter, interessenbezogener Werbung anzusprechen.
 Sie haben das Recht aus Gründen, die sich aus Ihrer besonderen Situation ergeben, jederzeit gegen diese auf Art. 6 (1) f DSGVO beruhende Verarbeitung Sie betreffender personenbezogener Daten zu widersprechen. Sie können dazu die Speicherung der Cookies durch die Auswahl entsprechender technischer Einstellungen Ihrer Browser-Software verhindern; wir weisen Sie jedoch darauf hin, dass Sie in diesem Fall gegebenenfalls nicht sämtliche Funktionen dieser Website vollumfänglich werden nutzen können. Sie können des Weiteren die Erfassung der durch das Cookie erzeugten und auf Ihre Nutzung der Website bezogenen Daten (inkl. Ihrer IP-Adresse) an Google sowie die Verarbeitung dieser Daten durch Google verhindern, indem sie das unter dem folgenden Link verfügbare Browser-Plug-in herunterladen und installieren [https://tools.google.com/dlpage/gaoptout?hl=de].
 Diese Website benutzt Google Analytics, einen Webanalysedienst der Google Inc. („Google“). Die durch den Cookie erzeugten Informationen über Ihre Benutzung dieser Website werden in der Regel an einen Server von Google in den USA übertragen und dort gespeichert. Im Falle der Aktivierung der IP-Anonymisierung auf dieser Webseite, wird Ihre IP-Adresse von Google jedoch innerhalb von Mitgliedstaaten der Europäischen Union oder in anderen Vertragsstaaten des Abkommens über den Europäischen Wirtschaftsraum zuvor gekürzt. Nur in Ausnahmefällen wird die volle IP-Adresse an einen Server von Google in den USA übertragen und dort gekürzt. Für die Datenübermittlungen in die USA ist ein Angemessenheitsbeschluss der Europäischen Kommission vorhanden.
 Die Verarbeitung erfolgt auf Grundlage des Art. 6 (1) lit. f DSGVO aus dem berechtigten Interesse an der bedarfsgerechten und zielgerichteten Gestaltung der Website. Sie haben das Recht aus Gründen, die sich aus Ihrer besonderen Situation ergeben, jederzeit gegen diese auf Art. 6 (1) f DSGVO beruhende Verarbeitung Sie betreffender personenbezogener Daten zu widersprechen. Sie können dazu die Speicherung der Cookies durch die Auswahl entsprechender technischer Einstellungen Ihrer Browser-Software verhindern; wir weisen Sie jedoch darauf hin, dass Sie in diesem Fall gegebenenfalls nicht sämtliche Funktionen dieser Website vollumfänglich werden nutzen können. Sie können des Weiteren die Erfassung der durch das Cookie erzeugten und auf Ihre Nutzung der Website bezogenen Daten (inkl. Ihrer IP-Adresse) an Google sowie die Verarbeitung dieser Daten durch Google verhindern, indem sie das unter dem folgenden Link verfügbare Browser-Plug-in herunterladen und installieren [https://tools.google.com/dlpage/gaoptout?hl=de].
 Detaillierte Informationen darüber, wie Google Daten erfasst und verarbeitet, finden Sie auf der Seite "Datennutzung durch Google bei Ihrer Nutzung von Websites oder Apps unserer Partner" unter www.google.de/policies/privacy/partners/
 Kontaktformular „Prospekt-Formular“
 ein Architektur-/Planungsbüro
 Bitte senden Sie eine E-Mail an datenschutz@schwering.de.
 Mit diesen Datenschutzhinweisen informieren wir Sie, unsere Geschäftspartner, gemäß der seit dem 25. Mai 2018 geltenden EU-Datenschutz-Grundverordnung (DSGVO) über die Verarbeitung Ihrer personenbezogenen Daten durch uns sowie über die Ihnen zustehenden Rechte. Diese Hinweise werden soweit erforderlich aktualisiert und unter www.ringo.de veröffentlicht. Hier finden Sie auch unsere Datenschutzhinweise für Besucher unserer Webseite.
 Telefon 02864 810
 E-Mail: info@schwering.de
 Die Schwering Türenwerk GmbH verarbeitet Daten, die sie aus der Geschäftsbeziehung mit Ihnen erhalten, z.B. im Rahmen einer Angebotserstellung.
 aufgeführte Zwecke verarbeitet die Schwering Türenwerk GmbH ihre Daten:
 Das Interesse der Schwering Türenwerk GmbH an der jeweiligen Verarbeitung ergibt sich aus den jeweiligen Zwecken und ist im Übrigen wirtschaftlicher Natur (effiziente Aufgabenerfüllung, Vertrieb, Vermeidung von Rechtsrisiken).
 Soweit es der konkrete Zweck gestattet, verarbeitet die Schwering Türenwerk GmbH Ihre Daten pseudonymisiert oder anonymisiert.
 Sie können Einwilligungen jederzeit mit Wirkung für die Zukunft widerrufen. Dies gilt auch für Einwilligungserklärungen, die Sie gegenüber der Schwering Türenwerk GmbH vor der Geltung der DSGVO, also vor dem 25. Mai 2018, erteilt haben. Der Widerruf wirkt nur für zukünftige Verarbeitungen.
 3.4. Aufgrund gesetzlicher Vorgaben (Art. 6 Abs. 1 Buchst. c DSGVO)
 Die Schwering Türenwerk GmbH unterliegt verschiedenen rechtlichen Verpflichtungen, das heißt gesetzlichen Anforderungen (z.B. technischer Prüfverordnung, Betriebssicherheitsverordnung, Geldwäschegesetze, Steuergesetze) sowie aufsichtsrechtlichen Vorgaben.
 Eine Weitergabe Ihrer Daten durch die Schwering Türenwerk GmbH erfolgt nur unter Wahrung der DSGVO und des BDSG.
 Innerhalb der Schwering Türenwerk GmbH erhalten diejenigen Stellen Ihre Daten, die diese zur Erfüllung der vertraglichen und gesetzlichen Pflichten oder zur Erfüllung ihrer jeweiligen Aufgaben benötigen (z.B. Disposition, kaufm. Service, Vertrieb und Marketing, Buchhaltung,...).
 • von uns eingesetzte Auftragsverarbeiter (Art. 28 DSGVO), insbesondere im Bereich IT-Dienstleistungen, Logistik, Entsorgung und Druckdienstleistungen, die Ihre Daten weisungsgebunden für uns verarbeiten
 Darüber hinaus unterliegt die Schwering Türenwerk GmbH verschiedenen Aufbewahrungs- und Dokumentationspflichten, die sich unter anderem aus dem Handelsgesetzbuch, sowie aus Geldwäschegesetzen ergeben. Die dort vorgegebenen Fristen zur Aufbewahrung bzw. Dokumentation betragen fünf bis zehn Jahre.
 Sie haben unter den jeweiligen gesetzlichen Voraussetzungen das Recht auf Auskunft (Art. 15 DSGVO), auf Berichtigung (Art. 16 DSGVO), auf Löschung (Art. 17 DSGVO), auf Einschränkung der Verarbeitung (Art. 18 DSGVO) sowie auf Datenübertragbarkeit (Art. 20 DSGVO).
 Außerdem haben Sie ein Beschwerderecht bei einer Datenschutzaufsichtsbehörde (Art. 77 DSGVO).
 Diese Rechte können Sie zentral gegenüber der Schwering Türenwerk GmbH geltend machen.
 Reken, 24.05.2018
 ©2019 Schwering Türenwerk GmbH


text:
 12.12.2017
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 328/17
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/2281
 z dne 11. decembra 2017
 o odobritvi zvišanja mejnih vrednosti za obogatitev vina, proizvedenega iz grozdja, ki je bilo leta 2017 potrgano na nekaterih vinorodnih območjih v Nemčiji in na vseh vinorodnih območjih na Danskem, Nizozemskem in Švedskem
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1) ter zlasti člena 91 Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Točka A.3 dela I Priloge VIII k Uredbi (EU) št. 1308/2013 določa, da lahko države članice v letih z izjemno neugodnimi vremenskimi razmerami zahtevajo, naj se mejne vrednosti za povečanje volumenskega deleža alkohola v vinu (obogatitev) zvišajo za do 0,5 %.
 (2)
 Danska, Nemčija, Nizozemska in Švedska so zahtevale takšna zvišanja mejnih vrednosti obogatitve vina, proizvedenega iz grozdja, ki je bilo potrgano v letu 2017, saj so bile vremenske razmere med rastno sezono izjemno neugodne. Danska, Nizozemska in Švedska so to zahtevale za vsa svoja vinorodna območja. Nemčija je povečanje obogatitve zahtevala samo za vino, pridelano iz sorte vinske trte dornfelder na območjih Ahr, Srednje Porenje, Mozela, Nahe, Pfalška in Rheinhessen.
 (3)
 Zaradi izjemno slabih vremenskih razmer v letu 2017 omejitve za povečanje naravnega volumenskega deleža alkohola, ki ga določa točka A.2 dela I Priloge VIII k Uredbi (EU) št. 1308/2013, na nekaterih vinorodnih območjih ne omogočajo proizvodnje vina iz vseh ali nekaterih sort vinske trte z ustreznim skupnim volumenskim deležem alkohola, za katerega bi sicer obstajalo tržno povpraševanje.
 (4)
 Zato je primerno odobriti zvišanje mejnih vrednosti obogatitve vina, proizvedenega iz vseh ali nekaterih sort grozdja, ki je bilo potrgano v letu 2017 na vinorodnih območjih na Danskem, v Nemčiji, na Nizozemskem in Švedskem.
 (5)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Z odstopanjem od točke A.2 dela I Priloge VIII k Uredbi (EU) št. 1308/2013 na vinorodnih območjih ali njihovem delu, navedenih v Prilogi k tej uredbi, in za vse ali nekatere sorte vinske trte, določene v navedeni prilogi, povečanje naravnega volumenskega deleža alkohola v svežem grozdju, ki je bilo potrgano v letu 2017, grozdnem moštu, delno prevretem grozdnem moštu, mladem vinu, ki je še v vrenju, in vinu, proizvedenem z uporabo grozdja, ki je bilo potrgano v letu 2017, ne sme preseči 3,5 vol. %.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati tretji dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 11. decembra 2017
 Za Komisijo
 Predsednik
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 PRILOGA
 Sorte vinske trte in vinorodna območja ali njihov del, na katerih je na podlagi člena 1 dovoljeno zvišanje mejnih vrednosti obogatitve
 Država članica
 Vinorodna območjaali njihov del (vinorodna cona)
 Sorte
 Danska
 Vsa vinorodna območja (cona A)
 Vse odobrene sorte vinske trte
 Nemčija
 Vinorodno območje Ahr (cona A)
 Dornfelder
 Vinorodno območje Srednje Porenje (cona A)
 Vinorodno območje Mozela (cona A)
 Vinorodno območje Nahe (cona A)
 Vinorodno območje Pfalška (cona A)
 Vinorodno območje Rheinhessen (cona A)
 Nizozemska
 Vsa vinorodna območja (cona A)
 Vse odobrene sorte vinske trte
 Švedska
 Vsa vinorodna območja (cona A)
 Vse odobrene sorte vinske trte


text:
 Ważna informacja prawna
 |
 22002D0110
 Dziennik Urzędowy L 298 , 31/10/2002 P. 0035 - 0036
 Decyzja Wspólnego Komitetu EOGnr 110/2002z dnia 12 lipca 2002 r.zmieniająca załącznik XXI (Statystyka) do Porozumienia EOGWSPÓLNY KOMITET EOG,uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, dostosowane Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej "Porozumieniem", w szczególności jego art. 98,a także mając na uwadze, co następuje:(1) Załącznik XXI do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 92/2002 z dnia 25 czerwca 2002 r. [1].(2) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 204/2002 z dnia 19 grudnia 2001 r. zmieniające rozporządzenie Rady (EWG) nr 3696/93 w sprawie statystycznej klasyfikacji produktów według działalności (CPA) w Europejskiej Wspólnocie Gospodarczej [2] należy włączyć do Porozumienia,STANOWI, CO NASTĘPUJE:Artykuł 1W pkt 20b (rozporządzenie Rady (EWG) nr 3696/93) załącznika XXI do Porozumienia dodaje się tiret brzmieniu:"— 32002 R 0204: rozporządzeniem Komisji (WE) nr 204/2002 z dnia 19 grudnia 2001 r. (Dz.U. L 36 z 6.2.2002, str. 1)."Artykuł 2Teksty rozporządzenia (WE) nr 204/26/WE w językach islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Wspólnot Europejskich, są autentyczne.Artykuł 3Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 13 lipca 2002 r., pod warunkiem że wszystkie notyfikacje na mocy art. 103 ust. 1 Porozumienia zostały dokonane wobec Wspólnego Komitetu EOG [3].Artykuł 4Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Wspólnot Europejskich.Sporządzono w Brukseli, dnia 12 lipca 2002 r.W imieniu Wspólnego Komitetu EOGG. S. GunnarssonPrzewodniczący[1] Dz.U. L 266 z 3.10.2002, str. 67.[2] Dz.U. L 36 z 6.2.2002, str. 1.[3] Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.--------------------------------------------------


text:
 28.2.2022
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 55/38
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2022/317
 z 21. februára 2022,
 ktorým sa názvu „Dehesa Peñalba“ (CHOP) udeľuje ochrana podľa článku 99 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (1), a najmä na jeho článok 99,
 keďže:
 (1)
 Komisia v súlade s článkom 97 ods. 2 a 3 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 preskúmala žiadosť Španielska o zápis názvu „Dehesa Peñalba“ do registra a uverejnila ju v Úradnom vestníku Európskej únie (2).
 (2)
 Komisii nebola oznámená žiadna námietka v zmysle článku 98 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013.
 (3)
 V súlade s článkom 99 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 by mal byť názov „Dehesa Peñalba“ chránený a zapísaný do registra uvedeného v článku 104 daného nariadenia.
 (4)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Výboru pre spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Týmto sa udeľuje ochrana názvu „Dehesa Peñalba“ (CHOP).
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 21. februára 2022
 Za Komisiu
 v mene predsedníčky
 Janusz WOJCIECHOWSKI
 člen Komisie
 (1) Ú. v. EÚ L 347, 20.12.2013, s. 671.
 (2) Ú. v. EÚ C 398, 1.10.2021, s. 28.