text:
 |
 52012PC0550
 Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden, jotka ovat korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia, valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan unionin edun mukaisesti mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */
 PERUSTELUT
 1. EHDOTUKSEN TAUSTA
 1.1. Ehdotuksen tavoite
 Tällä hetkellä ydinvoima-alan kansainvälistä
 vastuujärjestelmää säädellään ensi sijassa kahdella välineellä, jotka ovat
 Wienin yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1997 pöytäkirjalla,
 ja vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla vuonna 1960 tehty Pariisin
 yleissopimus, jota on muutettu useilla pöytäkirjoilla ja jota koskeva Brysselin
 lisäyleissopimus tehtiin 31 päivänä tammikuuta 1963, jäljempänä ’Brysselin
 yleissopimus’. Näiden yleissopimusten asiasisältöä koskevat pääperiaatteet ovat
 samantapaiset. Eräät EU:n jäsenvaltiot ovat Pariisin yleissopimuksen
 sopimuspuolia, kun taas toiset ovat liittyneet Wienin yleissopimukseen.
 Vuoden 1997 pöytäkirjan 12–14 artiklassa on
 määräykset tuomioistuinten toimivallasta ja Wienin yleissopimuksen
 soveltamiseen liittyvien tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
 Näillä säännöillä on vaikutusta Euroopan unionin lainsäädäntöön, erityisesti
 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000
 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 säännöksiin. Unionilla on näin
 ollen yksinomainen toimivalta vuoden 1997 pöytäkirjan määräysten osalta. Tämän
 vuoksi jäsenvaltioista ei voi tulla vuoden 1997 pöytäkirjan sopimuspuolia
 näiden määräysten osalta. Samanlaisessa tilanteessa, joka koski Pariisin
 yleissopimuksen muuttamisesta 12 päivänä helmikuuta 2004 tehtyä pöytäkirjaa,
 annettiin neuvoston päätökset, joilla asianomaiset jäsenvaltiot valtuutettiin
 allekirjoittamaan ja ratifioimaan pöytäkirja tai liittymään siihen unionin edun
 mukaisesti. Samanlaista ratkaisua ehdotetaan myös tässä tapauksessa.
 Komissio ehdottaa, että neuvosto antaa niille
 jäsenvaltioille, jotka ovat korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä
 toukokuuta 1963 tehdyn yleissopimuksen, jäljempänä ’Wienin yleissopimus’,
 sopimuspuolia, toisin sanoen Bulgarialle, Liettualle, Puolalle (jälkikäteen),
 Slovakialle, Tšekille, Unkarille ja Virolle, luvan ratifioida tai tehdä
 lopullisesti Euroopan unionin edun mukaisesti yleissopimuksen muuttava
 pöytäkirja[1],
 joka hyväksyttiin 12 päivänä syyskuuta 1997 Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön puitteissa.
 Vaikka olisikin suotavaa soveltaa Euroopan
 unionissa yhtenäistä ydinvoima-alan vastuujärjestelmää, tässä voidaan kuitenkin
 joustaa, sillä Wienin yleissopimuksessa ja Pariisin yleissopimuksessa
 vahvistetut järjestelmät vastaavat toisiaan.
 1.2. Pöytäkirja korvausvastuusta
 ydinvahinkojen alalla vuonna 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen muuttamisesta
 Wienin
 yleissopimuksen tavoitteena on turvata kohtuullinen ja oikeudenmukainen korvaus
 henkilöille, jotka ovat kärsineet ydinonnettomuuksien aiheuttamia vahinkoja.
 Sillä perustetaan ydinenergian alalle erityinen vahingonkorvausjärjestelmä,
 joka perustuu seuraaviin perusperiaatteisiin: a) ”absoluuttinen” vastuu, ts.
 tuottamuksesta riippumaton vastuu; b) ydinvoimalaitoksen haltijan yksinomainen
 vastuu; c) vastuun määrän rajoittaminen ja/tai vastuun kattamisen rajoittaminen
 vakuutuksella tai muulla rahoitusvakuudella; d) vastuun rajoittaminen
 ajallisesti.
 Vuoden 1997
 pöytäkirja
 Wienin yleissopimusta muutettiin vuoden 1997
 pöytäkirjalla (joka tuli voimaan 4 päivänä lokakuuta 2003) ydinvahinkojen
 korvausjärjestelmän parantamiseksi.
 Vuoden 1997 pöytäkirjaan sisältyy muun muassa
 ydinvahingon uusi määritelmä (siinä käsitellään nyt myös ympäristövahingon
 käsitettä ja torjuntatoimenpiteitä). Pöytäkirjalla myös laajennetaan Wienin
 yleissopimuksen maantieteellistä soveltamisalaa sekä ajanjaksoa, jonka kuluessa
 voidaan esittää korvausvaatimus ihmishengen menetyksen ja henkilövahingon
 osalta. Lisäksi sillä korotetaan huomattavasti korvauksen vähimmäismääriä.
 Siihen sisältyy myös tuomioistuinten toimivaltaa koskevia uusia määräyksiä. Niillä
 on vaikutusta tapauksissa, joissa tapahtuu ydinvahinko kuljetettaessa
 ydinmateriaalia laitokseen tai laitoksesta, joka sijaitsee Wienin
 yleissopimuksen sopimuspuolena olevan valtion alueella.
 Vuoden 1997 pöytäkirjan 19 artiklan 1 kohdan
 mukaan valtiota, joka on pöytäkirjan sopimuspuoli mutta ei vuonna 1963 tehdyn
 Wienin yleissopimuksen sopimuspuoli, sitovat kyseisen yleissopimuksen
 määräykset, sellaisina kuin ne ovat pöytäkirjalla muutettuina, suhteessa muihin
 pöytäkirjan sopimuspuolina oleviin valtioihin, ja jollei kyseinen valtio muuta
 ilmoita ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjaansa tallentaessaan,
 sitä sitoo vuonna 1963 tehty Wienin yleissopimus suhteessa valtioihin, jotka
 ovat vain sen sopimuspuolia.
 Vuoden 1988
 yhteispöytäkirja
 Pariisin yleissopimuksen ja Wienin
 yleissopimuksen välistä suhdetta tarkastelleessa konferenssissa hyväksyttiin 21
 päivänä syyskuuta 1988 yhteispöytäkirja Wienin ja Pariisin yleissopimusten
 soveltamisesta, jäljempänä ’vuoden 1988 yhteispöytäkirja’, sillä Pariisin
 yleissopimuksella, Brysselin yleissopimuksella ja Wienin yleissopimuksella on
 samat periaatteet. Päätavoitteena oli koordinoida yleissopimusten soveltamista.
 Vuoden 1988 yhteispöytäkirjalla yhdistetään
 kyseiset kaksi yleissopimusta kahdella päätavalla.
 Ensinnäkin siinä
 laajennetaan vastavuoroisesti Pariisin ja Wienin järjestelmien mukaista
 laitoksen haltijan vastuuta (II artikla). Näin ollen jos sattuu ydinvahinko,
 josta ydinlaitoksen haltija on vastuussa sekä Wienin yleissopimuksen että
 yhteispöytäkirjan mukaisesti, kyseinen haltija on Wienin yleissopimuksen
 mukaisesti vastuussa ydinvahingosta, joka on kärsitty paitsi kyseisen
 sopimuksen sopimuspuolten alueella myös Pariisin yleissopimuksen ja
 yhteispöytäkirjan sopimuspuolten alueella. Samoin jos on kyse ydinvahingosta,
 josta ydinlaitoksen haltija on vastuussa sekä Pariisin yleissopimuksen että
 yhteispöytäkirjan mukaisesti, sovelletaan vastavuoroisuutta.
 Toiseksi vuoden 1988 yhteispöytäkirjan
 tarkoituksena on estää konfliktit, joita saattaisi muuten syntyä kahden
 yleissopimuksen yhtäaikaisesta soveltamisesta, erityisesti kun on kyse
 kuljetuksista (III artikla).
 Vuoden 1988 yhteispöytäkirjan allekirjoitti
 viisi jäsenvaltiota ja se tuli voimaan 17 muussa jäsenvaltiossa ratifioinnin,
 hyväksymisen tai liittymisen johdosta.
 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN
 TULOKSET
 Wienin yleissopimukseen tehtyihin muutoksiin
 sisältyy seikkoja, jotka hyödyttävät ydinonnettomuuden mahdollisia uhreja, ts.
 korvausmääriä on korotettu ja ydinvahinko on määritelty laajemmin. Näin ollen
 vuonna 2009 julkaistun tutkimuksen ja kesäkuussa 2010 ydinvastuuta käsitelleen
 työpajan päätelmien[2]
 mukaisesti ja sidosryhmien kuulemisen jälkeen katsotaan, että ydinvastuualaan
 liittyvät mahdolliset aloitteet eivät saa haitata jäsenvaltioiden liittymistä
 mihinkään kansainväliseen yleissopimukseen, jolla parannetaan mahdollisten
 uhrien tilannetta Euroopan unionissa. Liittyminen vuoden 1997 pöytäkirjaan on
 sen vuoksi hyödyllistä uhrien korvausten parantamiseksi Euroopan unionissa.
 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT
 3.1. Asianomaiset jäsenvaltiot
 Seuraavat yhdeksän Euroopan unionin
 jäsenvaltiota ovat ratifioineet Wienin yleissopimuksen tai liittyneet siihen:
 Bulgaria, Latvia, Liettua, Puola, Romania, Slovakia, Tšekki, Unkari ja Viro.
 Yhdistynyt kuningaskunta ja Espanja ovat allekirjoittaneet yleissopimuksen
 mutta eivät ole ratifioineet sitä (nämä kaksi maata ovat liittyneet Pariisin
 yleissopimukseen). Yleissopimusta ei enää sovelleta Sloveniaan.
 Vuoden 1997 pöytäkirjan ovat allekirjoittaneet
 Liettua, Tšekki ja Unkari sekä Italia, joka on Pariisin yleissopimuksen
 sopimuspuoli. Pöytäkirjan ovat ratifioineet Romania ja Latvia (ennen EU:hun
 liittymistään) sekä Puola (EU:hun liittymisen jälkeen).
 Neuvoston päätös olisi tämän vuoksi
 osoitettava niille jäsenvaltioille, jotka ovat Wienin yleissopimuksen
 sopimuspuolia, toisin sanoen Bulgarialle, Liettualle, Puolalle (jälkikäteen),
 Slovakialle, Tšekille, Unkarille ja Virolle. Koska Italia, Yhdistynyt
 kuningaskunta ja Espanja, jotka ovat allekirjoittaneet Wienin yleissopimuksen,
 ovat samanlaista ydinvastuujärjestelmää koskevan Pariisin yleissopimuksen
 sopimuspuolia, kyseisten maiden ei pitäisi kuulua neuvoston päätöksen
 soveltamisalaan.
 3.2. Neuvoston asetus (EY) N:o
 44/2001
 Tuomioistuimen
 toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja
 kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetussa neuvoston
 asetuksessa (EY) N:o 44/2001[3]
 vahvistetaan tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja
 täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevat säännöt. Asetus
 sitoo kaikkia jäsenvaltioita (Tanskaa koskevat erityisjärjestelyt).
 Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001
 vahvistettuja tuomioistuimen toimivaltaa koskevia sääntöjä sovelletaan, kun
 vastaajan kotipaikka on yhdessä niistä jäsenvaltioista, joita asetus sitoo.
 Niitä vastaajia vastaan, joiden kotipaikka ei ole missään jäsenvaltiossa,
 voidaan nostaa kanne minkä tahansa jäsenvaltion tuomioistuimessa kyseisen
 valtion kansallisten toimivaltasääntöjen mukaisesti, ellei 22 artiklasta
 (yksinomainen toimivalta) ja 23 artiklasta (oikeuspaikkalauseke) muuta johdu.
 Tuomioistuimen toimivalta perustuu
 ensisijaisesti vastaajan kotipaikkaan. Lisäksi deliktivelvoitteeseen ja
 kvasideliktivelvoitteeseen liittyvissä kysymyksissä jäsenvaltiossa
 kotipaikkaansa pitävä henkilö voidaan haastaa oikeuteen jäsenvaltiossa, jossa
 vahingollinen tapahtuma sattui tai voi sattua. Vahingon tapahtumapaikkana on
 unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan pidettävä joko paikkakuntaa, missä
 vahinkoon syy-yhteydessä oleva tapahtuma on sattunut, tai paikkakuntaa, missä
 vahinko on ilmennyt. Vakuutuksiin liittyvissä kysymyksissä vakuutuksenantaja,
 jonka kotipaikka on jossain jäsenvaltiossa, voidaan haastaa oikeuteen a) sen
 jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa sen kotipaikka on, b) jos kantajana on
 vakuutuksen ottaja, vakuutettu tai edunsaaja, siinä jäsenvaltiossa, jossa
 kantajan kotipaikka on, tai c) jos kyseessä on rinnakkaisvakuutuksen antaja,
 sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa kanne on nostettu johtavaa
 vakuutuksenantajaa vastaan. Vastuuvakuutusta koskevassa asiassa kanne
 vakuutuksenantajaa vastaan voidaan nostaa myös sen paikkakunnan
 tuomioistuimessa, jossa vahinko sattui, tai siinä tuomioistuimessa, jossa
 vahingon kärsinyt on nostanut kanteen vakuutettua vastaan, jos tuomioistuimen
 soveltama laki sen sallii.
 Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001
 säädetään, että jossakin jäsenvaltiossa annettu tuomio on tunnustettava ja
 toimeenpantava muissa jäsenvaltioissa ilman eri toimenpidettä. Tunnustamisesta
 voidaan kuitenkin tietyin tarkasti rajatuin perustein pidättäytyä
 oikeusjärjestykseen liittyvistä syistä, puolustautumisoikeuksien turvaamiseksi
 tai eri tuomioiden keskinäisen ristiriitaisuuden vuoksi.
 3.3. Unionin toimivalta vuoden
 1997 pöytäkirjan osalta
 Vahingonkorvausvastuuta ydinvoiman alalla
 koskevaa unionin lainsäädäntöä ei ole. Ydinvastuu on jätetty sopimukseen
 perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista
 11 päivänä heinäkuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston
 asetuksen (EY) N:o 864/2007 (Rooma II) soveltamisalan ulkopuolelle.
 Vuoden 1997 pöytäkirjaan sisältyy kuitenkin
 määräyksiä, jotka vaikuttavat neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001. Asetuksen
 nojalla käytettävissä olisi useita eri oikeuspaikkoja, kun taas Wienin
 yleissopimuksen XI artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1997
 pöytäkirjalla, määrätään yleensä sen sopimusvaltion tuomioistuimen
 yksinomaisesta toimivallasta, jonka alueella ydintapahtuma on sattunut.
 Yksinomainen toimivalta ratkaista kanteet,
 jotka on nostettu ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen korvaustapauksissa, on
 Wienin yleissopimuksen XI artiklan mukaan erityisesti sen sopimusvaltion
 tuomioistuimilla, jonka alueella ydintapahtuma sattui. Silloin kun
 ydintapahtuma on sattunut sopimuspuolten alueiden ulkopuolella tai
 tapahtumapaikkaa ei voida varmuudella määrittää, toimivaltaisia ovat sen
 valtion tuomioistuimet, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan
 ydinlaitos sijaitsee.
 Vuoden 1997 pöytäkirjassa määrätään lisäksi
 sen sopimuspuolena olevan rannikkovaltion tuomioistuinten yksinomaisesta
 toimivallasta, jonka talousvyöhykkeellä ydintapahtuma sattui. Toimivalta
 annetaan sillä edellytyksellä, että yleissopimuksen tallettajalle on annettu
 ilmoitus kyseisestä vyöhykkeestä ennen ydintapahtumaa.
 Tuomioiden
 tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen osalta on huomattava, että
 Wienin yleissopimuksen XII artiklan mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna
 vuoden 1997 pöytäkirjalla, toimivaltaisen tuomioistuimen tuomioon, johon ei
 enää voida hakea muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin, sovelletaan
 tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä. Eräin
 poikkeuksin[4]
 XII artiklassa määrätään, että tuomio on tunnustettava kaikkien sopimuspuolten
 alueella ja että se on täytäntöönpanokelpoinen aivan kuin se olisi kansallisen
 tuomioistuimen tuomio. Ansioiden uudelleen vertailu ei ole koskaan sallittua.
 Euroopan unionilla on yksinomainen toimivalta
 vuoden 1997 pöytäkirjaan sisältyvien, tuomioistuimen toimivaltaa sekä
 tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien määräysten osalta, koska
 ne vaikuttavat yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä[5] määritellyllä tavalla neuvoston
 asetuksen (EY) N:o 44/2001 vastaaviin sääntöihin. Jäsenvaltiot eivät enää voi
 keskenään poiketa kyseisistä säännöistä eivätkä sopia unionin ulkopuolisten
 valtioiden kanssa velvoitteista, jotka vaikuttavat sääntöihin.
 3.4. Jäsenvaltioiden
 valtuuttaminen
 Wienin yleissopimuksessa ja vuoden 1997
 pöytäkirjassa ei ole kuitenkaan alueellista taloudellista järjestöä koskevaa
 lauseketta, jonka perusteella Euroopan unionista voisi tulla pöytäkirjan
 sopimuspuoli. Sen vuoksi Euroopan unionista ei voi tulla vuoden 1997
 pöytäkirjan sopimuspuolta.
 Vuoden 1997 pöytäkirja, jolla parannetaan
 uhrien suojelua ydintapahtumien varalta, on erityisen tärkeä Euroopan unionille
 ja sen jäsenvaltioille. Sen vuoksi on poikkeuksellisesti perusteltua, että
 unioni käyttää toimivaltaansa niiden jäsenvaltioidensa kautta, jotka ovat
 Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia.
 Kuitenkin lukuun ottamatta niitä
 jäsenvaltioita, jotka ovat jo muutetun Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia,
 viisi Euroopan unionin jäsenvaltiota, nimittäin Itävalta, Irlanti, Luxemburg,
 Malta ja Kypros eivät ole muutetun Pariisin yleissopimuksen eivätkä vuoden 1963
 Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia. Näin ollen on objektiivisesti katsoen
 pidetty perusteltuna, että näiden viiden jäsenvaltion ei poikkeuksellisesti
 edellytetä liittyvän vuoden 1997 pöytäkirjan sopimuspuoliksi vaan että niiden
 annetaan jatkossakin soveltaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 sääntöjä
 Wienin yleissopimuksen ja vuoden 1997 pöytäkirjan kattamalla alalla. Tällainen
 tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen eriytetty soveltaminen Euroopan
 unionissa on perusteltua seuraavista syistä:
 - vuoden 1997 pöytäkirjalla muutetaan
 yleissopimusta, jonka sopimuspuolia mainitut viisi jäsenvaltiota eivät ole;
 - neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 ei vaikuta
 yleissopimuksiin, jonka sopimuspuolia jäsenvaltiot ovat.
 Tämän johdosta vain niiden jäsenvaltioiden,
 jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia, olisi ratifioitava vuoden 1997
 pöytäkirja tai liityttävä siihen Euroopan unionin edun mukaisesti. Puola
 ratifioi vuoden 1997 pöytäkirjan liityttyään EU:hun. Tämän vuoksi päätös olisi
 osoitettava Puolalle jälkikäteen. Latvia ja Romania olivat jo allekirjoittaneet
 ja ratifioineet vuoden 1997 pöytäkirjan ennen Euroopan unioniin liittymistään.
 Näistä syistä komissio suosittelee, että
 Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyvät päätöksen, jolla valtuutetaan
 jäsenvaltiot, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia, ratifioimaan
 Euroopan unionin edun mukaisesti vuoden 1997 pöytäkirja tai liittymään siihen.
 3.5. Tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta annettuja sääntöjä koskeva varauma
 Mitä tulee
 tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeviin sääntöihin, jotka on
 vahvistettu XII artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1997
 pöytäkirjan 14 artiklalla, on tarpeen varmistaa, että asetuksen (EY) N:o
 44/2001 asiaankuuluvia sääntöjä, sellaisina kuin ne on ulotettu koskemaan
 Tanskaa Euroopan yhteisön ja Tanskan kuningaskunnan välillä tuomioistuimen
 toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja
 kauppaoikeuden alalla tehdyllä sopimuksella[6],
 tai tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden
 alalla 30 päivänä lokakuuta 2007 tehdyn Luganon yleissopimuksen[7] sääntöjä sovelletaan edelleen.
 Wienin yleissopimuksen XII artiklan soveltamisen rajoittaminen tällä tavoin
 varmistaisi oikeudellisen yhtenäisyyden unionissa ja tuomioiden vapaan
 liikkuvuuden EU:ssa heikentämättä yleissopimuksen, sellaisena kuin se on
 muutettuna pöytäkirjalla, tehokasta täytäntöönpanoa ja aiheuttamatta olennaisia
 oikeusvaikutuksia EU:n ulkopuolisille sopimusvaltioille.
 Vuoden 1997
 pöytäkirjassa ei käsitellä sallittuja varaumia. Valtiosopimusoikeutta koskevan,
 vuodelta 1969 olevan Wienin yleissopimuksen 19 artiklan mukaan varauma on
 sallittu, jos se on yhdenmukainen yleissopimuksen ”tavoitteen ja tarkoituksen”
 kanssa, kuten tässä asiassa.
 Päätelmänä voidaan todeta, että liittyessään
 vuoden 1997 pöytäkirjaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne noudattavat
 niitä asiaankuuluvia EU:n sääntöjä, jotka koskevat toisen jäsenvaltion (mukaan
 lukien Tanska) tai sellaisen EU:n ulkopuolisen valtion, jota sitoo Luganon
 yleissopimus, tuomioistuimen tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa.
 2012/0262 (NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 jäsenvaltioiden, jotka ovat korvausvastuusta
 ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen
 sopimuspuolia, valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan unionin edun mukaisesti
 mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
 tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan yhdessä 218 artiklan
 6 kohdan a alakohdan kanssa,
 ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
 ottaa huomioon Euroopan parlamentin
 hyväksynnän,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1) Korvausvastuusta ydinvahinkojen
 alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen, jäljempänä
 ’Wienin yleissopimus’, muuttamisesta 12 päivänä syyskuuta 1997 tehty pöytäkirja
 neuvoteltiin tarkoituksena parantaa ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen
 johdosta uhreille maksettavia korvauksia.
 (2) Euroopan unionilla on Wienin
 yleissopimuksen konsolidoitujen XI ja XII artiklan osalta yksinomainen
 toimivalta siltä osin kuin kyseiset määräykset vaikuttavat tuomioistuimen
 toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja
 kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetussa neuvoston
 asetuksessa (EY) N:o 44/2001[8]
 vahvistettuihin sääntöihin. Jäsenvaltiot säilyttävät toimivaltansa sellaisten
 vuoden 1997 pöytäkirjan piiriin kuuluvien seikkojen osalta, jotka eivät vaikuta
 Euroopan unionin oikeuteen. Ottaen huomioon vuoden 1997 pöytäkirjan asiasisältö
 ja tavoitteet ei ole mahdollista erottaa toisistaan Euroopan unionin ja
 jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien pöytäkirjan määräysten hyväksymistä.
 (3) Vuoden 1997 pöytäkirja on
 Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden edun kannalta erityisen tärkeä, sillä
 sen avulla parannetaan ydintapahtumien aiheuttamien vahinkojen korvaamista.
 (4) Wienin yleissopimus ja sen
 vuoden 1997 pöytäkirja eivät ole avoinna alueellisten järjestöjen
 osallistumiselle. Tästä syystä Euroopan unioni ei voi allekirjoittaa ja
 ratifioida pöytäkirjaa. Näin ollen on perusteltua, että jäsenvaltiot
 poikkeuksellisesti ratifioivat tai tekevät lopullisesti vuoden 1997 pöytäkirjan
 Euroopan unionin edun mukaisesti.
 (5) Viisi Euroopan unionin
 jäsenvaltiota, Itävalta, Irlanti, Luxemburg, Kypros ja Malta, eivät kuitenkaan
 ole Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia. Kun otetaan huomioon, että vuoden
 1997 pöytäkirjalla muutetaan Wienin yleissopimusta ja että neuvoston
 asetuksessa (EY) N:o 44/2001 valtuutetaan jäsenvaltiot, joita yleissopimus
 sitoo, soveltamaan edelleen siinä vahvistettuja toimivaltasääntöjä, on
 objektiivisesti perusteltua, että tämä päätös olisi osoitettava vain niille
 jäsenvaltioille, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia, ja että
 näiden viiden jäsenvaltion ei poikkeuksellisesti edellytetä liittyvän vuoden
 1997 pöytäkirjan sopimuspuoliksi.
 (6) Niiden jäsenvaltioiden, jotka
 ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia, olisi sen vuoksi ratifioitava tai
 tehtävä lopullisesti vuoden 1997 pöytäkirja Euroopan unionin edun mukaisesti ja
 tässä päätöksessä säädetyin edellytyksin. Tämä päätös osoitetaan Puolalle
 jälkikäteen, sillä se ratifioi pöytäkirjan vuonna 2010.
 (7) Vuoden 1997 pöytäkirjan
 määräyksiä sovelletaan näin ollen Euroopan unionin osalta vain niissä
 jäsenvaltioissa, jotka ovat nykyisin Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia.
 (8) Jäsenvaltioiden olisi
 kohtuullisessa ajassa saatettava päätökseen vuoden 1997 pöytäkirjaa koskeva ratifiointi-
 tai liittymismenettelynsä Euroopan unionin edun mukaisesti. Jäsenvaltioiden
 olisi vaihdettava tietoja ratifiointi- tai liittymismenettelynsä edistymisestä
 vuoden 1997 pöytäkirjan ratifioimis- tai liittymisasiakirjojensa tallettamisen
 valmistelemiseksi.
 (9) Wienin yleissopimuksen XII
 artiklassa vahvistettujen, tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa
 koskevien sääntöjen, sellaisina kuin ne ovat muutettuina vuoden 1997
 pöytäkirjan 14 artiklalla, ei pitäisi olla ensisijaisia asiaa koskeviin asetuksessa
 (EY) N:o 44/2001 vahvistettuihin sääntöihin nähden, sellaisina kuin ne on
 ulotettu koskemaan Tanskaa Euroopan yhteisön ja Tanskan kuningaskunnan välillä
 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehdyllä sopimuksella, eikä
 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 30 päivänä lokakuuta 2007
 tehdyn Luganon yleissopimuksen sääntöihin nähden. Näin ollen vuoden 1997
 pöytäkirjaa ratifioidessaan tai siihen liittyessään jäsenvaltioiden on
 annettava julistus, jonka tavoitteena on varmistaa, että asiaankuuluvia EU:n
 sääntöjä sovelletaan edelleen.
 (10) Euroopan unionista tehtyyn
 sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn,
 Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei
 osallistu tämän päätöksen antamiseen, se ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta
 Tanskaan,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 1.
 Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat nykyisin
 korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn Wienin
 yleissopimuksen sopimuspuolia, on ratifioitava Euroopan unionin edun mukaisesti
 vuoden 1997 pöytäkirja tai liityttävä siihen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
 Euroopan unionin toimivaltaa.
 2.
 Vuoden 1997 pöytäkirjan teksti on tämän päätöksen
 liitteenä.
 3.
 Tässä päätöksessä ’jäsenvaltioilla’ tarkoitetaan
 kaikkia jäsenvaltioita, jotka ovat nykyisin Wienin yleissopimuksen
 sopimuspuolia.
 2 artikla
 1.
 Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat
 toimenpiteet vuoden 1997 pöytäkirjan ratifiointi- tai liittymisasiakirjojen
 tallettamiseksi samanaikaisesti Kansainvälisen atomienergiajärjestön
 pääjohtajan huostaan kohtuullisessa ajassa ja mikäli mahdollista ennen 31 päivää
 joulukuuta 2014.
 2.
 Jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvostolle ja
 komissiolle ennen [...] ajankohta, johon mennessä niiden ratifiointi- tai
 liittymismenettelyt on määrä saattaa päätökseen.
 3.
 Jäsenvaltioiden on pyrittävä vaihtamaan tietoja
 ratifiointi- ja liittymismenettelyjensä etenemisestä.
 3 artikla
 Vuoden 1997 pöytäkirjaa ratifioidessaan tai
 siihen liittyessään jäsenvaltioiden on annettava seuraava julistus:
 ”Vuoden 1997 pöytäkirjan soveltamisalaan
 kuuluvia asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin sellaisen EU:n
 jäsenvaltion tuomioistuin, joka on pöytäkirjan sopimuspuoli, tunnustetaan ja
 pannaan täytäntöön muissa EU:n jäsenvaltioissa, jotka ovat pöytäkirjan
 sopimuspuolia, asiaa koskevien Euroopan unionin sääntöjen mukaisesti.
 Vuoden 1997 pöytäkirjan soveltamisalaan
 kuuluvia asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin Tanskan
 kuningaskunnan tuomioistuin, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön muissa EU:n
 jäsenvaltioissa, jotka ovat pöytäkirjan sopimuspuolia, Euroopan yhteisön ja
 Tanskan kuningaskunnan välillä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
 tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehdyn
 sopimuksen mukaisesti.
 Ateenan pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvia
 asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin sellaisen EU:n ulkopuolisen
 valtion tuomioistuin, jota sitoo tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
 tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 30
 päivänä lokakuuta 2007 tehty Luganon yleissopimus, tunnustetaan ja pannaan
 täytäntöön muissa EU:n jäsenvaltioissa, jotka ovat pöytäkirjan sopimuspuolia,
 kyseisen yleissopimuksen mukaisesti.”
 4 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan seuraavana päivänä
 sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
 5 artikla
 Tämä päätös on
 osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston
 puolesta
 Puheenjohtaja
 LIITE
 Pöytäkirja korvausvastuusta
 ydinvahinkojen alalla vuonna 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen muuttamisesta
 TÄMÄN PÖYTÄKIRJAN SOPIMUSVALTIOT, jotka
 KATSOVAT, että on suotavaa muuttaa
 korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehtyä Wienin
 yleissopimusta soveltamisalan laajentamiseksi, ydinvoimalaitoksen haltijan
 vastuumäärän lisäämiseksi ja riittävän ja tasapuolisen korvauksen varmistamista
 koskevien keinojen parantamiseksi,
 OVAT SOPINEET seuraavasta:
 1 artikla
 Yleissopimus, jonka määräyksiä tällä
 pöytäkirjalla muutetaan, on korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä
 toukokuuta 1963 tehty Wienin yleissopimus, jäljempänä ’vuoden 1963 Wienin
 yleissopimus’.
 2 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen I
 artikla seuraavasti:
 1. Muutetaan 1 kohdan j alakohta
 seuraavasti:
 (a)
 sana ’ja’ poistetaan ii alakohdan lopusta ja
 lisätään iii alakohdan loppuun.
 (b)
 lisätään uusi iv alakohta seuraavasti:
 iv) sen mukaan mitä Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön johtokunta määrää, muita laitoksia, joissa on
 ydinpolttoainetta tai radioaktiivista ainetta tai jätettä;
 2. Korvataan 1 kohdan k
 alakohta seuraavasti:
 k)
 ’Ydinvahingolla” tarkoitetaan:
 i) kuolemantapausta tai henkilövahinkoa;
 ii) omaisuuden tuhoutumista tai vahingoittumista;
 sekä, sen mukaan kuin toimivaltaisen
 tuomioistuimen soveltamassa laissa määrätään, seuraavia vahinkoja:
 iii) edellä i tai ii alakohdassa tarkoitetusta
 menetyksestä tai vahingosta johtuvaa taloudellista menetystä, siltä osin kuin
 se ei sisälly kyseisissä alakohdissa tarkoitettuun menetykseen tai vahinkoon,
 jos taloudellisen menetyksen kärsineellä on oikeus vaatia korvausta kyseisissä
 alakohdissa tarkoitetusta menetyksestä tai vahingosta;
 iv) pilaantuneen ympäristön
 ennallistamistoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia, paitsi jos pilaantuminen
 on vähäistä, edellyttäen, että toimenpiteisiin on tosiasiassa ryhdytty tai
 ryhdytään ja että kustannukset eivät sisälly ii alakohdassa tarkoitettuun
 vahinkoon;
 v) tulon menetystä, joka johtuu ympäristön
 käyttöön tai hyödyntämiseen liittyvästä välittömästä taloudellisesta edusta ja
 on aiheutunut ympäristön merkittävästä pilaantumisesta siltä osin kuin menetys
 ei sisälly ii alakohdassa tarkoitettuun vahinkoon;
 vi) torjuntatoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia
 ja tällaisista toimenpiteistä johtuvia lisävahinkoja;
 vii) muuta taloudellista menetystä, muuta kuin
 ympäristön pilaantumisesta aiheutuvaa, jos se on sallittu toimivaltaisen
 tuomioistuimen soveltamassa siviilioikeudellista vastuuta koskevassa
 yleislainsäädännössä,
 kuitenkin niin,
 että ydinvahingolla tarkoitetaan i–v ja vii alakohdan mukaista menetystä tai
 vahinkoa ainoastaan niiltä osin kuin se aiheutuu ydinlaitoksessa olevan
 säteilylähteen ionisoivasta säteilystä, ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen
 aineen tai jätteen ionisoivasta säteilystä taikka tällaisesta laitoksesta
 peräisin olevan tai sellaiseen kuljetettavan ydinaineen ionisoivasta
 säteilystä, joka johtuu joko kyseessä olevan aineen tai tuotteen
 radioaktiivisista ominaisuuksista tai mainitunlaisista ominaisuuksista ja
 niiden yhteydessä esiintyvistä aineen tai tuotteen myrkyllisyyteen tai
 räjähtävyyteen liittyvistä tai muista vaarallisista ominaisuuksista.
 3. Korvataan 1 kohdan l
 alakohta seuraavasti:
 l)
 ’Ydintapahtumalla’ tarkoitetaan tapahtumaa tai samasta alkulähteestä johtunutta
 tapahtumasarjaa, joka aiheuttaa ydinvahingon, tai ainoastaan
 torjuntatoimenpiteiden osalta vakavasti ja välittömästi uhkaa aiheuttaa
 tällaisen vahingon.
 4. Lisätään 1 kohdan l alakohdan
 jälkeen neljä uutta kohtaa (1 kohdan m alakohta, 1 kohdan n alakohta, 1 kohdan
 o alakohta ja 1 kohdan p alakohta) seuraavasti:
 m)
 ’Ennallistamistoimenpiteillä’ tarkoitetaan kohtuullisia toimenpiteitä, jotka
 sen valtion toimivaltaiset viranomaiset, missä niihin ryhdytään, ovat
 hyväksyneet ja joilla pyritään korjaamaan tai palauttamaan ennalleen
 vahingoittuneita tai tuhoutuneita ympäristön osia tai, jos kohtuullista,
 sijoittamaan tällaisia osia vastaava aines ympäristöön. Se, kenellä on oikeus
 ryhtyä tällaisiin toimenpiteisiin, määräytyy sen valtion lain mukaan, jossa
 vahinko kärsitään.
 n) ’Torjuntatoimenpiteillä’ tarkoitetaan kohtuullisia toimenpiteitä, jotka
 toimivaltaiset viranomaiset ovat sen valtion lainsäädännön mukaisesti
 hyväksyneet, missä niihin ryhdytään, ja joilla pyritään ydinvahingon jälkeen
 estämään tai minimoimaan k kohdan i–v tai vii alakohdassa tarkoitettu vahinko.
 o) ’Kohtuullisilla toimenpiteillä’ tarkoitetaan toimenpiteitä, joita
 toimivaltaisen tuomioistuimen soveltaman lain mukaan pidetään asianmukaisina ja
 kohtuullisina kaikki asiaan vaikuttavat tekijät huomioon ottaen, esimerkiksi:
 i) aiheutuneen vahingon luonne ja laajuus tai
 torjuntatoimenpiteiden osalta vahingon uhan luonne ja laajuus;
 ii) toimenpiteiden todennäköinen tehokkuus
 silloin, kun niihin ryhdytään; ja
 iii) asiaan liittyvä tieteellinen ja tekninen
 asiantuntemus.
 p) ’Erityisellä
 nosto-oikeudella’ (Special Drawing Right, SDR) tarkoitetaan Kansainvälisen
 valuuttarahaston määrittelemää ja omissa maksutapahtumissaan ja ‐liikenteessään
 käyttämää laskentayksikköä.
 5. Korvataan 2 kohta
 seuraavasti:
 2. Valtio, jonka
 alueella ydinlaitos sijaitsee, voi vahingon uhan vähäisyyden perusteella sulkea
 pois tämän yleissopimuksen soveltamisalasta minkä tahansa ydinlaitoksen tai
 pienen määrän ydinaineita sillä edellytyksellä, että
 (a)
 ydinlaitosten osalta Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön johtokunta on vahvistanut poissulkemista koskevat
 kriteerit ja ydinlaitoksen sijaintivaltion päätös poissulkemisesta täyttää
 kyseiset kriteerit, ja
 (b)
 pienten ydinainemäärien osalta Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön johtokunta on vahvistanut poissuljettavien määrien
 enimmäisrajat ja ydinlaitoksen sijaintivaltion päätöksessä poissulkemisesta
 noudatetaan kyseisiä enimmäisrajoja.
 Johtokunnan on tarkistettava säännöllisesti
 ydinlaitosten poissulkemista ja poissuljettavan ydinaineen pienten määrien
 enimmäisrajoja koskevat kriteerit.
 3 artikla
 Lisätään vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen I
 artiklan jälkeen kaksi uutta artiklaa (I A ja I B artikla) seuraavasti:
 I A artikla
 1. Tätä yleissopimusta
 sovelletaan ydinvahinkoon riippumatta siitä, missä se on kärsitty.
 2. Ydinlaitoksen sijaintivaltion
 lainsäädännössä voidaan kuitenkin sulkea pois tämän yleissopimuksen
 soveltamisalasta vahinko, joka on kärsitty
 (a)
 yleissopimuksen ulkopuolisen valtion alueella; tai
 (b)
 merivyöhykkeellä, jonka on perustanut
 yleissopimuksen ulkopuolinen valtio kansainvälisen merioikeuden mukaisesti.
 3. Tämän artiklan 2 kohdan
 mukaista poissulkemista voidaan soveltaa vain sellaisen yleissopimuksen
 ulkopuolisen valtion osalta,
 (a)
 jolla tapahtuma-aikana on ydinlaitos omalla
 alueellaan tai kansainvälisen merioikeuden mukaisesti perustamallaan
 merivyöhykkeellä; ja
 (b)
 joka tapahtuma-aikana ei myönnä vastaavia
 vastavuoroisia etuja.
 4. Tämän artiklan 2 kohdan
 mukainen poissulkeminen ei vaikuta IX artiklan 2 kohdan a alakohdassa
 tarkoitettuihin oikeuksiin ja tämän artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaista
 poissulkemista ei uloteta aluksella tai ilma-aluksella kärsittyyn tai aluksen
 tai ilma-aluksen kärsimään vahinkoon.
 I B artikla
 Tätä yleissopimusta ei sovelleta
 ydinlaitokseen, jota käytetään muihin kuin rauhanomaisiin tarkoituksiin.
 4 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 II artikla seuraavasti:
 1. Lisätään 3 kohdan a
 alakohdan loppuun seuraava:
 2. Ydinlaitoksen sijaintivaltio
 voi rajoittaa saataville asetettujen tapahtumakohtaisten julkisten varojen
 määrän tässä vahvistettujen määrien ja V artiklan 1 kohdan mukaisesti
 vahvistetun määrän väliseen mahdolliseen erotukseen.
 3. Lisätään 4 kohdan
 loppuun seuraava:
 Ydinlaitoksen
 sijaintivaltio voi rajoittaa saataville asetettujen julkisten varojen määrän
 tämän artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti.
 4. Korvataan 6 kohta
 seuraavasti:
 6. Yksikään henkilö ei ole vastuussa mistään
 menetyksestä tai vahingosta, joka ei ole I artiklan 1 kohdan k alakohdan
 mukainen ydinvahinko mutta joka olisi voitu määritellä sellaiseksi kyseisen
 alakohdan määräysten mukaisesti.
 5 artikla
 Lisätään vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 III artiklan ensimmäisen virkkeen jälkeen seuraava:
 Ydinlaitoksen sijaintivaltio voi kuitenkin
 sulkea tämän velvoitteen ulkopuolelle kuljetuksen, joka tapahtuu
 kokonaisuudessaan sen alueella.
 6 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 IV artikla seuraavasti:
 1. Korvataan 3 kohta
 seuraavasti:
 3. Tämän yleissopimuksen mukainen vastuu ei
 koske ydinlaitoksen haltijaa, jos se osoittaa, että ydinvahinko on johtunut
 suoraan aseellisesta selkkauksesta, vihollisuuksista, sisällissodasta tai
 kapinasta.
 2. Korvataan 5 kohta
 seuraavasti:
 5. Ydinlaitoksen haltija ei ole vastuussa
 tämän yleissopimuksen perusteella ydinvahingosta, joka on kohdistunut
 (a)
 ydinlaitokseen itseensä tai tämän laitoksen
 alueella olevaan muuhun valmiiseen tai rakenteilla olevaan ydinlaitokseen; ja
 (b)
 edellä tarkoitettujen laitosten alueella olevaan
 omaisuuteen, jota käytetään tai joka on tarkoitettu käytettäväksi sellaisten
 laitosten yhteydessä.
 3. Korvataan 6 kohta
 seuraavasti:
 6. Korvaus, joka
 maksetaan ydintapahtuman ajankohtana kyseessä olevia ydinaineita sisältäneelle
 kuljetusvälineelle aiheutuneesta vahingosta, ei voi alentaa ydinlaitoksen
 haltijan vastuuta muusta ydinvahingosta määrään, joka on alle 150 miljoonaa
 erityisnosto-oikeutta tai alle sellaisen korkeamman vastuun määrän, josta
 sopimuspuolen lainsäädännössä säädetään, tai alle sellaisen määrän, joka on
 vahvistettu V artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti.
 4. Korvataan 7 kohta seuraavasti:
 7. Tämän yleissopimuksen määräykset eivät
 vaikuta henkilön vastuuseen sellaisesta ydinvahingosta, josta ydinlaitoksen
 haltija ei tämän artiklan 3 tai 5 kohdan nojalla ole vastuussa tämän
 yleissopimuksen mukaan ja joka on johtunut tämän henkilön vahingoittamisen
 tarkoituksessa tekemästä toimesta tai laiminlyönnistä;
 7 artikla
 1. Korvataan vuoden 1963 Wienin
 yleissopimuksen V artiklan teksti seuraavasti:
 1. Ydinlaitoksen sijaintivaltio voi rajoittaa
 ydinlaitoksen haltijan vastuuta ydintapahtumasta, niin että
 (a)
 vastuun määrä on vähintään 300 miljoonaa
 erityisnosto-oikeutta; tai
 (b)
 vastuun määrä on vähintään 150 miljoonaa
 erityisnosto-oikeutta, edellyttäen että ydinvahingon korvaamiseksi kyseinen
 valtio asettaa lisäksi saataville julkisia varoja, joiden enimmäismäärä on
 vähintään 300 miljoonaa erityisnosto-oikeutta; tai
 (c)
 enintään 15 vuoden ajan tämän pöytäkirjan
 voimaantulopäivästä vastuun määrä on kyseisen siirtymäkauden aikana vähintään
 100 miljoonaa erityisnosto-oikeutta kyseisenä aikana sattuneen ydintapahtuman
 osalta. Määrä, joka on vähemmän kuin 100 miljoonaa erityisnosto-oikeutta, voidaan
 vahvistaa sillä edellytyksellä, että ydinvahingon korvaamiseksi kyseinen valtio
 asettaa saataville julkisia varoja, joiden määrä on kyseinen alhaisemman määrän
 ja 100 miljoonan erityisnosto-oikeuden välinen määrä.
 2. Riippumatta siitä, mitä tämän
 artiklan 1 kohdassa määrätään, ydinlaitoksen sijaintivaltio voi vahvistaa
 ydinlaitoksen haltijalle alhaisemman vastuun määrän, ottaen huomioon kyseessä
 olevan ydinlaitoksen tai ydinaineen luonteen ja seuraukset, joita sieltä
 peräisin olevalla ydintapahtumalla todennäköisesti olisi, edellyttäen
 kuitenkin, että tällä tavoin vahvistettu määrä on joka tapauksessa vähintään 5
 miljoonaa erityisnosto-oikeutta ja edellyttäen, että sijaintivaltio varmistaa,
 että saataville asetetaan julkisia varoja, joiden määrä on enintään 1 kohdassa
 vahvistettu määrä.
 3. Määriä, jotka vastuussa
 olevan ydinlaitoksen haltijan sijaintivaltio on vahvistanut tämän artiklan 1 ja
 2 kohdan ja IV artiklan 6 kohdan mukaisesti, sovelletaan riippumatta siitä,
 missä ydintapahtuma sattuu.
 2. Lisätään V artiklan jälkeen neljä uutta
 artiklaa (V A, V B, V C ja V D) seuraavasti:
 V A artikla
 1. Tuomioistuimen määräämät
 korot tai kulukorvaukset ydinvahinkoon perustuvien vahingonkorvauskanteiden
 osalta on maksettava V artiklassa tarkoitettujen määrien lisäksi.
 2. Edellä V artiklassa ja IV
 artiklan 6 kohdassa mainitut määrät voidaan muuntaa kansalliseksi valuutaksi
 pyöristettyinä.
 V B artikla
 Kukin sopimuspuoli varmistaa, että
 vahingonkärsineiden oikeus vahingonkorvaukseen voidaan panna täytäntöön ilman,
 että heidän tarvitsee erikseen panna vireille oikeudenkäyntiä sen perusteella
 mistä vahingonkorvaukseen tarkoitetut varat ovat peräisin.
 V C artikla
 1. Jos toimivaltaiset
 tuomioistuimet ovat sellaisen sopimuspuolen tuomioistuimia, joka ei ole
 ydinlaitoksen sijaintivaltio, ensin mainittu sopimuspuoli voi asettaa
 saataville V artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa ja VII artiklan 1 kohdassa
 edellytetyt julkiset varat sekä tuomioistuimen määräämät korot tai
 kulukorvaukset. Ydinlaitoksen sijaintivaltion on korvattava toiselle
 sopimuspuolelle mahdolliset maksetut summat. Kyseiset kaksi sopimuspuolta
 sopivat korvausmenettelystä.
 2. Jos toimivaltaiset
 tuomioistuimet ovat sellaisen sopimuspuolen tuomioistuimia, joka ei ole
 ydinlaitoksen sijaintivaltio, sopimuspuolen, jonka tuomioistuimet ovat
 toimivaltaisia, on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta
 ydinlaitoksen sijaintivaltio voi osallistua menettelyihin ja mahdollisen
 korvauksen suorittamiseen.
 V D artikla
 1. Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön pääjohtaja kutsuu koolle sopimuspuolten kokouksen V
 artiklassa tarkoitettujen vastuurajojen muuttamiseksi, jos kolmannes
 sopimuspuolista ilmoittaa tähän halukkuutensa.
 2. Muutokset hyväksytään läsnä
 olevien äänestävien sopimuspuolten kahden kolmasosan enemmistöllä, edellyttäen,
 että vähintään puolet sopimuspuolista on läsnä äänestyksen aikana.
 3. Ryhtyessään toimiin määriä
 koskevien rajojen muuttamista koskevan ehdotuksen johdosta sopimuspuolten
 kokouksessa on otettava huomioon muun muassa ydintapahtumasta aiheutuvan vahingon
 riski, rahan arvon muutokset ja vakuutusmarkkinoiden kapasiteetti.
 4. a) Kansainvälisen
 atomienergiajärjestön pääjohtajan on ilmoitettava tämän artiklan 2 kohdan
 mukaisesti hyväksytystä muutoksesta kaikille sopimuspuolille niiden hyväksyntää
 varten. Muutoksen katsotaan tulleen hyväksytyksi 18 kuukauden jälkeen sen
 ilmoittamisesta, jos vähintään kolmannes niistä sopimuspuolista, jotka olivat
 sopimuspuolia kun muutos hyväksyttiin kokouksessa, on ilmoittanut
 Kansainvälisen atomienergiajärjestön pääjohtajalle hyväksyvänsä muutoksen.
 Tämän kohdan mukaisesti hyväksytty muutos tulee voimaan 12 kuukautta sen
 hyväksymisestä muutoksen hyväksyneiden sopimuspuolten osalta.
 b) Jos 18 kuukauden kuluessa päivästä, jona
 muutoksesta ilmoitettiin sen hyväksymistä varten, muutosta ei ole hyväksytty a
 alakohdan mukaisesti, muutos katsotaan hylätyksi.
 5. Kunkin sellaisen
 sopimuspuolen osalta, joka hyväksyy muutoksen sen jälkeen kun muutos on
 hyväksytty mutta ei ole tullut voimaan tai kun muutos on tullut voimaan tämän
 artiklan 4 kohdan mukaisesti, muutos tulee voimaan 12 kuukautta sen jälkeen kun
 kyseinen sopimuspuoli on hyväksynyt muutoksen.
 6. Valtio, josta tulee tämän
 yleissopimuksen sopimuspuoli sen jälkeen, kun muutos on tullut tämän artiklan 4
 kohdan mukaisesti voimaan ja joka ei ole toisin ilmoittanut,
 (a)
 katsotaan muutetun yleissopimuksen sopimuspuoleksi;
 ja
 (b)
 muuttamattoman yleissopimuksen sopimuspuoleksi
 sellaisten sopimusvaltioiden osalta, joita muutos ei sido.
 8 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 VI artikla seuraavasti:
 1. Korvataan 1 kohta
 seuraavasti:
 (a)
 Tämän yleissopimuksen mukaiset korvausoikeudet
 päättyvät, jos kannetta ei ole nostettu
 i) ihmishengen menetyksen ja henkilövahingon
 osalta kolmenkymmenen vuoden kuluessa ydintapahtuman sattumisesta;
 ii) muun vahingon osalta kymmenen vuoden kuluessa
 ydintapahtuman sattumisesta.
 (b)
 Jos ydinlaitoksen sijaintivaltion lainsäädännön
 mukaan ydinlaitoksen haltijan vastuu on kuitenkin katettu vakuutuksella tai
 muulla rahoitusvakuudella, mukaan lukien pitempiaikaiset valtion varat,
 toimivaltaisen tuomioistuimen soveltamassa lainsäädännössä voidaan säätää, että
 ydinlaitoksen haltijaa vastaan olevat korvausoikeudet päättyvät vasta kyseisen
 pitemmän vanhentumisajan jälkeen ja että kyseinen vanhentumisaika ei saa olla pitempi
 kuin se aika, jona ydinlaitoksen haltijan vastuu on katettu sijaintivaltion
 lainsäädännön mukaisesti.
 (c)
 Ihmishengen menetystä ja henkilövahinkoa tai tämän
 kohdan b alakohdan mukaisen laajentamisen perusteella muuta vahinkoa koskevat
 kanteet, jotka pannaan vireille sen jälkeen kun kymmenen vuotta on kulunut
 ydintapahtumasta, eivät missään tapauksessa vaikuta sellaisen henkilön
 oikeuteen saada vahingonkorvausta tämän yleissopimuksen nojalla, joka ennen
 kyseisen ajanjakson päättymistä on pannut vireille kanteen ydinlaitoksen
 haltijaa vastaan.
 2. Poistetaan 2 kohta.
 3. Korvataan 3 kohta
 seuraavasti:
 3. Tämän yleissopimuksen mukaisiin
 korvausoikeuksiin sovelletaan toimivaltaisen tuomioistuimen soveltamassa
 lainsäädännössä vahvistettua vanhenemisaikaa, jos kannetta ei panna vireille
 kolmen vuoden kuluessa siitä päivästä, jona vahingonkärsijä sai tiedon tai
 hänen olisi kohtuullista huolellisuutta noudattaen pitänyt saada tieto
 vahingosta ja vastuussa olevasta ydinlaitoksen haltijasta, edellyttäen, että
 tämän artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti määrättyjä vanhenemisaikoja
 ei ole ylitetty.
 9 artikla
 Muutetaan VII artikla seuraavasti:
 1. Lisätään seuraavat kaksi
 virkettä 1 kohdan loppuun ja näin muutetusta kohdasta tulee kyseisen kohdan a
 alakohta:
 Jos ydinlaitoksen
 haltijan vastuuta ei ole rajoitettu, ydinlaitoksen sijaintivaltio voi vahvistaa
 vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan rahoitusvakuuden raja-arvon,
 edellyttäen, että kyseinen raja-arvo ei ole alhaisempi kuin 300 miljoonaa
 erityisnosto-oikeutta. Ydinlaitoksen sijaintivaltio varmistaa ydinlaitoksen
 haltijaa vastaan vahvistettujen korvausvaatimusten täyttämisen niiltä osin kuin
 rahoitusvakuuden tuotto ei ole riittävä korvausvaatimusten täyttämiseksi, mutta
 kuitenkin niin, että määrä ei ylitä tämän kohdan mukaista rahoitusvakuuden
 määrää.
 2. Lisätään 1 kohtaan b alakohta
 seuraavasti:
 (b) Riippumatta
 siitä, mitä tämän kohdan a alakohdassa määrätään, silloin kun ydinlaitoksen
 haltijan vastuuta ei ole rajoitettu, ydinlaitoksen sijaintivaltio voi vahvistaa
 ydinlaitoksen haltijan rahoitusvakuudelle alhaisemman määrän, ottaen huomioon
 kyseessä olevan ydinlaitoksen tai ydinaineiden luonteen ja seuraukset, joita
 sieltä peräisin olevalla ydintapahtumalla todennäköisesti olisi, edellyttäen
 kuitenkin, että tällä tavoin vahvistettu määrä on joka tapauksessa vähintään 5
 miljoonaa erityisnosto-oikeutta, ja edellyttäen, että sijaintivaltio varmistaa
 ydinlaitoksen haltijaa vastaan vahvistettujen ydinvahinkoa koskevien
 korvausvaatimusten täyttämisen niiltä osin kuin vakuutuksen tai muun
 rahoitusvakuuden tuotto ei ole riittävä vaatimusten täyttämiseksi varaamalla
 tarvittavat varat, joiden määrä on enintään tämän kohdan a alakohdassa
 tarkoitettu määrä.
 3. Lisätään artiklan 3 kohdassa
 sanojen ”tämän artiklan” jälkeen sanat ”tai V artiklan 1 kohdan b ja c
 alakohdan”.
 10 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 VIII artikla seuraavasti:
 1. VIII artiklan tekstistä tulee
 kyseisen artiklan 1 kohta.
 2. Lisätään uusi 2 kohta
 seuraavasti:
 2. Jollei VI artiklan 1 kohdan c alakohdan
 säännön soveltamisesta muuta johdu, silloin kun ydinlaitoksen haltijaa vastaan
 vireille pantujen korvausvaatimusten osalta tämän yleissopimuksen perusteella
 korvattava vahinko ylittää tai todennäköisesti ylittää V artiklan 1 kohdan
 mukaisesti saataville asetetun enimmäismäärän, korvauksen jakamisessa annetaan
 etusija korvausvaatimuksille, jotka koskevat ihmishengen menetystä tai
 henkilövahinkoa.
 11 artikla
 Lisätään vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen X
 artiklan loppuun uusi virke seuraavasti:
 Tämän artiklan mukainen takautumisoikeus
 voidaan ulottaa myös ydinlaitoksen sijaintivaltioon siltä osin kuin se on
 asettanut saataville tämän yleissopimuksen mukaiset julkiset varat.
 12 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 XI artikla seuraavasti:
 1. Lisätään uusi 1 a kohta
 seuraavasti:
 1a. Jos
 ydintapahtuma sattuu sopimuspuolen talousvyöhykkeen alueella tai, jos
 sopimuspuolella ei ole talousvyöhykettä, sellaisella alueella, jonka rajat
 eivät ylittäisi talousvyöhykkeen rajoja, jos sillä olisi sellainen, ainoastaan
 kyseisen sopimuspuolen tuomioistuimet ovat toimivaltaisia käsittelemään
 kyseisestä ydinvahingosta johtuvat vahingonkorvauskanteet. Edellistä virkettä
 sovelletaan, jos kyseinen sopimuspuoli on ilmoittanut yleissopimuksen tallettajalle
 kyseisestä alueesta ennen ydintapahtumaa. Tämän kohdan määräyksiä ei tule
 tulkita siten, että ne mahdollistaisivat toimivallan käytön kansainvälisen
 merioikeuden vastaisella tavalla, mukaan lukien Yhdistyneiden kansakuntien
 merioikeusyleissopimus.
 2. Korvataan 2 kohta
 seuraavasti:
 2. Jos
 ydintapahtuma ei satu minkään sopimuspuolen alueella tai 1 a kohdan mukaisesti
 ilmoitetulla alueella tai jos ydintapahtuman paikka ei ole varmuudella
 määritettävissä, sen valtion tuomioistuimet, jossa vastuussa olevan ydinlaitoksen
 haltijan laitos sijaitsee, ovat toimivaltaisia käsittelemään
 vahingonkorvauskanteet.
 3. Lisätään 3 kohdan
 ensimmäiselle riville ja b alakohtaan numeron ”1” jälkeen ”1 a”.
 4. Lisätään uusi 4 kohta
 seuraavasti:
 4. Sopimuspuoli, jonka tuomioistuimilla on
 toimivalta, varmistaa, että vain yhdellä sen tuomioistuimella on toimivalta
 tietyn ydintapahtuman suhteen.
 13 artikla
 Lisätään XI artiklan jälkeen uusi XI A artikla
 seuraavasti:
 XI A artikla
 Sopimuspuoli, jonka tuomioistuimet ovat
 toimivaltaisia käsittelemään vahingonkorvauskanteita, varmistaa, että
 ydinvahinkojen osalta:
 (a)
 mikä tahansa valtio voi panna vireille
 vahingonkorvauskanteen sellaisten henkilöiden puolesta, jotka ovat kärsineet
 ydinvahingon ja jotka ovat kyseisen valtion kansalaisia tai joilla on koti- tai
 asuinpaikka kyseisen valtion alueella ja jotka ovat antaneet tähän
 suostumuksensa; ja
 (b)
 kuka tahansa henkilö voi panna vireille kanteen
 pannakseen täytäntöön tähän yleissopimukseen perustuvat oikeutensa, jotka on
 saatu sijaantulon tai luovutuksen perusteella.
 14 artikla
 Korvataan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 XII artiklan teksti seuraavasti:
 XII artikla
 1. Sopimuspuolen toimivaltaisen
 tuomioistuimen tuomio, johon ei enää voida hakea muutosta varsinaisin
 muutoksenhakukeinoin, tunnustetaan, paitsi jos
 (a)
 tuomio on saatu petollisin keinoin;
 (b)
 osapuolelle, jota vastaan tuomio on annettu, ei
 annettu asianmukaista tilaisuutta esittää asiaansa; tai
 (c)
 tuomio on vastoin sen sopimuspuolen
 oikeusjärjestyksen perusteita, jonka alueella tunnustamista pyydetään, tai se
 ei ole oikeuden perusnormien mukainen.
 2. Tuomio, joka tunnustetaan
 tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti, voidaan panna täytäntöön aivan kuin se
 olisi kyseisen sopimuspuolen tuomioistuimen antama tuomio, kun se on esitetty
 täytäntöönpantavaksi sen sopimuspuolen lainsäädännössä edellytettyjen
 muodollisuuksien mukaisesti, jossa täytäntöönpanoa pyydetään. Tuomion kohteena
 olevan korvausvaatimuksen aineellista sisältöä ei saa tutkia edelleen.
 15 artikla
 Muutetaan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 XIII artikla seuraavasti:
 1. XIII artiklan tekstistä tulee
 kyseisen artiklan 1 kohta.
 2. Lisätään uusi 2 kohta
 seuraavasti:
 2. Riippumatta siitä, mitä tämän artiklan 1
 kohdassa määrätään, siltä osin kuin ydinvahinkoa koskevan korvauksen määrä on
 yli 150 miljoonaa erityisnosto-oikeutta, ydinlaitoksen sijaintivaltion
 lainsäädännössä voidaan poiketa tämän yleissopimuksen määräyksistä sellaisen
 toisen valtion alueella tai kansainvälisen merioikeuden mukaisesti perustetulla
 merivyöhykkeellä kärsityn ydinvahingon osalta, jolla tapahtuman aikana on
 ydinlaitos kyseisellä alueella, jos se ei myönnä samaa määrää vastaavaa etua.
 16 artikla
 Korvataan vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen
 XVIII artiklan teksti seuraavasti:
 Tämä yleissopimus ei vaikuta sopimuspuolen
 oikeuksiin ja velvoitteisiin, joita sillä on yleisen kansainvälisen oikeuden
 nojalla.
 17 artikla
 Lisätään vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen XX
 artiklan jälkeen uusi XX A artikla seuraavasti:
 XX A artikla
 1. Jos sopimuspuolten välillä
 syntyy riita tämän yleissopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta, asianomaiset
 sopimuspuolet pyrkivät löytämään ratkaisun neuvottelemalla tai millä tahansa
 muulla niitä tyydyttävällä rauhanomaisella riitojenratkaisumenettelyllä.
 2. Jos tämän artiklan 1 kohdassa
 tarkoitetun tapaista riitaa ei voida ratkaista kuuden kuukauden kuluessa tämän
 artiklan 1 kohdan mukaisen neuvottelupyynnön esittämisestä, se on siirrettävä
 minkä tahansa riidan osapuolen pyynnöstä välimiesmenettelyyn tai Kansainvälisen
 tuomioistuimen ratkaistavaksi. Jos riita alistetaan välimiesmenettelyyn,
 eivätkä osapuolet kuuden kuukauden kuluessa pyynnöstä ole pystyneet sopimaan
 välimiesmenettelyn järjestämisestä, jokin osapuolista voi pyytää Kansainvälisen
 tuomioistuimen presidenttiä tai Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriä
 nimeämään yhden tai useamman välimiehen. Jos osapuolten esittämät pyynnöt ovat
 ristiriitaisia, annetaan etusija Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille
 esitetylle pyynnölle.
 3. Ratifioidessaan tai
 hyväksyessään tämän yleissopimuksen tai liittyessään siihen valtio voi
 julistaa, että se ei katso joko toisen tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetun
 riidanratkaisumenettelyn tai kummankaan riidanratkaisumenettelyn sitovan sitä.
 Tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu riidanratkaisumenettely ei sido muita
 sopimuspuolia sellaisen sopimuspuolen suhteen, jonka osalta tällainen julistus
 on voimassa.
 4. Sopimuspuoli, joka on antanut
 tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun julistuksen, voi milloin tahansa
 peruuttaa sen ilmoittamalla siitä tallettajalle.
 18 artikla
 1. Poistetaan vuoden 1963 Wienin
 yleissopimuksen XX–XXV artikla, XXVI artiklan 2 ja 3 kohta ja kohtanumero ”1”
 sekä XXVII ja XXIX artikla.
 2. Vuoden 1963 Wienin
 yleissopimusta ja tätä pöytäkirjaa luetaan ja tulkitaan pöytäkirjan
 sopimuspuolten kesken yhtenä tekstinä, johon voidaan viitata korvausvastuusta
 ydinvahinkojen alla tehtynä vuoden 1997 Wienin yleissopimuksena.
 19 artikla
 1. Valtiota, joka on tämän
 pöytäkirjan sopimuspuoli mutta ei vuonna 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen
 sopimuspuoli, sitovat kyseisen yleissopimuksen määräykset, sellaisina kuin ne
 ovat tällä pöytäkirjalla muutettuina, suhteessa muihin pöytäkirjan
 sopimuspuolina oleviin valtioihin, ja jollei kyseinen valtio muuta ilmoita 20
 artiklassa tarkoitettua asiakirjaa tallentaessaan, sitä sitovat vuonna 1963
 tehdyn Wienin yleissopimuksen määräykset suhteessa valtioihin, jotka ovat sen
 sopimuspuolia.
 2. Tämän pöytäkirjan määräykset
 eivät vaikuta sellaisen valtion velvoitteisiin, joka on sekä vuoden 1963 Wienin
 yleissopimuksen sopimuspuoli ja tämän pöytäkirjan sopimuspuoli, suhteessa
 sellaiseen valtioon, joka on vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen sopimuspuoli
 mutta ei tämän pöytäkirjan sopimuspuoli.
 20 artikla
 1. Tämä pöytäkirja on avoinna
 kaikille valtioille allekirjoittamista varten Kansainvälisen atomienergiajärjestön
 päätoimipaikassa Wienissä 29 päivästä syyskuuta 1997 alkaen sen voimaantuloon
 saakka.
 2. Tämän pöytäkirjan voimaantulo
 edellyttää, että sen allekirjoittaneet valtiot ratifioivat tai hyväksyvät sen.
 3. Pöytäkirjan voimaantulon
 jälkeen valtio, joka ei ole allekirjoittanut tätä pöytäkirjaa, voi liittyä
 siihen.
 4. Ratifiointi-, hyväksymis- tai
 liittymisasiakirjat tallennetaan Kansainvälisen atomienergiajärjestön
 pääjohtajan huostaan, joka toimii tämän pöytäkirjan tallettajana.
 21 artikla
 1. Tämä pöytäkirja tulee voimaan
 kolmen kuukauden kuluttua päivästä, jona viides ratifiointi- tai
 hyväksymisasiakirja on talletettu.
 2. Jokaisen valtion osalta, joka
 ratifioi tai hyväksyy tämän pöytäkirjan tai liittyy siihen viidennen
 ratifiointi- tai hyväksymisasiakirjan tallettamisen jälkeen, tämä pöytäkirja
 tulee voimaan kolmen kuukauden kuluttua päivästä, jona kyseinen valtio talletti
 asianmukaisen asiakirjan.
 22 artikla
 1. Sopimuspuoli voi irtisanoa
 tämän pöytäkirjan ilmoittamalla siitä kirjallisesti tallettajalle.
 2. Irtisanominen tulee voimaan
 vuoden kuluttua päivästä, jona tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen.
 3. Kun tämän pöytäkirjan
 sopimuspuoli irtisanoo vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen sen XXVI artiklan
 mukaisesti, tätä ei katsota tämän pöytäkirjan sopimuspuolten osalta tällä
 pöytäkirjalla muutetun vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen irtisanomiseksi.
 4. Riippumatta siitä, että jokin
 sopimuspuoli irtisanoo tämän pöytäkirjan tämän artiklan mukaisesti, tämän
 pöytäkirjan määräyksiä sovelletaan edelleen sellaisen ydintapahtuman
 aiheuttamaan mahdolliseen ydinvahinkoon, joka on sattunut ennen irtisanomisen
 voimaantuloa.
 23 artikla
 Tallettaja ilmoittaa kaikille
 sopimusvaltioille ja muille valtioille viipymättä:
 (a)
 kaikki tämän pöytäkirjan allekirjoittamiset;
 (b)
 kaikki ratifioimis-, hyväksymis- tai
 liittymisasiakirjojen talletukset;
 (c)
 tämän pöytäkirjan voimaantulon;
 (d)
 kaikki XI artiklan 1 a kohdan perusteella
 vastaanotetut ilmoitukset;
 (e)
 pyynnöt kutsua koolle tarkistuskokous vuoden 1963
 Wienin yleissopimuksen XXVI artiklan mukaisesti ja sopimuspuolten kokous vuoden
 1963 Wienin yleissopimuksen V D artiklan, sellaisena kuin se on muutettuna
 tällä pöytäkirjalla, mukaisesti;
 (f)
 22 artiklan mukaisesti vastaanotetut
 irtisanomisilmoitukset ja muut tähän pöytäkirjaan liittyvät asiaankuuluvat
 ilmoitukset.
 24 artikla
 1. Tämän pöytäkirjan
 alkuperäiskappale, jonka arabian-, englannin-, espanjan-, kiinan-, ranskan- ja
 venäjänkieliset tekstit ovat yhtä todistusvoimaiset, talletetaan tallettajan
 huostaan.
 2. Kansainvälinen
 atomienergiajärjestö laatii vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen konsolidoidun
 toisinnon, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna tällä pöytäkirjalla,
 arabian, englannin, espanjan, kiinan, ranskan ja venäjän kielellä, kuten tämän
 pöytäkirjan liitteestä ilmenee.
 3. Asiakirjan tallettaja
 toimittaa kaikille valtioille oikeaksi todistetut jäljennökset tästä
 pöytäkirjasta sekä vuoden 1963 Wienin yleissopimuksen konsolidoidun tekstin,
 sellaisena kuin se on muutettuna tällä pöytäkirjalla.
 Tämän
 vakuudeksi allekirjoittaneet, siihen asianmukaisesti
 valtuutettuina, ovat allekirjoittaneet tämän pöytäkirjan.
 Tehty Wienissä kahdentenatoista päivänä
 syyskuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäseitsemän.
 [1] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [2] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm.
 [3] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [4] Tunnustamisesta voidaan kieltäytyä vain, jos a) tuomio
 on saatu petollisin keinoin; b) osapuolelle, jota vastaan tuomio on annettu, ei
 annettu asianmukaista tilaisuutta esittää asiansa; tai c) tuomio on vastoin sen
 sopimusvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public), missä
 tunnustamista pyydetään, tai se ei ole oikeuden perusnormien mukainen.
 [5] EY:n tuomioistuin, asia 22/70, AETR, tuomio 21.10.1970
 (Kok., s. 263).
 [6] EUVL
 L 299, 16.11.2005, s. 62.
 [7] EUVL
 L 339, 12.12.2007, s. 3.
 [8] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.10.2017
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 347/37
 2017 m. rugpjūčio 4 d. pareikštas ieškinys byloje Estévez Puerto ir kt./Komisija ir BPV
 (Byla T-504/17)
 (2017/C 347/47)
 Proceso kalba: ispanų
 Šalys
 Ieškovai: José Ramón Estévez Puerto (Cherés de la Frontera, Ispanija) ir 14 kitų ieškovų, atstovaujami advokatų B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín ir B. Fernández García
 Atsakovės: Europos Komisija ir Bendra pertvarkymo valdyba
 Reikalavimai
 Ieškovai Bendrojo Teismo prašo panaikinti:
 —
 2017 m. birželio 7 d. vykdomosios sudėties Bendros pertvarkymo valdybos sprendimą (SRB/EES/2017/08) tiek, kiek juo buvo patvirtinta Banco Popular Español, S.A. pertvarkymo schema;
 —
 2017 m. birželio 7 d. Komisijos sprendimą (ES) 2017/1246 tiek, kiek juo buvo patvirtinta Banco Popular Español, S.A. pertvarkymo procedūra.
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai yra tokie patys, kaip nurodyti byloje T-478/17, Mutualidad de la Abogacía ir Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Bendra pertvarkymo valdyba, byloje T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno ir SFL/Bendra pertvarkymo valdyba, byloje T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Komisija ir Bendra pertvarkymo valdyba, byloje T-483/17, García Suárez ir kt./Komisija ir Bendra pertvarkymo valdyba, byloje T-484/17, Fidesban ir kt./Bendra pertvarkymo valdyba, byloje T-497/17, Sánchez del Valle ir Calatrava Real State 2015/Komisija ir Bendra pertvarkymo valdyba ir byloje T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija ir Bendra pertvarkymo valdyba.


type: legislation

text:
 |
 52011PC0028
 Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega lubatakse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1829/2003 lasta turule geneetiliselt muundatud maisi MON 89034 × MON 88017 (MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3) sisaldavaid, sellest koosnevaid või sellest valmistatud tooteid /* KOM/2011/0028 lõplik - NLE 2011/0010 */
 [pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel 1.2.2011KOM(2011) 28 lõplik2011/0010 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUS,millega lubatakse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1829/2003 lasta turule geneetiliselt muundatud maisi MON 89034 × MON 88017 (MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3) sisaldavaid, sellest koosnevaid või sellest valmistatud tooteid(Ainult prantsus- ja hollandikeelne tekst on autentsed) (EMPs kohaldatav tekst)SELETUSKIRILisatud nõukogu otsuse ettepanek käsitleb geneetiliselt muundatud maisi MON 89034 × MON 88017 (MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3) sisaldavat, sellest koosnevat või sellest valmistatud toitu ja sööta, mille turule laskmiseks esitas äriühing Monsanto Europe S.A. Madalmaade pädevale asutusele 6. veebruaril 2007. aastal taotluse vastavalt määrusele (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta.Lisatud ettepanek käsitleb ka maisi MON 89034 × MON 88017 sisaldavate või sellest koosnevate muude toodete (v.a toidu ja sööda) turule laskmist muu maisiga samal otstarbel, välja arvatud selle viljelemiseks.Euroopa Toiduohutusamet esitas 30. märtsil 2010 kooskõlas määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklitega 6 ja 18 heakskiitva arvamuse. Arvamuses on selgitatud, et mais MON 89034 x MON 88017 on inimeste ja loomade tervisele ning keskkonnale sama ohutu kui geneetiliselt muundamata mais. Seega on arvamuses tehtud järeldus, et on vähetõenäoline, et taotluses kirjeldatud maisi MON 89034 x MON 88017 sisaldavate, sellest koosnevate või sellest valmistatud toodete turule laskmine mõjuks kavandatud kasutusviiside puhul inimeste ja loomade tervisele või keskkonnale kahjulikult.Seda arvesse võttes esitati 15. novembril 2010 toiduahela ja loomatervishoiu alalisele komiteele hääletamiseks komisjoni otsuse eelnõu, millega lubatakse viia liidu turule geneetiliselt muundatud maisi MON 89034 x MON 88017 sisaldavaid, sellest koosnevaid või sellest valmistatud tooteid. Komitee ei esitanud oma arvamust: 12 liikmesriiki (154 häält) hääletasid eelnõu poolt, 10 liikmesriiki (138 häält) selle vastu ja 5 liikmesriiki (53 häält) loobusid hääletamisest.Seega peab komisjon vastavalt määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 35 lõikele 2 ja kooskõlas nõukogu otsuse 1999/468/EÜ (muudetud nõukogu otsusega 2006/512/EÜ) artikliga 5 esitama nõukogule ettepaneku võetavate meetmete kohta ja teavitama parlamenti ning nõukogu peab kolme kuu jooksul tegema kvalifitseeritud häälteenamusega otsuse.2011/0010 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUS,millega lubatakse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1829/2003 lasta turule geneetiliselt muundatud maisi MON 89034 × MON 88017 (MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3) sisaldavaid, sellest koosnevaid või sellest valmistatud tooteid(Ainult prantsus- ja hollandikeelne tekst on autentsed) (EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta,[1] eriti selle artikli 7 lõiget 3 ja artikli 19 lõiget 3,võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekutning arvestades järgmist:1. Äriühing Monsanto Europe S.A esitas 6. veebruaril 2007 Madalmaade pädevale asutusele määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklite 5 ja 17 kohase taotluse maisi MON 89034 × MON 88017 sisaldavate, sellest koosnevate või sellest valmistatud toidu, toidu koostisosade ja sööda turule laskmiseks (edaspidi „taotlus”).2. Taotlus hõlmab ka maisi MON 89034 x MON 88017 sisaldavate või sellest koosnevate muude toodete (v.a toidu ja sööda) turule laskmist muu maisiga samal otstarbel, välja arvatud selle viljelemise otstarbel. Seega sisaldab taotlus vastavalt määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 5 lõikele 5 ja artikli 17 lõikele 5 ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/18/EÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta)[2] III ja IV lisas nõutud andmeid ja teavet ning direktiivi 2001/18/EÜ II lisas sätestatud põhimõtete kohaselt tehtud riskihindamisega seotud teavet ja järeldusi. Taotlus sisaldab ka direktiivi 2001/18/EÜ VII lisale vastavat keskkonnamõjude seire kava.3. Euroopa Toiduohutusamet (edaspidi „toiduohutusamet”) esitas 30. märtsil 2010 kooskõlas määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklitega 6 ja 18 heakskiitva arvamuse. Arvamuses on selgitatud, et mais MON 89034 x MON 88017 on inimeste ja loomade tervisele ning keskkonnale sama ohutu kui geneetiliselt muundamata mais. Seega on arvamuses tehtud järeldus, et on vähetõenäoline, et taotluses kirjeldatud maisi MON 89034 x MON 88017 sisaldavate, sellest koosnevate või sellest valmistatud toodete (edaspidi „tooted”) turule laskmine mõjuks kavandatud kasutusviiside puhul inimeste ja loomade tervisele või keskkonnale kahjulikult[3]. Toiduohutusamet võttis oma arvamuse esitamisel arvesse kõiki liikmesriikide küsimusi ja kaalutlusi, mis olid tõstatatud riiklike pädevate asutustega konsulteerimise käigus, nagu on ette nähtud kõnealuse määruse artikli 6 lõikega 4 ja artikli 18 lõikega 4.4. Toiduohutusamet jõudis oma arvamuses ka järeldusele, et taotleja esitatud keskkonnaseirekava, mis koosneb üldisest järelevalvekavast, on kooskõlas toodete kavandatud kasutusega.5. Neid kaalutlusi arvesse võttes tuleks anda luba kõnealuste toodete turule laskmiseks.6. Igale geneetiliselt muundatud organismile tuleks määrata kordumatu tunnus vastavalt komisjoni 14. jaanuari 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 65/2004, millega luuakse süsteem geneetiliselt muundatud organismide kordumatute tunnuste väljatöötamiseks ja määramiseks[4].7. Toiduohutusameti arvamuse kohaselt ei ole maisi MON 89034 x MON 88017 sisaldava, sellest koosnevate või sellest valmistatud toidu, toidu koostisosade ega sööda puhul vaja kehtestada määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 13 lõikes 1 ja artikli 25 lõikes 2 sätestatud märgistusnõuetele lisaks märgistuse erinõudeid. Et tagada toodete kasutamine käesoleva otsuse kohaselt välja antava loa piires, peab loataotluses käsitletud GMOd sisaldava või sellest koosneva sööda ja muid GMOsid sisaldavate või nendest koosnevate toodete (v.a toit ja sööt) märgistusel olema selgelt märgitud, et kõnealuseid tooteid ei tohi kasutada viljelemiseks.8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1830/2003 (milles käsitletakse geneetiliselt muundatud organismide jälgitavust ja märgistamist, geneetiliselt muundatud organismidest valmistatud toiduainete ja sööda jälgitavust ning millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ)[5] artikli 4 lõikes 6 on sätestatud GMOsid sisaldavate või nendest koosnevate toodete märgistamise nõuded. Kõnealuse määruse artikli 4 lõigetes 1–5 on sätestatud jälgitavusnõuded GMOsid sisaldavate või nendest koosnevate toodete jaoks ning artiklis 5 on sätestatud jälgitavusnõuded GMOdest valmistatud toidu ja sööda jaoks.9. Loa omanik peaks esitama komisjonile aastaaruanded keskkonnamõjude seirekavas sätestatud meetmete rakendamise ja tulemuste kohta. Tulemused esitatakse vastavalt komisjoni 13. oktoobri 2009. aasta otsusele 2009/770/EÜ, millega kehtestatakse standardne aruandevorm toodetena või toodete koostises turule viidavate geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise seiretulemuste esitamiseks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2001/18/EÜ[6]. Toiduohutusameti arvamuses ei õigustata määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 6 lõike 5 punktis e ja artikli 18 lõike 5 punktis e nimetatud turule laskmise, kasutamise ja käitlemise eritingimuste ega kitsenduste kehtestamist, sealhulgas turustamisjärgset järelevalvet toidu ja sööda kasutamise üle, ega eritingimuste rakendamist konkreetsete ökosüsteemide/keskkonna ja/või geograafiliste piirkondade kaitsmiseks.10. Kogu asjakohane teave toodete lubade kohta tuleb kanda ühenduse geneetiliselt muundatud toidu ja sööda registrisse, nagu on sätestatud määruses (EÜ) nr 1829/2003.11. Käesolevast otsusest tuleb bioloogilise ohutuse teabevõrgustiku kaudu teatada bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni Cartagena bioloogilise ohutuse protokolli osalistele vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1946/2003 (geneetiliselt muundatud organismide piiriülese liikumise kohta)[7] artikli 9 lõikele 1 ja artikli 15 lõike 2 punktile c.12. Taotlejaga on käesolevas otsuses sätestatud meetmete asjus nõu peetud.13. Toiduahela ja loomatervishoiu alaline komitee ei ole oma eesistuja poolt kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul arvamust avaldanud,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:Artikkel 1 Geneetiliselt muundatud organism ja kordumatu tunnusGeneetiliselt muundatud maisile ( Zea mays L.) MON 89034 × MON 88017, mida on kirjeldatud käesoleva otsuse lisa punktis b, antakse määruse (EÜ) nr 65/2004 kohane kordumatu tunnus MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3.Artikkel 2 Loa andmineVastavalt käesolevas otsuses kirjeldatud tingimustele on määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 4 lõike 2 ja artikli 16 lõike 2 tähenduses lubatud järgmised tooted:a) maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldav, sellest koosnev või sellest valmistatud toit ja toidu koostisosad;b) maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldav, sellest koosnev või sellest valmistatud sööt;c) muud tooted, v.a toit ja sööt, mis sisaldavad maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 või koosnevad sellest ja mida kasutatakse nagu muud maisi, kuid ei viljeleta.Artikkel 3 Märgistamine1. Määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 13 lõikes 1 ja artikli 25 lõikes 2 ning määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 4 lõikes 6 sätestatud märgistusnõuete kohaldamisel tuleb organismi nimetuseks märkida „mais”.2. Artikli 2 punktides b ja c nimetatud maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldavate või sellest koosnevate toodete märgistusel ja nende toodete saatedokumentides peab olema märge „ei ole ette nähtud viljelemiseks”.Artikkel 4 Keskkonnamõjude seire1. Loa omanik tagab käesoleva otsuse lisa punktis h sätestatud keskkonnamõjude seire kava koostamise ja rakendamise.2. Loa omanik esitab vastavalt komisjoni otsusele 2009/770/EÜ komisjonile aastaaruanded seirekavas sätestatud meetmete rakendamise ja tulemuste kohta.Artikkel 5 Ühenduse registerKäesoleva otsuse lisas esitatud teave kantakse määruse (EÜ) nr 1829/2003 artiklis 28 sätestatud geneetiliselt muundatud toidu ja sööda ühenduse registrisse.Artikkel 6 Loa omanikLoa omanik on äriühing Monsanto Europe S.A. (Belgia), kes esindab äriühingut Monsanto Company (USA).Artikkel 7 KehtivusKäesolevat otsust kohaldatakse kümne aasta jooksul alates selle teatavaks tegemise kuupäevast.Artikkel 8 AdressaatKäesolev otsus on adresseeritud äriühingule Monsanto Europe S.A., Avenue de Tervuren 270-272, B-1150 Brüssel, Belgia.Brüssel,Nõukogu nimeleesistujaLISAa) Taotleja ja loa omanik:Nimi: Monsanto Europe S.A.Aadress: Avenue de Tervuren 270-272, B-1150 Brüssel, BelgiaJärgmise äriühingu nimel: Monsanto Company, 800 N. Lindbergh Boulevard, St. Louis, Missouri 63167, USA.b) Toodete nimetus ja kirjeldus:1) maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldav, sellest koosnev või sellest valmistatud toit ja toidu koostisosad;2) maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldav, sellest koosnev või sellest valmistatud sööt;3) muud tooted, v.a toit ja sööt, mis sisaldavad maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 või koosnevad sellest ja mida kasutatakse nagu muud maisi, kuid ei viljeleta.Taotluses kirjeldatud geneetiliselt muundatud mais MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 on saadud maisiliinide MON-89Ø34-3 ja MON-88Ø17-3 ristamisel ning selles sünteesitakse valke Cry1A.105 ja Cry2Ab2, mis kaitsevad seda teatavate taimi kahjustavate liblikaliste eest, Cry3Bb1-valku, mis kaitseb seda teatavate mardikaliste taimekahjurite eest, ning CP4 EPSPS-valku, mis muudab kõnealuse maisi vastupidavaks umbrohutõrjeaine glüfosaadi suhtes.c) Märgistamine:1) määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 13 lõikes 1 ja artikli 25 lõikes 2 ning määruse (EÜ) nr 1830/2003 artikli 4 lõikes 6 sätestatud märgistuse erinõuete kohaldamisel on organismi nimetus „mais”;2) käesoleva otsuse artikli 2 punktides b ja c nimetatud maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 sisaldavate või sellest koosnevate toodete märgistusel ja nende toodete saatedokumentides peab olema märge „ei ole ette nähtud viljelemiseks”.d) Määramismeetod:- geneetiliselt muundatud maisi MON-89Ø34-3 ja MON-88Ø17-3 puhul polümeraasi ahelreaktsioonil (PCR) põhinev muundorganismispetsiifiline meetod, mis on valideeritud maisi MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3 jaoks;- meetodi on seemnete puhul valideerinud määruse (EÜ) nr 1829/2003 alusel asutatud Euroopa Liidu referentlabor; avaldatud veebilehel http://gmo-crl.jrc.ec.europa.eu/statusofdoss.htm;- etalonained: AOCS 0406-A ja AOCS 0906-E (MON-89Ø34-3 jaoks) ja AOCS 0406-A ja AOCS 0406-D (MON-88Ø17-3 jaoks), mis on kättesaadavad American Oil Chemists Society veebilehe http://www.aocs.org/tech/crm kaudu.e) Kordumatu tunnus:MON-89Ø34-3xMON-88Ø17-3.f) Bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni Cartagena bioloogilise ohutuse protokolli II lisa alusel nõutav teave:Bioohutuse teabevõrgustik, kande identifikaator: vt [ täidetakse pärast teatavakstegemist ].g) Toodete turule laskmise, kasutamise või käitlemise tingimused või piirangud:Ei ole nõutud.h) SeirekavaDirektiivi 2001/18/EÜ VII lisale vastav keskkonnamõjude seire kava.[Link: kava on avaldatud Internetis ]i) Turustamisjärgse järelevalve nõuded toidu kasutamisel inimtoidunaEi ole nõutud.Märkus: aja jooksul võib tekkida vajadus muuta linke asjaomastele dokumentidele. Kõnealused muudatused tehakse üldsusele teatavaks geneetiliselt muundatud toidu ja sööda ühenduse registri ajakohastamisel. [1] ELT L 268, 18.10.2003, lk 1.[2] EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1.[3] http://registerofquestions.efsa.europa.eu/roqFrontend/questionLoader?question=EFSA-Q-2007-056[4] ELT L 10, 16.1.2004, lk 5.[5] ELT L 268, 18.10.2003, lk 24.[6] ELT L 275, 21.10.2009, lk 9.[7] ELT L 287, 5.11.2003, lk 1.


type: other

text:
Približný počet výsledkov: 854 (zobraziť štatistiku vyhľadávania)
 vrazda nájdené 3825 krát v 854 dokumentoch
 Ústavný súd Slovenskej republiky 458 dokumentov
 Krajské súdy SR 340 dokumentov
 ... usmrtí s vopred uváženou pohnútkou. Vopred uvážená pohnútka (páchateľa) je teda okolnosťou, ktorá rozlišuje „obyčajnú“ vraždu od vraždy úkladnej. Pri oboch ustanoveniach osobitnej časti Trestného zákona je okolnosťou, ktorá podmieňuje použitie vyššej trestnej sadzby spáchanie ... činu uvedeného v odseku 1 (vraždy alebo úkladnej vraždy) z osobitného motívu (§ 144 ods. 2 písm. e/, § 145 ods. 2 písm. d .
 ... kvalifikáciu činu (ako trestného činu, hoci o trestný čin nejde, s argumentačnou alternatívou, že nejde o obzvlášť závažný zločin úkladnej vraždy). Vecne (§ 374 ods. 1 Tr. por.) dovolateľ rozhodnutiu a konaniu, ktoré mu predchádzalo, vytkol chyby, ktoré sú (obsahovo) uvedené ... okresného súdu v mieste svojho pobytu. Prvostupňovým rozsudkom bol obvinený J. U. uznaný vinným zo spáchania obzvlášť závažného zločinu úkladnej vraždy v štádiu prípravy podľa § 13 ods. 1 k § 144 ods. 1, ods. 2 písm. a/, písm. e/ Tr .
 ... spojení s uznesením Najvyššieho súdu SSR z 27. apríla 1989, sp.zn. 2 To 14/89, za pokus trestného činu vraždy podľa § 8 ods. 1, § 219 Tr.zák., pokus trestného činu ublíženia na zdraví podľa § 8 ods. 1 .
 ... do II. (druhej) nápravnovýchovnej skupiny. Z odôvodnenia: Napadnutým rozsudkom bol obžalovaný B. M. uznaný za vinného z pokusu trestného činu vraždy podľa § 8 ods. 1, § 219 ods. 1 Trestného zákona a z trestných činov výtržníctva podľa § 202 ods .
 ... /5 administratívneho spisu). Ľudové výbory sa pritom pokúšajú riešiť spory pomocou kmeňových metód zmierenia a v prípadoch, keď ide o vraždy, môžu odovzdať obvineného štátnym orgánom na súdne konanie (str. 448/8 administratívneho spisu). Navrhovateľ sa obáva aj vydania libanonským štátnym .
 ... totiž v tomto prípade nepochybne bránilo ukončeniu jeho trestnej veci v primeranej lehote, nakoľko v trestnej veci úkladnej vraždy, ku ktorej bola pripojená, sa bude vykonávať vzhľadom na charakter skutku a množs tvo obvinených rozsiahle dokazovanie a ... do väzby má politické po zadie v úmysle zastrašiť obvinených a obhajcov v politicky exponovanej trestnej veci úkladnej vraždy. Postup polície považuje za nezákonný a účelový. Napokon i výsluch svedka – vyšetrovateľa Krajského riadite ľstva Policajného .
 ... argumentoval tým, že obžalovanému Cupperovi sa kladie za vinu, že bol členom zločineckej skupiny tzv. Sýkorovcov a dva trestné činy vraždy, pričom už v prípravnom konaní vyplývalo z dôkazov, že členovia uvedenej zločineckej skupiny, medzi nimi aj obž. Cupper , ... Tenis v Bratislave na ulici Pri Hab ánskom Mlyne č. 7 zadal požiadavku Petrovi Havašimu a Ivanovi Cupperovi na vykonanie vraždy poškodeného Ing. Romana Deáka , nar. 03.11.1962 , za poskytnutie finančnej odmeny vo výške najmenej 10.000.000, - .


type: contracts

text:
23.6.2005
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 161/13
 EEE JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS
 Nr. 6/2005
 2005 m. vasario 8 d.
 iš dalies keičiantis EEE susitarimo II priedą (Techniniai reglamentai, standartai, tyrimai ir sertifikavimas)
 EEE JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą su pakeitimais, padarytais Protokolu, patikslinančiu Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau - Susitarimas), ypač į jo 98 straipsnį,
 kadangi:
 (1)
 Susitarimo II priedas buvo iš dalies pakeistas 2004 m. gruodžio 3 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 163/2004 (1).
 (2)
 Į Susitarimą turi būti įtraukta 2004 m. balandžio 26 d. Komisijos direktyva 2004/61/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvų 86/362/EEB, 86/363/EEB ir 90/642/EEB priedus dėl didžiausios tam tikrų pesticidų, kurių naudojimas draudžiamas Europos bendrijoje, likučių koncentracijos (2),
 NUSPRENDĖ:
 1 straipsnis
 Susitarimo II priedo XII skyriaus 38 punktas (Tarybos direktyva 86/362/EEB), 39 punktas (Tarybos direktyva 86/363/EEB) ir 54 punktas (Tarybos direktyva 90/642/EEB) papildomi šia įtrauka:
 „—
 32004 L 0061: 2004 m. balandžio 29 d. Komisijos direktyva 2004/61/EB (OL L 127, 2004 4 29, p. 81).“
 2 straipsnis
 Direktyvos 2004/61/EB tekstai islandų ir norvegų kalbomis, kurie turi būti paskelbti Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede, yra autentiški.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja 2005 m. vasario 9 d., jei EEE jungtiniam komitetui buvo pateikti visi pranešimai pagal Susitarimo 103 straipsnio 1 dalį (3).
 4 straipsnis
 Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE dalyje ir EEE priede.
 Priimta Briuselyje, 2005 m. vasario 8 d.
 EEE jungtinio komiteto vardu
 Pirmininkas
 Richard WRIGHT
 (1) OL L 133, 2005. 5.26. p. 5.
 (2) OL L 127, 2004 4 29, p. 81.
 (3) Konstitucinių reikalavimų nenurodyta.