type: contracts

text:
 13.12.2019
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 324/14
 Saskaņā ar starptautisko publisko tiesību normām juridisks spēks ir tikai ANO EEK dokumentu oriģināliem. Šo noteikumu statuss un spēkā stāšanās datums jāpārbauda ANO EEK statusa dokumenta TRANS/WP.29/343 jaunākajā redakcijā, kas pieejama tīmekļa vietnē: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 ANO Noteikumi Nr. 14 – Vienoti noteikumi par transportlīdzekļu apstiprināšanu attiecībā uz drošības jostu stiprinājumiem [2019/2141]
 Ar visiem grozījumiem līdz
 09. sērijas grozījumiem – spēkā stāšanās datums: 2018. gada 29. decembris
 SATURA RĀDĪTĀJS
 NOTEIKUMI
 1. Darbības joma
 2. Definīcijas
 3. Apstiprinājuma pieteikums
 4. Apstiprinājums
 5. Specifikācijas
 6. Testi
 7. Drošības jostu stiprinājumu inspicēšana statisko testu laikā un pēc tiem
 8. Pārveidojumi un transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma paplašinājums
 9. Ražošanas atbilstība
 10. Sankcijas par ražošanas neatbilstību
 11. Ekspluatācijas instrukcijas
 12. Ražošanas pilnīga izbeigšana
 13. Par apstiprinājuma testu veikšanu atbildīgo tehnisko dienestu un tipa apstiprinātāju iestāžu nosaukumi un adreses
 14. Pārejas noteikumi
 PIELIKUMI
 1. Paziņojums
 2. Apstiprinājuma marķējuma zīmes izkārtojumi
 3. Efektīvo jostu stiprinājumu atrašanās vieta
 4. “H” punkta un rumpja faktiskā leņķa noteikšanas procedūra mehānisko transportlīdzekļu sēdvietām
 5. Vilkšanas ierīce
 6. Minimālais stiprinājuma punktu skaits un apakšējo stiprinājumu atrašanās vieta
 7. Dinamiskais tests kā alternatīva drošības jostu stiprinājumu statiskajam izturības testam
 8. Manekena specifikācijas
 1. DARBĪBAS JOMA
 Šos noteikumus piemēro:
 M un N kategorijas (1) transportlīdzekļiem attiecībā uz to drošības jostu stiprinājumiem, kuras paredzētas pieaugušiem braucējiem uz priekšu vai uz aizmuguri, vai sāņus vērstos sēdekļos.
 2. DEFINĪCIJAS
 Šajos noteikumos:
 2.1.
 “transportlīdzekļa apstiprinājums” ir tāda transportlīdzekļa tipa apstiprinājums, kas aprīkots ar stiprinājumiem dotajiem drošības jostu tipiem;
 2.2.
 “transportlīdzekļa tips” ir mehānisko transportlīdzekļu kategorija, kuri neatšķiras tādos būtiskos aspektos kā to transportlīdzekļa struktūras vai sēdekļa struktūras sastāvdaļu izmēri, forma un materiāli, pie kurām stiprina drošības jostu stiprinājumus, un, ja stiprinājumu izturību pārbauda saskaņā ar dinamisko testu – ierobežošanas sistēmas jebkādas sastāvdaļas raksturlielumi, īpaši slodzes ierobežotāja funkcijas, kura ietekmē drošības jostu stiprinājumiem pieliktos spēkus;
 2.3.
 “jostu stiprinājumi” ir transportlīdzekļa struktūras vai sēdekļa struktūras daļas, vai transportlīdzekļa jebkuras citas daļas, pie kurām stiprina drošības jostu komplektus;
 2.4.
 “efektīvais jostas stiprinājums” ir punkts, ko izmanto, lai ierastā veidā, kā norādīts 5.4. punktā, noteiktu drošības jostas katras daļas leņķi attiecībā pret tās lietotāju, proti, punkts, kurā josta būtu jānostiprina, lai iegūtu tādu pašu izvietojumu, kāds paredzēts jostas lietošanas laikā, un kas var būt vai var nebūt faktiskais jostas stiprinājums atkarībā no drošības jostas cieto daļu konfigurācijas tās stiprināšanas vietā pie jostas stiprinājuma.
 2.4.1.
 Piemēram, gadījumā,
 2.4.1.1.
 ja transportlīdzekļa struktūrā vai sēdekļa struktūrā izmanto jostas vadotni, par efektīvo jostas stiprinājumu uzskata vadotnes viduspunktu vietā, kur josta iziet no vadotnes jostas lietotāja pusē; un
 2.4.1.2.
 ja josta no lietotāja iet tieši uz ievilcēju, kas stiprināts pie transportlīdzekļa struktūras vai sēdekļa struktūras bez jostas vadotnes starpniecības, par efektīvo jostas stiprinājumu uzskata jostas spoles ass krustpunktu ar plakni, kas iet caur jostas viduslīniju uz spoles;
 2.5.
 “grīda” ir transportlīdzekļa virsbūves lejasdaļa, kas savieno transportlīdzekļa sienas. Šajā kontekstā tā ietver stiprības ribas, presētus profilus un citus iespējamus pastiprinājumus, pat ja tie atrodas zem grīdas, tādus kā garensijas un šķērssijas;
 2.6.
 “sēdeklis” ir struktūra, kas var būt vai nebūt integrēta transportlīdzekļa struktūrā un kurā paredzēts sēdēt vienai pieaugušai personai, kopā ar tās apdari. Termins aptver gan atsevišķu sēdekli, gan sola daļu, kurā paredzēts sēdēt vienai personai;
 2.6.1.
 “priekšējais pasažiera sēdeklis” ir jebkurš sēdeklis, kur konkrētā sēdekļa “vistālāk priekšā esošais H punkts” atrodas vertikālā šķērsplaknē, kura iet caur autovadītāja R punktu, vai tās priekšā;
 2.6.2.
 “uz priekšu vērsts sēdeklis” ir sēdeklis, ko var izmantot, transportlīdzeklim esot kustībā, un kas ir vērsts uz transportlīdzekļa priekšpusi tā, ka sēdekļa vertikālā simetrijas plakne ar transportlīdzekļa vertikālo simetrijas plakni veido leņķi, kas mazāks par +10° vai -10°;
 2.6.3.
 “uz aizmuguri vērsts sēdeklis” ir sēdeklis, ko var izmantot, transportlīdzeklim esot kustībā, un kas ir vērsts uz transportlīdzekļa aizmuguri tā, ka sēdekļa vertikālā simetrijas plakne ar transportlīdzekļa vertikālo simetrijas plakni veido leņķi, kas mazāks par +10° vai –10°;
 2.6.4.
 “sāņus vērsts sēdeklis” ir sēdeklis, ko var izmantot, transportlīdzeklim esot kustībā, un kas ir vērsts uz transportlīdzekļa sāniem tā, ka sēdekļa vertikālā simetrijas plakne ar transportlīdzekļa vertikālo simetrijas plakni veido 90° (± 10°) leņķi;
 2.7.
 “sēdekļu grupa” ir vai nu sola veida sēdeklis, vai atsevišķi sēdekļi, bet novietoti blakus (t. i., tā, ka viena sēdekļa vistālāk priekšā esošie stiprinājumi ir vienā rindā ar otra sēdekļa vistālāk aizmugurē esošajiem stiprinājumiem vai uz priekšu no tiem un vienā rindā ar otra sēdekļa vistālāk priekšā esošajiem stiprinājumiem vai aiz tiem), un kur var sēdēt viena vai vairākas pieaugušas personas;
 2.8.
 “sols” ir struktūra kopā ar tās apdari, kur paredzēts sēdēt vairāk nekā vienai pieaugušai personai;
 2.9.
 “sēdekļa tips” ir sēdekļu kategorija, kas neatšķiras tādos būtiskos aspektos kā:
 2.9.1.
 sēdekļa struktūras forma, izmēri un materiāli;
 2.9.2.
 regulēšanas sistēmu un visu fiksācijas sistēmu tipi un izmēri;
 2.9.3.
 jostas stiprinājumu pie sēdekļa, sēdekļa stiprinājuma un saistīto transportlīdzekļa struktūras daļu tips un izmēri;
 2.10.
 “sēdekļa stiprinājums” ir sistēma, ar kuras palīdzību sēdekļa mezgls ir piestiprināts transportlīdzekļa struktūrai, tostarp transportlīdzekļa struktūras saistītās daļas;
 2.11.
 “regulēšanas sistēma” ir ierīce, ar ko sēdekli vai tā daļas var noregulēt stāvoklī, kas ir piemērots sēdoša braucēja ķermeņa morfoloģijai; šī ierīce var pieļaut, jo īpaši:
 2.11.1.
 garenisku pārvietojumu;
 2.11.2.
 vertikālu pārvietojumu;
 2.11.3.
 leņķisku pārvietojumu;
 2.12.
 “pārvietošanas sistēma” ir ierīce, kas ļauj sēdeklim vai kādai tā daļai tikt pārvietotai vai rotētai bez fiksēta starpstāvokļa, lai ļautu viegli piekļūt telpai aiz konkrētā sēdekļa;
 2.13.
 “fiksācijas sistēma” ir jebkāda ierīce, kas nodrošina sēdekļa un tā daļu noturēšanu jebkādā lietošanas stāvoklī un kas ietver ierīces gan sēdekļa atzveltnes fiksācijai attiecībā pret sēdekli, gan sēdekļa fiksācijai attiecībā pret transportlīdzekli;
 2.14.
 “atskaites zona” ir telpa starp divām vertikālām garenplaknēm, kas atrodas 400 mm attālumā viena no otras un ir simetriskas attiecībā pret H punktu, un kuru apraksta galvas formas aparāta rotācija no vertikāla uz horizontālu virzienu, kā aprakstīts Noteikumu Nr. 21 1. pielikumā. Aparātu novieto, kā aprakstīts minētajā Noteikumu Nr. 21 pielikumā, un iestata maksimālo garumu 840 mm;
 2.15.
 “slodzes uz krūškurvi ierobežošanas funkcija” ir drošības jostas un/vai sēdekļa, un/vai transportlīdzekļa jebkura daļa, kas paredzēta, lai sadursmes gadījumā ierobežotu uz braucēja krūškurvi iedarbojošos ierobežojošo spēku līmeni.
 3. APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS
 3.1.
 Pieteikumu transportlīdzekļa tipa apstiprinājumam attiecībā uz jostu stiprinājumiem iesniedz transportlīdzekļa ražotājs vai tā pienācīgi pilnvarots pārstāvis.
 3.2.
 Tam pievieno šādus dokumentus trijos eksemplāros un šādas ziņas:
 3.2.1.
 transportlīdzekļa vispārīgās struktūras rasējumus pienācīgā mērogā, parādot jostu stiprinājumu un efektīvo jostas stiprinājumu (kad attiecināms) atrašanās vietas, un jostu stiprinājumu detalizētus rasējumus;
 3.2.2.
 izmantoto materiālu, kas var ietekmēt jostas stiprinājumu izturību, specifikācijas;
 3.2.3.
 jostas stiprinājumu tehnisko aprakstu;
 3.2.4.
 gadījumā, kad jostas stiprinājumi ir piestiprināti sēdekļa struktūrai:
 3.2.4.1.
 transportlīdzekļa tipa detalizētu aprakstu attiecībā uz sēdekļu, sēdekļu stiprinājumu un to regulēšanas un fiksācijas sistēmu konstrukciju;
 3.2.4.2.
 sēdekļu, to stiprinājumu pie transportlīdzekļa un to regulēšanas un fiksācijas sistēmu rasējumus pienācīgā mērogā un detalizācijā;
 3.2.5.
 pierādījumus, ka drošības josta vai ierobežošanas sistēma, kas izmantota stiprinājumu apstiprināšanas testā, atbilst Noteikumiem Nr. 16 gadījumā, ja vieglā automobiļa ražotājs izvēlas alternatīvo dinamisko izturības testu.
 3.3.
 Pēc ražotāja izvēles dienestam iesniedz apstiprināmo transportlīdzekļa tipu reprezentējošu transportlīdzekli vai transportlīdzekļa daļas, ko apstiprināšanas testus veicošais tehniskais dienests uzskata par būtiskām drošības jostas stiprinājumu testā.
 4. APSTIPRINĀJUMS
 4.1.
 Ja atbilstīgi šiem noteikumiem apstiprināšanai iesniegtais transportlīdzeklis atbilst šo noteikumu attiecīgajām prasībām, piešķir šī transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu.
 4.2.
 Katram apstiprinātajam tipam piešķir apstiprinājuma numuru. Tā pirmie divi cipari (pašlaik 08, kas atbilst 08. grozījumu sērijai) norāda grozījumu sēriju, kura ietver jaunākos būtiskos tehniskos grozījumus, kas šajos noteikumos izdarīti apstiprinājuma izdošanas laikā. Viena un tā pati Nolīguma puse nedrīkst piešķirt tādu pašu numuru citam transportlīdzekļa tipam, kas definēts 2.2. punktā.
 4.3.
 Paziņojumu par transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu, apstiprinājuma paplašinājumu, atteikumu, anulēšanu vai ražošanas pilnīgu izbeigšanu atbilstīgi šiem noteikumiem nosūta šos noteikumus piemērojošajām 1958. gada Nolīguma pusēm, izmantojot šo noteikumu 1. pielikumā dotajam paraugam atbilstošu veidlapu.
 4.4.
 Uz visiem transportlīdzekļiem, kas atbilst saskaņā ar šiem noteikumiem apstiprinātam transportlīdzekļa tipam, skaidri redzamā un viegli pieejamā vietā, kas norādīta apstiprinājuma veidlapā, liek starptautisku apstiprinājuma marķējuma zīmi, kas sastāv no:
 4.4.1.
 apļa, kas aptver burtu “E”, un tam līdzās esoša tās valsts pazīšanas numura, kura piešķīrusi apstiprinājumu (2);
 4.4.2.
 pa labi no 4.4.1. punktā noteiktā apļa – šo noteikumu numura;
 4.4.3.
 ja tipu apstiprina saskaņā ar 7. pielikuma dinamisko testu, pa labi no šo noteikumu numura – burta “e”.
 4.5.
 Ja transportlīdzeklis atbilst transportlīdzekļa tipam, kas apstiprināts saskaņā ar vienu vai vairākiem citiem noteikumiem, kas pievienoti Nolīgumam, valstī, kura ir piešķīrusi apstiprinājumu saskaņā ar šiem noteikumiem, 4.4.1. punktā noteiktais simbols nav jāatkārto; šādā gadījumā papildu numurus un simbolus no visiem noteikumiem, saskaņā ar kuriem piešķirts apstiprinājums valstī, kas piešķīrusi apstiprinājumu saskaņā ar šiem noteikumiem, norāda vertikālās slejās pa labi no 4.4.1. punktā noteiktā simbola.
 4.6.
 Apstiprinājuma marķējuma zīmei jābūt skaidri salasāmai un neizdzēšamai.
 4.7.
 Apstiprinājuma marķējuma zīmi liek ražotāja piestiprinātās transportlīdzekļa datu plāksnītes tuvumā vai uz tās.
 4.8.
 Šo noteikumu 2. pielikumā doti apstiprinājuma marķējuma zīmes izkārtojuma piemēri.
 5. SPECIFIKĀCIJAS
 5.1.
 Definīcijas (skatīt 3. pielikumu)
 5.1.1.
 H punkts ir atskaites punkts, kā noteikts šo noteikumu 4. pielikuma 2.3. punktā, kas jānosaka saskaņā ar minētajā pielikumā norādīto procedūru.
 5.1.1.1.
 H’ punkts ir atskaites punkts, kas atbilst H, kā noteikts 5.1.1. punktā, kuru nosaka katrai normālajai pozīcijai, kādā sēdekli lieto.
 5.1.1.2.
 R punkts ir sēdvietas atskaites punkts, kas definēts šo noteikumu 4. pielikuma 2.4. punktā.
 5.1.2.
 Telpiskā atskaites sistēma ir definēta šo noteikumu 4. pielikuma 2. papildinājumā.
 5.1.3.
 Punkti L1 un L2 ir apakšējie efektīvie jostas stiprinājumi.
 5.1.4.
 C punkts ir punkts, kas atrodas 450 mm vertikāli virs R punkta. Tomēr, ja attālums S, kā noteikts 5.1.6. punktā, nav mazāks kā 280 mm un ja ražotājs izvēlas alternatīvo formulu BR = 260 mm +0,8 S, kas norādīta 5.4.3.3. punktā, vertikālajam attālumam starp C un R ir jābūt 500 mm.
 5.1.5.
 Leņķi α1 un α2 ir attiecīgi leņķi starp horizontālu plakni un plaknēm, kas ir perpendikulāras sēdekļa vertikālajai gareniskajai vidusplaknei un iet caur R punktu un L1, un L2 punktu.
 Ja sēdeklis ir regulējams, šo prasību izpilda arī attiecībā uz H punktiem visos normālos vadīšanas vai braukšanas stāvokļos, ko norādījis transportlīdzekļa ražotājs.
 5.1.6.
 S ir attālums milimetros starp augšējiem efektīvajiem jostas stiprinājumiem un atskaites plakni P, kas ir paralēla transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei un kuru definē šādi:
 5.1.6.1.
 ja sēdvietas stāvokli precīzi nosaka sēdekļa forma, plakne P ir šā sēdekļa vidusplakne;
 5.1.6.2.
 ja sēdvietas stāvoklis nav precīzi noteikts:
 5.1.6.2.1.
 vadītāja sēdekļa plakne P ir vertikāla plakne, kas ir paralēla transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei, kura iet caur stūres rata centru stūres rata aploces plaknē, kad stūres rats, ja tas ir regulējams, ir centrālajā pozīcijā;
 5.1.6.2.2.
 plaknei P priekšējam ārējam pasažierim ir jābūt simetriskai vadītāja plaknei P;
 5.1.6.2.3.
 plaknei P aizmugurējai ārējai sēdvietai ir jābūt ražotāja norādītai ar nosacījumu, ka tiek ievēroti šādi ierobežojumi attālumam A starp transportlīdzekļa garenisko vidusplakni un plakni P:
 A
 ir vienāds ar vai lielāks nekā 200 mm, ja sols ir konstruēts tikai diviem pasažieriem,
 A
 ir vienāds ar vai lielāks nekā 300 mm, ja sols ir konstruēts vairāk nekā diviem pasažieriem.
 5.2.
 Vispārīgas specifikācijas
 5.2.1.
 Drošības jostu stiprinājumus konstruē, izgatavo un izvieto tā, lai:
 5.2.1.1.
 varētu uzstādīt piemērotu drošības jostu. Priekšējo ārējo vietu jostas stiprinājumiem ir jābūt piemērotiem drošības jostām, kas ietver ievilcēju un vadskriemeli, jo īpaši ņemot vērā jostu stiprinājumu izturības raksturlielumus, ja vien ražotājs neiesniedz transportlīdzekli, kurš aprīkots ar citu tipu drošības jostām, kas ietver ievilcējus. Ja stiprinājumi ir piemēroti tikai konkrētiem drošības jostu tipiem, šos tipus norāda 4.3. punktā minētajā veidlapā;
 5.2.1.2.
 līdz minimumam samazinātu jostas slīdēšanas risku tās pareizas lietošanas gadījumā;
 5.2.1.3.
 līdz minimumam samazinātu siksnas bojājuma risku, nonākot saskarē ar transportlīdzekļa vai sēdekļa struktūras asām, stingrām daļām;
 5.2.1.4.
 normālos lietošanas apstākļos transportlīdzeklis varētu atbilst šo noteikumu prasībām.
 5.2.1.5.
 Ja stiprinājumi var ieņemt dažādus stāvokļus, lai ļautu personām iekāpt transportlīdzeklī un ierobežotu braucējus, šo noteikumu specifikācijas piemēro stiprinājumiem efektīvas ierobežošanas stāvoklī.
 5.3.
 Minimālais nodrošināmais jostu stiprinājumu skaits
 5.3.1.
 Jebkuru M un N kategorijas transportlīdzekli (izņemot tos M2 vai M3 kategorijas transportlīdzekļus, kas pieder I vai A klasei1) aprīko ar drošības jostu stiprinājumiem, kas atbilst šo noteikumu prasībām.
 Ja M2 vai M3 kategorijas transportlīdzekļi, kas pieder I vai A klasei1, ir aprīkoti ar drošības jostu stiprinājumiem, šiem stiprinājumiem jāatbilst šo noteikumu prasībām.
 5.3.1.1.
 Drošības jostu sistēmas, kas apstiprināta kā S tipa josta (ar ievilcēju(-iem) vai bez tā(-iem)) saskaņā ar Noteikumiem Nr. 16, stiprinājumiem jāatbilst Noteikumu Nr. 14 prasībām, bet papildu stiprinājums vai stiprinājumi, kas nodrošina kājstarpes jostas (mezgla) uzstādīšanu, ir atbrīvoti no šo noteikumu prasībām attiecībā uz izturību un atrašanās vietu.
 5.3.2.
 Minimālajam drošības jostu stiprinājumu skaitam katrai uz priekšu, uz aizmuguri un sāņus vērstai sēdvietai jāatbilst 6. pielikumā noteiktajam.
 5.3.3.
 Tomēr N1 kategorijas transportlīdzekļu ārējām, ne priekšējām sēdvietām, kas norādītas 6. pielikumā un atzīmētas ar simbolu Ø, ir atļauti divi apakšējie stiprinājumi, ja starp sēdekli un tuvāko transportlīdzekļa sānsienu ir eja, kura paredzēta pasažieru piekļūšanai pārējām transportlīdzekļa daļām.
 Telpu starp sēdekli un sānsienu uzskata par eju, ja attālums starp šo sānsienu, visām durvīm esot aizvērtām, un vertikālu garenplakni, kas iet caur konkrētā sēdekļa viduslīniju, mērot R punkta vietā un perpendikulāri transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei, ir lielāks nekā 500 mm.
 5.3.4.
 Priekšējām vidējām sēdvietām, kas norādītas 6. pielikumā un apzīmētas ar simbolu *, divus apakšējos stiprinājumus uzskata par pietiekamiem, ja vējstikls atrodas ārpus Noteikumu Nr. 21 1. pielikumā definētās atskaites zonas; ja tas atrodas atskaites zonā, vajadzīgi trīs stiprinājumi.
 Attiecībā uz jostu stiprinājumiem vējstiklu uzskata par atskaites zonas daļu, ja tas spēj nonākt statiskā saskarē ar testa aparātu atbilstīgi Noteikumu Nr. 21 1. pielikumā aprakstītajai metodei.
 5.3.5.
 Katrā sēdvietā, kas 6. pielikumā atzīmēta ar simbolu symbol , nodrošina trīs stiprinājumus. Drīkst nodrošināt divus stiprinājumus, ja tiek izpildīts viens no šiem nosacījumiem:
 5.3.5.1.
 tieši priekšā ir sēdeklis vai citas transportlīdzekļa daļas, kas atbilst Noteikumu Nr. 80 1. papildinājuma 3.5. punktam, vai
 5.3.5.2.
 neviena transportlīdzekļa daļa neatrodas atskaites zonā vai nevar atrasties atskaites zonā, transportlīdzeklim atrodoties kustībā, vai
 5.3.5.3.
 transportlīdzekļa daļas minētajā atskaites zonā atbilst enerģijas absorbcijas prasībām, kas noteiktas Noteikumu Nr. 80 6. papildinājumā.
 5.3.5.4.
 Vadītāja sēdeklim nepiemēro 5.3.5.1. līdz 5.3.5.3. punktu.
 5.3.6.
 Visiem sēdekļiem vai sēdvietām, ko paredzēts lietot tikai nekustīgā transportlīdzeklī, kā arī visiem jebkuru transportlīdzekļu sēdekļiem, uz kuriem neattiecas 5.3.1. līdz 5.3.4. punkts, jostu stiprinājumi netiek prasīti. Tomēr, ja transportlīdzeklis ir aprīkots ar stiprinājumiem šādiem sēdekļiem, šiem stiprinājumiem jāatbilst šo noteikumu nosacījumiem. Jebkādam stiprinājumam, kuru paredzēts lietot tikai kopā ar jostu personai ar invaliditāti, vai jebkurai citai ierobežošanas sistēmai saskaņā ar Noteikumu Nr. 107, ievērojot 02. sērijas grozījumus, 8. pielikumu nav obligāti jāatbilst šo noteikumu prasībām.
 5.3.7.
 Divstāvu transportlīdzekļa augšstāva gadījumā prasības attiecībā uz vidējo priekšējo sēdvietu piemēro arī ārējām priekšējām sēdvietām.
 5.3.8.
 Saskaņā ar šiem noteikumiem tādu sēdekļu gadījumā, ko var pagriezt vai novietot citos virzienos, lietojot, kad transportlīdzeklis ir nekustīgs, 5.3.1. punkta prasības piemēro tikai tiem virzieniem, kas paredzēti normālai lietošanai, transportlīdzeklim esot kustībā uz ceļa. Informācijas dokumentā par to iekļauj piezīmi.
 5.4.
 Jostu stiprinājumu atrašanās vietas (sk. 3. pielikuma 1. attēlu)
 5.4.1.
 Vispārīgi
 5.4.1.1.
 Jebkuras jostas stiprinājumi drīkst pilnībā atrasties transportlīdzekļa struktūrā vai sēdekļa struktūrā, vai citā transportlīdzekļa daļā, vai dalīti starp šīm vietām.
 5.4.1.2.
 Jebkuru jostas stiprinājumu drīkst izmantot divu blakus esošu drošības jostu galu savienošanai ar nosacījumu, ka tiek izpildītas testu prasības.
 5.4.2.
 Apakšējā efektīvā jostas stiprinājuma atrašanās vieta
 5.4.2.1.
 Priekšējie sēdekļi, M1 kategorijas transportlīdzeklis
 M1 kategorijas mehāniskajos transportlīdzekļos leņķim α1 (ne sprādzes pusē) ir jābūt diapazonā no 30 līdz 80 grādiem, un leņķim α2 (sprādzes pusē) ir jābūt diapazonā no 45 līdz 80 grādiem. Abas prasības attiecībā uz leņķiem ir jāizpilda visos priekšējo sēdekļu normālas pārvietošanas stāvokļos. Ja vismaz viens no leņķiem α1 un α2 ir nemainīgs (piem., stiprinājums ir fiksēts sēdeklī) visos normālas lietošanas stāvokļos, tā vērtībai ir jābūt 60 ± 10°. Tādu regulējamu sēdekļu gadījumā, kam ir regulēšanas sistēma, un kuru atzveltnes leņķis ir mazāks nekā 20° (sk. 3. pielikuma 1. attēlu), leņķa α1 vērtība drīkst būt mazāka nekā iepriekš noteiktā minimālā vērtība (30°) ar nosacījumu, ka nevienā normālas lietošanas stāvoklī tas nav mazāks kā 20°.
 5.4.2.2.
 Aizmugurējie sēdekļi, M1 kategorijas transportlīdzeklis
 M1 kategorijas mehāniskajos transportlīdzekļos visu aizmugurējo sēdekļu leņķim α1 un α2 ir jābūt diapazonā no 30 līdz 80 grādiem. Ja aizmugurējie sēdekļi ir regulējami, minētajiem leņķiem ir jāizpildās visos normālas pārvietošanas stāvokļos.
 5.4.2.3.
 Priekšējie sēdekļi, no M1 atšķirīgas transportlīdzekļu kategorijas
 Mehāniskajos transportlīdzekļos, kas nav M1 kategorijas, priekšējo sēdekļu visos normālas pārvietošanas stāvokļos leņķim α1 un α2 jābūt starp 30 un 80 grādiem. Ja transportlīdzeklī ar maksimālo masu, kas nepārsniedz 3,5 tonnas, vismaz viens no leņķiem α1 un α2 ir nemainīgs priekšējo sēdekļu visos normālas lietošanas stāvokļos, tā vērtībai ir jābūt 60 ± 10° (piem., stiprinājums ir fiksēts sēdeklī).
 5.4.2.4.
 Aizmugurējie sēdekļi un īpaši priekšējie vai aizmugurējie sēdekļi, no M1 atšķirīgas transportlīdzekļu kategorijas
 Transportlīdzekļos, kuri nav M1 kategorijas:
 a)
 solu;
 b)
 regulējamu sēdekļu (priekšējie un aizmugurējie) ar regulēšanas sistēmu un atzveltnes leņķi mazāku nekā 20° (sk. 3. pielikuma 1. attēlu); un
 c)
 citu aizmugurējo sēdekļu
 leņķi α1 un α2 drīkst būt starp 20° un 80° jebkurā normālas lietošanas stāvoklī. Ja transportlīdzeklī ar maksimālo masu, kas nepārsniedz 3,5 tonnas, vismaz viens no leņķiem α1 un α2 ir nemainīgs priekšējo sēdekļu visos normālas lietošanas stāvokļos, tā vērtībai ir jābūt 60 ± 10° (piem., stiprinājums ir fiksēts sēdeklī).
 M2 un M3 kategoriju transportlīdzekļu sēdekļu gadījumā, kas nav priekšējie sēdekļi, leņķim α1 un α2 jābūt starp 45 un 90 grādiem visos normālas lietošanas stāvokļos.
 5.4.2.5.
 Attālums starp divām vertikālām plaknēm, kas ir paralēlas transportlīdzekļa vertikālajai gareniskajai vidusplaknei un kas katra iet caur vienu no diviem tās pašas drošības jostas apakšējiem efektīvajiem jostas stiprinājumiem L1 un L2, nedrīkst būt mazāks kā 350 mm. Sāņus vērstu sēdekļu gadījumā attālums starp divām vertikālām plaknēm, kas ir paralēlas sēdekļa vertikālajai gareniskajai vidusplaknei un kas katra iet caur vienu no diviem tās pašas drošības jostas apakšējiem efektīvajiem jostas stiprinājumiem L1 un L2, nedrīkst būt mazāks kā 350 mm. Ja M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļu aizmugurējā sēdekļu rindā ir tikai viena vidējā sēdvieta, minētais attālums šai vidējai sēdvietai nedrīkst būt mazāks kā 240 mm ar nosacījumu, ka aizmugurējās rindas vidējo sēdekli nav iespējams apmainīt pret jebkuru citu transportlīdzekļa sēdekli. Sēdekļa gareniskajai vidusplaknei ir jāatrodas starp punktiem L1 un L2 un jāatrodas vismaz 120 mm attālumā no šiem punktiem.
 5.4.3.
 Augšējā efektīvā jostas stiprinājuma atrašanās vieta (sk. 3. pielikumu)
 5.4.3.1.
 Ja tiek izmantota jostas vadotne vai līdzīga ierīce, kas ietekmē augšējā efektīvā stiprinājuma atrašanās vietu, šo atrašanās vietu nosaka ierastā veidā, ņemot vērā stiprinājuma stāvokli, kad jostas gareniskā viduslīnija iet caur J1 punktu, ko nosaka secīgi no R punkta ar šādiem trijiem segmentiem:
 RZ
 :
 rumpja līnijas segments, mērīts augšup no R punkta un 530 mm garš;
 ZX
 :
 segments, kas ir perpendikulārs transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei, mērīts no Z punkta stiprinājuma virzienā un 120 mm garš;
 XJ1
 :
 segments, kas ir perpendikulārs RZ un ZX segmentu noteiktajai plaknei, mērīts virzienā uz priekšu no X punkta un 60 mm garš.
 J2 punktu nosaka pēc simetrijas ar J1 punktu pret garenisko vertikālo plakni, kas iet caur konkrētajā sēdeklī novietotā manekena rumpja līniju, kas aprakstīta 5.1.2. punktā.
 Ja izmanto divdurvju konfigurāciju, lai nodrošinātu piekļūšanu gan priekšējiem, gan aizmugures sēdekļiem, un augšējais stiprinājums ir ierīkots “B” statnē, sistēmai jābūt konstruētai tā, lai neapgrūtinātu iekāpšanu transportlīdzeklī vai izkāpšanu no tā.
 5.4.3.2.
 Augšējam efektīvajam stiprinājumam jāatrodas zem FN plaknes, kura ir perpendikulāra sēdekļa gareniskajai vidusplaknei un veido 65° leņķi ar rumpja līniju. Aizmugurējo sēdekļu gadījumā šo leņķi drīkst samazināt līdz 60°. FN plaknei ir jābūt novietotai, lai šķērsotu rumpja līniju D punktā tā, ka DR = 315 mm +1,8 S. Tomēr, ja S ≤ 200 mm, tad DR = 675 mm.
 5.4.3.3.
 Augšējam efektīvajam jostas stiprinājumam jāatrodas aiz FK plaknes, kas ir perpendikulāra sēdekļa gareniskajai vidusplaknei un šķērso rumpja līniju 120° leņķī B punktā tā, ka BR = 260 mm + S. Ja S ≥ 280 mm, ražotājs pēc saviem ieskatiem drīkst izmantot BR = 260 mm +0,8 S.
 5.4.3.4.
 S vērtība nedrīkst būt mazāka kā 140 mm.
 5.4.3.5.
 Augšējam efektīvajam jostas stiprinājumam jāatrodas uz aizmuguri no vertikālas plaknes, kas ir perpendikulāra transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei un iet caur R punktu, kā parādīts 3. pielikumā.
 5.4.3.6.
 Augšējam efektīvajam jostas stiprinājumam jāatrodas virs horizontālas plaknes, kas iet caur 5.1.4. punktā definēto C punktu.
 5.4.3.6.1.
 Neatkarīgi no 5.4.3.6. punkta prasībām pasažieru sēdekļu efektīvais augšējais jostas stiprinājums M2 un M3 kategorijas transportlīdzekļos drīkst būt ieregulējams zemāk nekā šajā specifikācijā ar nosacījumu, ka ir izpildītas šādas prasības:
 a)
 drošības jostai vai sēdeklim ir jābūt pastāvīgi marķētam, lai identificētu augšējā efektīvā jostas stiprinājuma vietu, kura ir vajadzīga, lai izpildītu augšējā stiprinājuma vietas minimālā augstuma prasību, kas noteikta 5.4.3.6. punktā. Šim marķējumam skaidri jānorāda lietotājam, kad stiprinājums ir stāvoklī, kas piemērots, lai to izmantotu vidējas miesasbūves pieaudzis cilvēks;
 b)
 augšējam efektīvajam stiprinājumam ir jābūt konstruētam tā, lai pieļautu tā augstuma regulēšanu ar manuālu regulēšanas ierīci, kas ir viegli pieejama, kad jostas lietotājs sēž, un ir ērti un viegli lietojama;
 c)
 augšējam efektīvajam stiprinājumam ir jābūt konstruētam tā, lai novērstu jebkādu nejaušu stiprinājuma kustību uz augšu, kas samazinātu ierīces efektivitāti normālas lietošanas laikā;
 d)
 ražotājam transportlīdzekļa rokasgrāmatā jāietver skaidras norādes par šādu sistēmu regulēšanu kopā ar ieteikumiem par lietošanas piemērotību un ierobežojumiem attiecībā uz īsa auguma braucējiem.
 Tomēr, ja ierīce regulēšanai plecu augstumā nav tieši saistīta ar transportlīdzekļa struktūru vai sēdekļa struktūru, bet tā izveidota kā elastīga regulēšanas ierīce plecu augstumā:
 e)
 iepriekš a) un d) apakšpunktā minētās prasības ir jāizpilda kā daļu tipa apstiprinājuma atbilstīgi Noteikumiem Nr. 14, izmantojot uzstādāmo ierobežošanas sistēmu;
 f)
 vajadzīgs pierādījums, ka drošības josta kopā ar tās elastīgo regulēšanu plecu augstumā atbilst Noteikumu Nr. 16 prasībām attiecībā uz ierobežošanas sistēmām; b) un c) apakšpunkta prasības ir jāizpilda kā daļu tipa apstiprinājuma atbilstīgi Noteikumu Nr. 16 8.3. punktam.
 5.4.3.7.
 Papildus augšējam stiprinājumam, kas minēts 5.4.3.1. punktā, drīkst nodrošināt citus augšējos efektīvos stiprinājumus, ja tiek izpildīts viens no šādiem nosacījumiem:
 5.4.3.7.1.
 papildu stiprinājumi atbilst 5.4.3.1. līdz 5.4.3.6. punkta prasībām;
 5.4.3.7.2.
 papildu stiprinājumus var izmantot bez instrumentu palīdzības, tie atbilst 5.4.3.5. un 5.4.3.6. punkta prasībām un atrodas vienā no zonām, ko nosaka, pārvietojot šo noteikumu 3. pielikuma 1. attēlā redzamo zonu vertikāli augšup vai lejup par 80 mm.
 5.4.3.7.3.
 Stiprinājums(-i) ir paredzēts(-i) jostu sistēmai, atbilst 5.4.3.6. punktā noteiktajām prasībām, ja tas (tie) ir izvietots(-i) aiz šķērsplaknes, kas iet caur atskaites līniju, un atrodas:
 5.4.3.7.3.1.
 viena stiprinājuma gadījumā – zonā, kas ir kopīga diviem divskaldņiem, kurus definē vertikāles, kuras iet caur punktiem J1 un J2, kā noteikts 5.4.3.1. punktā, un kuru horizontālie posmi ir redzami šo noteikumu 3. pielikuma 2. attēlā;
 5.4.3.7.3.2.
 divu stiprinājumu gadījumā – vienā no diviem minētajiem divskaldņiem ar nosacījumu, ka neviens no stiprinājumiem neatrodas tālāk kā 50 mm no simetriski attiecībā pret P plakni esošā otra stiprinājuma, kā noteikts 5.1.6. punktā konkrētajam sēdeklim.
 5.5.
 Stiprinājumu vītņoto urbumu izmēri
 5.5.1.
 Stiprinājuma vītņotā urbuma izmēram jābūt 7/16 collas (20 UNF 2B).
 5.5.2.
 Ja ražotājs transportlīdzekli aprīkojis ar drošības jostām, kuras ir nostiprinātas visos stiprinājumos, kas noteikti attiecīgajam sēdeklim, šiem stiprinājumiem nav obligāti jāatbilst 5.5.1. punkta prasībai ar nosacījumu, ka tie atbilst pārējiem šo noteikumu nosacījumiem. Turklāt 5.5.1. punkta prasību nepiemēro papildu stiprinājumiem, kas atbilst 5.4.3.7.3. punkta prasībai.
 5.5.3.
 Jābūt iespējai noņemt drošības jostu, nebojājot stiprinājumus.
 6. TESTI
 6.1.
 Drošības jostu stiprinājumu vispārīgie testi
 6.1.1.
 Piemērojot 6.2. punkta noteikumus un pēc ražotāja pieprasījuma:
 6.1.1.1.
 testus drīkst veikt transportlīdzekļa struktūrai vai pilnīgi pabeigtam transportlīdzeklim;
 6.1.1.2.
 testi drīkst aprobežoties tikai ar viena sēdekļa vai vienas sēdekļu grupas stiprinājumiem ar nosacījumu, ka:
 a)
 attiecīgajiem stiprinājumiem ir tādi paši uzbūves raksturlielumi kā citu sēdekļu vai sēdekļu grupu stiprinājumiem; un
 b)
 ja šādi stiprinājumi ir pilnīgi vai daļēji uzstādīti sēdeklim vai sēdekļu grupai, sēdekļa vai sēdekļu grupas uzbūves raksturlielumi ir tādi paši kā pārējiem sēdekļiem vai sēdekļu grupām;
 6.1.1.3.
 logi un durvis drīkst būt vai nebūt uzstādītas, aizvērtas vai neaizvērtas;
 6.1.1.4.
 drīkst uzstādīt jebkādu stiprinājumu, kādu parasti nodrošina un kas varētu uzlabot transportlīdzekļa struktūras stingrumu.
 6.1.2.
 Sēdekļus uzstāda un novieto braukšanas vai lietošanas stāvoklī, kādu izvēlas par apstiprināšanas testu veikšanu atbildīgais tehniskais dienests, lai nodrošinātu visnelabvēlīgākos apstākļus sistēmas izturībai. Sēdekļu stāvokli norāda ziņojumā. Sēdekļa atzveltni, ja tās slīpums ir regulējams, fiksē, kā noteicis ražotājs, vai, ja šādas norādes nav, stāvoklī, kas atbilst efektīvajam sēdekļa atzveltnes leņķim iespējami tuvu 25° M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļos un 15° – visu citu kategoriju transportlīdzekļos.
 6.2.
 Transportlīdzekļa nostiprināšana drošības jostas stiprinājumu testiem
 6.2.1.
 Metode, ko izmanto transportlīdzekļa nostiprināšanai testa laikā, nedrīkst pastiprināt drošības jostu stiprinājumus un to stiprināšanas zonu vai mazināt struktūras normālu deformāciju.
 6.2.2.
 Nostiprināšanas ierīci uzskata par apmierinošu, ja tā neietekmē zonu visā struktūras platumā un ja transportlīdzeklis vai struktūra ir bloķēta vai fiksēta priekšpusē attālumā, kas nav mazāks kā 500 mm no testējamā stiprinājuma, un tiek noturēts vai fiksēts aizmugurē ne mazāk kā 300 mm no šā stiprinājuma.
 6.2.3.
 Ieteicams struktūru novietot uz balstiem, kas izvietoti aptuveni vienā līnijā ar riteņu asīm vai, ja tas nav iespējams, vienā līnijā ar balstiekārtas stiprinājuma punktiem.
 6.2.4.
 Ja izmanto nostiprināšanas metodi, kas nav aprakstīta šo noteikumu 6.2.1. līdz 6.2.3. punktā, sniedz pierādījumus, ka tā ir ekvivalenta.
 6.3.
 Vispārīgās testa prasības drošības jostu stiprinājumiem
 6.3.1.
 Visus tās pašas sēdekļu grupas jostu stiprinājumus testē vienlaicīgi. Tomēr, ja pastāv risks, ka sēdekļu un/vai stiprinājumu nesimetrisks slogojums var radīt atteices, drīkst veikt papildu testu ar nesimetrisku slogojumu.
 6.3.2.
 Vilces spēku pieliek 10° ± 5° leņķī virs horizontāles plaknē, kas paralēla transportlīdzekļa gareniskajai vidusplaknei.
 Veic priekšslogojumu 10 procentu apjomā no mērķa slogojuma, ievērojot ± 30 procentu pielaidi; slodzi palielina līdz 100 procentiem attiecīgā mērķa slogojuma.
 6.3.3.
 Pilnīgu slogojumu sasniedz iespējami ātri, un maksimālais slodzes pielikšanas laiks ir 60 sekundes.
 Tomēr ražotājs drīkst pieprasīt slodzes sasniegšanu 4 sekunžu laikā.
 Jostu stiprinājumiem jāiztur noteiktā slodze vismaz 0,2 sekundes.
 6.3.4.
 Šo noteikumu 6.4. punktā aprakstītajos testos izmantojamās vilkšanas ierīces ir parādītas 5. pielikumā. Ierīces, kas parādītas 5. pielikuma 1. attēlā, novieto uz sēdekļa spilvena un pēc tam, kad iespējams, iespiež sēdekļa atzveltnē, vienlaicīgi ap tām cieši savelkot jostu. Ierīci, kas parādīta 5. pielikuma 2. attēlā, novieto pozīcijā, pārliek ierīcei jostu un cieši savelk. Izpildot šo darbību, uz drošības jostu stiprinājumiem nedrīkst iedarboties priekšslogojums, kas pārsniedz minimāli nepieciešamo testa ierīces pareizai novietošanai.
 Vilkšanas ierīcēm ar izmēru 254 mm vai 406 mm, kuras izmanto katrā sēdvietā, jābūt tādām, ka to platums ir iespējami tuvs attālumam starp apakšējiem stiprinājumiem.
 Vilkšanas ierīces novietojumam jānovērš jebkādas savstarpējas ietekmes vilkšanas testa laikā, kuras nelabvēlīgi ietekmē slodzi un slodzes sadalījumu.
 6.3.5.
 Jostas stiprinājumus sēdekļiem, kuri aprīkoti ar augšējiem jostas stiprinājumiem, testē šādos apstākļos.
 6.3.5.1.
 Priekšējie ārējie sēdekļi
 Jostas stiprinājumus pakļauj 6.4.1. punktā noteiktajam testam, kurā slodzes uz tiem pārnes ierīce, kas atveido tādas trīspunktu jostas ģeometriju, kura aprīkota ar ievilcēju ar vadskriemeli vai jostas vadotni augšējā jostas stiprinājumā. Turklāt, ja stiprinājumu skaits ir lielāks, nekā norādīts 5.3. punktā, šos stiprinājumus pakļauj 6.4.5. punktā noteiktajam testam, kurā slodzes uz stiprinājumiem pārnes ierīce, kas atveido tāda tipa drošības jostas ģeometriju, kādu tajos paredzēts piestiprināt.
 6.3.5.1.1.
 Gadījumā, ja ievilcējs nav pievienots prasītajam ārējam apakšējam jostas stiprinājumam, vai gadījumā, ja ievilcējs pievienots augšējam jostas stiprinājumam, arī apakšējos jostas stiprinājumus pakļauj 6.4.3. punktā noteiktajam testam.
 6.3.5.1.2.
 Minētajā gadījumā 6.4.1. un 6.4.3. punktā noteiktos testus var veikt divām atšķirīgām struktūrām, ja to pieprasa ražotājs.
 6.3.5.2.
 Aizmugurējie ārējie sēdekļi un visi vidējie sēdekļi
 Jostas stiprinājumus pakļauj 6.4.2. punktā noteiktajam testam, kurā slodzes uz tiem pārnes ierīce, kas atveido tādas trīspunktu drošības jostas ģeometriju, kurai nav ievilcēja, un 6.4.3. punktā noteiktajam testam, kurā slodzes uz diviem apakšējiem jostas stiprinājumiem pārnes ierīce, kas atveido klēpja jostas ģeometriju. Abus testus var veikt divām atšķirīgām struktūrām, ja to pieprasa ražotājs.
 6.3.5.3.
 Ja ražotājs aprīko savu transportlīdzekli ar drošības jostām, attiecīgos jostu stiprinājumus pēc ražotāja pieprasījuma drīkst pakļaut tikai testam, kurā slodzes uz tiem pārnes ierīce, kas atveido tāda tipa drošības jostu ģeometriju, kādas tajos paredzēts piestiprināt.
 6.3.6.
 Ja ārējiem sēdekļiem un vidējiem sēdekļiem nav jostu augšējo stiprinājumu, jostu apakšējos stiprinājumus pakļauj 6.4.3. punktā noteiktajam testam, kurā slodzes uz šiem stiprinājumiem pārnes ierīce, kas atveido klēpja jostas ģeometriju.
 6.3.7.
 Ja transportlīdzeklis ir konstruēts arī citādām ierīcēm, kas jostas neļauj pievienot tieši jostas stiprinājumiem, neizmantojot papildu rullīšus vai citas līdzīgas ierīces, vai kurām vajadzīgi jostas stiprinājumi papildus 5.3. punktā minētajiem, šo drošības jostu vai trošu, rullīšu un citu līdzīgu ierīču kopumu, kas atveido drošības jostas iekārtu, piestiprina jostas stiprinājumiem transportlīdzeklī ar šādu ierīci un jostas stiprinājumus pakļauj attiecīgiem 6.4. punktā noteiktajiem testiem.
 6.3.8.
 Drīkst izmantot testa metodi, kas atšķiras no 6.3. punktā noteiktās, bet ir jāsniedz pierādījumi, ka tā ir ekvivalenta.
 6.4.
 Īpašas testa prasības drošības jostu stiprinājumiem
 6.4.1.
 Tādas trīspunktu drošības jostas konfigurācijas tests, kura aprīkota ar ievilcēju ar vadskriemeli vai siksnas vadotni augšējā jostas stiprinājumā
 6.4.1.1.
 Augšējo jostas stiprinājumu aprīko ar speciālu vadskriemeli vai vadotni stieplei vai jostai, kas piemērota slodzes pārnešanai no vilkšanas ierīces, vai ar ražotāja iesniegtu vadskriemeli vai vadotni.
 6.4.1.2.
 Vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 2. attēlu), kura pievienota tās pašas jostas stiprinājumiem ar tādas ierīces palīdzību, kas atveido šīs drošības jostas ķermeņa augšdaļas siksnas ģeometriju, pieliek testa slodzi 1 350 daN ±20 daN. Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 675 daN ±20 daN, bet M3 un N3 transportlīdzekļiem testa slodze ir 450 daN ±20 daN.
 6.4.1.3.
 Tajā pašā laikā vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 1. attēlu), kura pievienota abiem apakšējiem jostas stiprinājumiem, pieliek 1 350 daN ±20 daN lielu vilces spēku. Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 675 ±20 daN, bet M3 un N3 transportlīdzekļiem testa slodze ir 450 ±20 daN.
 6.4.2.
 Tādas trīspunktu drošības jostas konfigurācijas tests, kura nav aprīkota ar ievilcēju vai ir aprīkota ar ievilcēju augšējā jostas stiprinājumā
 6.4.2.1.
 Vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 2. attēlu), kura pievienota augšējam jostas stiprinājumam un tās pašas jostas pretējam apakšējam stiprinājumam, izmantojot ievilcēju, ja ražotājs tādu iesniedzis, kas fiksēts augšējā jostas stiprinājumā, pieliek 1 350 daN ±20 daN lielu testa slodzi. Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 675 ±20 daN, bet M3 un N3 transportlīdzekļiem testa slodze ir 450 ±20 daN.
 6.4.2.2.
 Tajā pašā laikā vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 1. attēlu), kura pievienota apakšējiem jostas stiprinājumiem, pieliek 1 350 daN ±20 daN lielu vilces spēku. Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 675 ±20 daN, bet M3 un N3 kategorijas transportlīdzekļiem testa slodze ir 450 ±20 daN.
 6.4.3.
 Klēpja jostas konfigurācijas tests
 Vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 1. attēlu), kura pievienota abiem apakšējiem jostas stiprinājumiem, pieliek 2 225 daN ±20 daN lielu testa slodzi. Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 1 110±20 daN, bet M3 un N3 transportlīdzekļiem testa slodze ir 740 ±20 daN.
 6.4.4.
 Tādu jostas stiprinājumu tests, kuri pilnībā atrodas sēdekļa struktūrā vai ir dalīti starp transportlīdzekļa struktūru un sēdekļa struktūru
 6.4.4.1.
 Veic attiecīgi 6.4.1., 6.4.2. un 6.4.3. punktā noteiktos testus, tajā pašā laikā katram sēdeklim un sēdekļu grupai papildus pieliekot turpmāk norādīto spēku.
 6.4.4.2.
 Slodzes, kas norādītas 6.4.1., 6.4.2. un 6.4.3. punktā, papildina ar spēku, kas vienāds ar nokomplektēta sēdekļa divdesmitkārtīgu masu. Inerces slodzi pieliek sēdeklim vai attiecīgām sēdekļa daļām atbilstīgi attiecīgā sēdekļa masas fiziskajai ietekmei uz sēdekļa stiprinājumiem. Slodzi vai slodzes, ko pieliek papildus, un slodzes sadalījumu nosaka ražotājs un saskaņo ar tehnisko dienestu.
 M2 un N2 kategorijas transportlīdzekļu gadījumā šim spēkam jābūt vienādam ar nokomplektēta sēdekļa desmitkārtīgu masu; M3 un N3 kategorijai tam jābūt vienādam ar nokomplektēta sēdekļa masu, reizinātu ar 6,6.
 6.4.5.
 Īpaša tipa jostas konfigurācijas tests
 6.4.5.1.
 Vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 2. attēlu), kura šādas drošības jostas stiprinājumiem pievienota ar ierīci, kas atveido ķermeņa augšdaļas jostas vai jostu ģeometriju, pieliek testa slodzi 1 350 daN ±20 daN.
 6.4.5.2.
 Tajā pašā laikā vilkšanas ierīcei (sk. 5. pielikuma 3. attēlu), kura pievienota abiem apakšējiem jostas stiprinājumiem, pieliek 1 350±20 daN lielu vilces spēku.
 6.4.5.3.
 Tādu transportlīdzekļu gadījumā, kuri nav M1 vai N1 kategorijas transportlīdzekļi, testa slodze ir 675 ±20 daN, bet M3 un N3 transportlīdzekļiem testa slodze ir 450 ±20 daN.
 6.4.6.
 Tests uz aizmuguri vērstu sēdekļu gadījumā
 6.4.6.1.
 Stiprinājuma punktus testē atbilstīgi spēkiem, kas norādīti attiecīgi 6.4.1., 6.4.2. vai 6.4.3. punktā. Katrā no gadījumiem testa slodzei ir jāatbilst M3 vai N3 transportlīdzekļiem noteiktajai.
 6.4.6.2.
 Testa slodzi vērš uz priekšu attiecībā pret konkrēto sēdvietu saskaņā ar 6.3. punktā noteikto procedūru.
 6.4.7.
 Tests sāņus vērstu sēdekļu gadījumā
 6.4.7.1.
 Stiprinājuma punktus testē atbilstīgi spēkiem, kas 6.4.3. punktā norādīti M3 transportlīdzekļiem.
 6.4.7.2.
 Testa slodzi vērš uz priekšu attiecībā pret transportlīdzekli saskaņā ar 6.3. punktā noteikto procedūru. Ja sāņus vērsti sēdekļi ir grupēti kopā uz pamatstruktūras, drošības jostas stiprinājuma punktus testē atsevišķi katrai grupas sēdvietai. Turklāt pamatstruktūru testē, kā aprakstīts 6.4.8. punktā.
 6.4.7.3.
 Sāņus vērstu sēdekļu testēšanai pielāgota vilkšanas ierīce ir attēlota 5. pielikuma 1.b attēlā.
 6.4.8.
 Sāņus vērstu sēdekļu pamatstruktūras tests
 6.4.8.1.
 Sāņus vērsta sēdekļa vai sāņus vērstu sēdekļu grupas pamatstruktūru testē atbilstīgi spēkiem, kas 6.4.3. punktā noteikti M3 transportlīdzekļiem.
 6.4.8.2.
 Testa slodzi vērš uz priekšu attiecībā pret transportlīdzekli saskaņā ar 6.3. punktā noteikto procedūru. Ja sāņus vērsti sēdekļi ir grupēti kopā, pamatstruktūru testē vienlaicīgi visām grupas sēdvietām.
 6.4.8.3.
 Spēku, kas noteikti 6.4.3. un 6.4.4. punktā, pielikšanas punktam jābūt iespējami tuvu H punktam un jāatrodas uz līnijas, kuru nosaka horizontāla plakne un vertikāla šķērsplakne, kas iet caur katras sēdvietas attiecīgo H punktu.
 6.5.
 Sēdekļu grupas gadījumā, kā aprakstīts 7. pielikuma 1. punktā, pēc vieglā automobiļa ražotāja izvēles kā alternatīvu 6.3. un 6.4. punktā noteiktajam statiskajam testam var veikt 7. pielikumā noteikto dinamisko testu.
 7. DROŠĪBAS JOSTU STIPRINĀJUMU INSPICĒŠANA STATISKO TESTU LAIKĀ UN PĒC TIEM
 7.1.
 Visiem stiprinājumiem jāspēj izturēt 6.3. un 6.4. punktā noteikto testu. Paliekoša deformācija, tostarp jebkura stiprinājuma vai apkārtējās zonas daļējs plīsums vai lūzums, nav atteice, ja prasītais spēks tiek izturēts noteikto laiku. Testa laikā ievēro minimālās atstarpes apakšējiem efektīvajiem jostu stiprinājumiem, kas noteiktas 5.4.2.5. punktā, un 5.4.3.6. punkta prasības augšējiem efektīvajiem jostu stiprinājumiem.
 7.1.1.
 Attiecībā uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem, kuru kopējā pieļaujamā masa nepārsniedz 2,5 tonnas, augšējais efektīvais drošības jostas stiprinājums testa laikā nedrīkst pārvietoties uz priekšu no šķērsplaknes, kas iet caur attiecīgā sēdekļa R punktu un C punktu (sk. šo noteikumu 3. pielikuma 1. attēlu), ja augšējais drošības jostas stiprinājums ir piestiprināts sēdekļa struktūrai.
 Transportlīdzekļos, kas nav iepriekš minētie, augšējais efektīvais drošības jostas stiprinājums testa laikā nedrīkst pārvietoties uz priekšu no šķērsplaknes, kuras slīpums ir 10° virzienā uz priekšu un kura iet caur sēdekļa R punktu.
 Testa laikā mēra augšējā efektīvā stiprinājuma punkta maksimālo pārvietojumu.
 Ja augšējā efektīvā stiprinājuma punkta pārvietojums pārsniedz iepriekš minēto ierobežojumu, ražotājs pierāda tehniskajam dienestam, ka braucējs netiek apdraudēts. Piemēram, lai parādītu pietiekamu izdzīvošanas telpu, drīkst veikt testa procedūru saskaņā ar Noteikumiem Nr. 94 vai ratiņu testu ar atbilstīgu impulsu.
 7.2.
 Transportlīdzekļos, kuros tiek izmantotas pārvietošanas un fiksēšanas ierīces, kas ļauj visu sēdekļu lietotājiem pamest transportlīdzekli, šādām ierīcēm pēc vilces spēka iedarbības pārtraukšanas joprojām jābūt darbināmām ar roku.
 7.3.
 Pēc testa fiksē to stiprinājumu un struktūru jebkādus bojājumus, uz kurām testu laikā iedarbojusies slodze.
 7.4.
 Izdarot atkāpi, augšējiem stiprinājumiem, kas uzstādīti vienam vai vairākiem sēdekļiem M3 kategorijas transportlīdzekļos un tādos M2 kategorijas transportlīdzekļos, kuru maksimālā masa pārsniedz 3,5 tonnas, un kas atbilst Noteikumu Nr. 80 prasībām, nav obligāti jāatbilst 7.1. punkta prasībām par atbilstību 5.4.3.6. punktam.
 8. PĀRVEIDOJUMI UN TRANSPORTLĪDZEKĻA TIPA APSTIPRINĀJUMA PAPLAŠINĀJUMS
 8.1.
 Par jebkādu transportlīdzekļa tipa pārveidojumu ziņo tipa apstiprinātājai iestādei, kas apstiprinājusi transportlīdzekļa tipu. Iestāde tad drīkst vai nu:
 8.1.1.
 uzskatīt, ka izdarītajiem pārveidojumiem nevarētu būt vērā ņemama negatīva ietekme un ka transportlīdzeklis jebkurā gadījumā joprojām atbilst prasībām, vai
 8.1.2.
 pieprasīt atkārtotu testa ziņojumu no tehniskā dienesta, kas atbildīgs par testu veikšanu.
 8.2.
 Apstiprinājuma apliecinājumu vai atteikumu, precizējot izmaiņas, saskaņā ar 4.3. punktā noteikto procedūru paziņo šos noteikumus piemērojošajām Nolīguma pusēm.
 8.3.
 Kompetentā iestāde, kas izdod apstiprinājuma paplašinājumu, šādam paplašinājumam piešķir sērijas numuru un informē par to pārējās šos noteikumus piemērojošās 1958. gada Nolīguma puses, izmantojot šo noteikumu 1. pielikumā dotajam paraugam atbilstošu paziņojuma veidlapu.
 9. RAŽOŠANAS ATBILSTĪBA
 Ražošanas atbilstības procedūrām jāatbilst Nolīguma 1. pielikumā (E/ECE/TRANS/505/Rev.3) noteiktajām, ievērojot šādas prasības.
 9.1.
 Katram transportlīdzeklim, kam ir šajos noteikumos noteiktā apstiprinājuma marķējuma zīme, ir jāatbilst apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam attiecībā uz detaļām, kuras ietekmē drošības jostu stiprinājumu raksturlielumus.
 9.2.
 Lai verificētu atbilstību, kas noteikta 9.1. punktā, izlases veidā pārbauda pietiekamu skaitu sērijveidā ražotu transportlīdzekļu, kam ir šajos noteikumos prasītā apstiprinājuma marķējuma zīme.
 9.3.
 Parasti iepriekš minētajās pārbaudēs veic tikai mērījumus. Tomēr nepieciešamības gadījumā transportlīdzekļus pakļauj dažiem no 6. punktā aprakstītajiem testiem, ko izvēlas apstiprināšanas testus veicošais tehniskais dienests.
 10. SANKCIJAS PAR RAŽOŠANAS NEATBILSTĪBU
 10.1.
 Atbilstīgi šiem noteikumiem piešķirtu transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu drīkst anulēt, ja netiek izpildīta 9.1. punktā noteiktā prasība vai ja tā drošības jostas stiprinājumi neiztur 9. punktā noteiktās pārbaudes.
 10.2.
 Ja šos noteikumus piemērojoša Nolīguma puse anulē tās iepriekš piešķirtu apstiprinājumu, tā nekavējoties informē par to pārējās šos noteikumus piemērojošās Nolīguma puses, izmantojot šo noteikumu 1. pielikumā dotajam paraugam atbilstošu paziņojuma veidlapu.
 11. EKSPLUATĀCIJAS INSTRUKCIJAS
 Nacionālās iestādes drīkst pieprasīt transportlīdzekļu, kurus tās reģistrējušas, ražotājiem ekspluatācijas instrukcijā skaidri norādīt:
 11.1.
 kur atrodas stiprinājumi; un
 11.2.
 kāda tipa jostām stiprinājumi ir paredzēti (sk. 1. pielikuma 5. pozīciju).
 12. RAŽOŠANAS PILNĪGA IZBEIGŠANA
 Ja apstiprinājuma turētājs pilnībā izbeidz ražot saskaņā ar šiem noteikumiem apstiprinātu drošības jostu stiprinājumu tipu, tas par to informē iestādi, kas piešķīrusi apstiprinājumu. Saņēmusi attiecīgu paziņojumu, minētā iestāde informē par to pārējās šos noteikumus piemērojošās 1958. gada Nolīguma puses, izmantojot šo noteikumu 1. pielikumā dotajam paraugam atbilstošu paziņojuma veidlapu.
 13. PAR APSTIPRINĀJUMA TESTU VEIKŠANU ATBILDĪGO TEHNISKO DIENESTU UN TIPA APSTIPRINĀTĀJU IESTĀŽU NOSAUKUMI UN ADRESES
 Šos noteikumus piemērojošās 1958. gada Nolīguma puses paziņo Apvienoto Nāciju Organizācijas sekretariātam par apstiprinājuma testu veikšanu atbildīgo tehnisko dienestu nosaukumu un adresi un to tipa apstiprinātāju iestāžu nosaukumu un adresi, kuras piešķir apstiprinājumu un kurām jānosūta veidlapas, kas apliecina citās valstīs izdotu apstiprinājumu vai apstiprinājuma paplašinājumu, atteikumu vai anulēšanu.
 14. PĀREJAS NOTEIKUMI
 14.1.
 No 06. sērijas grozījumu oficiālā spēkā stāšanās datuma neviena Nolīguma puse, kura piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt EEK apstiprinājumus atbilstīgi šiem noteikumiem, kas grozīti ar 06. sērijas grozījumiem.
 14.2.
 Pēc diviem gadiem no šo noteikumu 06. sērijas grozījumu stāšanās spēkā Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, piešķir EEK tipa apstiprinājumus tikai tad, ja ir izpildītas šo noteikumu prasības, ievērojot 06. sērijas grozījumus.
 14.3.
 Pēc septiņiem gadiem no šo noteikumu 06. sērijas grozījumu stāšanās spēkā Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, drīkst atteikties atzīt apstiprinājumus, kas nav piešķirti saskaņā ar šo noteikumu 06. sērijas grozījumiem. Tomēr paliek spēkā esošie apstiprinājumi tām transportlīdzekļu kategorijām, kuras neskar šo noteikumu 06. sērijas grozījumi, un Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, turpina tos pieņemt.
 14.4.
 Attiecībā uz transportlīdzekļiem, kurus neskar 7.1.1. punkts, paliek spēkā apstiprinājumi, kas piešķirti saskaņā ar šo noteikumu 04. sērijas grozījumiem.
 14.5.
 Attiecībā uz transportlīdzekļiem, kurus neskar šo noteikumu 05. sērijas grozījumu 4. papildinājums, piešķirtie apstiprinājumi paliek spēkā, ja tie ir piešķirti saskaņā ar 05. sērijas grozījumiem līdz tās 3. papildinājumam.
 14.6.
 No 05. sērijas grozījumu 5. papildinājuma oficiālā spēkā stāšanās datuma neviena Nolīguma puse, kura piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt apstiprinājumus saskaņā ar šiem noteikumiem, kuros grozījumi izdarīti ar 05. sērijas grozījumu 5. papildinājumu.
 14.7.
 Attiecībā uz transportlīdzekļiem, kurus neskar šo noteikumu 05. sērijas grozījumu 5. papildinājums, esošie apstiprinājumi paliek spēkā, ja tie ir piešķirti saskaņā ar 05. sērijas grozījumiem līdz tās 3. papildinājumam.
 14.8.
 No 2005. gada 20. februāra attiecībā uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, piešķir apstiprinājumus tikai tad, ja ir izpildītas šo noteikumu prasības, ievērojot 05. sērijas grozījumu 5. papildinājumu.
 14.9.
 No 2007. gada 20. februāra attiecībā uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, drīkst atteikties atzīt apstiprinājumus, kas nav piešķirti saskaņā ar šo noteikumu 05. sērijas grozījumu 5. papildinājumu.
 14.10.
 No 2006. gada 16. jūlija attiecībā uz N kategorijas transportlīdzekļiem Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, piešķir apstiprinājumu tikai tad, ja transportlīdzekļa tips atbilst šo noteikumu prasībām, ievērojot 05. sērijas grozījumu 5. papildinājumu.
 14.11.
 No 2008. gada 16. jūlija attiecībā uz N kategorijas transportlīdzekļiem Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, drīkst atteikties atzīt apstiprinājumus, kas nav piešķirti saskaņā ar šo noteikumu 05. sērijas grozījumu 5. papildinājumu.
 14.12.
 No 07. sērijas grozījumu oficiālā spēkā stāšanās datuma neviena Nolīguma puse, kura piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt apstiprinājumus saskaņā ar šiem noteikumiem, kas grozīti ar 07. sērijas grozījumiem.
 14.13.
 Pēc 24 mēnešiem no 07. sērijas grozījumu spēkā stāšanās datuma Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, piešķir apstiprinājumus tikai tad, ja ir izpildītas šo noteikumu prasības, ievērojot 07. sērijas grozījumus.
 14.14.
 Pēc 36 mēnešiem no 07. sērijas grozījumu spēkā stāšanās datuma Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, drīkst atteikties atzīt apstiprinājumus, kas nav piešķirti saskaņā ar šo noteikumu 07. sērijas grozījumiem.
 14.15.
 Neatkarīgi no 14.13. un 14.14. punkta transportlīdzekļu kategorijām, kuras neskar 07. sērijas grozījumi, paliek spēkā apstiprinājumi atbilstīgi šo noteikumu iepriekšējo sēriju grozījumiem, un Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, turpina tos pieņemt.
 14.16.
 Ja laikā, kad notiek pievienošanās šiem noteikumiem, nav nacionālo prasību par atvāžamo sēdekļu obligātu aprīkošanu ar drošības jostu stiprinājumiem, Nolīguma puses drīkst turpināt atļaut šo neaprīkošanu nacionālā apstiprinājuma vajadzībām, un šādā gadījumā šīm autobusu kategorijām nevar piešķirt tipa apstiprinājumu atbilstīgi šiem noteikumiem.
 14.17.
 No 07. sērijas grozījumu 2. papildinājuma oficiālā spēkā stāšanās datuma neviena Nolīguma puse, kura piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt tipa apstiprinājumu saskaņā ar šiem noteikumiem, kas grozīti ar 07. sērijas grozījumu 2. papildinājumu.
 14.18.
 Pēc 12 mēnešiem no 07. grozījumu sērijas 2. papildinājuma oficiālā spēkā stāšanās datuma Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, piešķir tipa apstiprinājumus tikai tiem transportlīdzekļu tipiem, kas atbilst šo noteikumu prasībām, ievērojot 07. sērijas grozījumu 2. papildinājumu.
 14.19.
 Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt apstiprinājumu paplašinājumus pat tādā gadījumā, ja nav izpildītas 07. sērijas grozījumu 2. papildinājuma prasības.
 14.20.
 No 08. sērijas grozījumu oficiālā spēkā stāšanās datuma Nolīguma puse, kas piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt apstiprinājumus vai atzīt tipa apstiprinājumus atbilstīgi šiem noteikumiem, kuri grozīti ar 08. sērijas grozījumiem.
 14.21.
 Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt tipa apstiprinājumu paplašinājumus esošiem tipiem, pamatojoties uz nosacījumiem, kas bija spēkā sākotnējā apstiprinājuma laikā.
 14.22.
 Nolīguma pusēm, kuras piemēro šos noteikumus, pēc 08. sērijas grozījumu stāšanās spēkā nav pienākuma pieņemt tipa apstiprinājumus, kas piešķirti saskaņā ar jebkuriem no šo noteikumu iepriekšējo sēriju grozījumiem.
 14.23.
 No 09. sērijas grozījumu oficiālā spēkā stāšanās datuma neviena Nolīguma puse, kas piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt vai pieņemt ANO tipa apstiprinājumus atbilstīgi šiem noteikumiem, kas grozīti ar 09. sērijas grozījumiem.
 14.24.
 No 2019. gada 1. septembra Nolīguma pusēm, kas piemēro šos noteikumus, nav pienākuma pieņemt ANO tipa apstiprinājumus atbilstīgi iepriekšējo sēriju grozījumiem, kas pirmo reizi izdoti pēc 2019. gada 1. septembra.
 14.25.
 Līdz 2025. gada 1. septembrim Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, pieņem ANO tipa apstiprinājumus atbilstīgi iepriekšējo sēriju grozījumiem, kas pirmo reizi izdoti pirms 2019. gada 1. septembra.
 14.26.
 No 2025. gada 1. septembra Nolīguma pusēm, kuras piemēro šos noteikumus, nav pienākuma pieņemt tipa apstiprinājumus, kas izdoti saskaņā ar šo noteikumu iepriekšējo sēriju grozījumiem.
 14.27.
 Neatkarīgi no iepriekšējiem pārejas noteikumiem Nolīguma pusēm, kuras sāk šo noteikumu piemērošanu pēc jaunākās sērijas grozījumu spēkā stāšanās datuma, nav pienākuma atzīt ANO tipa apstiprinājumus, kas piešķirti saskaņā ar jebkuriem no šo noteikumu iepriekšējo sēriju grozījumiem, tām ir tikai pienākums pieņemt ANO tipa apstiprinājumu, kas piešķirts saskaņā ar 09. sērijas grozījumiem.
 14.28.
 Neatkarīgi no 14.26. punkta Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, turpina atzīt ANO tipa apstiprinājumus, kas izdoti saskaņā ar šo ANO noteikumu iepriekšējo sēriju grozījumiem, attiecībā uz transportlīdzekļiem/transportlīdzekļu sistēmām, kuras neskar ar 09. sērijas grozījumiem izdarītās izmaiņas.
 14.29.
 Nolīguma puses, kas piemēro šos noteikumus, neatsakās piešķirt ANO tipa apstiprinājumus saskaņā ar šo noteikumu jebkuras iepriekšējās sērijas grozījumiem vai to paplašinājumus.
 (1) Kā noteikts Konsolidētajā rezolūcijā par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3), dokuments ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, 2. punkts.
 (2) 1958. gada Nolīguma pušu pazīšanas numuri ir doti Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) 3. pielikumā, dokuments ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6 – http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 1. PIELIKUMS
 PAZIŅOJUMS
 2. PIELIKUMS
 APSTIPRINĀJUMA MARĶĒJUMA ZĪMES IZKĀRTOJUMI
 A PARAUGS
 (skatīt šo noteikumu 4.4. punktu)
 a = 8 mm min.
 Attēlotā apstiprinājuma marķējuma zīme uz transportlīdzekļa norāda, ka konkrētais transportlīdzekļa tips attiecībā uz drošības jostu stiprinājumiem ir apstiprināts Nīderlandē (E 4) atbilstīgi ANO Noteikumiem Nr. 14 ar numuru 092439. Pirmie divi apstiprinājuma numura cipari norāda, ka ANO noteikumi Nr. 14 jau ietvēra 09. sērijas grozījumus, kad apstiprinājums tika piešķirts.
 B PARAUGS
 (skatīt šo noteikumu 4.5. punktu)
 a = 8 mm min.
 Attēlotā apstiprinājuma marķējuma zīme uz transportlīdzekļa norāda, ka konkrētais transportlīdzekļa tips ir apstiprināts Nīderlandē (E 4) atbilstīgi ANO Noteikumiem Nr. 14 un 24 (1). (Pēdējo minēto noteikumu gadījumā koriģētā absorbcijas koeficienta vērtība ir 1,30 m–1.) Apstiprinājuma numura cipari norāda, ka šo apstiprinājumu piešķiršanas datumos ANO Noteikumi Nr. 14 ietvēra 09. sērijas grozījumus un ANO Noteikumi Nr. 24 ietvēra 03. sērijas grozījumus.
 (1) Otrais numurs norādīts tikai kā piemērs.
 3. PIELIKUMS
 EFEKTĪVO JOSTU STIPRINĀJUMU ATRAŠANĀS VIETA
 (Rasējumā redzams viens piemērs, kur augšējais stiprinājums ir piestiprināts transportlīdzekļa virsbūves sānu panelim)
 1
 Vismaz 240 mm M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļu aizmugurējām vidējām sēdvietām.
 4. PIELIKUMS
 H punkta un rumpja faktiskā leņķa noteikšanas procedūra mehānisko transportlīdzekļu sēdvietām (1)
 1. papildinājums – H punkta trīsdimensiju mašīnas apraksts (1)
 2. papildinājums – Telpiskā atskaites sistēma (1)
 3. papildinājums – Atskaites dati attiecībā uz sēdvietām (1)
 (1) Procedūra ir aprakstīta Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) 1. pielikumā (dokuments ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6)
 5. PIELIKUMS
 VILKŠANAS IERĪCE
 Visi izmēri doti milimetros (mm)
 Visi izmēri doti milimetros
 Lai nostiprinātu jostu, plecu jostas vilkšanas ierīci drīkst pārveidot, pievienojot divas virzošās apmales un/vai dažas bultskrūves, lai novērstu jostas nokrišanu vilkšanas testa laikā.
 Visi izmēri doti milimetros
 6. PIELIKUMS
 MINIMĀLAIS STIPRINĀJUMA PUNKTU SKAITS UN APAKŠĒJO STIPRINĀJUMU ATRAŠANĀS VIETA
 Transportlīdzekļa kategorija
 Uz priekšu vērstas sēdvietas
 Uz aizmuguri vērstas
 Sāņus vērstas
 Ārējās
 Vidējās
 Priekšējās
 Citas
 Priekšējās
 Citas
 M1
 3
 3
 3
 3
 2
 —
 M2 ≤ 3,5 tonnas
 3
 3
 3
 3
 2
 —
 M2 > 3,5 tonnas
 3
 3 vai 2
 3 vai 2
 3 vai 2
 2
 —
 M3
 3
 3 vai 2
 3 vai 2
 3 vai 2
 2
 2
 N1
 3
 3 vai 2 Ø
 3 vai 2 *
 2
 2
 —
 N2 un N3
 3
 2
 3 vai 2 *
 2
 2
 —
 Simbolu atšifrējums
 2
 :
 divi apakšējie stiprinājumi, kas ļauj uzstādīt B tipa drošības jostu vai Br, Br3, Br4m vai Br4Nm tipa drošības jostas, ja tas prasīts Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) 13. pielikuma 1. papildinājumā.
 3
 :
 divi apakšējie stiprinājumi un viens augšējais stiprinājums, kas ļauj uzstādīt A tipa trīspunktu drošības jostu vai Ar, Ar4m vai Ar4Nm tipa drošības jostas, ja tas prasīts Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) 13. pielikuma 1. papildinājumā.
 Ø
 :
 attiecas uz 5.3.3. punktu. (Atļauti divi stiprinājumi, ja sēdeklis ir ejas iekšpusē.)
 *
 :
 attiecas uz 5.3.4. punktu. (Atļauti divi stiprinājumi, ja vējstikls ir ārpus atskaites zonas.)
 :
 attiecas uz 5.3.5. punktu. (Atļauti divi stiprinājumi, ja atskaites zonā nekas neatrodas.)
 :
 attiecas uz 5.3.7. punktu. (Īpašs noteikums attiecībā uz transportlīdzekļa augšējo stāvu.)
 PAPILDINĀJUMS
 APAKŠĒJO STIPRINĀJUMU ATRAŠANĀS VIETA – TIKAI LEŅĶU PRASĪBAS
 Sēdeklis
 M1
 Nav M1
 Priekšējais *
 sprādzes puse (α2)
 45–80°
 30–80°
 nav sprādzes puse (α1)
 30–80°
 30–80°
 nemainīgs leņķis
 50–70 °
 50–70 °
 sols – sprādzes puse (α2)
 45–80°
 20–80 °
 sols – nav sprādzes puse (α1)
 30–80°
 20–80 °
 regulējams sēdeklis ar sēdekļa atzveltnes leņķi < 20°
 45–80° (α2)*
 20–80°(α1)*
 20–80°
 Aizmugurējais ≠
 30–80 °
 20–80° Ψ
 Atvāžams
 Jostas stiprinājums nav prasīts.
 Ja uzstādīts: skatīt leņķa prasības priekšai un aizmugurei.
 Simbolu atšifrējums
 ≠
 :
 ārējais un vidējais.
 *
 :
 ja leņķis nav nemainīgs, skatīt 5.4.2.1. punktu.
 Ψ
 :
 45–90° M2 un M3 transportlīdzekļu sēdekļu gadījumā.
 7. PIELIKUMS
 DINAMISKAIS TESTS KĀ ALTERNATĪVA DROŠĪBAS JOSTU STIPRINĀJUMU STATISKAJAM IZTURĪBAS TESTAM
 1. DARBĪBAS JOMA
 Šajā pielikumā aprakstīts dinamiskais tests ar ratiņiem, ko var veikt kā alternatīvu drošības jostu stiprinājumu statiskajam izturības testam, kas noteikts šo noteikumu 6.3. un 6.4. punktā.
 Šo alternatīvu var piemērot pēc vieglā automobiļa ražotāja pieprasījuma tādas sēdekļu grupas gadījumā, kad visas sēdvietas ir aprīkotas ar trīspunktu drošības jostām, kurām paredzēta slodzes uz krūškurvi ierobežošanas funkcija, un kad sēdekļu grupa ietver papildu sēdvietu, kuras augšējais drošības jostas stiprinājums atrodas sēdekļa struktūrā.
 2. PRIEKŠRAKSTI
 2.1.
 Dinamiskajā testā, kas noteikts šā pielikuma 3. punktā, nedrīkst notikt neviena stiprinājuma vai apkārtējās zonas plīsums. Plānots plīsums, kas nepieciešams slodzes ierobežošanas ierīces funkcionēšanai, tomēr ir pieļaujams.
 Ir jāievēro šo noteikumu 5.4.2.5. punktā norādītās apakšējo efektīvo stiprinājumu minimālās atstarpes un šo noteikumu 5.4.3.6. punktā norādītās prasības augšējiem efektīvajiem stiprinājumiem, kas attiecīgā gadījumā papildinātas ar turpmāk 2.1.1. punktā dotajām.
 2.1.1.
 M1 kategorijas transportlīdzekļos, kuru kopējā pieļaujamā masa nepārsniedz 2,5 tonnas, augšējais drošības jostas stiprinājums, ja tas ir piestiprināts sēdekļa struktūrai, nedrīkst pārvietoties uz priekšu no šķērsplaknes, kas iet caur attiecīgā sēdekļa R punktu un C punktu (sk. šo noteikumu 3. pielikuma 1. attēlu).
 Transportlīdzekļos, kas nav iepriekš minētie, augšējais drošības jostas stiprinājums nedrīkst pārvietoties uz priekšu no šķērsplaknes, kuras slīpums ir 10° virzienā uz priekšu un kura iet caur sēdekļa R punktu.
 2.2.
 Transportlīdzekļos, kuros tiek izmantotas pārvietošanas un fiksēšanas ierīces, kas ļauj visu sēdekļu lietotājiem pamest transportlīdzekli, šādām ierīcēm pēc testa joprojām jābūt darbināmām ar roku.
 2.3.
 Transportlīdzekļa īpašnieka rokasgrāmatā ir jāiekļauj norādes, ka ikvienu drošības jostu drīkst aizstāt tikai ar apstiprinātu drošības jostu, kas paredzēta konkrētajai sēdvietai transportlīdzeklī, un jo īpaši jānorāda tās sēdvietas, kuras drīkst aprīkot tikai ar atbilstīgu drošības jostu, kas aprīkota ar slodzes ierobežotāju.
 3. DINAMISKĀ TESTA NOSACĪJUMI
 3.1.
 Vispārīgi nosacījumi
 Šajā pielikumā aprakstītajam testam piemēro šo noteikumu 6.1. punktā aprakstītos vispārīgos nosacījumus.
 3.2.
 Uzstādīšana un sagatavošana
 3.2.1.
 Ratiņi
 Ratiņiem jābūt konstruētiem tā, lai pēc testa nerastos paliekoša deformācija. Tie jāvada tā, lai trieciena fāzē novirze nepārsniegtu 5° vertikālā plaknē un 2° horizontālā plaknē.
 3.2.2.
 Transportlīdzekļa struktūras nostiprināšana
 Transportlīdzekļa struktūras daļu, ko uzskata par būtisku transportlīdzekļa stingrumam attiecībā uz sēdekļu stiprinājumiem un drošības jostu stiprinājumiem, nostiprina uz ratiņiem saskaņā ar šo noteikumu 6.2. punktā aprakstītajam prasībām.
 3.2.3.
 Ierobežošanas sistēmas
 3.2.3.1.
 Ierobežošanas sistēmas (nokomplektētus sēdekļus, drošības jostu komplektus un slodzes ierobežošanas ierīces) montē uz transportlīdzekļa struktūras saskaņā ar sērijveida ražojuma transportlīdzekļa specifikācijām.
 Uz testa ratiņiem var uzmontēt transportlīdzekļa vidi, kas atrodas pretī testējamajam sēdeklim (kontrolmērinstrumentu paneli, sēdekli utt. atkarībā no testējamā sēdekļa). Ja ir priekšējais gaisa spilvens, tas ir jādeaktivē.
 3.2.3.2.
 Pēc vieglā automobiļa ražotāja pieprasījuma, un par testu veikšanu atbildīgajam tehniskajam dienestam piekrītot, ierobežošanas sistēmu dažas sastāvdaļas, kas nav nokomplektēti sēdekļi, drošības jostu komplekti un slodzes ierobežošanas ierīces, drīkst nemontēt uz testa ratiņiem vai drīkst aizstāt ar sastāvdaļām, kurām ir ekvivalents vai mazāks stingrums un kuru izmēri ietilpst transportlīdzekļa iekšējā aprīkojuma izmēros ar nosacījumu, ka testējamā konfigurācija ir vismaz tikpat nelabvēlīga kā sērijveida konfigurācija attiecībā uz spēkiem, kas iedarbojas uz sēdekli un drošības jostu stiprinājumiem.
 3.2.3.3.
 Sēdekļus iestata, kā prasīts šo noteikumu 6.1.2. punktā, lietošanas stāvoklī, ko izvēlas par testu veikšanu atbildīgais tehniskais dienests un kas atbilst visnelabvēlīgākajiem apstākļiem attiecībā uz stiprinājumu izturību, un kas ir saderīgs ar manekenu ievietošanu transportlīdzeklī.
 3.2.4.
 Manekeni
 Katrā sēdeklī novieto un ar transportlīdzeklī uzstādīto drošības jostu piesprādzē manekenu, kura izmēri un masa ir noteikta 8. pielikumā.
 Netiek prasīta manekenu aprīkošana ar mērinstrumentiem.
 3.3.
 Tests
 3.3.1.
 Ratiņus darbina tā, lai testa laikā to ātruma izmaiņa būtu 50 km/h. Ratiņu palēninājumam jāietilpst robežās, kas norādītas Noteikumu Nr. 16 8. pielikumā.
 3.3.2.
 Ja attiecināms, papildu ierobežošanas ierīces (priekšspriegošanas ierīces u. c., izņemot gaisa spilvenus) aktivizējas saskaņā ar automobiļa ražotāja norādījumiem.
 3.3.3.
 Ir jāpārbauda, vai drošības jostu stiprinājumu pārvietojums nepārsniedz šā pielikuma 2.1. un 2.1.1. punktā noteiktās robežas.
 8. PIELIKUMS
 MANEKENA SPECIFIKĀCIJAS (*1)
 Masa
 97,5 ±5 kg
 Augstums iztaisnoti sēdus
 965 mm
 Gūžu platums (sēdus)
 415 mm
 Gūžu apkārtmērs (sēdus)
 1 200 mm
 Vidukļa apkārtmērs (sēdus)
 1 080 mm
 Krūškurvja dziļums
 265 mm
 Krūškurvja apkārtmērs
 1 130 mm
 Plecu augstums
 680 mm
 Visu garuma izmēru pielaide
 ±5 procenti
 Piezīme. Turpmāk attēlā dota skice ar izmēru skaidrojumu.
 (*1) Par ekvivalentām uzskata ierīces, kas aprakstītas Austrālijas projektēšanas normās (Australian Design Rule (ADR) 4/03) un Mehānisko transportlīdzekļu federālajā drošības standartā (Federal Motor Vehicle Safety Standard, FMVSS Nr. 208).


type: other

text:
C_2017104MT.01003601.xml
 Appell ippreżentat fil-25 ta’ Jannar 2017 minn Liam Jenkinson mid-digriet mogħti mill-Qorti Ġenerali (L-Ewwel Awla) fid-9 ta’ Novembru 2016 fil-Kawża T-602/15, Liam Jenkinson vs Is-Servizz Ewropew għall-Azzjoni Esterna, Il-Kunsill tal-Unjoni Ewropea, Il-Kummissjoni Ewropea, Eulex Kosovo
 (Kawża C-43/17 P)
 Appellant: Liam Jenkinson (rappreżentant: N. de Montigny, J.-N. Louis, avukati)
 Partijiet oħra fil-proċedura: Is-Servizz Ewropew għall-Azzjoni Esterna, Il-Kunsill tal-Unjoni Ewropea, Il-Kummissjoni Ewropea, Eulex Kosovo
 tannulla d-digriet tal-Qorti Ġenerali tad-9 ta’ Novembru 2016 fil-Kawża T-602/15 sa fejn tiċħad ir-rikors ippreżentant mir-rikorrent u tikkundannah għall-ispejjeż tal-istanzi;
 tiddeċiedi fuq l-appell;
 tikkundanna lill-konvenuti għall-ispejjeż taż-żewġ istanzi.
 L-appellant jikkontesta li l-Qorti Ġenerali tal-Unjoni ddikjarat lilha nnifisha kompetenti biss dwar tilwima bbażata fuq l-aħħar kuntratt għal żmien determinat iffirmat mill-appellant.
 Jikkontesta wkoll, anki jekk wieħed jippreżumi l-motivazzjoni tal-Qorti Ġenerali f’dan ir-rigward eżatta, quod non, il-fatt li l-Qorti Ġenerali ma ddeċidietx dwar diversi mit-talbiet tiegħu bbażati fuq it-tmiem tar-relazzjoni kuntrattwali inkwistjoni u għalhekk fuq l-aħħar kuntratt għal żmien determinat. Fil-fatt l-illegalità tad-digriet appellat tirriżulta mill-konċiżjoni tal-motivazzjoni li hija f’dan il-punt qasira li ma tippermettix li jinftiehem kif il-Qorti Ġenerali setgħet, mingħajr ma tanalizza l-bażi tal-proċess, tikkonkludi l-inkompetenza tagħha, bl-eċċezzjoni tat-tilwima dwar l-aħħar kuntratt għal żmien determinat, fuq l-unika bażi tal-eżistenza ta’ klawżola ta’ arbitraġġ anki jekk il-validità u l-legalità ta’ tali klawżola kienu kkontestati mill-appellant.
 L-appellant jikkontesta wkoll l-assenza ta’ teħid inkunsiderazzjoni tal-argumentazzjoni kollha tiegħu intiża għall-eżistenza ta’ nuqqas fil-kap tal-istituzzjonijiet fir-rigward tal-assenza ta’ kuntest ġuridiku li toffri lill-appellant u lil persunal kollu tal-missjonijiet tad-dritt stabbiliti mill-Unjoni, garanzija li jara rispettat id-drittijiet tiegħu soċjali l-iktar fundamentali li l-garanzija tad-dritt ta’ aċċess effettiv għal tribunal u tad-dritt għal smigħ xieraq.
 Insostenn tal-appell tiegħu, l-appellant jinvoka konsegwentement il-ksur mill-Qorti Ġenerali tal-Unjoni:
 tad-dritt Ewropew applikabbli sabiex tiġi determinata l-liġi applikabbli għat-tilwim fil-qasam kuntrattwali;
 tad-dispożizzjonijiet tad-dritt tax-xogħol Belġjan;
 tar-rekwiżiti minimi fuq ix-xogħol għal żmien determinat applikabbli fuq livell Komunitarju;
 tad-drittijiet stabbiliti mill-Karta tad-Drittijiet Fundamentali;
 tal-obbligu ta’ motivazzjoni;
 tal-projbizzjoni li tiddeċiedi ultra petita.


type: wikipedia

text:
Die MGR-3 Little John war die kleinste nuklearfähige Boden-Boden-Rakete, die jemals von der United States Army eingesetzt wurde. Die geringe Größe der ungelenkten Rakete war dadurch bedingt, dass sie für Luftlandeoperationen vorgesehen war. Das Waffensystem stand von 1961 bis 1969 im Dienst.
 Entwicklung
 Nach Studien der Army aus dem Jahre 1953 sollte aus der Kurzstreckenrakete Honest John eine Familie von Boden-Boden-Raketen hervorgehen. Vorgesehen war der Bau einer kleineren Honest John junior für die Kurzstrecke und einer größeren Honest John senior. Im Laufe der drei folgenden Jahre wurden sehr unterschiedliche Vorstudien beim Redstone Arsenal und der Douglas Aircraft Company gemacht, in deren Verlauf das Programm in Little John umbenannt wurde. 1956 wurde das Projekt zweigeteilt: Zum einen sollte rasch eine Rakete als Zwischenlösung (interim system) gebaut, zum anderen eine optimierte Version mit verbesserten Leistungsmerkmalen entwickelt werden (optimum system). Im Februar 1956 erhielt die Firma Emerson Electric Company den Auftrag, zwanzig Raketen und die dafür notwendigen Maschinen zu bauen. 1957 wurde die Zwischenlösung vollendet, entsprach aber nicht den Anforderungen in Bezug auf Treffsicherheit. Man hatte gehofft, die Waffe durch eine Drallstabilisierung treffsicherer zu machen, wobei das Heckteil mit den Steuerflossen unbeweglich blieb, während der Rest des Raketenkörpers bereits auf der Abschussrampe um seine Längsachse rotierte.
 Man verwendete sie daher nur für Truppenversuche und Trainingszwecke. Von Winter 1958 bis Herbst 1959 fanden Probeschüsse mit der Optimum-Version der Little John auf dem Testgelände der White Sands Missile Range statt. Im November 1959 begann man mit einer begrenzten Serienproduktion bestimmter Teile. Ab 1961 wurden die ersten vollständigen Raketen der verbesserten Version einsatzbereit an die Truppe ausgeliefert. Kleinere Probleme behob man in den folgenden Jahren. Die Entwicklung endete offiziell 1965.
 Einsatz
 Sieben Bataillone wurden 1961 mit Little John ausgerüstet. Davon waren 1966 noch vier aktiv, zwei in den USA und zwei im südlichen Pazifik. 1969 wurde das System möglicherweise wegen der Einführung einer atomaren Artilleriegranate für 155-mm-Geschütze außer Dienst gestellt.
 Versionen
 XM47 – Erste Versuchsversion für den Raketenmotor (1956).
 XM51 – Unter dieser Bezeichnung trat die Rakete ab 1956 in die eigentliche Entwicklung ein. Als die ersten Raketen 1961 an die Luftlande-Bataillone ausgeliefert wurden, strich man das X (für Experimental, also Testversion) aus dem Namen.
 MGR-3A – Neue Bezeichnung aus dem Jahr 1963.
 Fußnoten
 Literatur
 Gibson, James N. Nuclear Weapons of the United States. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Publishing Ltd, 1996. ISBN 0-7643-0063-6.
 Gunston, Bill. The Illustrated Encyclopedia of Rockets and Missiles. Salamander Books Ltd, 1979.
 Weblinks
 Artikel auf designation-systems.net (englisch)
 Boden-Boden-Rakete
 Atomrakete
 Kurzstreckenrakete
 Wikipedia:Artikel mit Video
 Militär (Vereinigte Staaten)


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 25.11.2021
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 420/19
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2021/2051
 z 24. novembra 2021
 o povolení prípravku s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus velezensis NRRL B-50013 a Bacillus velezensis NRRL B-50104 ako kŕmnej doplnkovej látky pre morky vo výkrme (držiteľ povolenia: spoločnosť Danisco Animal Nutrition zastúpená spoločnosťou Genencor International B.V.)
 (Text s významom pre EHP)
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 z 22. septembra 2003 o doplnkových látkach určených na používanie vo výžive zvierat (1), a najmä na jeho článok 9 ods. 2,
 keďže:
 (1)
 V nariadení (ES) č. 1831/2003 sa stanovuje povoľovanie doplnkových látok určených na používanie vo výžive zvierat, ako aj dôvody a postupy udeľovania a obnovovania takýchto povolení.
 (2)
 V súlade s článkom 7 nariadenia (ES) č. 1831/2003 bola predložená žiadosť o povolenie prípravku s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus velezensis NRRL B-50013 a Bacillus velezensis NRRL B-50104. K žiadosti boli priložené údaje a doklady vyžadované podľa článku 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1831/2003.
 (3)
 Žiadosť sa týka povolenia prípravku s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus velezensis NRRL B-50013 a Bacillus velezensis NRRL B-50104 (predtým označené ako Bacillus amyloliquefaciens PTA-6507, Bacillus amyloliquefaciens NRRL B-50013 a Bacillus amyloliquefaciens NRRL B-50104) ako kŕmnej doplnkovej látky pre morky vo výkrme, ktorá má byť zaradená do kategórie „zootechnické doplnkové látky“.
 (4)
 Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „úrad“) v stanovisku zo 17. marca 2021 (2) skonštatoval, že prípravok s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus velezensis NRRL B-50013 a Bacillus velezensis NRRL B-50104 nemá za navrhovaných podmienok používania negatívny účinok na zdravie zvierat, bezpečnosť spotrebiteľov ani životné prostredie. Úrad takisto dospel k záveru, že tento prípravok nie je dráždivý pre kožu a oči a nie je dermálnym senzibilizátorom, ale vzhľadom na bielkovinovú povahu účinných látok by sa prípravok mal považovať za respiračný senzibilizátor. Komisia sa preto domnieva, že by sa mali prijať primerané ochranné opatrenia s cieľom zabrániť nepriaznivým účinkom na zdravie ľudí, najmä pokiaľ ide o používateľov doplnkovej látky. Úrad takisto dospel k záveru, že prípravok môže byť účinný ako zootechnická doplnková látka v krmivách. Úrad nepovažuje za potrebné stanoviť osobitné požiadavky na monitorovanie po umiestnení na trh. Zároveň overil správu o metódach analýzy kŕmnych doplnkových látok v krmive predloženú referenčným laboratóriom zriadeným nariadením (ES) č. 1831/2003.
 (5)
 Z posúdenia prípravku s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus velezensis NRRL B-50013 a Bacillus velezensis NRRL B-50104 vyplýva, že podmienky povolenia stanovené v článku 5 nariadenia (ES) č. 1831/2003 sú splnené. Používanie uvedeného výrobku by sa preto malo povoliť podľa prílohy k tomuto nariadeniu.
 (6)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre rastliny, zvieratá, potraviny a krmivá,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Prípravok špecifikovaný v prílohe, ktorý patrí do kategórie doplnkových látok „zootechnické doplnkové látky“ a do funkčnej skupiny „stabilizátory črevnej mikroflóry“, sa za podmienok stanovených v uvedenej prílohe povoľuje ako doplnková látka vo výžive zvierat.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 24. novembra 2021
 Za Komisiu
 predsedníčka
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) Ú. v. EÚ L 268, 18.10.2003, s. 29.
 (2) Vestník EFSA (EFSA Journal) (2021) 19(4):6535.
 PRÍLOHA
 Identifikačné číslo doplnkovej látky
 Názov/meno držiteľa povolenia
 Doplnková látka
 Zloženie, chemický vzorec, opis, analytická metóda
 Druh alebo kategória zvierat
 Maximálny vek
 Minimálny obsah
 Maximálny obsah
 Iné ustanovenia
 Koniec platnosti povolenia
 JTK/kg kompletného krmiva s obsahom vlhkosti 12 %
 Kategória: zootechnické doplnkové látky
 Funkčná skupina: stabilizátory črevnej mikroflóry
 4b1827i
 Danisco Animal Nutrition zastúpená spoločnosťou Genencor International B.V.
 Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus. velezensis NRRL B-50013 a Bacillus. velezensis NRRL B-50104
 Zloženie doplnkovej látky
 Prípravok s obsahom baktérií Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus. velezensis NRRL B-50013 a Bacillus. velezensis NRRL B-50104, ktorý obsahuje minimálne 2,5 x 109 JTK/g doplnkovej látky (celkovo) s minimálnou koncentráciou baktérií 8,3 x 108 každého kmeňa/g doplnkovej látky.
 Tuhá forma
 Morky vo výkrme
 –
 7,5 × 107
 –
 1.
 V návode na použitie doplnkovej látky a premixov sa musia uvádzať podmienky skladovania a stabilita pri tepelnom ošetrení.
 2.
 Môže sa používať v krmive obsahujúcom tieto povolené kokcidiostatiká: lasalocid A sodný, monenzín sodný a diklazuril.
 3.
 Pre používateľov doplnkovej látky a premixov stanovia prevádzkovatelia krmivárskych podnikov prevádzkové postupy a organizačné opatrenia s cieľom riešiť potenciálne riziká súvisiace s ich používaním. Ak uvedené riziká nemožno takýmito postupmi a opatreniami odstrániť alebo znížiť na minimum, doplnková látka a premixy sa musia používať s osobnými ochrannými prostriedkami vrátane prostriedkov na ochranu dýchacích ciest.
 15. decembra 2031
 Charakteristika účinnej látky
 Životaschopné spóry Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus. velezensis NRRL B-50013 a Bacillus. velezensis NRRL B-50104
 Analytická metóda (1)
 Identifikácia a stanovenie počtu buniek Bacillus velezensis PTA-6507, Bacillus. velezensis NRRL B-50013 a Bacillus. velezensis NRRL B-50104 v kŕmnej doplnkovej látke, premixoch a krmive
 —
 Identifikácia: gélová elektroforéza v pulznom poli (PFGE)
 —
 Stanovenie počtu buniek: difúzna platňová metóda po tepelnom ošetrení – EN 15784
 (1) Podrobné informácie o analytických metódach sú k dispozícii na tejto adrese referenčného laboratória: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports.


text:
Antoine Alphonse Chassepot ( Mutzig, Alsácia, França — Gagny, França), foi um inventor e armeiro francês. Ele inventou o fuzil de agulha de fogo central por retrocarga que ficou conhecido como "Chassepot". Esse fuzil foi adotado pelo exército francês em 1866, pelo que ele recebeu a "Grand-croix da Légion d'honneur" e uma gratificação de 30.000 francos.
 Biografia
 Filho e sobrinho de controladores de armas, Antoine Chassepot entrou na fábrica de armas Châtellerault em 1851, aos 18 anos. Em 1856, trabalhava na fábrica nacional de armas de Saint-Étienne, onde oferecia um sistema de culatra selado por uma junta de borracha.
 Em 1863, Chassepot desenvolveu o fuzil que levaria seu nome, adotado em 1866 pelo exército francês e para o qual havia acabado de registrar uma patente. A venda dos direitos exclusivos de fabricação para uma empresa privada, a "Cahen Lyon & Cie", representou um problema espinhoso para o Ministério da Guerra de Napoleão III. Com efeito, esta firma, criada para a circunstância, mostrou-se incapaz de honrar todas as encomendas do Estado que se apressava em dotar o mais rapidamente possível a "Armée française" de uma arma moderna porque a guerra de 1870 se avizinha no horizonte. É graças à subcontratação em outros países europeus (Inglaterra, Holanda, Áustria, Espanha, Itália e Bélgica) que o soldado de infantaria francês poderia ser equipado em tempo com uma arma moderna.
 O Chassepot fez sua primeira aparição no campo de batalha em Mentana em 3 de novembro de 1867, onde infligiu graves perdas às tropas de Giuseppe Garibaldi. É relatado ao Parlamento que "Os caçadores fizeram maravilhas!" Na verdade, as pesadas balas cilíndricas de chumbo disparadas em alta velocidade pelo Chassepot infligiram ferimentos ainda piores do que os do Minié. Durante a Guerra Franco-Prussiana de 1870, o alcance do Chassepot foi muito maior do que o do Dreyse alemão.
 Em 1868, Antoine Chassepot''' depositou na Inglaterra a patente de um fuzil usando cartuchos metálicos, mas seria um modelo usando o sistema do Capitão Gras que seria adotado em 1874 pela Armée française.
 Ver também
 Manufacture d'armes de Châtellerault
 Manufacture d'armes de Saint-Étienne
 Napoleão III de França
 Guerra Franco-Prussiana
 Giuseppe Garibaldi
 Fuzil Minié
 Bibliografia
 Christian Wolff, « Antoine Alphonse Chassepot », in Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne'', vol. 6, p. 496
 Ligações externas
 Nascidos em 1833
 Mortos em 1905
 Inventores da França
 Engenheiros da França
 Desenhadores de armas de fogo
 Militares da França
 Oficiais da Ordem Nacional da Legião de Honra