text:
 KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
 V Bruselu dne 21.9.2005
 KOM(2004)173 v konečném znění/4
 2004/0055(COD)
 ADDENDUM 2
 Concerne les versions linguistiques des
 nouveaux Etats membres
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
 kterým se zavádí postup pro evropský platební rozkaz
 (předložený Komisí)
 CS CS
 ---pagebreak--- DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. ÚVOD A SOUVISLOSTI
 1.1. Úvod
 Vstupem v platnost Amsterodamské smlouvy si Evropská unie vytyčila cíl postupně zavádět
 oblast svobody, bezpečnosti a práva mezi jiným přijetím opatření na poli soudní spolupráce
 v občanských věcech. Podle čl. 65 odst. c) Smlouvy o založení Evropského společenství
 budou taková opatření zahrnovat odstranění překážek řádného fungování občanských řízení,
 pokud to bude nutné podporou slučitelnosti pravidel občanského řízení použitelných
 v členských státech.
 Vídeňský akční plán Rady a Komise, který Rada přijala v roce 19981, vyzval k vymezení
 pravidel občanského řízení, která se musí naléhavě přiblížit pro účely usnadnění přístupu ke
 spravedlnosti pro evropské občany a pro prozkoumání vytvoření dalších opatření ke zlepšení
 slučitelnosti občanského řízení.
 V závěrech zasedání Evropské rady v Tampere v roce 19992 byly Rada a Komise vyzvány,
 aby připravily zákonná pravidla o těch náležitostech občanského řízení, která napomáhají
 hladké soudní spolupráci a lepšímu přístupu k zákonům. Na seznam záležitostí, které
 opravňují takové legislativní iniciativy, byly konkrétně zahrnuty peněžní platební rozkazy.
 Společný program Komise a Rady o opatřeních k realizaci zásady vzájemného uznávání
 rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, který Rada přijala dne 30. listopadu 20003,
 vyčlenil jako jednu z priorit Společenství zrušení doložky vykonatelnosti pro nesporné
 nároky. Tento program se jasně zaměřuje na usnadnění uznávání a vynucení rozsudků, rovněž
 uvádí přibližování procesního práva jako doprovodné opatření, které může v některých
 oblastech být nutnou podmínkou žádoucího pokroku při pokusu o postupné odstranění
 každého řízení doložky vykonatelnosti. Právě na tomto pozadí dokument zdůrazňuje, že
 v některých oblastech, zejména s ohledem na vymáhání nesporných nároků, může zrušení
 doložky vykonatelnosti přijmout formu zavedení skutečného evropského exekučního titulu,
 který se získá na základě konkrétního, jednotného nebo harmonizovaného postupu
 stanoveného ve Společenství4. Je však třeba zdůraznit, že zrušení doložky vykonatelnosti a
 harmonizace procesního práva jsou dvě rozdílné věci, i když jdou ruku v ruce ve výše
 uvedené části programu. První z nich předpokládá doručení rozhodnutí a týká se přístupu
 k vynucení v jiném členském státu, zatímco druhá se týká přístupu ke spravedlnosti za účelem
 obdržení rozhodnutí bez ohledu na to, zda musí být vynuceno v zahraničí. Tyto záležitosti
 jsou ve své podstatě samostatné a lze je nezávisle řešit jako takové, jak dokládají závěry
 z Tampere, které se zabývají oběma z nich, aniž by mezi nimi vytvářely vazbu.
 1
 Úř. věst. C 19, 23.1.1999, s. 1, odst. 41 písm. d).
 2
 Závěry předsednictví, bod 38.
 3
 Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.
 4
 Oddíl II A 2 b programu. Ačkoli v tomto oddílu není žádná zmínka o postupu pro platební rozkaz (ani
 žádného jiného konkrétního postupu), pozdější odkaz na návrh Evropského exekučního titulu pro
 nesporné nároky v prvním stádiu realizace v oddíle III A dokazuje, že se v tomto ohledu předpokládala
 harmonizace, zejména pro vymáhání nesporných nároků.
 CS 2 CS
 ---pagebreak--- Komise se rozhodla usilovat o oba cíle– vzájemné uznávání rozhodnutí o nesporných
 nárocích na straně jedné a vytvoření konkrétního postupu získání rozhodnutí o nesporných
 nárocích na straně druhé – ve dvou různých legislativních nástrojích. Tato strategie sestávající
 ze dvou úrovní nepředstavuje nebezpečí přesahu nebo rozporů mezi oběma projekty, protože
 jsou jasně ohraničeny přísným omezením na předcházející stádia (vytvoření postupu pro
 platební rozkaz) a po (uznání a vynucení) doručení vynutitelného rozhodnutí. Tento přístup
 naopak nabízí celou řadu významných výhod oproti legislativní iniciativě, která oba ohledy
 spojuje. Dovoluje například širší rozsah uplatnění zrušení doložek vykonatelnosti tím, že ho
 rozšiřuje na všechny rozsudky vynesené za situace ověřitelné nepřítomnosti jakékoli pře
 týkající se podstaty a rozsahu dluhu a nikoli jen na rozhodnutí v jednom konkrétním řízení.
 V dubnu 2002 předložila Komise návrh nařízení Rady, kterým se zavádí evropský exekuční
 titul pro nesporné nároky5, který stanovuje odstranění přechodných opatření pro všechny
 vynutitelné zákonné nároky za podmínky, že dojde k vyhovění celé řadě minimálních
 procesních norem týkajících se doručování dokumentů. Současný návrh představuje druhou
 část výše popsané strategie.
 1.2. Zelená kniha o postupu pro evropský platební rozkaz a opatření ke
 zjednodušení a urychlení soudních sporů o nárocích malého rozsahu
 Přijetí tohoto návrhu předcházely rozsáhlé konzultace členských států i všech
 zainteresovaných stran občanské společnosti. Zelená kniha o postupu pro evropský platební
 rozkaz a opatření ke zjednodušení a urychlení soudních sporů o nárocích malého rozsahu
 předložená Komisí dne 20. prosince 20026 poskytla přehled v současnosti existujících modelů
 postupů platebního rozkazu podle zákonných úprav členských států. Na základě srovnávací
 studie o tom, jak členské státy řeší relevantní procesní záležitosti, formulovala velké množství
 otázek týkajících se žádoucího rozsahu a vlastností evropského nástroje. Nejzákladnější
 otázky obsažené v Zelené knize lze shrnout takto:
 – Měl by být evropský nástroj postupu pro platební rozkaz uplatnitelný pouze na
 přeshraniční případy nebo také na čistě vnitřní soudní spory?
 – Pro jaké typy nároků by měl být evropský platební rozkaz k dispozici? Měl by být
 rozsah uplatnění omezen na peněžní nároky a pokud ano, měly by být vyloučeny
 nějaké další dílčí kategorie peněžních nároků?
 – Existuje potřeba konkrétních pravidel mezinárodní soudní pravomoci nebo dokonce
 přisuzování soudní pravomoci v členských státech?
 – Měl by postup pro evropský platební rozkaz vyžadovat předložení důkazů ve formě
 dokumentů, o které se opírá daný nárok, a zahrnovat zkrácené posouzení podstaty
 nároku soudem, nebo by měl být jednoduchý popis nároku a nepřítomnost námitek
 dostačující pro vydání vynutitelného rozhodnutí?
 – Měla by mít žalovaná strana možnost nárok napadnout a způsobit přenos věci do
 běžného řízení jednou či dvakrát?
 5
 KOM (2002) 159 v konečném znění, Úř. věst C 203 E, 27.8.2002, s. 86.
 6
 KOM (2002) 746 v konečném znění.
 CS 3 CS
 ---pagebreak--- Komise obdržela přibližně 60 odpovědí od členských států a od jiných zainteresovaných stran
 zastupujících podniky, spotřebitele a právní profese. Tyto odezvy na Zelenou knihu, které
 byly dále projednány na veřejném slyšení uspořádaném Komisí dne 26. června 2003,
 odhalily, že vytvoření postupu pro evropský platební rozkaz je považováno téměř jednohlasně
 za krok vpřed ve vytváření oblasti svobody, bezpečnosti a práva.
 Evropský parlament ve svém usnesení o Zelené knize7 vřele přijal iniciativu Komise.
 Připomněl politický cíl stanovený na zasedání Evropské rady v Tampere zavést společná
 evropská pravidla pro rychlé a účinné vymáhání nesporných dluhů a zdůraznil obrovskou
 důležitost tohoto projektu pro všechny hospodářské provozovatele, kteří mají zájem na
 řádném fungování vnitřního trhu. Stanovisko parlamentu se do značného rozsahu shoduje
 s charakteristikami tohoto návrhu, například pokud jde o volbu nařízení jako vhodného
 nástroje a skutečnosti, že postup evropského platebního rozkazu by měl představovat
 alternativu stávajících postupů podle vnitrostátního práva členských států.
 Evropských hospodářský a sociální výbor ve svém stanovisku o Zelené knize8 důrazně
 přivítal iniciativu Komise zahájit konzultace o této záležitosti. Považoval zavedení rychlého,
 účinného a spravedlivého postupu pro platební rozkaz za klíčovou složku základního práva
 přístupu ke spravedlnosti a podpořil a vyzval Komisi k předložení legislativního návrhu na
 zavedení standardního evropského postupu.
 V následujících částech tohoto zdůvodnění budou uvedeny odkazy na reakce na podrobné
 otázky v Zelené knize a způsob, jak byly zohledněny při přípravě tohoto návrhu, zejména
 v připomínkách ke konkrétním článkům.
 2. CÍLE A ROZSAH
 2.1. Celkový cíl
 2.1.1. Význam účinného mechanismu pro vymáhání nesporných nároků
 Potvrzenou zkušeností získanou v praxi je, že hlavním účelem významného procenta
 soudních řízení v členských státech není získání pravomocného, nestranného rozhodnutí
 o sporných otázkách skutečnosti nebo zákona. Spíše stále více přestává být výjimkou a stává
 se pravidlem, že při ověřitelné nepřítomnosti jakéhokoli sporu se musí věřitel obrátit na
 soudní moc, aby získal vynutitelné právo, které mu umožní vymoci pohledávku, které dlužník
 není ochoten nebo prostě schopen dostát, a to prostřednictvím nucené exekuce. V roce 2000
 zahájila Komise studii konkrétních postupů u nároků malého rozsahu v členských státech.
 Dotazník rozeslaný v této souvislosti členským státům rovněž obsahoval některé otázky
 ohledně nesporných nároků. Odpovědi členských států ukazují, že tam, kde jsou k dispozici
 vyčerpávající statistické údaje, se procento nesporných nároků pohybuje mezi zhruba 50 %
 a více než 80 % ze všech případů řešených obvyklými soudy nižších instancí v občanských
 věcech9.
 7
 Dosud nezveřejněno.
 8
 CESE 742/2003, přijato dne 18. června 2003.
 9
 Evelyne Serverin (Directeur de recherche au CNRS IDHE-ENS CACHAN), Des Procedures de
 traitement judiciares des demandes de faible importance ou non contestées dans les droits des Etats-
 Membres de l’Union Européenne, Cachan 2001, s. 30.
 CS 4 CS
 ---pagebreak--- Rychlé vymáhání nesplacených dluhů, jejichž odůvodnění není zpochybněno, má obrovskou
 důležitost pro hospodářské provozovatele v Evropské unii a pro řádné fungování vnitřního
 trhu. Právní rámec, který nezaručuje přístup věřitele k rychlému vyrovnání nesporných
 nároků, může způsobit pro dlužníky nedobytných dluhů určitý stupeň beztrestnosti
 a poskytnout tak stimul pro úmyslné zadržování plateb k vlastnímu prospěchu10. Pozdní
 platby jsou hlavním důvodem platební neschopnosti, která ohrožuje přežití podniků, zejména
 malých a středních podniků, a vede k velkým ztrátám pracovních míst. Potřeba zapojit se do
 zdlouhavého, nešikovného a nákladného soudního řízení i kvůli vymáhání nesporných dluhů
 nutně posílí tyto škodlivé hospodářské vlivy.
 Tato situace představuje pro soudní systémy členských států výzvu o několika rozměrech.
 Velkou důležitost získalo rozlišení skutečně sporných případů v co nejranějším stádiu řízení
 od těch, kde žádný opravdový právní spor není. Takové rozlišení je nutnou, i když nikoli
 dostatečnou podmínkou pro účinné využití omezených zdrojů přidělených soudům. Umožní
 jim, aby se zaměřily na sporné soudní spory a aby je rozhodly v přiměřené lhůtě. Tohoto
 žádoucího výsledku lze však dosáhnout pouze, pokud je k dispozici rychlý a účinný postup
 pro nesporné nároky a pokud vede k úlevě soudnictví, která je nezbytná pro prevenci
 značného nahromadění případů. Když tedy vezmeme v úvahu jen počet nesporných případů
 zmíněný výše, je existence procesní zákonné úpravy zajišťující jejich účinné rozhodování
 určujícím faktorem pro výkon soudnictví jako celku.
 2.1.2. Definice postupu pro platební rozkaz
 Všechny členské státy se pokoušejí řešit otázku hromadného vymáhání nesporných nároků
 prostřednictvím soudů ze svých vnitrostátních pohledů v rámci svých procesních systémů
 a tradic. Není tedy překvapením, že se navržená řešení velmi liší jak ve své technické
 podstatě, tak v úspěšnosti. V některých členských státech jsou hlavními nástroji pro řešení
 nesporných nároků rozsudky v nepřítomnosti, zvláštní zkrácená řízení v rámci struktury
 obvyklého postupu v občanských věcech nebo dokonce provizorní opatření, které jsou zpola
 definitivní, protože v praxi zřídka vedou k hlavnímu řízení.
 Ve většině členských států se však konkrétní postup pro platební rozkaz prokázal jako zvlášť
 cenný nástroj pro zajištění rychlého a nákladově efektivního vymáhání nároků, které nejsou
 právně sporné. K dnešnímu dni má jedenáct členských států (Rakousko, Belgie, Finsko,
 Francie, Německo, Řecko, Itálie, Lucembursko, Portugalsko, Španělsko, Švédsko) takový
 postup jako nedílnou součást občanské legislativy, z nichž francouzský injonction de payer
 a německý Mahnverfahren jsou nejvyhlášenějšími příklady. V nedávných letech došlo vlastně
 k zavedení platebních rozkazů ve dvou členských státech (Španělsko, Portugalsko), které
 dosud v minulosti nenabídly svým věřitelům vynutitelné právo tohoto charakteru. Tento vývoj
 svědčí o narůstajícím přijímání tohoto typu postupu v Evropské unii.
 Postupy pro platební rozkaz existující v členských státech se značně liší ve vztahu k takovým
 rozhodujícím ohledům, jako je rozsah uplatnění, přiznání pravomoci vydat rozkaz nebo
 formální a hmotné požadavky pro získání příznivého rozhodnutí. Bez ohledu na tyto rozpory
 mezi stávajícími modely právní úpravy všechny sdílejí následující charakteristické rysy, které
 mohou sloužit jako náležitosti definice postupu pro platební rozkaz.
 10
 Na základě výsledků studie provedené na žádost Komise v roce 1994 („Průzkum opožděných
 evropských plateb“ – Intrum Justitia) Komise ve svém sdělení Radě a Evropskému parlamentu „K vyšší
 účinnosti při získávání a vynucování rozsudků v Evropské unii“ odhadla podíl záměrných zpoždění
 plateb v Evropské unii na 35 %. Úř. věst. C 33, 31.1.1998, s. 3, odst. 38.
 CS 5 CS
 ---pagebreak--- Při podání žádosti žalující stranou soud nebo jiný kompetentní orgán rozhoduje o daném
 nároku ex parte, tedy bez předchozí možnosti účasti žalované strany. Toto rozhodnutí je
 doručeno žalované straně s pokynem vyhovět rozkazu nebo nárok napadnout v určité časové
 lhůtě. Jestliže žalovaná strana neučiní ani jedno, platební rozkaz se stává vynutitelným. Pouze
 pokud žalovaná strana podá žalobní odpověď, je případ předán do běžného řízení. Oproti
 obvyklým procesním pravidlům tedy břemeno zahájení řízení odpůrců spočívá na adresátovi
 platebního rozkazu. Tento přesun zodpovědnosti, který se ve francouzštině nazývá „inversion
 du contentieu“, spolu s ochranou práv na obhajobu obsažených v možnosti zabránit vzniku
 vynutitelného práva vytváří základní charakteristiku postupu pro platební rozkaz.
 2.2. Rozsah
 2.2.1. Potřeba konání na úrovni Společenství
 Zdá se, že je zcela zřejmé, že trvání a náklady běžného občanského řízení, které jsou
 nepřiměřené pro nároky, kde neexistuje žádný právní spor, jsou ještě více nepřiměřené
 u přeshraničních případů. Neznalost právních systémů jiných členských států a následná
 potřeba porady s právníkem, zdlouhavé doručování soudních dokumentů stranám v jiném
 členském státu, než ve kterém je vedeno řízení, a náklady na překlad jsou pouze
 nejviditelnější faktory, které komplikují život věřitelů u přeshraničních nároků. Tyto
 problémy v sobě zahrnuje každý přeshraniční soudní spor bez ohledu na to, zda jde o sporný
 nebo nesporný nárok. Přesto však rozdíl mezi rychlým postupem vynucení, který je
 k dispozici pro výhradně vnitrostátní soudní procesy, a mezi průtahy a náklady vzniklými
 v případech, kdy mají strany sídlo v různých členských státech, dosahuje nepřijatelného
 rozsahu, jestliže daný nárok navíc ani není napadnut žalovanou stranou. Tato situace
 zvýhodňuje dlužníky nedobytných dluhů v přeshraničních vztazích a může odrazovat
 hospodářské provozovatele od rozšiřování svých aktivit za hranice původního členského státu
 a omezovat tak obchodní operace mezi členskými státy. Dokonce i existence účinného
 vnitrostátního postupu pro vymáhání nezpochybněných dluhů v každém členském státu –
 dlouhá cesta od současné situace, protože i v těch členských státech, které znají postup pro
 platební rozkaz, je často nepřijatelný nebo neproveditelný v případech, kdy má žalovaná
 strana sídlo v zahraničí – by nebyla nutně rozhodujícím zlepšením, protože zásadní rozdíly
 mezi takovými postupy a jejich neznalost představují samy o sobě významné překážky
 vyřešení přeshraničních případů. Jednotný platební rozkaz bude velkým zlepšením při
 poskytování snazšího přístupu k účinné spravedlnosti.
 2.2.2. Rozsah návrhu
 Z výše uvedených důvodů je potřeba jednotného evropského postupu vymáhání nesporných
 nároků nejvýraznější s ohledem na přeshraniční soudní spory. Komise by však považovala
 omezení rozsahu uplatnění tohoto postupu pouze na přeshraniční případy nejen za nevhodné,
 ale dokonce za brzdící.
 Článek 65 Smlouvy o založení Evropského společenství přiznává Společenství zákonodárné
 pravomoci s ohledem na soudní spolupráci v občanských věcech s přeshraničními dopady do
 rozsahu nezbytného pro řádné fungování vnitřního trhu. Zatímco je existence přeshraničních
 dopadů nutným požadavkem pravomoci Společenství, neznamená to, že pravidla, která lze
 přijmout na tomto základě, by mohla být uplatňována pouze u přeshraničních soudních sporů,
 tj. u případů s konkrétním přeshraničním charakterem. To by byl příliš úzký výklad
 ustanovení, který jeho formulace nevyžaduje. Vědomé používání otevřenější terminologie
 věcí s přeshraničními dopady v konkrétním kontextu článku 65 umožňuje určitou pružnost
 CS 6 CS
 ---pagebreak--- přijmout zákonnou úpravu, která řídí více než přeshraniční soudní spory, zejména kde
 společný nástroj pro přeshraniční i domácí případy hraje pomocnou roli pro fungování
 vnitřního trhu. Druhý požadavek je splněn ve světle základního ekonomického významu
 existence účinného postupu pro vymáhání nesporných dluhů a dopadů obrovských rozdílů
 mezi vnitrostátními systémy na vnitřní trh, jak je detailněji popsáno výše (2.1.1) a v tomto
 oddílu. Za těchto okolností je předpokládaná zákonná úprava dostatečně charakterizovaná
 přeshraničním prvkem a článek 65 dovoluje, aby tato zákonná úprava nebyla omezena na
 přeshraniční soudní spory in concreto, ale aby byla také otevřená pro použití u výhradně
 vnitřních situací; v tomto kontextu by také mělo být vzato v úvahu, že tento nástroj se bude
 uplatňovat volitelně. Volitelná podstata postupu pro evropský platební rozkaz a jeho dopady
 pro členské státy jsou uvedeny podrobněji níže (2.2.3).
 Kromě toho je rozdíl mezi „přeshraničním“ a „vnitřním“ scénářem daleko obtížnější, než by
 se mohlo na první pohled zdát, a nevyhnutelně by obsahoval prvek libovůle. Například pokud
 by měly dvě osoby s trvalým pobytem ve Francii dopravní nehodu v Německu a vedly by
 soudní spor o náhradu škody před francouzským soudem, jednalo by se o čistě vnitřní situaci,
 protože obě strany a soud jsou ve stejném členském státu, nebo se překračuje domácí sféra
 kvůli vazbě na jiný členský stát, jehož soudy by měly pravomoc případ řešit, pokud by
 žalující strana dala přednost vést spor tam? Možnost první alternativy by znamenala určení
 přeshraničního charakteru případu na základě subjektivní volby žalující strany v závislosti na
 jejím rozhodnutí, na který soud se obrátit, a stejná situace by musela být uvažována buď jako
 situace s mezinárodními rozměry, nebo jako čistě vnitřní bez ohledu na existenci ohledů,
 které ji spojují se dvěma členskými státy. Je pochopitelné, že každý případ, který obsahuje
 faktory napojení na více než jeden členský stát, by měl být považován za případ
 s přeshraničními dopady. Ale nejdříve by definice toho, co je dostatečným faktorem napojení,
 byla bezesporu složitým úkolem. Mělo by snad uplatnění hmotného práva jiného členského
 státu než státu soudu být dostatečné pro vytvoření takové vazby? Navíc evropský platební
 rozkaz se svým výslovným cílem urychlit a zjednodušit vymáhání nesporných nároků se
 nezdá být nejvhodnějším postupem pro zkoumání tak složitých záležitostí, jako jsou
 související otázky týkající se přípustnosti uplatnění.
 Tyto nejasnosti spolu s možností každého rozsudku získat přeshraniční charakter, pokud by
 měl být vynucen v jiném členském státu, zpochybňují podstatu rozdílu mezi „vnitřními“
 a „přeshraničními“ věcmi.
 Dále v konkrétním kontextu postupu vymáhání nesporných nároků by omezení na
 přeshraniční situace vedla k nežádoucím politickým a ekonomickým výsledkům. Za prvé
 přístup hospodářských provozovatelů k mechanismům významně odlišných úrovní výkonu
 přestavuje narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu bez ohledu na to, zda mají hráči
 sídlo v různých členských státech nebo ve stejném členském státu. Dvě společnosti, které si
 konkurují v jednom členském státu a kdy pouze jedna z nich má sídlo ve stejném členském
 státu, nemají stejné podmínky, pokud pouze ta, která má sídlo v zahraničí, může využít
 účinný postup pro evropský platební rozkaz. Podobně i podnik, který má většinu zákazníků
 v zahraničí, může mít významnou výhodu díky dostupnosti takového postupu oproti
 konkurentovi se sídlem ve stejném členském státu, který většinu podnikání provádí doma.
 Kromě toho zejména pro ty členské státy, které v současnosti neposkytují účinný nástroj pro
 vymáhání nesporných dluhů, bude politicky obtížné vysvětlit věřitelům i dlužníkům, proč
 mají přístup nebo proč podléhají účinnějšímu mechanismu v přeshraniční situaci než doma.
 Velká většina připomínek k Zelené knize předložených hospodářskými provozovateli nebo
 organizacemi, které je zastupovaly, a také stanovisko Evropského hospodářského a sociálního
 CS 7 CS
 ---pagebreak--- výboru potvrzují požadavek na postup pro evropský platební rozkaz, který by byl všestranně
 použitelný bez rozlišování na vnitřní a přeshraniční případy.
 2.2.3. Subsidiarita a proporcionalita
 Není třeba zmiňovat, že vlastní cíl tohoto návrhu, vytvoření jednotného evropského postupu
 pro rychlé získání vynutitelného rozhodnutí o nároku, jehož odůvodnění není napadeno, nelze
 dostatečně splnit samotnými členskými státy, protože ty nemohou zaručit rovnost pravidel
 uplatnitelných ve Společenství. Cíle lze tedy dosáhnout pouze na úrovni Společenství.
 Současný návrh plně odpovídá zásadě proporcionality v tom, že je přísně omezen na to, co je
 nutné k dosažení cíle. V tomto kontextu je zvláště důležité zdůraznit vlivy kombinace
 zvoleného právního nástroje (nařízení) s volitelným charakterem postupu pro evropský
 platební rozkaz ve vztahu ke srovnatelným mechanismům podle vnitrostátního procesního
 práva členských států. Při zajištění jednotnosti a přímé uplatnitelnosti tohoto postupu by zde
 navrhované nařízení pouze zavazovalo členské státy, aby zpřístupnily evropský mechanismus
 vymáhaní jako nástroj navíc. Nebyly by tedy nuceny vzdát se svých předchozích zákonných
 úprav o platebních rozkazech nebo jakéhokoli jiného postupu vymožení nesporných dluhů,
 ani by nemusely tuto zákonnou úpravu pozměnit pro přizpůsobení právu Společenství. Návrh
 nařízení, které nezasahuje do práva členských států pokračovat s uplatňováním svých
 vnitřních pravidel spolu s evropským platebním rozkazem, tedy daleko méně zasahuje do
 jejich procesních systémů než směrnice, která by vyžadovala přizpůsobení vnitrostátní
 zákonné úpravy normám stanoveným v tomto nástroji. Tato legislativní technika zajišťuje
 vlastně minimální úroveň účinnosti vymáhání nesporných nároků, ale dovoluje členským
 státům, které si vytvořily lépe fungující domácí systém, aby si ho zachovaly. Nakonec to bude
 na věřitelích, aby posoudili, který postup považují buď za účinnější nebo vhodnější z hlediska
 přístupnosti, kdy to druhé kritérium je zejména relevantní pro věřitele působící v několika
 členských státech, jimž se ušetří potřeba seznámit se s procesním právem každého z těchto
 států tím, že bude k dispozici jednotný evropský platební rozkaz. Nakonec bychom si měli
 uvědomit, že postup platebního rozkazu je z definice zvláště vhodný pro uznávání zásady
 subsidiarity a proporcionality, protože tento typ postupu není složitým způsobem navázán na
 jiná pravidla řídící občanský proces, ale spíše jde o samostatnou kapitolu. Až teprve konec
 postupu platebního rozkazu způsobený odporem žalované strany spouští jeho přenos do
 normálního občanského řízení. Zavedení evropského platebního rozkazu tedy nezahrnuje
 potřebu dalšího přiblížení vnitrostátní procesní legislativy a tak udržuje zasahování do
 vnitrostátního práva na absolutně minimální úrovni.
 3. PŘIPOMÍNKY KE KONKRÉTNÍM ČLÁNKŮM
 Článek 1 –Rozsah
 Obecný rozsah uplatnění omezený na občanské a obchodní věci, jak je stanoveno v odstavci 1
 odpovídá rozsahu nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti
 a uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.
 Odstavec 2 z rozsahu vylučuje určité typy občanských a obchodních nároků. Majetková práva
 vzniklá v důsledku manželských a podobných (např. registrované partnerství) vztahů byla
 vyloučena, protože v těchto rodinných právních případech jsou soudy často vázány povinností
 zjistit skutečnosti samy, a tedy se nemohou spokojit s nepřítomností námitek žalované strany
 CS 8 CS
 ---pagebreak--- proti obviněním žalující strany. Stejně jako v nařízení č. 44/2001 nepatří do rozsahu
 záležitosti týkající se platební neschopnosti a sociálního zabezpečení. Kromě těchto položek
 Komise neshledala důvody pro odstranění jiných nároků z rozsahu uplatnění. Pouhá soudní
 pravomoc specializovaných soudů nebo tribunálů (např. pracovních soudů pro nároky
 plynoucí ze zaměstnání) místo obyčejných civilních soudů nepředstavuje přesvědčivý důvod
 pro nepřipuštění postupu pro platební rozkaz. Jakékoli jiné omezení uplatnitelnosti postupu
 týkajícího se podstaty nebo právního základu nároku se nezdá být opodstatněno
 přesvědčivými důvody, jakékoli takové omezení by naopak nezbytně způsobilo složité
 problémy vymezení způsobilých a nepřípustných požadavků. Nakonec v souladu s velkou
 většinou připomínek k Zelené knize tento návrh nezavádí strop částky, která je předmětem
 nároku v postupu pro platební rozkaz, protože sporná nebo nesporná podstata nároku se nezdá
 být vázána na hodnotu daného nároku žádným způsobem, který by vyžadoval omezení
 přístupnosti postupu na vymožení částek pod určitou hranicí. Pokud by se pravděpodobnost
 sporného řízení zvyšovala se vzrůstající hodnotou požadavku, jak někteří tvrdí, strop částek
 by to neodůvodnilo, protože je na věřiteli, aby posoudil, zda pravděpodobnost nepřítomnosti
 napadení žaloby je dostatečně vysoká, aby stála za použití postupu pro platební rozkaz; pokud
 tomu tak není, případ rovnou zahájí v běžném řízení.
 Rozpor mezi seznamem vyloučení z rozsahu uplatnění tohoto návrhu a souběžným
 ustanovením nařízení č. 44/2001 je vysvětlen skutečností, že řídí různé věci, které vyžadují
 významně odlišný přístup a odlišný pohled. Tento návrh se zaměřuje na procesní pravidla
 a požadavky pro získání vynutitelného rozhodnutí a neřeší žádnou z otázek nastolených
 v nařízení č. 44/2001. Nezabývá se mezinárodní soudní pravomocí u postupu pro platební
 rozkaz, protože nařízení 44/2001 představuje tak dobrou rovnováhu mezi zájmy strany
 žalující a strany žalované, že nelze zjistit žádné odůvodnění odklonu od těchto pravidel
 a vytvoření zvláštního režimu soudní pravomoci pro evropský platební rozkaz. Otázky
 uznávání a vynucení v jiném členském státu, než ve kterém soudy vydaly platební rozkaz,
 jsou ponechány výhradně na nařízení č. 44/2001 a po jeho vstupu v platnost na budoucím
 nařízení vytvářejícím evropský exekuční titul pro nesporné nároky. Z toho je tedy zřejmé, že
 úvahy, které jsou základem odstranění některých typů nároků nebo postupů, z nichž některé
 ani nemohou zahrnovat peněžní dluhy z rozsahu uplatnění nařízení č. 44/2001, jsou
 v kontextu tohoto návrhu irelevantní nebo dokonce nesmyslné.
 Článek 2 – Postup pro evropský platební rozkaz
 Odstavec 1 omezuje uplatnitelnost postupu pro evropský platební rozkaz na vymožení
 likvidovaných a splatných peněžních nároků. Není tedy k dispozici pro peněžní nároky,
 jejichž konkrétní částku nelze určit (jako například v případě postoupení nebo restituce
 majetku či vystěhování). Teoreticky by mohla být zásada, ze které vychází vymezení
 nesporných nároků, rozšířena na jiné typy nároků než nároky peněžní platby a systémy
 některých členských států skutečně pokrývají určité nepeněžní požadavky. Přesto je zřejmé
 a potvrzené odezvou na Zelenou knihu, že tyto jiné nároky, které by tvořily velmi malé
 procento případů řešených tímto postupem, stejně daleko méně podléhají standardnímu
 řešení. Jako příklad můžeme uvést, že pouhá formulace nároku tak, aby splnila požadavky na
 přesnost vynutitelného práva, bude často představovat alespoň pro neprávníka
 nepřekonatelnou překážku a povede k odmítnutí významného podílu žádostí pouze z tohoto
 důvodu nebo povede k neúměrnému množství práce pro soudy.
 Odstavec 2 vymezuje volitelnou podstatu postupu pro evropský platební rozkaz. Je plně na
 zvážení věřitele, zda dává přednost uplatnit nárok patřící do rozsahu tohoto návrhu použitím
 CS 9 CS
 ---pagebreak--- evropského platebního rozkazu nebo využitím zkráceného či běžného postupu podle práva,
 kterým se řídí soud členského státu.
 Článek 3 – Uplatnění evropského platebního rozkazu
 Toto ustanovení uvádí výčet náležitostí, které musí obsahovat žádost o evropský platební
 rozkaz ve vztahu k identifikaci stran řízení a popisu nároku a jeho odůvodnění. Většina
 položek uvedených v tomto článku obsahuje vysvětlení.
 Je třeba zdůraznit, že tento návrh nevznáší nutný požadavek předložení důkazů ve formě
 dokumentů pro udělení evropského platebního rozkazu. Ve světle rozboru odpovědí na
 Zelenou knihu o tomto rozhodujícím rozdílu mezi dvěma stávajícími modely postupů
 platebního rozkazu (označovaný v Zelené knize jako škola „s důkazem“ a škola „bez
 důkazu“) došla Komise k závěru, že takový požadavek by znamenal významné riziko
 jednotného uplatnění nařízení pokud jde o to, jaký typ dokumentů se považuje za uspokojivý
 důkaz nároku. Navíc, a co je ještě důležitější, je nutné vzít v úvahu, že výhradním účelem
 písemného důkazu, který je přiložen k žádosti, je doručení jako základ zkráceného posouzení
 podstaty nároku předepsaného podle zákona členských států, které používají model
 „s důkazem“. Tento návrh nepředpokládá systematické a vyčerpávající nebo zkrácené
 posouzení zdůvodnění požadavku.
 Komise se spíše pokusila nalézt řešení, které spojuje výhody platebního rozkazu „bez
 důkazu“ ve vztahu k jednoduchosti a účinnosti postupu s přiměřenou ochranou práv žalované
 strany. Jedním z prvků druhého cíle je požadavek pro žadatele podle odst. 2 písm. e), aby
 nikoli přímo předložil, ale popsal některé důkazy, o které by se mohl opírat při obvyklém
 řízení, pokud by byl nárok napaden. Tento požadavek, který umožňuje žadateli odvolávat se
 na všechny přípustné důkazní prostředky na rozdíl pouze od dokumentů, ale který ho však
 nezavazuje, aby dodal vyčerpávající seznam, hlavně představuje formální podmínku udělení
 evropského platebního rozkazu, která se snadno kontroluje.
 Strana uplatňující nárok musí poskytnout soudu popis příčiny žaloby v souladu s odst. 2
 písm. d). Toto prohlášení může a mělo by být stručné a výstižné, přesto ale musí vysvětlit
 právní vztah mezi stranami při poskytnutí odůvodnění konkrétního nároku a jeho částky
 a vazby mezi nárokem a důkazy.
 Odstavec 3 připouští jako alternativu vlastnoručního podpisu elektronický podpis, pokud
 v souladu s čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne
 13. prosince 1999 o zásadách Společenství pro elektronické podpisy je elektronický podpis
 jednoznačně spojen s podepisující osobou a umožňuje zjistit totožnost podepisující osoby,
 jestliže je vytvořen s použitím prostředků, které může mít plně pod svou kontrolou, a jestliže
 je spojen s daty, ke kterým se vztahuje tak, aby bylo možno zjistit jakoukoliv následnou
 změnu těchto dat. Toto ustanovení reprodukované v jiných částech návrhu odráží obecný
 záměr umožnit používání automatického zpracování dat a elektronické komunikace za
 podmínky vhodné ochrany práv jednotlivých stran.
 CS 10 CS
 ---pagebreak--- Článek 4 – Požadavky na vydání evropského platebního rozkazu
 Tento článek má obsahovat ve svém odstavci 1 úplný a vyčerpávající seznam požadavků na
 vydání evropského platebního rozkazu, jejichž splnění musí soud posoudit při obdržení
 žádosti. Toto zkoumání musí zahrnovat, ale nemůže jít nad rámec
 – rozsahu uplatnění postupu, jak je vymezen v článcích 1 a 2; a
 – formálních požadavků žádosti, jak jsou stanoveny v článku 3.
 Kromě těchto položek, které musí být zkoumány ex officio, je v zodpovědnosti žalované
 strany, aby posoudila na základě informací poskytnutých v žádosti, které jí umožní jasně
 vymezit nárok vznesený proti ní a uvážit jeho podstatu, zda chce nárok napadnout nebo ho
 přijmout. V druhém případě neexistuje žádný platný důvod pro nepřiznání příznivého
 rozhodnutí žalující straně.
 Odstavec 2 umožňuje soudu určitou pružnost, aniž by to znamenalo závazek, vrátit žádost
 žalující straně, aby mu umožnil napravit nedostatky požadavku tam, kde nevyhověla všem
 formálním požadavkům stanoveným v článku 3 a kde se zdá, že je chyba snadno opravitelná,
 např. kde jen nevyplnila povinné pole formuláře žádosti. V žádném případě není záměrem
 tohoto ustanovení bránit rychlé a účinné provedení tohoto postupu. V případě zamítnutí si
 žalující strana v každém případě zachovává právo uplatnit nárok v obvyklém řízení v souladu
 s článkem 5.
 Článek 5 – Zamítnutí žádosti
 Hlavním účelem odstavce 1 je objasnit v zájmu zachování jednoduchosti a jednotnosti
 postupu a pro zamezení možného rozdělení postupu na dvě samostatné složky, že pokud jde
 o vyhovění požadavkům článku 4, soud může pouze buď udělit platební rozkaz v plném
 rozsahu, nebo ho úplně zamítnout. Tam, kde tedy žádost splňuje tyto podmínky pouze
 částečně, musí být zamítnuta jako celek. Aby se zamezilo zamítnutí v případě, kdy se to nezdá
 být vhodné, soud může využít možnosti nabízené v čl. odst.2.
 V souladu s připomínkami k Zelené knize a stávajícími postupy vnitrostátních platebních
 rozkazů odstavec 3 stanoví, že zamítnutí žádosti nezískává dopad res iudicata. Tento postup
 pouze představuje volitelný nástroj pro věřitele, který předpokládá, že daný nárok zůstane
 nesporný. Jestliže se tento předpoklad ukáže jako chybný a žalovaná strana nárok napadne, je
 přenos ke spornému řízení automatický. Musí být však zároveň také možné dále usilovat
 o přiznání nároku v obyčejném občanském řízení, pokud je žádost zamítnuta podle odstavce 1
 z důvodů, které obecně nejsou vůbec spojeny s odůvodněním nároku, ale s formálními nebo
 procesními okolnostmi, jako je rozsah uplatnění tohoto postupu. Logickým důsledkem této
 příležitosti pokračovat v řízení pro přiznání nároku tedy je, že není potřeba pro možnost
 odvolání proti zamítnutí žádosti, které by způsobilo zbytečnou nešikovnost tohoto postupu.
 Článek 6 – Evropské platební oznámení
 Tento návrh představuje postup platebního rozkazu ve dvou krocích v tom, že dokument
 vydaný soudem v případě příznivého rozhodnutí o žádosti není ještě samotným platebním
 rozkazem, jehož vynutitelnost závisí pouze na uplynutí časové lhůty pro podání žalobní
 odpovědi, ale platebním oznámením, které informuje žalovanou stranu o nároku i o jeho
 CS 11 CS
 ---pagebreak--- procesních právech a povinnostech včetně případného vydání vynutitelného platebního
 rozkazu, kdyby žalovaná strana nárok nenapadla. Je však třeba pamatovat, že v členských
 státech uplatňujících model v jednom kroku je druhý zásah soudu obecně nevyhnutelný kvůli
 ověření, že nebyly vzneseny žádné námitky proti nároku, a pro připojení doložky
 vynutitelnosti (formule exécutoire). Tam, kde jako v tomto návrhu neznamená druhý krok
 žádné zkoumání nároku, ale automatické vydání platebního rozkazu, jestliže nebyla podána
 žádná žalobní odpověď, jsou rozdíly z hlediska účinnosti postupu zanedbatelné. Hlavní
 výhodou je existence samostatného rozhodnutí, u kterého je možnost odvolání, které obvykle
 není možné v členských státech, které zvolily postup v jednom kroku, ale které Komise
 považuje za nutné v kontextu evropského platebního rozkazu, jak je dále vysvětleno
 v připomínkách k článku 11.
 Ve svém obsahu je evropské platební oznámení totožné s formulářem žádosti, ale je v souladu
 s odstavci 3 a 4 na nápadném místě doplněno informacemi o významu tohoto dokumentu, a to
 formulacemi, které jsou snadno pochopitelné pro příjemce neznalé právních záležitostí. Měla
 by být učiněna nezbytná praktická opatření pro automatické kopírování informací obsažených
 v žádosti do platebního oznámení a nakonec do platebního rozkazu. Dodatečné informace pro
 žalovanou stranu by měly být nedílnou součástí vlastního oznámení a neměly by být pouze
 připojeny, aby se zamezilo jakékoli možné chybě, která by mohla způsobit procesní obtíže.
 Návrh neobsahuje žádná konkrétní pravidla pro doručování platebního oznámení žalované
 straně, které podléhá vnitrostátnímu právu a, kde je to uplatnitelné, nařízení Rady (ES)
 č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve
 věcech občanských a obchodních v členských státech. Odstavec 2 však stanovuje podmínku,
 že ty metody doručování, které neposkytnou důkaz příjmu osobně dlužníkem, nejsou
 přípustné pro účely tohoto návrhu, pokud není známa adresa dlužníka.
 Lhůta tří týdnů pro napadení nároku zohledňuje to, co je nutné pro určení, zda si osoba přeje
 obhajovat se v případu podle práva členských států. Když vezmeme v úvahu jednoduchost
 podání žalobní odpovědi podle článku 7, měla by být tato časová lhůta dostatečná
 v přeshraničních i čistě vnitřních situacích.
 Záměrem odstavce 5 je zajistit, že žádný věřitel nebude odrazen od využití postupu pro
 platební rozkaz, který je jinak v zásadě považován za vhodný, kvůli obavě, že nárok bude
 promlčen, pokud nepřeruší plynutí promlčecí doby zahájením obvyklého občanského sporu.
 V tomto konkrétním ohledu má platební oznámení statut předvolání v běžném občanském
 řízení.
 Článek 7 – Žalobní odpověď
 V souladu s filozofií postupu pro evropský platební rozkaz, který se zaměřuje na identifikaci
 nesporných nároků a vydání vynutitelných rozhodnutí o nich, přičemž nedochází ke zkoumání
 odůvodnění nároku, tento článek udržuje požadavky přípustné žalobní odpovědi na
 nevyhnutelné minimální úrovni. Žalovaná strana musí pouze jednoznačně v písemné formě
 soudu sdělit ve stanovené lhůtě nebo za určitých okolností elektronickou formou jakoukoli
 formulací, že si přeje nárok v plném rozsahu nebo částečně napadnout. Není třeba uvádět
 další vysvětlení; předložení skutkových a právních argumentů i důkazy lze ponechat na
 následné běžné řízení. Žalovaná strana může použít standardní formulář pro odpověď, který je
 jí zaslán spolu s platebním oznámením, ale není to její povinnost.
 CS 12 CS
 ---pagebreak--- Článek 8 – Dopady žalobní odpovědi
 Toto ustanovení stanovuje, že přípustná žalobní odpověď automaticky ukončí postup pro
 platební rozkaz a znamená přenos věci do běžného občanského řízení, aniž by pro to existoval
 nějaký zvláštní požadavek. Je založena na předpokladu, že věřitelé, kteří žádají o platební
 rozkaz, zpravidla tento postup volí, protože očekávají, že nárok nebude napaden, ale jsou
 ochotni pokračovat ve vymáhání nároku prostřednictvím běžného řízení, pokud to bude
 nezbytné. Odstavec 1 však předpokládá možnost, že žalující strana uvede v žádosti, že si
 přeje, aby byl spor ukončen, pokud by žalovaná strana předložila žalobní odpověď. Takový
 požadavek by mohl být učiněn vždy, když z hlediska žalující strany je hodnota daného nároku
 příliš nízká, aby ospravedlnila úsilí a náklady běžného sporného řízení.
 Účelem odstavce 2 je objasnit, že technické ohledy, jak je přesně proveden přenos do
 obvyklého řízení, se řídí právem soudu členského státu.
 Článek 9 – Evropský platební rozkaz
 Jestliže žalovaná strana nárok připustila nebo ho nenapadla v plném rozsahu či částečně do
 vypršení lhůty, soud sám vydá platební rozkaz, tj. bez nutnosti samostatného požadavku
 žalující strany.
 Toto ustanovení odpovídá struktuře článku 6 o platebním oznámení, pokud jde o pravidla
 doručování a informování žalované strany, i když tentokrát s ohledem na odpor místo žalobní
 odpovědi.
 Článek 10 – Vynutitelnost evropského platebního rozkazu
 Tento článek stanovuje, že jakmile je evropský platební rozkaz vydán, je vynutitelný bez
 poskytnutí zajištění bez ohledu na to, že žalovaná strana má ještě možnost podat odpor
 a možná nechat rozkaz zrušit. Skutečnost, že se žalovaná strana rozhodla nenapadnout
 požadavek při plném vědomí důsledků takového jednání, poskytuje dostatečný důvod pro
 hodnocení prima facie, že nárok zůstane nenapadnut a bude tedy neomezeně vynutitelný.
 Odstavec 2 zohledňuje, že účelem tohoto návrhu není zasahovat do zákonných úprav pro
 vynucení členských států, ani zavádět samostatné, nově vytvořené soubory pravidel konkrétně
 pro postup pro platební rozkaz. Podrobnosti formálních požadavků vynutitelnosti i podmínky
 pro zastavení nebo omezení vynucení jsou ponechány na vnitrostátním právu. To například
 zahrnuje podání odporu ve vztahu na vynutitelnost.
 Článek 11 – Odpor proti evropskému platebnímu rozkazu
 Požadavky na podání odporu proti platebnímu rozkazu jsou shodné s požadavky na žalobní
 odpověď. Proto se lze odvolat na připomínky k článku 7.
 Komise je přesvědčena, že v konkrétním kontextu tohoto návrhu musí být žalované straně
 poskytnuta druhá příležitost napadnout nárok a způsobit jeho přenos k obvyklému řízení,
 i když přesto, že byla soudem v platebním oznámení informována o svých právech
 a povinnostech, nevyjádřila svůj úmysl případ obhájit. Zdá se, že nevratné konečné
 rozhodnutí by představovalo příliš tvrdý postih, zejména ve srovnání s rozsudky
 CS 13 CS
 ---pagebreak--- v nepřítomnosti, které jsou vynášeny v podobné situaci, tj. poté, co byla žalovaná strana
 předvolána k jednání a informována o důsledku nedostavení se k soudu, aby obhájila případ,
 a u kterých je obecně stále ještě možné odvolání nebo jiný opravný prostředek. Tato úvaha je
 ještě podpořena skutečností, že na rozdíl od systémů většiny členských států, které znají
 postup pro platební rozkaz v jednom kroku a nepřipouštějí další odvolání, evropský platební
 rozkaz nepředpokládá žádné obecné zkrácené posouzení podloženého nároku. Toto
 zjednodušení postupu v zájmu jeho účinnosti a tedy v zájmu žalující strany zaručuje
 rovnováhu ve formě práva na opravný prostředek.
 Odstavec 4 obsahuje další pojistku pro žalovanou stranu, kterou Komise považuje za
 podstatnou ve světle nepřítomnosti jakýchkoli konkrétních pravidel o doručování písemností
 v tomto návrhu. Při vyjednáváních o nařízení vytvářejícím evropský platební rozkaz pro
 nesporné nároky bylo považováno za nutné poskytnout žalované straně možnost vznést
 námitku proti rozsudku bez ohledu na obecnou časovou lhůtu pro odvolání v případech, kde
 – byla použita metoda doručení bez potvrzení osobního přijetí a danou písemnost strana
 neobdržela takovým způsobem, aby mohla zajistit svoji obhajobu; nebo
 – strana se nemohla v případu obhajovat v důsledku vyšší moci nebo v důsledku
 mimořádných okolností.
 Příslušné pravidlo výše zmíněného nařízení bylo přeneseno a přizpůsobeno kontextu tohoto
 návrhu.
 Článek 12 – Dopady podání odporu
 Pokud jde o přenos do běžného řízení, tento článek opakuje ustanovení dopadů žalobní
 odpovědi v článku 8. Nemá dopad na přenos do běžného řízení, jestliže se žalovaná strana
 rozhodne dříve či později v průběhu procesu nárok napadnout. Rozdíl ve statutu platebního
 oznámení a platebního rozkazu spočívá ve vynutitelnosti platebního rozkazu. Otázky
 vynutitelnosti jsou řízeny článkem 10.
 Odstavec 3 objasňuje, že s žalobní odpovědí, která soudu dojde opožděně poté, co soud již
 vydal platební rozkaz, ale před vypršením lhůty pro odpor, se bude nakládat jako s odporem,
 protože jasně ukazuje úmysl případ obhajovat.
 Článek 13 – Právní zastoupení
 Ve světle cíle tohoto návrhu, kterým je poskytnout věřitelům jednoduchý a levný
 mechanismus pro vymáhání nesporných nároků, by bylo protimluvem využívat postup závislý
 na zastoupení právníkem. Za prvé jsou požadavky žádosti o platební rozkaz a o to více
 požadavky na napadení nároku dostatečně jasné tak, že nepotřebují odbornost právníka. Za
 druhé právní zastoupení nevyhnutelně způsobí nárůst nákladů postupu. I když samozřejmě
 odborná právní pomoc je možná pro ty, kteří to považují za užitečné, neměla by být
 povinností. Jak je uvedeno v odstavci 2 pro účely upřesnění, toto ustanovení pokrývá pouze
 samotný postup pro platební rozkaz, ale nikoli běžný občanský postup, ke kterému dojde,
 pokud je podána žalobní odpověď nebo odpor.
 CS 14 CS
 ---pagebreak--- Článek 14 – Náklady
 Věřitelé by mohli být odrazeni od využívání tohoto postupu, pokud by v případě odporu
 žalované strany museli čelit riziku soudních poplatků vyšších než těch, které by vznikly při
 okamžité volbě běžného občanského řízení. Podobně se nezdá být odůvodněné ukládat vyšší
 soudní poplatky žalované straně pouze proto, že se žalující strana rozhodla, třebaže
 bezúspěšně, získat nejdříve rozhodnutí prostřednictvím zjednodušeného postupu.
 Tento článek zakládá zásadu neutrality předchozího postupu pro platební rozkaz z hlediska
 celkové částky soudních poplatků pro běžné občanské řízení, ale ponechává na členských
 státech, jak má být zajištěno vyhovění této zásadě. Je možné si představit řešení, kdy by
 poplatky za postup pro platební rozkaz, pokud nějaké vzniknou, byly zahrnuty do poplatků za
 následný běžný postup.
 Článek 15 – Vztah s vnitrostátním procesním právem
 V několika článcích tohoto návrhu se vyskytují odkazy na vnitrostátní právo pro konkrétní
 ohledy tohoto postupu. Abychom se vyhnuli veškerým možným nedorozuměním, toto
 ustanovení jasně stanoví, že všechny procesní otázky, které nejsou řešeny v návrhu
 a u kterých uplatnitelnost vnitrostátního práva není výslovně stanovena, jsou řízeny domácím
 právem členského státu, ve kterém se koná řízení platebního rozkazu.
 Článek 16 – Informace o soudech, které mají pravomoc
 Toto ustanovení se zaměřuje na přístup k informacím o soudech, kterým musí občané
 adresovat žádost o evropský platební rozkaz. Členské státy by měly ve svém sdělení oznámit
 Komisi, jaké kategorie soudů mají pravomoc pro tento postup, např. nižší nebo vyšší soudy
 prvního stupně v těch členských státech, kde toto rozlišení existuje. V některých členských
 státech může být nezbytné uvést více než jednu kategorii soudů, pokud mezi jinými jsou za
 určité nároky zodpovědné speciální soudy (např. pracovní soudy pro nároky vyplývající
 z pracovních smluv). Byla by to také příležitost uvést, zda se obecná pravidla místní
 příslušnosti vztahují na tento postup (aniž by bylo nutné podrobné vysvětlení těchto pravidel),
 nebo zda bylo stanoveno zvláštní pravidlo, jako výhradní pravomoc soudu trvalého pobytu
 žalované strany nebo soustředění pravomoci pro jeden soud nebo omezený počet soudů.
 Komise zpřístupní tyto informace nejvhodnější formou včetně zveřejnění na internetu, možná
 v rámci pokračujícího projektu vytvoření evropského soudního atlasu pro věci občanské
 v databázi, která má poskytnout snadný přístup ve všech úředních jazycích Evropské unie.
 Články 17 a 18 – Realizační pravidla a výbor
 Článek 18 zmiňuje Poradní výbor stanovený nařízením č. 44/2001, který bude Komisi
 potřebným způsobem pomáhat při realizaci podle článku 17, hlavně při aktualizaci
 standardních formulářů v přílohách nebo při vytváření jejich technických změn. Výbor bude
 svolán pouze pokud vznikne potřeba takových změn.
 CS 15 CS
 ---pagebreak--- 2004/0055(COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
 kterým se zavádí postup pro evropský platební rozkaz
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na její článek 61
 odst. c) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Komise11,
 s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru12,
 v souladu s postupem stanoveným v článku 251 smlouvy13,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Společenství si stanovilo za cíl udržovat a rozvíjet oblast svobody, bezpečnosti
 a práva, ve které je zajištěn volný pohyb osob. Pro tento účel má Komise přijmout
 mezi jinými i opatření na poli soudní spolupráce ve věcech občanských, které jsou
 nezbytné pro řádné fungování vnitřního trhu.
 (2) Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 vyzvala
 Radu a Komisi, aby připravily novou zákonnou úpravu, která napomůže hladké soudní
 spolupráci a zlepší přístup k právu, a konkrétně v tomto kontextu zmínila peněžní
 platební rozkazy.
 (3) Dne 30. listopadu 2000 Rada přijala společný program Komise a Rady o opatřeních
 k realizaci zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních
 věcech14. Program předpokládá možnost konkrétního, jednotného nebo
 harmonizovaného postupu pro získání soudního rozhodnutí vydaného v rámci
 Společenství v konkrétních oblastech včetně oblasti nesporných nároků.
 (4) Komise přijala Zelenou knihu o postupu pro evropský platební rozkaz a o opatřeních
 ke zjednodušení a urychlení soudních sporů malého rozsahu dne 20. prosince 2002.
 Zelená kniha zahájila konzultace o možných cílech a rysech jednotného nebo
 harmonizovaného evropského postupu pro vymáhání nesporných nároků.
 11
 Úř. věst. C , , s. .
 12
 Úř. věst , , s. .
 13
 Úř. věst , , s. .
 14
 Úř. věst C 12, 15.1.2001, s. 1.
 CS 16 CS
 ---pagebreak--- (5) Rychlé a účinné vymáhání nesplacených dluhů, u kterých neexistuje žádný právní
 spor, má obrovskou důležitost pro hospodářské provozovatele v Evropské unii,
 protože opožděné platby jsou hlavním důvodem platební neschopnosti, která ohrožuje
 přežití podniků, zejména malých a středních podniků, a vede k četným ztrátám
 pracovních míst.
 (6) Zatímco se všechny členské státy pokoušejí řešit problém hromadného vymáhání
 nesporných nároků, většina pomocí vytváření zjednodušeného postupu pro platební
 rozkaz, obsah vnitrostátních zákonných úprav i výkon domácích postupů se velmi liší.
 Navíc jsou stávající postupy často buď nepřípustné, nebo neproveditelné
 v přeshraničních situacích.
 (7) Výsledné překážky přístupu k účinnému výkonu spravedlnosti zejména
 u přeshraničních případů a narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu díky
 nerovnováze s ohledem na fungování procesních prostředků věřitelů v různých
 členských státech vedou k potřebě zákonné úpravy Společenství, která zaručuje rovné
 podmínky pro věřitele a dlužníky v celé Evropské unii.
 (8) Postup pro evropský platební rozkaz by neměl nahrazovat nebo harmonizovat stávající
 mechanizmy vymáhání nesporných dluhů podle vnitrostátního práva, ale měl by
 zavádět další možnost pro věřitele, který má možnost uchýlit se k postupu podle
 domácího práva.
 (9) Evropský platební rozkaz by měl být k dispozici pro všechny občanské, smluvní
 i nesmluvní peněžní nároky s výjimkou vlastnických práv vzniklých z manželského
 nebo podobného vztahu, kde i při nepřítomnosti námitek se soud často nemůže
 spolehnout na tvrzení žalující strany, nýbrž musí posoudit skutečnosti sám. Postup by
 neměl být omezen na nároky nižší, než je určitý strop částky. Neměl by se však
 uplatnit u nároků, které ještě nejsou splatné v době žádosti a zejména na budoucí
 opakované platby.
 (10) Postup by měl být rozsahu co největší míře založen na využití standardních forem
 komunikace mezi soudem a stranami, aby se usnadnila správa a umožnilo automatické
 zpracování dat.
 (11) V žádosti o evropský platební rozkaz by měla mít žalující strana povinnost poskytnout
 informace, které jsou dostatečné pro jasnou identifikaci požadavku a jeho odůvodnění,
 aby se žalovaná strana dostala do postavení, kdy učiní dobře informované rozhodnutí,
 zda nárok napadne či ne. V tomto kontextu by mělo být povinností žalující strany
 uvést některé důkazy, o které se může opřít, pro prokázání správnosti svých tvrzení,
 aniž by však musela skutečně předložit soudu materiální důkazy.
 (12) Soud by mě po posouzení vyhovění formálním požadavkům stanoveným v tomto
 nařízení vydat evropské platební oznámení. Měl by se zdržet hodnocení podstaty
 daného nároku.
 (13) Evropské platební oznámení by mělo žalovanou stranu informovat o jejích
 možnostech buď zaplatit svůj nesplacený dluh žalující straně, nebo podat žalobní
 odpověď, pokud si přeje nárok napadnout, a to ve lhůtě tří týdnů. Kromě úplných
 informací o nároku ve formě poskytnuté žalující stranou by měla být žalovaná strana
 CS 17 CS
 ---pagebreak--- informována o právním významu oznámení a zejména o důsledcích ponechání nároku
 nárokem nesporným.
 (14) Žalobní odpověď podaná ve stanovené časové lhůtě by měla ukončit postup pro
 evropský platební rozkaz a měla by vést k automatickému přenosu případu do běžného
 občanského řízení, pokud žalující strana výslovně nepožadovala v takovém případě
 řízení ukončit.
 (15) Evropský platební rozkaz, který se má vydat v nepřítomnosti žalobní odpovědi, by měl
 být okamžitě vynutitelný na žalované straně. Měla by existovat možnost odporu, který
 by představoval zásadně stejné důsledky jako žalobní odpověď. V nepřítomnosti
 uplatnění odporu by měl platební rozkaz mít stejný statut jako konečný rozsudek
 vydaný v běžném občanském řízení.
 (16) Toto nařízení nemá nepříznivý dopad na uplatňování nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze
 dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání výkonu soudních rozhodnutí
 v občanských a obchodních věcech15 nebo na nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne
 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve
 věcech občanských a obchodních v členských státech16.
 (17) Protože cílů tohoto nařízení, totiž vytvoření jednotného, rychlého a účinného
 mechanismu pro vymáhání nesporných peněžních nároků v Evropské unii, nelze
 dostatečně dosáhnout členskými státy a lze ho proto z důvodu rozsahu a dopadu
 nařízení lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření
 v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy o založení
 Evropského společenství. V souladu s principem proporcionality nejde toto nařízení
 nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení takových cílů, zejména omezuje co
 možná nejvíce zasahování do vnitrostátního procesního, protože nenahrazuje domácí
 zjednodušené postupy, ale přidává další možnost.
 (18) Toto nařízení respektuje základní práva a vyhovuje zásadám uznávaným zejména
 Listinou základních práv Evropské unie za obecné zásady práva Společenství.
 Konkrétně se snaží zajistit plné respektování práva na spravedlivý proces, jak je uznán
 v článku 47 listiny.
 (19) Opatření nezbytná pro realizaci tohoto nařízení by měla být přijata v souladu
 s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon
 prováděcích pravomocí udělených Komisi17.
 (20) Spojené království a Irsko se podle článků 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného
 království a Irska, který je přílohou Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení
 Evropského společenství, neúčastní přijetí tohoto nařízení, a proto jím nejsou vázány,
 ani nepodléhají jeho uplatňování]/[ Spojené království a Irsko podle článku 3
 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, který je přílohou Smlouvy
 o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství, oznámily, že si přejí
 zapojit se do přijetí a uplatňování tohoto nařízení.]
 15
 Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
 16
 Úř. věst. L 160, 30.6.2000, s. 37.
 17
 Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.
 CS 18 CS
 ---pagebreak--- (21) Dánsko se podle článků 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, který je přílohou
 Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství, neúčastní
 přijetí tohoto nařízení, a proto jím není vázáno, ani nepodléhá jeho uplatňování.
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Rozsah
 1. Toto nařízení se uplatní v občanských a obchodních věcech, bez ohledu na charakter
 soudu nebo tribunálu. Zejména nebude rozšířeno na věci příjmové, celní nebo
 administrativní.
 2. Postup pro evropský platební rozkaz se nebude uplatňovat u :
 a) majetkových práv vzniklých z manželského nebo podobného vztahu;
 b) konkurzního řízení vztahujícího se k likvidaci společností nebo jiných
 právnických osob v platební neschopnosti, soudních uspořádání, vyrovnání
 a obdobných řízení;
 c) sociálního zabezpečení.
 3. Pro účely tohoto nařízení se „soudem“ rozumí i „švédský vykonávající úřad“
 (kronofogdemyndighet).
 4. V tomto nařízení se „členskými státy“ rozumí členské státy s výjimkou Dánska.
 [Spojeného království, Irska]
 Článek 2
 Postup pro evropský platební rozkaz
 1. Tímto je zřízen postup pro evropský platební rozkaz pro vynucování nesporných
 peněžních nároků konkrétní částky, která je v době, kdy je podána žádost o evropský
 platební rozkaz, splatná .
 2. Věřiteli nebrání nic v tom, aby usiloval o přiznání nároku ve smyslu odstavce 1 při
 využití jiného postupu podle práva členského státu, ať už pomocí běžného nebo
 zkráceného řízení.
 CS 19 CS
 ---pagebreak--- Článek 3
 Žádost o evropský platební rozkaz
 1. Žádost o evropský platební rozkaz bude vytvořena při použití standardního formuláře
 v příloze 1.
 2. V žádosti budou uvedeny:
 a) jména a adresy stran a soudu, ke kterému se žádost podává,
 b) částka nároku;
 c) v případě požadování úroku úroková sazba a časové období, za které je úrok
 požadován, pokud není k jistině přidán zákonný úrok bez požadavku podle
 práva členského státu, k jehož soudům se žádost podává;
 d) příčina žaloby včetně stručného popisu okolností, na které se strana odvolává
 jako na základ nároku a tam, kde je to použitelné, požadovaného úroku;
 e) stručný popis alespoň jednoho důkazu, který by mohl být uveden v běžném
 občanském řízení pro podporu nároku
 3. Žádost bude podepsána žalující stranou nebo jejím zástupcem ručně nebo ve formě
 zaručeného elektronického podpisu ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství
 pro elektronické podpisy.
 Článek 4
 Požadavky na vydání evropského platebního rozkazu
 1. Soud, který obdrží žádost, posoudí, zda jsou splněny požadavky stanovené v článcích
 1, 2 a 3.
 2. Tam, kde soud uvažuje o zamítnutí žádosti v důsledku nesplnění požadavků
 článku 3, může poskytnout žalující straně příležitost žádost doplnit nebo opravit.
 Článek 5
 Zamítnutí žádosti
 1. Soud žádost v plném rozsahu zamítne, jestliže požadavky stanovené v článku 4 nebo
 jejich část nejsou pro daný nárok splněny.
 2. Proti zamítnutí žádosti o evropský platební rozkaz není možno se odvolat.
 CS 20 CS
 ---pagebreak--- 3. Zamítnutí žalující straně nebude bránit, aby zahájila běžné soudní řízení ohledně
 téhož nároku.
 Článek 6
 Evropské platební oznámení
 1. Pokud jsou splněny požadavky stanovené v článku 4, soud vydá evropské platební
 oznámení za použití standardního formuláře v příloze 2.
 2. Evropské platební oznámení bude doručeno žalované straně. Metoda doručení bez
 důkazu osobního příjmu žalovanou stranou není přípustná, pokud není s určitostí
 známa adresa žalované strany.
 3. V oznámení bude žalovaná strana informována o své volbě
 a) zaplatit částku nároku včetně požadovaného úroku a požadované náklady
 žalující straně a předložit prohlášení informující o platbě; nebo
 b) předložit žalobní odpověď na nárok nebo jeho část,
 které musí soud obdržet do tří týdnů od data doručení evropského platebního
 oznámení žalované straně v souladu s právem členského státu, kde se doručení
 provádí.
 4. V oznámení bude žalovaná strana informována, že
 a) soud nezkoumal odůvodnění nároku před vydáním oznámení
 b) soud vydá vynutitelné rozhodnutí, pokud neobdrží žalobní odpověď nebo
 prohlášení informující soud o platbě nároku od žalované strany do časové lhůty
 uvedené v odstavci 3.
 5. Pro účely přerušení promlčení bude evropské platební oznámení považováno za
 rovnocenné soudnímu předvolání v běžném občanském řízení.
 Článek 7
 Žalobní odpověď
 1. Žalovaná strana může předložit žalobní odpověď buď využitím standardního
 formuláře pro odpověď přiloženého k příloze 2, který obdrží spolu s oznámením,
 nebo jinak.
 2. Žalovaná strana jasně v odpovědi uvede, zda napadá daný nárok v plném rozsahu
 nebo částečně. Nemusí specifikovat důvody napadnutí nároku.
 3. Žalobní odpověď bude podepsána žalovanou stranou nebo jejím zástupcem ručně
 nebo ve formě zaručeného elektronického podpisu ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice
 CS 21 CS
 ---pagebreak--- Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách
 Společenství pro elektronické podpisy.
 Článek 8
 Dopady žalobní odpovědi
 1. Pokud je žalobní odpověď podána v časové lhůtě stanovené v čl. 6 odst. 3, bude
 řízení pokračovat v souladu s pravidly běžného občanského procesu, pokud žalující
 strana výslovně v žádosti nepožadovala, aby se v takovém případě řízení ukončilo.
 2. Přenos do běžného řízení ve smyslu odstavce 1 bude řízen právem členského státu,
 kde bylo evropské platební oznámení vydáno.
 Článek 9
 Evropský platební rozkaz
 1. V nepřítomnosti žalobní odpovědi nebo prohlášení informujícím o platbě podaném
 v časové lhůtě stanovené v článku 6 odst. 3 soud sám vydá evropský platební rozkaz
 za použití formuláře v příloze 3.
 2. Evropský platební rozkaz bude doručen žalované straně. Metoda doručení bez
 důkazu osobního příjmu žalovanou stranou není přípustná, pokud není s určitostí
 známa adresa žalované strany.
 3. V evropském platebním rozkazu bude žalovaná strana informována, že může podat
 odpor proti evropskému platebnímu rozkazu, který musí soud, který vydal rozkaz,
 obdržet do tří týdnů od data doručení evropského platebního rozkazu žalované straně
 v souladu s právem členského státu, ve kterém se doručení provádí.
 Článek 10
 Vynutitelnost evropského platebního rozkazu
 1. Evropský platební rozkaz bude vynutitelný bez podmínky složení jistoty.
 2. Aniž by byl dotčen odstavec 1, podmínky vynutitelnosti a jejího přerušení nebo
 omezení zejména v případě odporu podle článku 11 budou řízeny podle práva
 členského státu, ve kterém byl rozkaz vydán.
 CS 22 CS
 ---pagebreak--- Článek 11
 Odpor proti evropskému platebnímu rozkazu
 1. Žalovaná strana může podat odpor proti evropskému platebnímu rozkazu
 prostřednictvím standardního formuláře připojeného k příloze 3, který obdrží spolu
 s evropským platebním rozkazem, nebo jinak.
 2. Žalovaná strana v odporu uvede, zda daný nárok napadá v plném rozsahu nebo
 částečně, a v druhém případě uvede, proti jakým částem nároku vznáší námitku.
 Nemusí uvádět důvody napadení nároku.
 3. Odpor bude podepsán žalovanou stranou nebo jejím zástupcem ručně nebo ve formě
 zaručeného elektronického podpisu ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství
 pro elektronické podpisy.
 4. Po vypršení časové lhůty uvedené v čl. 9 odst. 3 má dlužník právo podle podmínek
 stanovených právem členského státu, ve kterém byl platební rozkaz vydán
 a oznámen Komisi podle čl.19 odst. A nařízení Evropského parlamentu a Rady ----/--
 /ES ze dne ------- , kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky,
 požádat o přezkoumání platebního rozkazu, kde
 a) i) platební rozkaz byl doručen metodou bez důkazu příjmu osobně
 žalovanou stranou; a
 ii) doručení nebylo provedeno v dostatečném čase nebo tak, aby bylo
 žalované straně umožněno zajistit si obhajobu, a to bez zavinění na její straně,
 nebo
 b) dlužník nemohl vznést námitku proti nároku z důvodu vyšší moci nebo
 mimořádných okolností, a to bez vlastního zavinění,
 za předpokladu, že v jakémkoli z obou případů bude jednat neprodleně.
 Článek 12
 Dopady podání odporu
 1. Pokud je odpor podán v časové lhůtě stanovené v čl. 9 odst. 3, bude řízení
 pokračovat v souladu s pravidly běžného občanského procesu, pokud žalující strana
 výslovně v žádosti nepožádala, aby se v takovém případě řízení ukončilo.
 2. Přenos do běžného řízení ve smyslu odstavce 1 bude řízen právem členského státu,
 ve kterém byl evropský platební rozkaz vydán.
 3. Žalobní odpověď podaná po vypršení časové lhůty stanovené v čl. 6 odst. 3, ale
 v časové lhůtě uvedené v čl. 9 odst. 3, bude mít stejné dopady jako podání odporu.
 CS 23 CS
 ---pagebreak--- Článek 13
 Právní zastoupení
 1. Zastoupení právníkem nebo jiným profesionálem v oboru práva nebude povinné
 a) pro žalující stranu, pokud jde o žádost o evropský platební rozkaz
 b) pro žalovanou stranu, pokud jde o žalobní odpověď nebo odpor proti
 evropskému platebnímu rozkazu.
 2. Požadavek právního zastoupení v běžném občanském řízení po podání žalobní
 odpovědi nebo odporu proti evropskému platebnímu rozkazu bude podléhat právu
 členského státu, ve kterém se řízení koná.
 Článek 14
 Náklady
 Soudní poplatky postupu pro evropský platební rozkaz a běžného občanského řízení, které by
 následovalo v případě žalobní odpovědi nebo odporu proti evropskému platebnímu rozkazu,
 dohromady nepřevýší náklady běžného občanského řízení bez předchozího postupu pro
 evropského platebního rozkazu.
 Článek 15
 Vztah s národním procesním právem
 Veškeré procesní otázky, které nejsou konkrétně řešeny v tomto nařízení, budou podléhat
 právu členského státu , ve kterém se koná řízení evropského platebního rozkazu.
 Článek 16
 Informace o soudu, který má pravomoc
 1. Do 1. července 2005 oznámí každý členský stát Komisi, které soudy mají pravomoc
 vydat evropský platební rozkaz. Členské státy oznámí Komisi všechny následné
 změny těchto informací.
 2. Komise zveřejní a bude v případě potřeby aktualizovat informace poskytnuté
 členskými státy podle odstavce 1.
 CS 24 CS
 ---pagebreak--- Článek 17
 Prováděcí pravidla
 Standardní formuláře uvedené v přílohách budou aktualizovány nebo měněny v souladu
 s poradním postupem, na který se odkazuje v článku 18.
 Článek 18
 Výbor
 1. Komisi bude napomáhat výbor stanovený v článku 75 nařízení Rady (ES) č. 44/2001.
 2. Tam, kde se odkazuje na tento článek, budou platit články 3 a 7 rozhodnutí
 1999/468/ES s ohledem na ustanovení jeho článku 8.
 Článek 19
 Vstup v platnost
 Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1.ledna 2006.
 Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech
 v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
 V Bruselu dne
 Za Evropský parlament Za Radu
 předseda předseda
 CS 25 CS
 ---pagebreak--- PŘÍLOHA 1
 ŽÁDOST O EVROPSKÝ PLATEBNÍ ROZKAZ
 1. Soud
 1.1 Jméno:
 1.2 Adresa:
 2. Žalující strana
 2.1 Jméno:
 2.2 Adresa:
 3. Zástupce žalující strany
 3.1 Jméno:
 3.2 Adresa:
 4. Žalovaná strana
 4.1 Jméno:
 4.2 Adresa:
 5. Nárok
 5.1 Částka jistiny (bez úroků a nákladů):
 5.2 Měna: □ EUR
 □ švédské koruny
 □ [libry šterlinků]
 6. Úrok
 6.1 Úroková sazba (požadovaná z jistiny, dokud není provedena platba)
 6.1.1 % □
 6.1.2 % nad základní sazbou ECB □
 6.1.3 Zákonná úroková sazba □
 6.2 Úrok bude počítán od:
 7. Náklady (částky ve stejné měně jako v 5.2)
 7.1 Náklady tohoto postupu
 7.1.1 Poplatek za žádost:
 7.1.2 Poplatek zástupce žalující strany:
 CS 26 CS
 ---pagebreak--- 7.1.3 Jiné (vysvětlete):
 7.2 Náklady před soudním sporem (vysvětlete):
 7.3 Celkové požadované náklady:
 8. Nárok se týká
 8.1 Smlouvy o prodeji □ 8.6 Smlouvy o poskytování služeb – jiné □
 8.2 Nájemní smlouvy - nemovitost □ 8.7 Půjčky/záruky □
 8.3 Nájemní smlouvy – movitá věc □ 8.8 Odškodnění – dopravní nehoda □
 8.4 Pojistné smlouvy □ 8.9 Odškodnění – jiné □
 8.5 Smlouvy o poskytování služeb
 – elektřina, plyn, voda, telefon □ 8.10 Jiné □
 9. Stručný popis podstaty hlavního nároku :
 10. Stručný popis podstaty požadované úrokové sazby:
 10.1 Zákonná úroková sazba □
 10.2 Úroková sazba, na které se strany dohodly □
 10.3 Úroková sazba půjčky, kterou si vzala žalující strana, přinejmenším v hodnotě hlavního nároku □
 10.4 Jiné (vysvětlete):
 11. Stručný popis důvodů pro mezinárodní příslušnost soudu, pokud žalovaná strana nemá trvalé bydliště
 v členském státu, jehož soudy jsou dosazeny:
 12. Důkazy
 Zkratky: DD: dokumentární důkazy SD: svědecké důkazy ZD: znalecké důkazy
 IN: inspekce věci nebo místa JI: jiné
 Typ důkazů Popis poskytovaných důkazů
 12.1
 12.2
 CS 27 CS
 ---pagebreak--- 12.3
 13. Pokud žalovaná strana podá žalobní odpověď nebo odpor, řízení bude zastaveno □
 (UPOZORNĚNÍ: POKUD NENÍ VÝŠE UVEDENÝ ČTVEREC ZAŠKRTNUT,
 DOJDE V PŘÍPADĚ PODÁNÍ ŽALOBNÍ ODPOVĚDI NEBO ODPORU
 K AUTOMATICKÉMU PŘENOSU DO BĚŽNÉHO OBČANSKÉHO ŘÍZENÍ)
 14. Podpis žalující strany/jejího zástupce
 CS 28 CS
 ---pagebreak--- PŘÍLOHA 2
 EUROPSKÉ PLATEBNÍ OZNÁMENÍ
 Reference:
 1. Vydávající soud:
 Adresa:
 Tel./fax/e-mail:
 2. DŮLEŽITÉ UPOZORNĚNÍ PRO ŽALOVANOU STRANU:
 Tímto oznámením po vás žalující strana požaduje platbu níže uvedené částky. Máte
 možnost
 – zaplatit plnou částku stanovenou níže včetně úroku a nákladů žalující strany
 a předložit soudu prohlášení informující o platbě
 – nebo, pokud chcete nárok napadnout, podat vydávajícímu soudu žalobní
 odpověď
 do tří týdnů od doručení tohoto oznámení.
 Pro splnění časové lhůty být musí žalobní odpověď nebo prohlášení informující o platbě
 dojít soudu doručeno před jejím uplynutím.
 Můžete použít standardní formulář pro odpověď přiložený k tomuto oznámení, ale není
 to Vaší povinností.
 Vydávající soud nezkoumal odůvodnění nároku před udělením tohoto oznámení.
 Pokud však není do vypršení časové lhůty podáno prohlášení informující o platbě ani
 žalobní odpověď, bude na Vás bez dalšího zkoumání či oznámení vydán evropský
 platební rozkaz, který může být vynutitelný. Jedinou možností, jak lze vydání
 platebního rozkazu zabránit, je podání žalobní odpovědi, nebo předložení prohlášení
 informujícího o platbě.
 3. Žalující strana
 3.1 Jméno:
 3.2 Adresa:
 4. Zástupce žalující strany
 4.1 Jméno:
 4.2 Adresa:
 5. Žalovaná strana
 CS 29 CS
 ---pagebreak--- 5.1 Jméno:
 5.2 Adresa:
 6. Nárok
 6.1 Částka jistiny (bez úroku a nákladů):
 6.2 Měna: □ EUR
 □ švédské koruny
 □ [libry šterlinků]
 7. Úrok
 7.1 Úroková sazba (požadovaná z jistiny, dokud není provedena platba)
 7.1.1 % □
 7.1.2 % nad základní sazbou ECB □
 7.1.3 zákonná úroková sazba □
 7.2 Úrok bude počítán od:
 8. Náklady (částky ve stejné měně jako v 6.2)
 8.1 Náklady tohoto postupu
 8.1.1 Poplatek na žádost:
 8.1.2. Poplatek zástupce žalující strany:
 8.1.3 Jiné (vysvětlete):
 8.2 Náklady před soudním sporem (vysvětlete):
 8.3 Celkové požadované náklady:
 9. Nárok se týká
 9.1 Smlouvy o prodeji □ 9.6 Smlouvy o poskytování služeb – jiné □
 9.2 Nájemní smlouvy - nemovitost □ 9.7 Půjčky/záruky □
 9.3 Nájemní smlouvy – movitá věc □ 9.8 Odškodnění – dopravní nehody □
 9.4 Pojistné smlouvy □ 9.9 Odškodnění – jiné □
 9.5 Smlouvy o poskytování služeb
 – elektřina, plyn, voda, telefon □ 9.10 Jiné □
 10. Stručný popis podstaty hlavního nároku:
 CS 30 CS
 ---pagebreak--- 11. Stručný popis požadované úrokové sazby:
 11.1 Zákonná úroková sazba □
 11.2 Úroková sazba, na které se strany dohodly □
 11.3 Úroková sazba půjčky, kterou si vzala žalující strana, přinejmenším v hodnotě hlavního nároku □
 11.4 Jiné (vysvětlete):
 12. Stručný popis důvodů pro mezinárodní příslušnost soudu, pokud žalovaná strana nemá trvalé bydliště
 v členském státu, jehož soudy jsou dosazeny:
 13. Důkazy
 Zkratky: DE: dokumentární důkazy SD: svědecké důkazy ZD: znalecké důkazy
 IN: inspekce věci nebo místa JI: jiné
 Typ důkazů Popis poskytovaných důkazů
 13.1
 13.2
 13.3
 V dne
 Podpis a/nebo razítko
 CS 31 CS
 ---pagebreak--- FORMULÁŘ PRO ODPOVĚĎ – EUROPSKÉ PLATEBNÍ OZNÁMENÍ
 Reference:
 1. Nárok uvedený v evropském platebním oznámení je opodstatněný; v mezidobí jsem
 platbu provedl/a □
 2. Tímto podávám žalobní odpověď týkající se nároku v jeho plném rozsahu
 □
 3. Tímto podávám žalobní odpověď, pokud jde o
 3.1 hlavní nárok: □
 3.2 úrok: □
 3.3 náklady: □
 4. Podpis žalované strany/ jejího zástupce:
 CS 32 CS
 ---pagebreak--- PŘÍLOHA 3
 EVROPSKÝ PLATEBNÍ ROZKAZ
 Reference:
 1. Vydávající soud:
 Adresa:
 Tel./fax/e-mail:
 2. DŮLEŽITÉ OZNÁMENÍ PRO ŽALOVANOU STRANU:
 Tímto rozhodnutím Vám soud ukládá zaplatit plnou níže uvedenou částku včetně úroku
 a nákladů žalující strany. Žalující strana má právo na vynucení této povinnosti bez
 dalšího oznámení.
 Můžete předložit prohlášení informující soud o platbě, která byla provedena v mezidobí,
 nebo napadnout platební rozkaz podáním odporu u vydávajícího soudu do tří týdnů od
 doručení rozkazu.
 Pro splnění časové lhůty musí být odpor nebo prohlášení informující o platbě soudu
 doručeno před jejím vypršením.
 Můžete použít standardní formulář pro odpověď přiložený k tomuto platebnímu
 rozkazu, ale není to Vaší povinností.
 Pokud do vypršení lhůty není podáno prohlášení informující o platbě nebo odpor, získá
 evropský platební rozkaz pravomoc konečného rozhodnutí a nebude již moci být
 napaden.
 3. Žalující strana
 3.1 Jméno:
 3.2 Adresa:
 4. Zástupce žalující strany
 4.1 Jméno:
 4.2 Adresa:
 5. Žalovaná strana
 5.1 Jméno:
 5.2 Adresa:
 6. Nárok
 6.1 Částka jistiny (bez úroků a nákladů):
 CS 33 CS
 ---pagebreak--- 6.2 Měna: □ EUR
 □ švédské koruny
 □ [libry šterlinků]
 7. Úrok
 7.1 Úroková sazba (požadovaná z jistiny, dokud není provedena platba)
 7.1.1 % □
 7.1.2 % nad základní sazbou ECB □
 7.1.3 Zákonná úroková sazba □
 7.2 Úrok bude počítán od:
 8. Náklady (částky ve stejné měně jako podle 6.2)
 8.1 Náklady tohoto postupu
 8.1.1 Poplatek za žádost:
 8.1.2. Poplatek zástupce žalující strany:
 8.1.3 Jiné (vysvětlete):
 8.2 Náklady před soudním sporem (vysvětlete):
 8.3 Celkové požadované náklady:
 9. Nárok se týká
 9.1 Smlouvy o prodeji □ 9.6 Smlouvy o poskytování služeb – jiné □
 9.2 Nájemní smlouvy - nemovitost □ 9.7 Půjčky/záruky □
 9.3 Nájemní smlouvy – movitá věc □ 9.8 Odškodnění – dopravní nehoda □
 9.4 Pojistné smlouvy □ 9.9 Odškodnění – jiné □
 9.5 Smlouvy o poskytování služeb
 – elektřina, plyn, voda, telefon □ 9.10 Jiné □
 10. Stručný popis podstaty hlavního nároku:
 11. Stručný popis podstaty požadované úrokové sazby:
 11.1 Zákonná úroková sazba □
 11.2 Úroková sazba, na které se strany dohodly □
 CS 34 CS
 ---pagebreak--- 11.3 Úroková sazba půjčky, kterou si vzala žalující strana, přinejmenším v hodnotě hlavního nároku □
 11.4 Jiné (vysvětlete):
 12. Stručný popis důvodů pro mezinárodní příslušnost soudu, pokud žalovaná strana nemá trvalé bydliště
 v členském státu, jehož soudy jsou dosazeny:
 13. Důkazy
 Zkratky: DD: dokumentární důkazy SD: svědecké důkazy ZD: znalecké důkazy
 IN: inspekce věci nebo místa JI: jiné
 Typ důkazů Popis poskytovaných důkazů
 13.1
 13.2
 13.3
 V Dne
 Podpis a/nebo razítko
 CS 35 CS
 ---pagebreak--- FORMULÁŘ PRO ODPOVĚĎ – EVROPSKÝ PLATEBNÍ ROZKAZ
 Reference:
 1. Nárok uvedený v evropském platebním rozkazu je opodstatněný, v mezidobí jsem
 provedl/a platbu □
 2. Tímto podávám odpor týkající se nároku v jeho plném rozsahu □
 3. Timto podávám odpor, pokud jde o následující části
 3.1 hlavní nárok: □
 3.2 úrok: □
 3.3 náklady: □
 4. Podpis žalované strany/ jejího zástupce:
 CS 36 CS


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 9.4.2011
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 113/7
 Pedido de decisão prejudicial apresentado pela Judecătoria Timișoara (Roménia) em 2 de Fevereiro de 2011 — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ
 (Processo C-47/11)
 2011/C 113/13
 Língua do processo: romeno
 Órgão jurisdicional de reenvio
 Judecătoria Timișoara
 Partes no processo principal
 Recorrente: SC Volksbank România SA
 Recorrida: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor (CRPC) ARAD TIMIȘ
 Questões prejudiciais
 1.
 Em que medida o artigo 30.o, n.o 1, da Directiva 2008/48 (1) deve ser interpretado no sentido de que proíbe que os Estados-Membros imponham a aplicação da lei nacional de transposição da directiva também aos contratos celebrados antes da entrada em vigor da disposição nacional?
 2.
 Em que medida o artigo 22.o, n.o 1, da Directiva 2008/48 deve ser interpretado no sentido de que institui a máxima harmonização no sector dos contratos de crédito ao consumo, harmonização que não permite aos Estados-Membros:
 2.1.
 alargar o âmbito de aplicação das normas constantes da Directiva 2008/48 a contratos expressamente excluídos do âmbito de aplicação da mesma (como os contratos de empréstimo hipotecário) ou
 2.2.
 instituir obrigações adicionais a cargo das instituições de crédito em matéria de tipos de comissões que estas podem cobrar nos contratos de crédito ao consumo abrangidos no âmbito de aplicação da disposição nacional de transposição?
 3.
 Em caso de resposta negativa às questões submetidas sob o n.o 2, em que medida os princípios da livre circulação de serviços e da livre circulação de capitais devem ser interpretados no sentido de que impedem que um Estado-Membro imponha às instituições de crédito medidas que proíbem nos contratos de crédito ao consumo a cobrança de comissões bancárias não enumeradas no elenco das comissões autorizadas, sem que estas últimas sejam definidas pela legislação do respectivo Estado?
 (1) Directiva 2008/48/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Abril de 2008, relativa a contratos de crédito aos consumidores e que revoga a Directiva 87/102/CEE do Conselho (JO L 133, p. 66).