type: other

text:
Advokaten 7 - Højesteret bremser forsikringsselskaber
 Højesteret sikrer borgerne langt bedre muligheder for erstatning fra forsikringer mod tab af erhvervsevne og dækninger fra ulykkesforsikringer. Det sker ved at sætte en stopper for forsikringsselskabernes meget skrappe udlægning af betingelserne om “objektive sygdomstegn”. En betingelse flere forsikringsselskaber opererer med, men som Højesteret har sat ud af spillet.
 Af Birgitte Pedersen, Advokat (H), HjulmandKaptain
 Indtil 19. januar 2011 var forståelsen af forsikringsbetingelser med undtagelsesbestemmelser for objektive sygdomstegn ikke afklaret. Flere forsikringsselskaber har i deres betingelser en undtagelse for manglende objektive sygdomstegn. I den sag, som Højesteret afgjorde, var undtagelsen formuleret således: “Undtaget er legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn.”
 Der var tale om en forsikring mod tab af erhvervsevne. Kunden havde ret til udbetaling af invalidepension og præmiefritagelse, hvis kunden mistede sin erhvervsevne som følge af sygdom eller et ulykkestilfælde. Undtagelsen var her, at uanset hvor længe forsikringen havde været i kraft, var der ikke dækning ved invaliditet, såfremt den skyldtes “legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn”.
 Whiplash uden objektive sygdomstegn
 Kunden havde haft en ganske høj indtægt og et lovende karriereforløb, indtil han blev påkørt bagfra og derved pådrog sig en Whiplash læsion. Som bekendt er en Whiplash læsion en bløddelsskade, som ikke kan ses på røntgen, scanning eller tilsvarende. Derfor er der som udgangspunkt ikke “objektive fund” ved en Whiplash læsion. Kunden blev undersøgt af en neurokirurg, og blev på foranledning af forsikringsselskabet undersøgt to gange af en neuropsykolog. Selskabet anførte, at forsikringsbetingelserne undtog legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn, at kunden ikke havde påvist nogen legemlig sygdomstilstand med objektive sygdomstegn, og at der derfor ikke var grundlag for at fortolke dækningsundtagelsen indskrænkende. Selskabet mente således ikke, at kunden skulle have udbetalt erstatning.
 H ø jesteret klar i mælet
 Østre Landsret anførte, at man på baggrund af neuropsykologens erklæringer og vidneforklaring fandt, at der netop forelå objektive sygdomstegn. Landsretten fremhævede, at testresultaterne underbyggede de symptomer, som var beskrevet af kunden, og at testene ifølge neuropsykologens forklaring ikke afdækkede andre neuropsykologiske forhold eller tegn på kognitive lidelser, som en del af kundens sygdomsbillede.
 Forsikringsselskabet ankede Østre Landsrets afgørelse til Højesteret, hvor fire ud af fem dommere stadfæstede landsrettens dom. I begrundelsen anførte Højesteret om objektive sygdomstegn, at betingelsen skulle forstås som en undtagelse fra tilsagnet om dækning af mistet erhvervsevne. Derfor var det forsikringsselskabet, som skulle bevise, at der forelå et forhold, som efter vilkåret var undtaget for dækning. Højesteret udtalte helt principielt, at vilkåret måtte antages at have til formål at undtage tilfælde, hvor der ikke var et sikkert grundlag for at fastslå en sygdomstilstand.
 I sagen var der tale om, at kunden efter de lægelige erklæringer led af kronisk smertesyndrom. Højesteret udtalte, at selv om kronisk smertesyndrom er karakteriseret ved manglende objektive fund, er der tale om en diagnose, som stilles efter undersøgelse på et lægefagligt anerkendt grundlag og i overensstemmelse med den lægefaglige tradition, hvorefter konstatering af ømhed m.v. henregnes under objektive data.
 Højesteret udtalte endelig, at formålet med vilkåret var ikke at dække i tilfælde, hvor der ikke er fornødent lægefagligt belæg for at anse vedkommende for syg.
 Forsikringsselskaberne skal nu dokumentere, at en undtagelse i forsikringsbetingelserne finder anvendelse, og samtidig dokumentere, at der ikke er fornødent lægefagligt belæg for at anse kunden for syg, at der ikke er sikkert grundlag for at fastslå en sygdomstilstand, og at der ikke kan stilles en diagnose, som stilles efter undersøgelse på et lægefagligt anerkendt grundlag. Forsikringsselskaberne har derfor efter min opfattelse ganske svært ved at påberåbe sig undtagelsesbestemmelsen i fremtiden.
 Svært at undgå at betale erstatning i fremtiden
 Efter afsigelse af Højesterets dom har Ankenævnet for Forsikring i sagen nr. 79.781 af 14. juni 2011 truffet afgørelse i en sag, hvor et forsikringsselskab også havde påberåbt sig en undtagelsesbestemmelse. Det fremgik af forsikringen, at den ikke dækkede sygdom eller tilstand, hvor der alene var subjektive klager over smerter, gener eller tilsvarende. Det vil sige situationer, hvor der ved lægelig undersøgelse ikke kunne påvises objektive tegn på tilstedeværelse af mén eller sygdom. Ved en ikke-objektiv bestemt lidelse forstås en lidelse, hvis diagnose er bestemt ved lægelig undersøgelse, som udelukkende baserer sig på kundens udsagn eller handling. Eksempler på ikke-objektive bestemte lidelser kan være syns- og høreforstyrrelser, nervøst hjerte, svimmelhed, hovedpine, hysteri, krisereaktioner, stress, myoser og tilsvarende lidelser.
 Forsikringsselskabet gjorde for Ankenævnet gældende, at Højesterets afgørelse af 19. januar 2011 kun havde begrænset præjudikatsværdi i forhold til den aktuelle sag, idet de aktuelle forsikringsbetingelser var væsentligt forskellige fra dem, Højesteret havde taget stilling til.
 Ankenævnet lagde vægt på, at der til brug for en sag mod ansvarsforsikringsselskabet, som var ansvarsfor- sikrer for kundens modparts bil, var afgivet en udtalelse af Retslægerådet på grundlag af det lægelige ma- teriale, der forelå. Retslægerådet havde oplyst, at der objektivt set var nedsat bevægelighed i nakke og smerter ved yderstillinger. Der fandtes endvidere smertebetinget kraftnedsættelse over skulder og albue i højre arm. Ankenævnet lagde også vægt på, at Arbejdsskadestyrelsen ved afgivelse af en vejledende udta- lelse efter erstatningsansvarslovens §10 havde lagt til grund, at der ved speciallægeundersøgelser blev konstateret nedsat bevægelighed i halshvirvelsøjlen. På denne baggrund fandt nævnet, at selskabet ikke havde godtgjort, at kundens tilstand alene var subjektive klager, hvor der ved lægelige undersøgelser ikke kunne påvises objektive tegn på tilstedeværelse af mén eller sygdom.
 Ankenævnet for Forsikring lægger sig, efter min opfattelse, derfor i kølvandet på Højesterets afgørelse af 19. januar 2011, og der skal ganske meget til, for at forsikringsselskaberne kan påberåbe sig de pågældende undtagelsesbestemmelser fremover.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 52009PC0564
 Förslag till rådets förordning om ändring av bilagorna A och B till förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfaranden /* KOM/2009/0564 slutlig */
 [pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 22.10.2009KOM(2009)564 slutligFörslag tillRÅDETS FÖRORDNINGom ändring av bilagorna A och B till förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfarandenFörslag tillRÅDETS FÖRORDNINGom ändring av bilagorna A och B till förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfarandenEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRODNINGmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden[1], särskilt artikel 45,med beaktande av kommissionens förslag, ochav följande skäl:(1) I bilagorna A och C till förordning (EG) nr 1346/2000 förtecknas beteckningarna i medlemsstaternas nationella lagstiftning på de insolvensförfaranden som avses i artikel 2 a i den förordningen respektive på de förvaltare som avses i artikel 2 b i den förordningen.(2) Den 2 mars 2009 underrättade Belgien på grundval av artikel 45 i förordning (EG) nr 1346/2000 kommissionen om ändringar rörande förteckningarna i bilagorna A och C till den förordningen.(3) Förenade kungariket och Irland omfattas av förordning (EG) nr 1346/2000 och deltar därför, enligt artikel 45 i förordningen, i antagandet och tillämpningen av denna förordning.(4) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark.(5) Förordning (EG) nr 1346/2000 bör därför ändras i enlighet med detta.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Förordning (EG) nr 1346/2000 ska ändras på följande sätt:1. I bilaga A ska beteckningarna på insolvensförfaranden som rör Belgien ersättas med följande:”BELGIË/BELGIQUE- Het faillissement / La faillite- Degerechtelijke reorganisatie/ La réorganisation judiciaire- De collectieve schuldenregeling / Le règlement collectif de dettes- De vrijwillige vereffening / La liquidation volontaire- De gerechtelijke vereffening / La liquidation judiciaire- De voorlopige ontneming van beheer, bepaald in artikel 8 van de faillissementswet / Le dessaisissement provisoire, visé à l’article 8 de la loi sur les faillites”2. I bilaga C ska beteckningarna på förvaltare som rör Belgien ersättas med följande:”BELGIË/BELGIQUE- De curator / Le curateur- De gedelegeerd rechter / Le juge-délégué- De schuldbemiddelaar / Le médiateur de dettes- De vereffenaar / Le liquidateur- De voorlopige bewindvoerder / L’administrateur provisoire”Artikel 2Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .Denna förordning ska till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.Utfärdad i Bryssel den [...]På rådets vägnarOrdförande [1] EGT L 160, 30.6.2000, s 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 788/2008 (EUT L 213, 8.8.2008, s. 1).


text:
Kohaliku omavalitsuse hoonete energiatõhusaks muutmiseks antava toetuse kasutamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
 Kohaliku omavalitsuse hoonete energiatõhusaks muutmiseks antava toetuse kasutamise tingimused ja kord
 Kohaliku omavalitsuse hoonete energiatõhusaks muutmiseks antava toetuse kasutamise tingimused ja kord - sisukord
 § 2 Meetme rakendaja
 RT I, 28.02.2020, 34
 Vastu võetud 26.02.2020 nr 7
 (1) Määrusega kehtestatakse „Riigi eelarvestrateegia 2020–2023” meetme „Energiatõhususe ja taastuvenergia kasutuse edendamine avaliku sektori hoonetes” rakendamiseks aastatel 2015–2020 lubatud heitkoguste ühikute enampakkumisel saadavast tulust 46 protsendi suuruse osa kohaliku omavalitsuse asutuste hoonete energiatõhusaks muutmiseks antava toetuse kasutamata osa kasutamise tingimused ja kord.
 (2) Toetuse andmise eesmärk on avaliku sektori hoonetesse tehtavate investeeringute kaudu energiatõhususe parandamine, kasvuhoonegaaside heite vähendamine, hoonesse tarnitud energia ja hoone ülalpidamiskulude vähendamine ning taastuvenergia kasutuse edendamine.
 § 2. Meetme rakendaja
 (1) Meetme rakendamise koordineerimise eest vastutab Rahandusministeerium.
 (3) Meetme rakendamise halduskulud nähakse ette § 10 lõike 2 alusel antavas riigihalduse ministri käskkirjas.
 (1) Meetme raames toetatakse väliskeskkonnast katuse ja teiste välispiiretega eraldatud siseruumiga ehitisse (edaspidi hoone) tarnitud energiat, hoone ülalpidamiskulusid ja kasvuhoonegaaside heidet vähendavaid ning energiasäästu suurendavaid ja taastuvenergia kasutust edendavaid rekonstrueerimistöid (edaspidi ka energiatõhususe tööd);
 1) hoone omanik on kohaliku omavalitsuse üksus, tema konsolideerimisgruppi kuuluv üksus või kohaliku omavalitsuse üksuste ühise valitseva mõju all olev üksus;
 2) hoone on tervikuna või osaliselt kasutuses kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõigete 1 ja 2 alusel osutatava teenuse osutamiseks;
 3) hoonet kasutatakse pärast energiatõhususe töid vähemalt viie aasta jooksul kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõigete 1 ja 2 alusel osutatavate teenuste osutamiseks või muude avaliku sektori pakutavate teenuste osutamiseks vähemalt toetuse taotluses tooduga samas mahus.
 (3) Energiatõhususe tööde tegemisel tuleb rakendada ehitusseadustiku § 66 lõike 6 alusel kehtestatud määruses sätestatud energiasäästumeetmeid. Energiatõhususe tööde tulemusel peab kogu hoone vastama vähemalt ehitusseadustiku § 65 lõike 3 alusel kehtestatud määruses, millega sätestatakse hoone energiatõhususe miinimumnõuded, sätestatud oluliselt rekonstrueeritava hoone energiatõhususe piirväärtuse ja energiatõhususe nõuetele.
 (4) Kui tegemist on mitme kasutusotstarbega hoonega või hoone kavatsetakse kasutusele võtta mitmekasutusotstarbelise hoonena, peab toetuse taotleja tagama kogu hoone energiatõhususarvu vastavuse maksimaalsele lubatavale energiatõhususarvule, mis määratakse vastavalt ehitusseadustiku § 65 lõike 3 alusel antud määruses, millega kehtestatakse hoone energiatõhususe miinimumnõuded, sätestatud mitme kasutusotstarbega hoone energiatõhususarvu määramise korrale.
 (5) Hoones, mida kasutatakse tervikuna avaliku sektori poolt osutatavate teenuste osutamiseks, on kulud abikõlblikud kogu hoone köetava pinna ulatuses, hoones, mida kasutatakse avaliku sektori poolt osutatavate teenuste osutamiseks osaliselt, on kulud abikõlblikud avaliku sektori poolt osutatavate teenuste osutamiseks kasutatavale köetavale pinnale vastavas ulatuses.
 (6) Hoones, hoone osas või sellele vastavas osas, mida ei kasutata taotluse esitamise hetkel avaliku sektori poolt osutatavate teenuste osutamiseks, energiatõhususe töid ei toetata. Nimetatut ei kohaldata, kui hoone või hooneosa lammutatakse või on antud kasutusse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõikes 1 või 2 sätestatud ülesannete täitmise raames avalikke teenuseid osutavale mittetulundusühingule, sihtasutusele või avaliku sektori enamusosalusega äriühingule.
 (7) Meetmest ei toetata projekte:
 1) millega kavandatakse energiatõhusustööde tegemist hoonetes, mis juba vastavad hoonele kohalduvatele energiatõhususe miinimumnõuetele;
 2) mille ainsaks eesmärgiks on taastuvenergiaallikate kasutuselevõtt;
 3) mille elluviimise tulemusel kasvuhoonegaaside heide suureneb;
 4) mille elluviimise tulemusel rekonstrueeritud hoone köetavast netopinnast planeeritakse kasutada või tegelikult kasutatakse viieaastase perioodi jooksul projekti lõppemisest arvates vähem kui 90 protsenti.
 (1) Projekti elluviimise periood on taotluse rahuldamise otsuses määratud ajavahemik projekti tegevuse algusest selle lõppemiseni, mille kestel tekivad projekti teostamiseks vajalikud kulud.
 (2) Projekti algus ei või olla varasem kui taotluse esitamise päev ja lõpp hilisem kui 2022. aasta 31. detsember.
 (3) Projekt loetakse lõppenuks pärast lõpparuande kinnitamist ja toetuse saajale viimase väljamakse tegemist.
 (1) Toetust antakse üksnes nendeks abikõlblikeks kuludeks, mis on põhjendatud, mõistlikud ja vajalikud §-s 1 nimetatud eesmärgi täitmiseks, hoone energiaauditi energiasäästumeetmete loetelus nimetatud energiatõhususe tööde tegemiseks ning mis on tehtud projekti elluviimise perioodil.
 (2) Projekti mitteabikõlblikud ja projekti elluviimiseks vajalikud, kuid toetusmahtu ületavad kulud katab toetuse saaja.
 (3) Energiatõhususe tööde puhul on abikõlblikud järgmised kulud:
 6) taastuvenergiasüsteemide, automaatika ja tarkade juhtimisseadmete, sealhulgas andurid ja andmehõivesüsteemid, mis võimaldavad hinnata projekti tulemusi, hankimise ja paigaldamisega seonduv kulu;
 10) punktides 1–9 nimetatud kuludega seotud töödega lahutamatult seotud või nende eelduseks olevate investeeringute kulud, sealhulgas kasutusotstarbele vastava sisekliima nõuete tagamisega seotud kulud ning hoone osalise lammutamise ja sellega seotud tööde kulud, kui need sisalduvad hoone energiaauditi energiasäästumeetmete paketis;
 11) ehitise toimimiseks vajalike kommunikatsioonidega liitumise kulud, kui liitumise vajadus tuleneb valitud energiatõhususe paketist;
 12) punktides 1–9 nimetatud kuludega seotud tööde tegemiseks vajaliku projekteerimise, ehitustöödeaegse omanikujärelevalve ja energiasäästu eksperdi kaasamise kulud, tehnosüsteemide seadistamise kulud, kultuurimälestiste korral muinsuskaitse eritingimuste koostamise ja tööde kavandamiseks vajalike uuringute läbiviimise kulu.
 3) soojusvarustuse tagamiseks vajalike seadmete ja teiste energiatootmisseadmete soetamise ja paigaldamise kulu, mis ei ole kooskõlas kehtiva kohaliku omavalitsuse üksuse soojusmajanduse arengukavaga;
 10) kulu, mida rahastatakse muudest riigieelarvelistest või Euroopa Liidu vahenditest.
 (1) Toetuse määr sõltub kohaliku omavalitsuse üksuse põhitegevuse tuludest ja kohaliku omavalitsuse elanike arvust ning on vastavalt määruse lisale 1 40–70 protsenti projekti abikõlblikest kuludest.
 (2) Toetuse andmisel kehtivad järgmised piirangud:
 1) maksimaalne toetuse suurus vastavalt määruse lisas 1 sätestatud toetusmäärale on 360–630 eurot rekonstrueeritava hoone abikõlbliku köetava netopinna ühe ruutmeetri kohta, mis arvutatakse valemi, 900 eurot × individuaalne toetusmäär, järgi;
 2) maksimaalne toetuse suurus ühe rekonstrueeritava hoone kohta vastavalt määruse lisas 1 sätestatud toetusmäärale on 360 000–630 000 eurot, mis arvutatakse valemi 900 000 eurot × individuaalne toetusmäär, järgi.
 (3) Kui toetuse taotleja on kohaliku omavalitsuse üksuse konsolideerimisgruppi kuuluv üksus, või kohaliku omavalitsuse üksuste ühise valitseva mõju all olev üksus, kohaldatakse toetuse määra ja maksimaalse toetuse suuruse leidmisel lõikes 1 konsolideerimisgruppi kuuluva üksuse või kohaliku omavalitsuse üksuste ühise valitseva mõju all oleva üksuse investeeringuobjekti asukohajärgsele kohaliku omavalitsuse üksusele sätestatut.
 (4) Toetuse taotleja omafinantseering peab tagama projekti tulemusliku elluviimise ja projekti tulemuste edasise kasutuse finantsilise jätkusuutlikkuse.
 (5) Omafinantseeringuna ei arvestata Euroopa Liidu asutustelt või fondidelt või muude abiskeemide alusel saadud tagastamatut abi.
 (6) Toetuse maksimaalne summa ja projekti minimaalne omafinantseeringu määr sätestatakse toetuse taotluse rahuldamise otsuses.
 (1) Toetuse taotlejaks (edaspidi taotleja) võib olla kohaliku omavalitsuse üksus, kohaliku omavalitsuse üksuse konsolideerimisgruppi kuuluv üksus, või kohaliku omavalitsuse üksuste ühise valitseva mõju all olev üksus, kellel on investeeringuobjekti asukoha järgse kohaliku omavalitsuse üksuse nõusolek taotluse esitamiseks.
 (2) Kohaliku omavalitsuse üksus või tema konsolideerimisgruppi kuuluv üksus peab toetuse saamiseks kinni pidama kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse §-s 341 sätestatud nõuetest.
 (4) Kohaliku omavalitsuse üksusel on õigus toetust taotleda, kui tal on kehtiv kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 372 kohane arengukava.
 (1) Taotleja peab esitama toetuse taotluse (edaspidi taotlus) taotlusvormil, millele on lisatud lõikes 4 nimetatud dokumendid.
 1) taotlusvormi kõik taotlejale kohaldatavad lahtrid peavad olema korrektselt täidetud ning taotlusest peab selguma projekti eesmärk ja seotus §-s 1 nimetatud eesmärgiga;
 3) taotluses nimetatud projekti eelarve peab olema põhjendatud, seotud otseselt projekti eesmärkide ja tegevustega ning vastama määruses kehtestatud toetuse ja omafinantseeringu määrale, arvestades § 6 lõikes 2 sätestatud piiranguid;
 5) taotlusest peab selguma projekti kulude abikõlblikkus;
 6) taotlusest peab selguma rahvastikuprognoosi ja teenuse sihtrühma dünaamikat arvestav hoone jätkusuutliku kasutamise plaan ja kavandatud tegelik kasutus kogu köetava pinna ulatuses vähemalt viie aasta jooksul pärast projekti lõppu;
 7) taotlusest peab selguma hoone köetava pinna ruutmeetrite arv, sealhulgas selle köetava pinna ruutmeetrite arv, mis on kasutusel kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõigete 1 ja 2 alusel osutatava teenuse osutamiseks, selle köetava pinna ruutmeetrite arv, mis on kasutuses muu avaliku teenuse osutamiseks, ning selle pinna ruutmeetrite arv, mis vastavalt energiaauditis toodud tööde loetelule lammutatakse;
 8) taotlus peab sisaldama kinnitust, et projekti teostamiseks või projekti üksikuteks tegevusteks ei ole antud toetust muudest riigieelarvelistest, Euroopa Liidu või välisabi vahenditest taotluse esitamisele eelnenud kolme aasta jooksul;
 9) taotlus peab sisaldama kinnitust, et hoone köetavast netopinnast kasutatakse vähemalt viie aasta jooksul projekti lõppemisest arvates vähemalt 90 protsenti.
 2) hoone energiaaudit või energiaauditi vahearuanne, arvestades §-s 9 toodud erisusi;
 3) kinnitus, et projektiga hõlmatud hoone ja hoonealune kinnistu kuuluvad taotlejale ja info projektiga hõlmatud hoone ja hoonealune kinnistu kasutamiseks sõlmitud lepingute kohta;
 4) ülesande andmise akt komisjoni 20. detsembri 2011. a otsuse artikli 4 tähenduses, juhul kui tegemist on üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks vajaliku taristu arendamisega;
 5) ülesande andmise akt komisjoni määruse (EL) nr 360/2012 Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid osutavatele ettevõtjatele antava vähese tähtsusega abi suhtes (ELT L 114, 26.04.2012, lk 8–13) preambuli punkti 6 tähenduses, juhul kui tegemist on üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid osutavatele ettevõtjatele antava vähese tähtsusega abi andmisega;
 6) rahvastikuprognoosi ja teenuse sihtrühma dünaamikat arvestav hoone jätkusuutliku kasutamise plaan;
 7) kohaliku omavalitsuse üksuste ühise valitseva mõju all oleva üksuse poolt taotluse esitamisel selle üksuse asukohajärgse kohaliku omavalitsuse üksuse kinnituskiri taotluse esitamisega nõustumise kohta.
 (5) Rakendusüksusel on õigus nõuda täiendavaid dokumente taotluse nõuetele vastavuse hindamiseks.
 (6) Ühes taotlusvoorus võib kohaliku omavalitsuse üksuse kohta, mille elanike arv rahvastikuregistri andmetel on 2019. aasta 1. jaanuari seisuga kuni 8000 elanikku, esitada maksimaalselt ühe taotluse ning kohaliku omavalitsuse üksuse kohta, mille elanike arv rahvastikuregistri andmetel on 2019. aasta 1. jaanuari seisuga üle 8000, võib esitada maksimaalselt kaks taotlust.
 (2) Taotleja võib esitada ka ainult ehitusseadustiku § 64 lõike 5 alusel kehtestatud määruse, millega kehtestatakse elamu energiaauditile esitatavad nõuded, kohase energiaauditi vahearuande, millele kohaldatakse käesolevas määruses energiaauditile esitatavaid nõudeid.
 1) hoone köetava pinna ruutmeetrite arv ehitisregistri andmetel;
 3) soovituslike energiatõhususe tööde loetelu koos maksumuse kalkulatsioonidega, et viia kogu hoone energiatõhususarv § 3 lõikes 3 sätestatud tasemele;
 6) hoone kasutusega seotud CO2 heitkoguse vähenemise prognoos kolme kalendriaasta kohta alates projekti lõpetamise aastale järgnevast aastast.
 (5) Lõike 4 punktides 2 ja 4 nimetatud energiatõhususarvud määratakse, lähtudes ehitusseadustiku § 64 lõike 5 alusel kehtestatud määruses, millega kehtestatakse hoone energiatõhususe arvutamise metoodika, sätestatud nõuetest.
 (1) Taotleja esindusõiguslik isik esitab taotluse ning taotlemisega seotud teabe ja dokumendid rakendusüksusele elektroonilise taotluste esitamise keskkonna vahendusel digitaalselt allkirjastatuna.
 (2) Taotlusvooru rahalise mahu, toetusvahendite indikatiivse regionaalse jaotuse ja meetme rakendaja halduskulud kinnitab valdkonna eest vastutav minister käskkirjaga.
 (3) Taotlusvooru koos taotluse esitamise tähtpäevaga kuulutab välja rakendusüksus. Informatsioon taotluse esitamise kohta avaldatakse vähemalt 90 kalendripäeva enne taotluste esitamise tähtpäeva rakendusüksuse veebilehel.
 (4) Taotlus esitatakse rakendusüksusele hiljemalt taotluste esitamise tähtpäeval elektroonilise taotluste esitamise keskkonna kaudu.
 (1) Taotleja peab vastama §-s 7 sätestatud nõuetele.
 (2) Taotlus vastab nõuetele, kui:
 (5) Taotluse või taotleja nõuetele mittevastavuse korral ja taotluses puuduste kõrvaldamata jätmise korral teeb rakendusüksus taotluse rahuldamata jätmise otsuse vastavalt § 16 lõikes 2 sätestatule.
 (6) Vastavaks tunnistatud taotluste järjestamiseks hinnatakse neid § 13 lõikes 1 sätestatud korras lisas 2 esitatud hindamiskriteeriumide alusel.
 (7) Hindamise tulemusena koostatakse taotluste pingerida, mille alusel teeb rakendusüksus taotluse rahuldamise otsuse. Rakendusüksus võib teha taotluse rahuldamise otsuse edasilükkava tingimusega, kui toetuse andmine sõltub eelarvesse prognoosi kohaselt laekuvatest, aga veel laekumata vahenditest.
 Taotlusi hinnatakse järgmiselt:
 3) igas territoriaalses grupis moodustatakse lõplik pingerida lisa 2 alusel arvutatud hindamiskriteeriumide eest saadud punktide kokkuliitmisel ja ümardamisel täpsusastmega kaks kohta pärast koma;
 4) võrdsete punktide arvuga taotluste korral eelistatakse taotlust, mille on esitanud taotleja, kelle põhitegevuse tulu vastavalt määruse lisale 1 on elaniku kohta väiksem;
 (2) Taotluse rahuldamise otsused tehakse arvestades § 10 lõike 2 alusel antavas käskkirjas sätestatut.
 (3) Esitatud taotlused rahuldatakse, arvestades alljärgnevat:
 6) projekti abikõlblikkuse periood ja abikõlblike kulude kogumaht;
 8) viited vaidlustamisele ja järelevalvele;
 9) toetuse andmise, kasutamise ja toetuse maksmise aluseks olevate dokumentide, teabe ning aruannete esitamise tähtajad ja kord, sealhulgas aruandluse esitamise kord projekti tulemusel saavutatavast CO2 heitkoguse kokkuhoiust;
 10) taotluse rahuldamise otsuse muutmise tingimused ja kord;
 16) viide, et tegemist on Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabiga, mille andmisel järgitakse komisjoni 20. detsembri 2011. aasta otsust „Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid osutavatele ettevõtjatele avalike teenuste eest makstava hüvitisena antava riigiabi suhtes” (2012/21/EL), kui antav toetus on riigiabi komisjoni 20. detsembri 2011. aasta otsuse tähenduses;
 1) taotluse menetlemisel selgub, et taotluses on esitatud valeandmeid või ilmnevad asjaolud, mille tõttu taotlejat või taotlust ei oleks saanud nõuetele vastavaks tunnistada;
 1) küsima hanke korral, mille eeldatav maksumus jääb alla lihthanke piirmäära, kirjalikult kolm võrreldavat hinnapakkumust piisava kvalifikatsiooniga ettevõtjatelt ja esitama saadud hinnapakkumused nende küsimist tõendavate dokumentidega rakendusüksusele koos sõlmitud lepinguga, kui ostutehingu käibemaksuta summa on suurem kui 5000 eurot;
 2) teostama lihthanke piirmäära ületavad projektiga seotud hanked riigihangete registri kaudu;
 3) vältima olukorda, kus tema tehingupartnerit (töövõtja, tarnija vms) võib pidada mingil põhjusel (sugulus ja hõimlus, seotus juriidiliste isikute kaudu vms) seotuks toetuse saaja või tema projektiga seotud ametiisikuga, ning sellise olukorra ilmnemisel teavitama sellest viivitamata rakendusüksust;
 5) kasutama hoonet taotluse rahuldamise otsuse kohaselt osaliselt või tervikuna kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõigete 1 ja 2 alusel osutatava teenuse osutamiseks ja seda mitte võõrandama või valdust andma kolmandatele isikutele ilma rakendusüksusega kooskõlastamata vähemalt viis aastat projekti lõppemisest arvates;
 6) võimaldama rakendusüksuse nimetatud isikutel enne projekti teostamist, projekti elluviimise ajal ning viie aasta jooksul projekti lõppemisest arvates tutvuda kõigi toetuse saaja valduses olevate projektiga seotud dokumentidega, sealhulgas raamatupidamis- ja finantsdokumentidega, millel on rakendusüksuse hinnangul tähtsust toetuse nõuetekohase kasutamise hindamisel, ning tagama rakendusüksusele õiguse toetuse saajaga samadel alustel tutvuda tööde tegija dokumentidega;
 8) teavitama rakendusüksust viivitamata asjaoludest, mille tõttu taotluses esitatud projekti elluviimist mõjutavad andmed ja projekti abikõlblikkust, sealhulgas hoone kavandatavat ja tegelikku kasutust mõjutavad andmed ei ole enam täielikud või õiged;
 10) eristama oma raamatupidamises selgelt toetuse kasutamisega seotud kulud muudest kuludest, samuti kulusid kajastavad kulu- ja maksedokumendid muudest kulu- ja maksedokumentidest;
 11) säilitama toetuse kasutamisega seotud dokumente vähemalt viie aasta jooksul projekti lõppemisest arvates ja riigiabi või vähese tähtsusega abi saamisel kümne aasta jooksul abi saamisest arvates;
 12) teavitama viivitamata rakendusüksust projekti elluviimise ajal ja viie aasta jooksul projekti lõppemisest arvates kõigist asjaoludest, mis võivad mõjutada projekti elluviimist või toetuse saaja võimet täita asja säilitamise, sihtotstarbelise kasutamise ning taotluses nimetatud eesmärkide saavutamise kohustust (näiteks riigihangete vaidlustused, kohtumenetlus, tegevuse peatamine, majandusraskused, likvideerimine, ümberkujundamine, omandisuhete muutumine, hoone kasutuse muutumine jms);
 13) tagastama tagastamisele kuuluva toetuse tähtajaks.
 (1) Rakendusüksus võib teha taotluse rahuldamise otsuse muutmise ja toetuse 10–100 protsendi ulatuses tagasinõudmise otsuse sõltuvalt rikkumise raskusest, kui:
 2) toetuse saaja on jätnud osaliselt või täielikult täitmata taotluse rahuldamise otsuses toodud tingimuse või nõude;
 7) toetust saanud hoone kasutamine avaliku sektori teenuste osutamiseks lõpetatakse või vähendatakse olulisel määral käesoleva määruse alusel toetusega rekonstrueeritud hoones pakutava teenuse mahtu enne viie aasta möödumist projekti lõppemisest arvates;
 8) hoone köetavast netopinnast kasutatakse enne viie aasta möödumist projekti lõppemisest arvates vähem kui 90 protsenti;
 9) hoone omand või hoone valdus antakse kolmandatele isikutele enne viie aasta möödumist projekti lõppemisest arvates rakendusüksusega eelnevalt kooskõlastamata.
 (2) Kui toetuse saaja on rikkunud seoses hangete läbiviimisega talle käesolevas määruses kehtestatud kohustusi, nõutakse sõltuvalt rikkumise raskusest tagasi 10, 25, 50 või 100 protsenti hankelepingule eraldatud toetusest.
 (3) Kui toetuse saaja on pannud toime riigihangete seaduse rikkumise, millel on riigihangete seaduse §-des 213–215 sätestatud väärteo tunnused, teavitab rakendusüksus sellest Rahandusministeeriumi riigihangete ja riigiabi osakonda.
 Lisa 2 Hoone energiatõhususe tööde projektide taotluste hindamiskriteeriumid


type: caselaw

text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/38
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. december 2006 — Kommissionen mod Parthenon
 (Sag T-7/05) (1)
 (Voldgiftsklausul - det fjerde rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration - tilbagesøgning af forskudsbetaling)
 (2006/C 331/84)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Triantafyllou, som befuldmægtiet, bistået af avocat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Parthenon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion (Aigion, Grækenland) (ved: avocat A. Masoulas)
 Sagens genstand
 Sag anlagt i henhold til artikel 238 EF med henblik på tilbagesøgning af forskudsbetaling udbetalt inden for rammerne af kontrakt FAIR-CT98-9544, som blev opsagt af Kommissionen på grund af sagsøgtes misligholdelse af sine kontraktlige forpligtelser.
 Konklusion
 1)
 Sagsøgte, Parthenon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion betaler Kommissionen 154 383,53 EUR, med tillæg af renter beregnet på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats for de primære markedsoperationer forhøjet med 1.5 procentpoint for perioden fra den 31. juli 2002 til den 31. december 2002 og to procentpoint for perioden fra den 1. januar 2003 til betaling sker.
 2)
 I øvrigt frifindes sagsøgte.
 3)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler en tredjedel af sine egne omkostninger og en tredjedel af sagsøgtes omkostninger. Sagsøgte betaler to tredjedele af sine egne omkostninger og en tredjedel af Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 57 af 5.3.2005.


text:
 3.4.2017
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 104/27
 Wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym złożony przez Oberster Gerichtshof (Austria) w dniu 19 grudnia 2016 r. – Peter Valach i in./Waldviertler Sparkasse Bank AG i in.
 (Sprawa C-649/16)
 (2017/C 104/40)
 Język postępowania: niemiecki
 Sąd odsyłający
 Oberster Gerichtshof
 Strony w postępowaniu głównym
 Strona skarżąca: Peter Valach, Alena Valachová, Europa SC ZV II a.s., Europa SC LV a.s., VAV Parking a.s., Europa SC BB a.s., Byty A s.r.o.
 Strona pozwana: Waldviertler Sparkasse Bank AG, Československá obchodná banka a.s., Miasto Banská Bystrica
 Pytanie prejudycjalne
 Czy art. 1 ust. 2 lit. b) rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1215/2012 z dnia 12 grudnia 2012 r. w sprawie jurysdykcji i uznawania orzeczeń sądowych oraz ich wykonywania w sprawach cywilnych i handlowych (1) należy interpretować w ten sposób, że powództwo mające za przedmiot żądanie odszkodowawcze z tytułu odpowiedzialności deliktowej, wniesione przeciwko członkom komitetu wierzycieli z powodu ich bezprawnego zachowania w trakcie głosowania nad planem naprawczym w postępowaniu w sprawie niewypłacalności przez właścicieli udziałów w spółce będącej niewypłacalną dłużniczką – co ma miejsce w przypadku skarżących nr 1 i 2 – oraz przez spółki projektowe, które pozostawały w stosunkach handlowych z niewypłacalną dłużniczką – co ma miejsce w przypadku skarżących nr 3–7 – dotyczy niewypłacalności w rozumieniu art. 1 ust. 2 lit. b) rozporządzenia nr 1215/2012 i tym samym jest wyłączone z przedmiotowego zakresu stosowania tego rozporządzenia?
 (1) Dz.U. L 351, s. 1.


text:
 Svarbus teisinis pranešimas
 |
 52006PC0557
 Pasiūlymas Europos parlamento ir Tarybos sprendimas panaikinantis Tarybos direktyvą 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo /* KOM/2006/0557 galutinis - COD 2006/0178 */
 [pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 29.9.2006KOM(2006) 557 galutinis2006/0178 (COD)PasiūlymasEUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMASpanaikinantis Tarybos direktyvą 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1. PASIūLYMO APLINKYBėS2005 m. kovo 16 d. Komisija priėmė komunikatą dėl geresnio reglamentavimo augimui ir užimtumui Europos Sąjungoje skatinti (COM (2005) 97), kuriame pabrėžiama nacionalinių ir Europos teisės aktų supaprastinimo svarba. Geresnis reglamentavimas yra svarbus didinant Europos įmonių konkurencingumą ir siekiant Lisabonos darbotvarkės tikslų. Pagerinus teisės aktų kokybę ir taip sumažinus nereikalingas išlaidas bei kliūtis, kurios trukdo prisitaikyti ir siekti naujovių, sudaromos tinkamos paskatos ir rinkos struktūra, padedanti klestėti verslui, todėl galima sukurti mūsų ekonomikai būtiną gerovę.Komisijos komunikate dėl Bendrijos Lisabonos programos įgyvendinimo yra konstatuojama: reglamentavimo aplinkos supaprastinimo strategija (COM (2005) 535), acquis peržiūra turi tapti nenutrūkstamu ir sistemingu procesu, leidžiančiu teisės aktų leidėjams koreguoti tiesės aktus atsižvelgiant į visus teisėtus privačiojo ir viešojo sektorių interesus. Komunikate išdėstyta tęstinė programa, kuri yra naujos paprastinimo strategijos dalis. Programoje nurodyta, kokius konkrečius teisės aktus Komisija numato peržiūrėti ir įvertinti siekdama juos supaprastinti. Į šią programą yra įtraukiama ir 1968 m. sausio 23 d. priimta Tarybos direktyva 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo.Peržiūrėjusi šios direktyvos įgyvendinimą ir taikymą Komisija nusprendė siūlyti ją panaikinti.2. KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS šALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS2.1. KonsultacijosPeržiūra, ar būtų naudinga išlaikyti Tarybos direktyvą 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo kaip acquis dalį, ar ne, buvo pradėta remiantis valstybių narių miškų sektoriaus ir miško pramonės kelerius metus reiškiamomis pastabomis, kad prekiaujant mediena direktyva ne visada taikoma. Suinteresuotosios šalys konstatavo, kad žaliavinės medienos matavimo metodai skyrėsi nuo direktyvoje nurodytų metodų. Be to, nebuvo pranešimų apie kliūtis prekybai mediena dėl fakto, kad rinkos operatoriai negalėjo susitarti dėl žaliavinės medienos matavimo arba klasifikavimo.Komisijos paruošiamojo darbo metu, remiantis geresnio reglamentavimo principais, Komisijos Miškininkystės nuolatinis komitetas ir Komisijos remiamo Bendrijos miškininkystės ir miško pramonės politikos patariamojo komiteto konkurencijos darbo grupė konsultavo suinteresuotąsias šalis.Be to, valstybėms narėms ir pramonės federacijoms buvo išsiųstas klausimynas siekiant nustatyti, ar direktyva buvo taikoma, ir sužinoti jų nuomonę apie galimą direktyvos panaikinimą. Tyrimas buvo pradėtas 2005 m. liepos mėn., o atsakymai buvo gauti praėjusį rudenį.2.2. Tyrimo rezultataiĮ klausimyną atsakė 19 valstybių narių ir 11 nacionalinių pramonės federacijų.Pagrindinis tyrimo rezultatas: remiantis dauguma valstybių narių (2/3) ir nacionalinių pramonės federacijų (4/5), kurios atsakė į klausimyną, atsakymais, direktyva medienos prekyboje netaikoma. Valstybės narės ir pramonė pateikė šias pagrindinės priežastis, dėl kurių netaikoma direktyva:- direktyvoje pateikiami matavimo ir klasifikavimo metodai skiriasi nuo šio sektoriaus įmonių taikomų metodų;- direktyvoje pateikiamas klasifikavimas pagal dydį ir kokybę yra nepakankamai išsamus ir pernelyg abstraktus;- direktyvoje pateikta klasifikacija neatsižvelgia į numatomą medienos naudojimą ir yra nepritaikyta rinkos poreikiams;- manoma, kad Europos kokybės ir matavimo standartai yra geresnė alternatyva.Tik dvi valstybės narės nesutiko su pasiūlymu panaikinti direktyvą. Visos, išskyrus vieną, federacijos, atstovaujančios miško savininkams ir miškininkystės pramonei, sutiko su pasiūlymu panaikinti direktyvą. Nors šios vienos federacijos nariai nenaudoja direktyvoje nustatytų matavimo metodų, tačiau federacija mano, kad „nėra būtina“ panaikinti direktyvą.Remiantis šio tyrimo rezultatais akivaizdu, kad direktyva nėra visuotinai taikoma.Išsamesnę informaciją apie atsakymus į klausimyną rasite šioje tinklavietėje: http://ec.europa.eu/enterprise/forest_based/index_en.html2.3. VertinimasDirektyva 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo buvo priimta kaip priemonė plėtoti medienos žaliavos tiekimo miškininkystės pramonei vidaus rinką. Tačiau jos taikymas buvo ribotas, nes ji nėra privaloma ir, apskritai, medienos rinkos operatoriai susitarė ir taikė kitus matavimo bei klasifikavimo metodus. Tarptautinė žaliavinės medienos rinka ir prekyba su trečiosiomis šalimis išsiplėtė, ir neatrodo, kad taikomi skirtingi matavimo ir klasifikavimo metodai trukdytų šiai prekybai. Prekyboje mediena ir žaliavine mediena taikomi kiti matavimo ir klasifikavimo metodai, todėl direktyvos panaikinimas jai nepadarys neigiamo poveikio. Be to, buvo nustatyti medienos matavimo ir klasifikavimo Europos standartai, kuriuos galima taikyti medienos rinkos sandoriuose ir kurie laikomi geresne alternatyva.Direktyva 68/89/EEB nėra būtina prekybai vidaus rinkoje arba su trečiosiomis šalimis: atitinkamame sektoriuje nebuvo pastebėta, kad dėl taikomų matavimo arba klasifikavimo metodų būtų trukdoma prekybai. Todėl buvo nuspręsta nei pakeisti šią direktyvą kitomis teisinėmis priemonėmis, nei daryti pakeitimus.Todėl siekiant supaprastinti reglamentavimo aplinką reikėtų panaikinti direktyvą, sustabdant šią neesminę priemonę, kuri taikoma labai ribotai ir kuri nėra būtina vidaus rinkai.3. TEISINIAI PASIūLYMO ASPEKTAI3.1. Subsidiarumo ir proporcingumo principaiRemiantis konsultacijų ir vertinimo rezultatais akivaizdu, kad Direktyvos 68/89/EEB tikslus galima tinkamai pasiekti be Bendrijos teisės aktų.3.2. Pasirinkta priemonė: akto formaPaprastai panaikinat aktą taikomas formų nuoseklumo principas, t. y. Direktyva 68/89/EEB turėtų būti panaikinta panaikinančiąja direktyva. Tačiau dėl tam tikrų aplinkybių, o būtent:- svarstoma direktyva buvo įvesta beveik prieš keturiasdešimt metų;- šia direktyva nustatomos klasifikavimo ir matavimo sistemos yra pasenusios, be to, nustatyta, kad šių sistemų pramonė nenaudojo;- be to, direktyvos nuostatos, susijusios su klasifikavimu ir matavimu, yra neprivalomos.Manoma, kad tinkama akto forma bus sprendimas, skirtas valstybėms narėms ir tiesiogiai taikomas. Sprendimo privalumas: jame bus pabrėžiama, kad valstybės narės turi apsvarstyti savo vidaus poziciją siekdamos užtikrinti taikomų sistemų darną nacionaliniu ir Bendrijos lygiu, panaikinus Direktyvą 68/89/EEB.3.3. Poveikis biudžetuiŠis pasiūlymas neturi jokio poveikio biudžetui4. IšVADAPasiūlymas panaikinti Direktyvą 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo atitinka konsultacijų su valstybėmis narėmis, miškų savininkais ir pramone rezultatus.Tačiau kad būtų pasiektas pageidaujamas praktinis poveikis, panaikinus Direktyvą 68/89/EEB svarbu panaikinti ir atitinkamas valstybių narių įgyvendinimo priemones. Žyma „EEB klasifikacijos“ nebebus naudojama.Be to, būtina užtikrinti, kad teigiamo poveikio panaikinus direktyvą nesumažintų naujos nacionalinės taisyklės arba naujos techninės kliūtys. Todėl svarbu pažymėti, kad bet kokios nacionalinės žaliavinės medienos klasifikavimo taisyklės turi atitikti Sutarties 28 straipsnio principus ir nesudaryti prekybos kliūčių. Todėl, pavyzdžiui, nacionalinės taisyklės dėl tūrio arba svorio matavimo, arba dėl klasifikavimo pagal rūšis ir bendrinį pavadinimą arba matmenis, arba kokybę, neturi sudaryti kliūčių žaliavinei medienai laisvai judėti vidaus rinkoje. Be to, nacionalinių priemonių, kurios gali būti laikomos techniniais reglamentais įgyvendinant Direktyvą 98/34/EB, projektas turi būti pateikiamas Komisijai.2006/0178 (COD)PasiūlymasEUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMASpanaikinantis Tarybos direktyvą 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimoEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[1],atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę[2],atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę[3],veikdama Sutarties 251 straipsnyje nustatyta tvarka[4],kadangi:(1) Bendrijos geresnio reglamentavimo politikoje pabrėžiama nacionalinių ir Bendrijos teisės aktų supaprastinimo svarba kaip esminis elementas didinant įmonių konkurencingumą ir siekiant Lisabonos darbotvarkės tikslų.(2) 1968 m. sausio 23 d. Tarybos direktyvoje 68/89/EEB dėl valstybių narių įstatymų dėl žaliavinės medienos klasifikavimo suderinimo[5] pateikiami matavimo ir klasifikavimo metodai skiriasi nuo matavimo ir klasifikavimo metodų, visuotinai ir šiuo metu taikomų miškininkystės sektoriaus bei pramonės įmonių sandoriuose, be to, nustatyta, kad jie nėra pritaikyti rinkos poreikiams.(3) Direktyvoje 68/89/EEB pateikiami matavimo ir klasifikavimo metodai yra nebereikalingi vidaus rinkai.(4) Todėl Direktyva 68/89/EEB turėtų būti panaikinta.(5) Panaikinant Direktyvą 68/89/EEB numatoma, kad nuo 2008 m. gruodžio 31 d. prekyboje nebebus naudojama žyma „EEB klasifikacijos“, ir kad iki 2008 m. gruodžio 31 d. atitinkamai turi būti panaikinamos nacionalinės įgyvendinimo priemonės,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisDirektyva 68/89/EEB panaikinama nuo 2008 m. gruodžio 31 d.2 straipsnisŠis sprendimas skirtas valstybėms narėms.3 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja dvidešimtąją dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .Priimta Briuselyje,Europos Parlamento vardu Tarybos varduPirmininkas Pirmininkas [1] OL C[...], [...], p. [...].[2] OL C[...], [...], p. [...].[3] OL C[...], [...], p. [...].[4] OL C[...], [...], p. [...].[5] OL L 32, 1968 2 6, p.12–15.


type: wikipedia

text:
Héritage est le quatrième épisode de la saison 3 de Stargate SG-1.
 Résumé détaillé
 SG-1 arrive sur une planète et découvre neuf Goa'ulds morts : les Linvris. Daniel sent quelque chose de bizarre mais SG-1 rentre sur Terre.
 De retour à la base Daniel entend une voix. Lors du débriefing, le docteur Fraiser explique qu’elle ne peut déterminer la cause de la mort. Il est également impossible de déterminer qui a les a tués.
 SG-1 revient par la porte et Daniel a maintenant des visions des cadavres Goa'ulds au lieu de l’équipe.
 De retour dans son bureau, il voit un vortex de porte des étoiles et entend une voix puis dans son délire a un malaise.
 À son réveil à l’infirmerie, il explique à O’Neill ses visions de Goa'uld morts.
 Le Colonel rejoint le MacKenzie, le Général et le reste de SG-1 en réunion. MacKenzie pense que Daniel souffre d'un mal lié à la porte des étoiles, pouvant se transformer en schizophrénie. Les missions par la porte sont dorénavant limitées.
 Lors d’une partie d’échecs avec Jack, Daniel entend à nouveau le bruit d’activation d’une porte des étoiles, puis voit une larve Goa'uld ramper sur le colonel avant de s’évanouir.
 Il est emmené dans un hôpital psychiatrique, le reste de SG-1 lui rend visite dans sa cellule et réexplique qu’il voit les neuf Goa'uld. Puis commence à devenir violent. Les infirmiers arrivent, Daniel dit qu’il a vu quelque chose rentré dans Teal'c et prononce un mot avant de s’endormir sous l’effet des tranquillisants : « Ma'chello »
 De retour au SGC, la larve de Teal’c est en train de mourir. À l’hôpital, Daniel explique ce qu’il pense au docteur : il sait que Teal’c est malade et demande à voir O’Neill si ce qu’il pense est vrai.
 Finalement relâché, c’est une invention de Ma’chello qui aurait mis au point la maladie de Teal’c.
 Lors d’une recherche sur la banque de données du SGC des précédentes missions, l’équipe découvre des objets pouvant être à l’origine de la maladie.
 Des larves sont découvertes dans ces objets et sortent du caisson puis infectent le docteur Fraiser, Samantha et O’Neill.
 Samantha ne ressent pas les effets et les quatre larves qui l’avaient infectée sortent mortes. La protéine laissée dans son corps par le Goa’uld Jolinar l’a protégée.
 Carter réussit sous les indications du docteur Fraiser à créer un sérum avec son sang à l’aide d’une centrifugeuse. Puis l’injecte à tous ceux qui sont contaminés et les guérit ainsi.
 Distribution
 Richard Dean Anderson : Jack O'Neill
 Amanda Tapping : Samantha Carter
 Christopher Judge : Teal'c
 Michael Shanks : Daniel Jackson / Ma'chello
 Don S. Davis : George Hammond
 Kevin McNulty: Warner
 Eric Schneider : MacKenzie
 Teryl Rothery : Janet Fraiser
 Tournage
 L'hôpital psychiatrique qui apparait dans l'épisode est le Jean Matheson Memorial Pavilion à Vancouver.
 Notes et références
 Voir aussi
 Saison 4 de Stargate SG-1
 Épisode de Stargate SG-1
 it:Episodi di Stargate SG-1 (terza stagione)#L'eredità


text:
Balıkesir – miasto w Turcji. Ośrodek administracyjny prowincji Balıkesir.
 Według danych na rok 2000 miasto zamieszkiwało 215 436 osób, a według danych na rok 2004 całą prowincję ok. 1 103 000 osób. Gęstość zaludnienia w prowincji wynosiła ok. 77 osób na km2.
 W mieście rozwinął się przemysł włókienniczy, rafineryjny oraz spożywczy.
 W pobliżu miasta znajdują się kopalnie srebra.
 Miasta partnerskie
 Bergama, Turcja
 Kazań, Rosja
 Schwäbisch Hall, Niemcy
 Siirt, Turcja
 Przypisy
 Miasta w Turcji
 Miejscowości w prowincji Balıkesir
 Balıkesir


text:
 28.5.2005
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 132/7
 TIESAS SPRIEDUMS
 (virspalāta)
 2005. gada 15. martā
 lietā C-160/03 Spānijas Karaliste pret Eurojust (1)
 (Prasība atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. pantu - Dalībvalsts celta prasība pret Eurojust sludinājumiem konkursiem uz pagaidu darbinieku vietām - Tiesas kompetences neesamība - Nepieņemamība)
 (2005/C 132/12)
 tiesvedības valoda — spāņu
 Lietā C-160/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 8. aprīlī cēla Spānijas Karaliste (pārstāve — L. Fragvasa Gadea [L. Fraguas Gadea]), ko atbalsta Somijas Republika (pārstāvis — T. Pinne [T. Pynnä]), pret Eurojust (pārstāvji — H. Rivass de Andress [J. Rivas de Andrés], abogado, un D. O'Kīfs [D. O'Keeffe], solicitor), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] (referents) un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis], M. Ilešičs [M. Ilešič] un J. Malenovskis [J. Malenovský], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 15. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
 1)
 prasība ir nepieņemama;
 2)
 Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;
 3)
 Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
 (1) OV C 146, 21.06.2003.


text:
Die Wettkämpfe im Vierer-Kajak über 1000 Meter bei den Olympischen Sommerspielen 1976 wurden vom 29. bis 31. Juli auf der Île Notre-Dame ausgetragen.
 Es wurden drei Vorläufe und zwei Hoffnungsläufe ausgetragen. Danach folgten drei Halbfinalläufe und das Finale, das das Boot der Sowjetunion gewann.
 Ergebnisse
 Vorläufe
 Die jeweils ersten drei Boote qualifizierten sich für die Halbfinals, die restlichen Boote für den Hoffnungslauf.
 Lauf 1
 Lauf 2
 Lauf 3
 Hoffnungsläufe
 Die ersten drei Boote der Hoffnungsläufe erreichten das Halbfinale.
 Lauf 1
 Lauf 2
 Halbfinalläufe
 Die ersten drei Boote der Halbfinals erreichten das Finale.
 Lauf 1
 Lauf 2
 Lauf 3
 Finale
 Weblinks
 Ergebnisse
 Kanusportwettbewerb bei den Olympischen Sommerspielen 1976


text:
Sentencia no 88 de Suprema Corte de Justicia, del 30 de Diciembre de 1998. - Jurisprudencia - VLEX 360720514
 En Nombre de la República, la Cámara de Tierras, L., Contencioso-Administrativo y Contencioso-Tributario de la Suprema Corte de Justicia, regularmente constituida por los Jueces J.G.V., J.L.V., J.A.S. y E.R.P., asistidos de la Secretaria General, en la Sala donde celebra sus audiencias, en la ciudad de Santo Domingo de G., Distrito Nacional, hoy 30 de diciembre de 1998, años 155o de la Independencia y 136o de la Restauración, dicta en audiencia pública, como Corte de Casación, la siguiente sentencia:
 Sobre el recurso de casación interpuesto por Euro América, S.A., con su domicilio y asiento social en la calle Primera esquina calle 18, U.V.A., C.M., de esta misma ciudad, debidamente representada por su presidente, Sr. R.S., italiano, mayor de edad, domiciliado y residente en esta misma ciudad, contra la sentencia dictada por la Cámara de Trabajo del Juzgado de Primera Instancia del Distrito Nacional, el 10 de diciembre de 1992, cuyo dispositivo se copia más adelante;
 Oído en la lectura de sus conclusiones el Dr. C.J., en representación del Dr. A. De Jesús Leonardo, abogado del recurrido, C.L.;
 Visto el memorial de casación depositado por ante la Secretaría de la Suprema Corte de Justicia, el 29 de marzo de 1993, suscrito por el Dr. R.A. de los Santos, dominicano, mayor de edad, provisto de la cédula de identificación personal No. 265540, serie 1ra., con estudio profesional en la avenida 27 de Febrero, frente al Huacalito, altos de la Farmacia Santiago, Apto. 7, de esta misma ciudad, abogado de la recurrente, Euro América, S.A., mediante el cual proponen los medios que se indican más adelante;
 Visto el memorial de defensa del 16 de abril de 1993, depositado por ante la Secretaría de la Suprema Corte de Justicia, suscrito por el Dr. Antonio de J.L., dominicano, mayor de edad, provisto de la cédula de identificación personal No. 15818, serie 49, con estudio profesional en la casa No. 354, de la calle A.N., de esta ciudad, abogado del recurrido, C.L.;
 Visto el auto dictado el 28 de diciembre de 1998, por el Magistrado J.G.V., presidente de la Cámara de Tierras, L., Contencioso-Administrativo y Contencioso- Tributario de la Suprema Corte de Justicia, por medio del cual se llama a sí mismo, en su indicada calidad, conjuntamente con los M.J.L.V., J.A.S. y E.R.P., Jueces de esta Cámara, para integrar la misma en la deliberación y fallo del recurso de casación de que se trata, de conformidad con las Leyes Nos. 684 de 1934 y 926 de 1935;
 Considerando, que en la sentencia impugnada y en los documentos a que ella se refiere, consta lo siguiente: a) que en ocasión de una demanda laboral interpuesta por el recurrido en contra de la recurrente, el Juzgado a-quo dictó su sentencia el 31 de octubre de 1991; b) que sobre el recurso interpuesto intervino la sentencia ahora impugnada, cuyo dispositivo es el siguiente: "PRIMERO: Declara regular y válido en cuanto a la forma el recurso de apelación interpuesto por el señor C.L., contra la sentencia del Juzgado de Paz de Trabajo del Distrito Nacional, de fecha 31 de octubre de 1991, dictada a favor de Euro-América, S.A., por los motivos expuestos; SEGUNDO: Ordena la prosecución del conocimiento del caso de la especie, fijando la audiencia del día Primero (1ro.) de abril del año mil novecientos noventa y tres (1993), a las nueve (9) horas de la mañana, para tales fines; TERCERO: Se condena a Euro-América, S.A., al pago de las costas del presente incidente, ordenando la distracción en provecho del Dr. A. de J.L., quien afirma haberlas avanzado en su totalidad";
 Considerando, que la recurrente propone los medios siguientes: Primer Medio: Falta de ponderación de los documentos de la causa, falta de estatuir y violación al legítimo derecho de defensa; Segundo Medio: Violación a los artículos 56 y 61 de la Ley No. 637, de fecha 16 de junio de 1944, sobre procedimiento en materia laboral;
 Considerando, que en el desarrollo del primer medio de casación, la recurrente expresa, en síntesis, lo siguiente: Que al dictar su sentencia la Cámara a-qua no ponderó la notificación de la sentencia que le había hecho la recurrente al señor C.L., el 5 de noviembre de 1991, ni ponderó las conclusiones de inadmisibilidad del recurso presentadas por ella, de haberlo hecho habría declarado inadmisible el recurso de apelación por haberse interpuesto después de transcurrido el plazo establecido por la ley a esos fines;
 Considerando, que la sentencia impugnada expresa lo siguiente: "Que en el caso de la especie, procede pronunciarse en primer término sobre el pedimento de nulidad del acto de notificación de la sentencia del primer grado solicitado por el abogado del recurrente antes de la inadmisibilidad propuesta por el abogado de la empresa recurrida. Que del estudio de la demanda original comprueba que no obstante el trabajador indicar su domicilio y residencia, en el mismo acto constituye abogado en donde hace constar hacer elección de domicilio "para todos los fines del presente acto, sus consecuencias legales y procedimiento sucesivos", es decir, a los fines del procedimiento hace una delegación de domicilio, todo de acuerdo a las disposiciones del artículo 61 del Código de Procedimiento Civil. Que el artículo 147 del Código de Procedimiento Civil señala que cuando se haya constituido abogado no se podrá ejecutar la sentencia sino después de haberle sido notificada, esto a pena de nulidad. Que se alega que en esta materia no es aplicable las anteriores disposiciones, porque el acto de notificación de sentencia no es una medida de ejecución, pero se entiende que dicha acción es parte del procedimiento de primer grado, del cual se encuentra apoderado y constituido el abogado en cuyo bufete el trabajador eligió domicilio, haciéndole en consecuencia copartícipe en el caso a los fines del procedimiento. Que del análisis del acto de la notificación de la sentencia recurrida, se comprueba que el ministerial actuante reconoce no haberla notificado a la persona del trabajador demandante original ni en su domicilio por haberse éste mudado y sí en la Procuraduría Fiscal de este Distrito Judicial en aplicación del inciso 7mo. del artículo 69 del Código de Procedimiento Civil, pero; que el citado inciso es aplicable cuando aquellos no tienen ningún domicilio en la República y en el caso de la especie, el domicilio del trabajador no ha dejado de existir, pues este eligió domicilio en el bufete del abogado constituido, y al no serle notificada la sentencia en dicho lugar, el plazo de apelación prescrito por el artículo 61 de la Ley 637 sobre Contratos de Trabajo no lo era en consecuencia aplicable a partir de la fecha de dicho acto, estando abierto en el mismo. En consecuencia, que habiendo el abogado de la parte recurrente notificado la sentencia a la empresa recurrida, en la persona de uno de sus funcionarios, conteniendo el acto la acción del recurso de apelación contra la misma, por ser esta jurisdicción una nueva instancia, en el caso de la especie, procede declarar la validación del citado recurso y la no aplicación de la inadmisibilidad solicitada en base a lo prescrito por el artículo 61 de la Ley No. 637 sobre Contratos de Trabajo y la continuación del conocimiento de la causa";
 Considerando, que de acuerdo a las disposiciones del artículo 69 del Código de Procedimiento Civil, las notificaciones de las personas que no tienen domicilio conocido en el país se hará en manos del Procurador Fiscal del Distrito Judicial correspondiente;
 Considerando, que la parte gananciosa no estaba obligada a notificar la sentencia de primer grado en el domicilio del abogado constituido por una parte, aún cuando haya hecho elección de domicilio en ese estudio, salvo el caso previsto por el artículo 147, que obliga a la notificación de la sentencia al abogado constituido a los fines de la ejecución de la misma, disposición que no se aplica en esta materia por no ser indispensable el ministerio de abogado;
 Considerando, que el tribunal debió ponderar que la notificación hecha al ministerio público puso a correr el plazo para la interposición del recurso de apelación, a partir del cual se debió el cálculo correspondiente para determinar si dicho recurso fue interpuesto dentro del plazo de 30 días fijado por el artículo 61 de la Ley No. 637 sobre Contratos de Trabajo, vigente en la época en que ocurrieron los hechos, por lo que la sentencia carece de motivos que hacen que la misma sea casada, sin necesidad de examinar el otro medio del recurso;
 Por tales motivos, Primero: Casa la sentencia dictada por la Cámara de Trabajo del Juzgado de Primera Instancia del Distrito Nacional, el 10 de diciembre de 1992, cuyo dispositivo figura copiado en parte anterior del presente fallo, y envía el asunto por ante la Primera Sala de la Corte de Trabajo del Distrito Nacional; Segundo: Compensa las costas.
 Sentencia no 9 de Corte Suprema de Justicia - Pleno, del 11 de Agosto de 1978.


text:
Zygmunt I Vana (1. jaanuar 1467 – 1. aprill 1548) oli Leedu suurvürstiriigi suurvürst 1506–1544 ja Poola kuningriigi kuningas alates 1506. aastast kuni surmani. Ta pärines Leedu Jagelloonide dünastiast.
 Zygmunt I valitsejatiitel oli Ta pärines Leedu Jagelloonide dünastiast.
 Elulugu
 Zygmunt oli Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg. Zygmunt ema oli Böömimaa ja Ungari lastetuna surnud kuninga Ladislaus Postumuse õde ja Zygmunt taotles seetõttu endale neid kaht trooni. Elisabethi vanim poeg (Ulászló II), Zygmunti vanim vend valitigi mõlema riigi kuningaks.
 Noorus
 Zygmuntil oli 12 õde-venda, kellest neli venda ja kolm õde olid vanemad ning üks vend ja neli õde nooremad. Tema vanim vend Ulászló II valiti algul Böömimaa ja siis Ungari kuningaks ning 1526 suri tema sugu meesliinis välja. Vanuselt järgmine vend Püha Kasimir suri vallalisena 1484. Kolmas vend Jan I valitses Poolat 1492–1501 ja suri järglasteta. Neljas vend Aleksander valitses Poolat 1501–1506 ja suri lasteta. Vanim õde Jadwiga oli abiellunud Baieri hertsogi Georgiga, kuid 1506. aastaks olid nad mõlemad surnud, jättes endist maha kaks tütart, kel polnud õigust hertsogiriiki pärida. Vanuselt teine õde Zofia oli abielus Brandenburgi markkrahvi Friedrichiga ja sellest abielust sündis 17 last, kellest 1506. aastaks oli 13 elus. Noorem vend Fryderyk Jagiellon oli Gniezno peapiiskop ja kardinal. Noorem õde Anna oli Pommeri hertsogi Bogislaw X abikaasa, noorem õde Barbara oli abielus Saksimaa hertsogi Georgiga ja noorem õde Elżbieta oli abielus Legnica hertsogi Fryderyk II-ga. Üks vanem ja üks noorem õde surid lapseeas.
 Zygmunt valitsejana
 1499–1506 valitses ta Głogówi hertsogkonda, aga pärast tema kuningaks saamist läks see maa-ala Böömimaa koosseisu, algul sisuliselt ja 1544 ka formaalselt. Viimane Głogówi hertsog (sisuliselt mitte enam iseseisev) oli 1540–1544 Zygmunti noorima õe Elżbieta mees Fryderyk II.
 Zygmunt suurvürstina
 Zygmunt I oli mures Habsburgide ja Venemaa tihedate sidemete pärast, sest need kaks suurriiki võisid teda kahelt poolt korraga rünnata. Selle takistamiseks sõlmis ta Prantsusmaa kuninga François I-ga 1524 liidu, aga see liit lõppes juba järgmisel aastal, kui François Pavia lahingus Saksa-Rooma keisri Karl V kätte vangi langes.
 1525 lõppes Poola sajanditepikkune vaen Saksa orduga, kui ordumeister Albrecht von Hohenzollern võttis vastu luteri usu, sekulariseeris ordu ja kuulutas selle Krakówi lepinguga ilmalikuks hertsogiriigiks Poola ülemvõimu all. Ühtlasi läänistas Zygmunt Preisimaa Albrechtile ja tema vendadele.
 1526 suri Masoovia hertsog Janusz III järglasteta. Tema lähim sugulane oli tema õde Anna, keda kohalikud aadlikud tahtsid Masoovia hertsoginnaks kuulutada, aga Zygmunt annekteeris Masoovia. Konflikt lahenes 1537, kui Zygmunt sundis Anna ja tema abikaasa vanduma, et nad loobuvad kõigist õigustest Masooviale.
 Zygmunt pooldas rahumeelset kooseksisteerimist Krimmi khaaniriigiga, aga ta ei suutnud piiritülisid täielikult lõpetada.
 Zygmunt ja tema teine abikaasa Bona Sforza olid renessansikultuuri patroonid ja nende võimu ajal lõi see stiil nii Poolas kui Leedus õitsele.
 Isiklikku
 Zygmunt abiellus esimest korda Ungari aadliku Barbara Zápolyaga, kes ema poolt oli poolakas, Barbara vanem vend sai hiljem Ungari kuningaks. Sellest abielust sündis kaks tütart, enne kui Barbara 1515 20-aastaselt suri. Üks tütar Anna suri 5-aastaselt, teine, Jadwiga, abiellus Brandenburgi kuurvürsti Joachim II-ga. Jadwigat kosis ka Rootsi kuningas Gustav I, aga Zygmunt keeldus, sest Gustav sai katoliku kirikuga halvasti läbi.
 Teiseks abiellus Zygmunt 1518 Milano hertsogi Gian Galeazzo Sforza tütre Bona Sforzaga. Bona õed-vennad olid noorelt surnud, surnud oli ka tema isa. 1524 päris Bona oma ema surma järel Bari hertsoginna ja Rossano vürstinna tiitli, ühtlasi pretendeeris ta Jeruusalemma kuninga tiitlile. Siiski pole teada, et ta oleks iseend Jeruusalemma kuningannaks nimetanud, küll aga kutsusid kõik Poola kuningad tema järel kuni Jan II Kazimierz Wazani end Jeruusalemma kuningateks.
 Zygmunti ja Bona abielust sündis kuus last, kellest noorim suri oma esimesel elupäeval, aga ülejäänutest (poeg ja neli tütart) said kaks kuningaks ja kaks kuningannaks. Vanim tütar Isabella abiellus Zygmunti esimese naise Barbara vanema venna János Zápolyaga ja sai Ungari kuningannaks. Poeg Zygmunt II August päris isalt Poola kuningatrooni, aga tal ei olnud lapsi. Tütar Zofia abiellus Brunswick-Lüneburgi hertsogi Heinrich V-ga, kuid lapsi ta ei saanud. Pärast Zygmunt II surma valiti Poola kuningaks Zygmunt I kolmas tütar Anna, aga temagi ei saanud lapsi. Noorim tütar Katarzyna abiellus Rootsi kuninga Johan III-ga ja temast põlvnesid nii Poola kui Rootsi kuningad.
 Zygmunt I-l oli oma armukese Katarzyna Telniczenkaga samuti kolm väljaspool abielu sündinud last, poeg ja kaks tütart, kes kõik said täiskasvanuks. Lapsed sündisid enne esimest abielu.
 Vaata ka
 Valgevene valitsejad
 Välislingid
 Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
 Poola monarhid
 Leedu monarhid
 Jagelloonid
 Sündinud 1467
 Surnud 1548


type: contracts

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 22002D0066
 Euroopa Liidu Teataja L 238 , 05/09/2002 Lk 0038 - 0039
 EMP Ühiskomitee otsusnr 66/2002,31. mai 2002,millega muudetakse EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust)EMP ÜHISKOMITEE,võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi "leping", eelkõige selle artikleid 86 ja 98ning arvestades järgmist:(1) Lepingu protokolli nr 31 muudeti EMP Ühiskomitee 19. aprilli 2002. aasta otsusega nr 46/2002. [1](2) On kohane laiendada lepinguosaliste koostööd, hõlmates Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta otsuse nr 1411/2001/EÜ ühenduse koostöö tegevusraamistiku kohta linnade säästva arengu edendamiseks. [2](3) Seetõttu tuleb lepingu protokolli nr 31 muuta, et võimaldada seda laiendatud koostööd alates 1. jaanuarist 2002,ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:Artikkel 1Lepingu protokolli nr 31 artiklit 3 (keskkond) muudetakse järgmiselt:1. Lõike 4 tekst asendatakse järgmiselt:"EFTA riigid osalevad lõikes 7 viidatud ühenduse tegevustes."2. Lõigetes 5 ja 6 asendatakse sõnad "tegevusprogramm" sõnaga "tegevused".3. Lõikes 6 asendatakse sõnad "EÜ komiteed" sõnadega "organid".4. Lõike 7 tekst, kuid mitte taane, asendatakse järgmiselt:"Järgmised ühenduse aktid ning samuti neist tulenevad aktid, on käesoleva artikli objektiks:a) ühenduse aktid, mis jõustuvad alates 1. jaanuarist 2001:"5. Lõike 7 lõigu a järele lisatakse järgmine lõik:"b) ühenduse aktid, mis jõustuvad alates 1. jaanuarist 2002:- 32001 D 1411: Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse nr 1411/2001/EÜ ühenduse koostöö tegevusraamistiku kohta linnade säästva arengu edendamiseks, 27. juuni 2001 (EÜT L 191, 13.7.2001, lk 1)."Artikkel 2Käesolev otsus jõustub viimase lepingu artikli 103 lõikes 1 ettenähtud teate EMP Ühiskomiteele esitamisele järgneval päeval. [3]Artikkel 3Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.Brüssel, 31. mai 2002EMP Ühiskomitee nimeleesistujaP. Westerlund[1] EÜT L 154, 13.6.2002, lk 34.[2] EÜT L 191, 13.7.2001, lk 1.[3] Põhiseadusest tulenevad nõuded puuduvad.--------------------------------------------------


text:
 27.9.2011
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 250/230
 BESCHLUSS DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS
 vom 10. Mai 2011
 zum Rechnungsabschluss der Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union für das Haushaltsjahr 2009
 (2011/605/EU)
 DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT,
 —
 in Kenntnis des endgültigen Rechnungsabschlusses der Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union für das Haushaltsjahr 2009,
 —
 in Kenntnis des Berichts des Rechnungshofs über den Jahresabschluss 2009 der Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten, zusammen mit den Antworten der Agentur (1),
 —
 in Kenntnis der Empfehlung des Rates vom 15. Februar 2011 (05892/2011 — C7-0052/2011),
 —
 gestützt auf Artikel 276 des EG-Vertrags und Artikel 319 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1605/2002 des Rates vom 25. Juni 2002 über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (2), insbesondere auf Artikel 185,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2007/2004 des Rates vom 26. Oktober 2004 zur Errichtung einer Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union (3), insbesondere auf Artikel 30,
 —
 gestützt auf die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 2343/2002 der Kommission vom 19. November 2002 betreffend die Rahmenfinanzregelung für Einrichtungen gemäß Artikel 185 der Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1605/2002 des Rates über die Haushaltsordnung für den Gesamthaushaltsplan der Europäischen Gemeinschaften (4), insbesondere auf Artikel 94,
 —
 gestützt auf Artikel 77 und Anlage VI seiner Geschäftsordnung,
 —
 in Kenntnis des Berichts des Haushaltskontrollausschusses sowie der Stellungnahme des Ausschusses für bürgerliche Freiheiten, Justiz und Inneres (A7-0145/2011),
 1.
 billigt den Rechnungsabschluss der Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union für das Haushaltsjahr 2009;
 2.
 beauftragt seinen Präsidenten, diesen Beschluss dem Exekutivdirektor der Europäischen Agentur für die operative Zusammenarbeit an den Außengrenzen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union, dem Rat, der Kommission und dem Rechnungshof zu übermitteln und die Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union (Reihe L) zu veranlassen.
 Der Präsident
 Jerzy BUZEK
 Der Generalsekretär
 Klaus WELLE
 (1) ABl. C 338 vom 14.12.2010, S. 40.
 (2) ABl. L 248 vom 16.9.2002, S. 1.
 (3) ABl. L 349 vom 25.11.2004, S. 1.
 (4) ABl. L 357 vom 31.12.2002, S. 72.


text:
 15.1.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 13/28
 Rikors ippreżentat fil-15 ta’ Ottubru 2010 — SNCF vs UASI — Infotrafic (infotrafic)
 (Kawża T-491/10)
 ()
 2011/C 13/54
 Lingwa tar-rikors: il-Franċiż
 Partijiet
 Rikorrenti: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Pariġi, Franza) (rappreżentant: H. Reynaud, avukat)
 Konvenut: L-Uffiċċju għall-Armonizzazzjoni fis-Suq Intern (Trade marks u Disinni)
 Parti oħra quddiem il-Bord tal-Appell: Infotrafic SA (Ermont, Franza)
 Talbiet tar-rikorrenti
 —
 tbiddel id-deċiżjoni tal-Bord tal-Appell tal-UASI tas-6 ta’ Awwissu 2010 fil-Każ R 1268/2009-2 fil-punti 16 sa 23,
 —
 tikkundanna lill-UASI għall-ispejjeż.
 Motivi u argumenti prinċipali
 Trade mark Komunitarja rreġistrata li hija s-suġġett tat-talba għal dikjarazzjoni ta’ invalidità: It-trade mark figurattiva “infotrafic” għal prodotti u servizzi fil-klassijiet 9, 16, 38, 39 u 42 — Trade mark Komunitarja Nru 1 926 815
 Proprjetarju tat-trade mark Komunitarja: Infotrafic SA
 Parti li qed titlob id-dikjarazzjoni ta’ invalidità tat-trade mark Komunitarja: Ir-rikorrenti
 Deċiżjoni tad-Diviżjoni tal-Kanċellazzjoni: Talba għal dikjarazzjoni ta’ invalidità miċħuda
 Deċiżjoni tal-Bord tal-Appell: Appell miċħud
 Motivi invokati: Ksur tal-Artikoli 52 u 7(1)(b) tar-Regolament Nru°207/2009, sa fejn l-eżami tat-trade mark Komunitarja kumplessa, fejn wieħed mill-elementi jkun nieqes mill-karattru distintiv jew li għandu karattru distintiv dubjuż, għandu jitratta kull element separatament; ksur tal-obbligu ta’ motivazzjoni


text:
 23.6.2017
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 162/48
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2017/1119
 z dnia 22 czerwca 2017 r.
 ustalające współczynnik przydziału, jaki należy stosować do ilości objętych wnioskami o wydanie pozwolenia na przywóz złożonymi od dnia 1 czerwca 2017 r. do dnia 10 czerwca 2017 r. oraz określające ilości, jakie należy dodać do ilości ustalonej dla podokresu od dnia 1 stycznia 2018 r. do dnia 30 czerwca 2018 r. w ramach kontyngentów taryfowych otwartych rozporządzeniem (WE) nr 2535/2001 w sektorze mleka i przetworów mlecznych
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie (UE) nr 1308/2013 z dnia 17 grudnia 2013 r. ustanawiające wspólną organizację rynków produktów rolnych oraz uchylające rozporządzenia Rady (EWG) nr 922/72, (EWG) nr 234/79, (WE) nr 1037/2001 i (WE) nr 1234/2007 (1), w szczególności jego art. 188,
 a także mając na uwadze, co następuje,
 (1)
 Rozporządzeniem Komisji (WE) nr 2535/2001 (2) otwarto roczne kontyngenty taryfowe na przywóz produktów w sektorze mleka i przetworów mlecznych.
 (2)
 Ilości objęte wnioskami o pozwolenie na przywóz złożonymi w okresie od dnia 1 czerwca 2017 r. do dnia 10 czerwca 2017 r. w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r. są w przypadku niektórych kontyngentów większe niż ilości dostępne. Należy zatem określić, na jakie ilości mogą zostać wydane pozwolenia na przywóz, poprzez ustalenie współczynnika przydziału, jaki należy zastosować do ilości, w odniesieniu do których złożono wnioski, obliczonego zgodnie z art. 7 ust. 2 rozporządzenia Komisji (WE) nr 1301/2006 (3).
 (3)
 Ilości objęte wnioskami o wydanie pozwolenia na przywóz, złożonymi w okresie od dnia 1 czerwca 2017 r. do dnia 10 czerwca 2017 r. w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r., są w przypadku niektórych kontyngentów mniejsze niż ilości dostępne. Należy zatem określić ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków, i dodać je do ilości ustalonych dla następnego podokresu obowiązywania kontyngentu.
 (4)
 W celu zapewnienia skuteczności przedmiotowego środka niniejsze rozporządzenie powinno wejść w życie w dniu jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 1. W odniesieniu do ilości, których dotyczą wnioski o pozwolenie na przywóz, złożone dla podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r. na podstawie rozporządzenia (WE) nr 2535/2001, ustala się współczynnik przydziału określony w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 2. Ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków o pozwolenie na przywóz na podstawie rozporządzenia (WE) nr 2535/2001 i które należy dodać do podokresu od dnia 1 stycznia 2018 r. do dnia 30 czerwca 2018 r., określono w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 22 czerwca 2017 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącego,
 Jerzy PLEWA
 Dyrektor Generalny
 Dyrekcja Generalna ds. Rolnictwa i Rozwoju Obszarów Wiejskich
 (1) Dz.U. L 347 z 20.12.2013, s. 671.
 (2) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 2535/2001 z dnia 14 grudnia 2001 r. ustanawiające szczegółowe zasady stosowania rozporządzenia Rady (WE) nr 1255/1999 odnośnie do ustaleń dotyczących przywozu mleka i przetworów mlecznych i otwarcia kontyngentów taryfowych (Dz.U. L 341 z 22.12.2001, s. 29).
 (3) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 1301/2006 z dnia 31 sierpnia 2006 r. ustanawiające wspólne zasady zarządzania kontyngentami taryfowymi na przywóz produktów rolnych, podlegającymi systemowi pozwoleń na przywóz (Dz.U. L 238 z 1.9.2006, s. 13).
 ZAŁĄCZNIK
 I.A
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 Ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków i które należy dodać do ilości dostępnych dla podokresu od dnia 1 stycznia 2018 r. do dnia 30 czerwca 2018 r.
 (w kg)
 09.4590
 —
 34 268 500
 09.4591
 —
 2 680 000
 09.4592
 —
 9 219 000
 09.4593
 —
 2 706 500
 09.4594
 —
 10 003 500
 09.4595
 —
 5 302 500
 09.4596
 —
 9 653 400
 09.4599
 —
 5 680 000
 I.F
 Produkty pochodzące ze Szwajcarii
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 Ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków i które należy dodać do ilości dostępnych dla podokresu od dnia 1 stycznia 2018 r. do dnia 30 czerwca 2018 r.
 (w kg)
 09.4155
 —
 847 200
 I.H
 Produkty pochodzące z Norwegii
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 09.4179
 —
 I.I
 Produkty pochodzące z Islandii
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 Ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków i które należy dodać do ilości dostępnych dla podokresu od dnia 1 stycznia 2018 r. do dnia 30 czerwca 2018 r.
 (w kg)
 09.4205
 —
 175 000
 09.4206
 —
 0
 I.K
 Produkty pochodzące z Nowej Zelandii
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 Ilości, w odniesieniu do których nie złożono wniosków i które należy dodać do ilości dostępnych dla podokresu od dnia 1 września 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w kg)
 09.4514
 —
 7 000 000
 09.4515
 —
 4 000 000
 09.4182
 —
 33 612 000
 09.4195
 —
 40 980 000
 I.L
 Produkty pochodzące z Ukrainy
 Nr porządkowy
 Współczynnik przydziału – wnioski złożone w odniesieniu do podokresu od dnia 1 lipca 2017 r. do dnia 31 grudnia 2017 r.
 (w %)
 09.4600
 —
 09.4601
 —
 09.4602
 0,584795


text:
N. L 276 / 12 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 11 . 10 . 74
 REGOLAMENTO (CEE) N. 2578 /74 DELLA COMMISSIONE
 del 10 ottobre 1974
 che fissa i prelievi all'importazione applicabili al riso e alle rotture di riso
 LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE , conoscenza della Commissione, porta a modificare i
 visto il trattato - che istituisce la Comunità economica
 prelievi attualmente in vigore come è indicato nella
 .tabella allegata al presente regolamento,
 europea, °
 visto il regolamento n . 3.59/67/CEE del Consiglio, del HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO :
 25 luglio 1967, relativo all'organizzazione comune del
 mercato del riso ( 1 ), modificato da ultimo dal regola Articolo 1
 mento (CEE) n . 1 1 29 /74 (2 ), in particolare l'articolo 11 ,
 paragrafo 5, I prelievi da percepire all'importazione dei prodotti di
 cui all'articolo 1 , paragrafo 1 , lettere a) e b), del regola
 considerando che i prelievi applicabili all'importa mento n . 359 / 67/ CEE sono fissati nel modo indicato
 zione del riso e di rotture di riso sono stati fissati dal nella tabella allegata al presente regolamento .
 regolamento (CEE) n . 2528 /74 (3 ) ;
 Articolo 2
 considerando che l'applicazione delle norme e moda
 lità richiamate nel regolamento (CEE) n . 2528 /74 ai II presente regolamento entra in vigore l'i 1 ottobre
 prezzi d'offerta e ai corsi di questo giorno, pervenuti a 1 974 .
 Il presente regolamento e obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile
 in ciascuno degli Stati membri .
 Fatto a Bruxelles , il 10 ottobre 1974 .
 Per Ut Commissione
 P.J. LARDINOIS
 Membro delict Commissione
 (') Ci U n . 174 dd ? l . 7 . 1967 , pajj . I.
 (') GU n . I. I2X del II ). V 1^74 , 20 .
 H GU n . I. 27 1 del v IO . 1974 , p;ig . 22 .
 ---pagebreak--- 11 . 10 . 74 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee N. L 276/ 13
 ALLEGATO
 al regolamento della Commissione del 10 ottobre 1974 che fissa i prelievi all'importazione
 applicabili al riso e alle rotture di riso
 (U.c . I 100 kg )
 N. della PTOM (') (·)
 tariffa Designazione delle merci « Paesi terzi
 SAMA
 «..- .
 t QM Riso :
 Λ . Risone o riso semigreggio :
 ï . risone :
 a ) a grani tondi 0 0
 b ) a grani lunghi 0 0
 II . riso semigreggio :
 a) a grani tondi 0 0
 b) a grani lunghi 0 0
 IV Riso semilavorato o riso lavorato :
 Í . riso semilavorato :
 n ) a gr.ni tondi 0 0
 b) a grani lunghi ti 0
 II l iso lavorato :
 b) a grani lunghi 0 0
 a ) a grani tondi 0 0
 C. Rotture 0 0
 (') Ai sensi del regolamento (CEE ) n . 521 /70, i prelievi non sono applicati ai prodotti originari dei SAMA e PTOM e importati
 n «i dipartimenti francesi d'oltremare .
 (') Questo prelievo c applicabile soltanto alle importazioni rispondenti alle condizioni dell'articolo 2 del regolamento (CEE)
 il . 540 /70 .


text:
A Casa da Fazenda do Leitão, também chamado de Casa da antiga Fazenda do Córrego, e atual Museu Histórico Abílio Barreto, foi a sede de uma das propriedades rurais da antigo Arraial do Curral del Rei, sendo a única edificação do século XIX ainda preservada na atual cidade de Belo Horizonte. A construção foi tombada pelo IPHAN (Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional), em 1951.
 Histórico
 Fundação
 A sede da Fazenda do Córrego do Leitão foi construída em meados de 1833 por José Cândido da Silveira. Em 1864, passou a pertencer ao Capitão Francisco Luís de Carvalho, rico proprietário de terras no Arraial do Curral del Rei. Após o falecimento de sua esposa, Francisco Luís dividiu o patrimônio com sua filha Rita Maria que foi posteriormente adquirida pelo seu genro Cândido Lúcio da Silveira, que reformou o casarão por volta de 1883.
 Usos
 O casarão foi desapropriada pela Comissão Construtora da Nova Capital em 1894, no início do processo de construção de Belo Horizonte, a nova capital de Minas Gerais. A partir daí, o local abrigou diversas empreendimentos como um viveiro entre 1895 e 1896, administrado pelo geólogo Claude-Henri Gorceix e o agrônomo francês Leon Quet a pedido do governador de Minas Gerais, Crispim Jacques Bias Fortes.
 Entre 1896 a 1899, foi instalada a colônia Afonso Pena no vale do córrego do Leitão que também englobava a fazenda. Essa colônia serviu como núcleo agrícola para imigrantes, com o objetivo de diversificar as atividades econômicas e garantir a ocupação de áreas em torno da capital. Emancipada em 1910, suas terras foram usadas para plantação de piteiras e a casa serviu como fábrica de artefatos feitos com as fibras dessa planta.
 De 1899 a 1938, o casarão passou a abrigar a Enfermaria do Posto Zootécnico Federal, ligado ao Ministério da Agricultura. O estado doou a propriedade para a prefeitura em 26 de setembro de 1938, que posteriormente viria a ser o Museu Histórico de Belo Horizonte idealizado no governo do prefeito José Oswaldo de Araújo e estabelecido durante o governo de Juscelino Kubitschek na cidade.
 Museu Histórico Abílio Barreto
 A partir de 1943 passou a abrigar o Museu Histórico de Belo Horizonte, que atualmente leva o nome do historiador Abílio Barreto, um de seus fundadores.
 Localizado no bairro Cidade Jardim em Belo Horizonte, o Museu Histórico Abílio Barreto é mantida pela Prefeitura de Belo Horizonte por meio da Fundação Municipal de Cultura. O museu possui o maior acervo de Minas Gerais, com mais de 70 mil itens sobre a história e cultura mineira sendo composto de documentos textuais, iconográficos, bidimensionais e tridimensionais referentes às origens, formação e desenvolvimento da cidade.
 A casa precisou ser restaurada e adaptada em 1943 e passou por outras restaurações ao longo dos anos. Atualmente é utilizado como espaço expositivo e de ações educativas da instituição. Além disso, seu espaço exterior é usado para diversas atividade de lazer que incluem apresentações musicais, circenses, teatrais, contação de histórias e brincadeiras e eventos gastronômicos.
 Construções de Belo Horizonte
 Fazendas de Minas Gerais
 Museus de Belo Horizonte


text:
 22.6.2013
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 178/4
 Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione Tributaria Regionale del Veneto — Sede di Mestre-Venezia (Itaalia) 27. märtsil 2013 — SICES jt versus Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia
 (Kohtuasi C-155/13)
 2013/C 178/06
 Kohtumenetluse keel: itaalia
 Eelotsusetaotluse esitanud kohus
 Commissione Tributaria Regionale del Veneto — Sede di Mestre-Venezia
 Põhikohtuasja pooled
 Kaebajad: Società Italiana Commercio e Servizi S.r.l, likvideerimisel, (SICES) jt
 Vastustaja: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia
 Eelotsuse küsimus
 Kas 29. märtsi 2007. aasta määruse (EÜ) nr 341/2007 (1) artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et on tegemist GATT kvoodi alusel teostatava Hiinast pärit küüslaugu tollisoodustusega impordilitsentside õigusvastase võõrandamisega, kui nimetatud litsentside omanik laseb küüslaugu pärast maksmisele kuuluva tolli tasumist turule selle võõrandamise teel teisele ettevõtjale, kellel on impordilitsents ja kellelt ta oli selle küüslaugu enne importimist ostnud?
 (1) Komisjoni 29. märtsi 2007. aasta määrus (EÜ) nr 341/2007, millega avatakse kolmandatest riikidest imporditava küüslaugu ja teatavate muude põllumajandustoodete tariifikvoodid ja tagatakse nende haldamine ning kehtestatakse impordilitsentside ja päritolusertifikaatide süsteem (ELT L 90, lk 12).


text:
Cour de cassation, civile, Chambre commerciale, 12 juillet 2016, 14-23.668, Publié au bulletin | Legifrance
 Vous êtes dans : Accueil> Recherche simple dans la jurisprudence judiciaire> Cour de cassation, civile, Chambre commerciale, 12 juillet 2016, 14-23.668, Publié au bulletin
 Cour de cassation, civile, Chambre commerciale, 12 juillet 2016, 14-23.668, Publié au bulletin
 N° de pourvoi: 14-23668
 Donne acte à M. X... du désistement de son pourvoi en ce qu'il est dirigé contre la société FHB-Facques-Hess-Bourbouloux, en qualité d'administrateur judiciaire de la société Esma ;
 Attendu, selon l'arrêt attaqué (Montpellier, 24 juin 2014), que M. X..., révoqué le 4 mai 2012 de ses fonctions de président-directeur général de la société Esma, mise en redressement judiciaire le 27 avril précédent, a assigné cette dernière et son administrateur judiciaire en paiement d'une indemnité contractuelle de rupture et de dommages-intérêts ;
 1°/ que les créances nées régulièrement après le jugement d'ouverture pour les besoins du déroulement de la période d'observation, c'est-à-dire pour le maintien de l'activité, sont payées à leur échéance ; qu'ayant relevé « que la révocation de M. X... fait suite, aux termes du procès-verbal des délibérations du conseil d'administration précité, à divers griefs liés à son incapacité à redresser la situation de l'entreprise et à prendre les mesures nécessaires à sa pérennisation », soit que la seule et unique possibilité permettant le redressement de la situation de l'Esma, et donc la poursuite de son activité, résidait en la révocation de son directeur-
 général – les indemnités de résiliation subséquentes étant dès lors une créance née pour les besoins du déroulement de la période d'observation –, la cour d'appel n'a pas tiré les conséquences légales de ses propres constatations, violant l'article L. 622-17, I, du code de commerce ;
 2°/ qu'en tout état de cause, les créances nées régulièrement après le jugement d'ouverture pour les besoins du déroulement de la période d'observation, c'est-à-dire pour le maintien de l'activité, sont payées à leur échéance ; qu'en jugeant que l'indemnité de résiliation de M. X... devait être déclarée inopposable à la société Esma et aux organes de la procédure collective, sans rechercher si cette révocation n'avait pas justement pour finalité de permettre le redressement de la société Esma et, par conséquent, la poursuite de son activité – le procès-verbal de ladite révocation mentionnant expressément que « la seule issue à cette situation [de redressement] [était] la révocation du directeur-général » –, la cour d'appel a privé sa décision de base légale au regard de l'article L. 622-17, I, du code de commerce ;
 Mais attendu qu'ayant relevé que la créance litigieuse était liée à la révocation de M. X... de ses fonctions de directeur général de la société débitrice, ce dont il résultait qu'il s'agissait d'une créance d'indemnité de résiliation d'un contrat en cours, la cour d'appel, qui n'avait pas à rechercher si cette résiliation était nécessaire à la poursuite de l'activité de la société, en a exactement déduit que cette créance étant exclue, par l'article L. 622-17, III, 2° du code de commerce, du bénéfice des dispositions de ce texte, devait être déclarée en application des articles L. 622-24 et L. 631-14 du même code ; que le moyen n'est pas fondé ;
 Vu l'article 700 du code de procédure civile, rejette sa demande et le condamne à payer à M. Y..., en qualité de liquidateur judiciaire de la société Esma, la somme de 3 000 euros ;
 Le moyen fait grief à l'arrêt attaqué d'AVOIR confirmé le jugement entrepris en ce qu'il a jugé inopposables à la société ESMA et aux organes de la procédure collective les créances invoquées par Monsieur X..., le déboutant ainsi de toutes ses demandes ;
 AUX MOTIFS QUE, aux termes de l'arrêt attaqué, « le redressement judiciaire de la société ESMA ayant été ouvert le 27 avril 2012, sont applicables les dispositions de la loi n° 2005-845 du 26 juillet 2005 et du décret n° 2005-1677 du 28 décembre 2005, telles que modifiées par l'ordonnance n° 2008-1345 du 18 décembre 2008 et le décret n° 2009-160 du 12 février 2009 ;
 Que M. X... invoque deux créances, l'une d'un montant de 161. 886, 53 euros, outre intérêts, correspondant à une indemnité contractuelle de départ, et l'autre de 50. 000 euros à titre de dommages-intérêts pour perte de chance de rémunération variable ;
 Que, concernant la première créance, elle résulte de la révocation de ses fonctions de directeur-général de la société ESMA, décidée par son conseil d'administration lors de sa délibération du 4 mai 2012 ;
 Que cette créance est donc née postérieurement à l'ouverture du redressement judiciaire de la société ESMA, prononcée le 27 avril 2012 ;
 Que cette créance n'est pas née en contrepartie d'une prestation fournie au débiteur pendant la période d'observation ;
 Qu'elle n'est pas née non plus pour les besoins du déroulement de la procédure ou de la période d'observation, étant observé que la révocation de M. X... fait suite, aux termes du procès-verbal des délibérations du conseil d'administration précité, à divers griefs liés à son incapacité à redresser la situation de l'entreprise et à prendre les mesures nécessaires à sa pérennisation, à la dégradation de son image, à un manque de communication et au recours à de nombreux conseils extérieurs sans prise en considération des coûts importants générés par leur intervention et sans en référer au conseil d'administration ;
 Que, s'agissant donc d'une créance née après l'ouverture du redressement judiciaire, autre que celles mentionnées au I de l'article L. 622-17 du Code de commerce, elle devait être déclarée conformément aux dispositions de l'article L. 622-24 du même Code, applicable au redressement judiciaire par renvoi de l'article L. 631-14 ;
 Que cette déclaration devait, en application des dispositions combinées des articles L. 622-24, alinéa 5, et R. 622-24 du Code de commerce, être faite dans le délai de deux mois à compter de la date d'exigibilité de cette créance, soit à compter du 4 mai 2012 ;
 Que cette créance n'a pas été déclarée dans ce délai et que le créancier n'a pas été relevé de la forclusion encourue ;
 Que c'est donc à bon droit que le premier juge a dit qu'elle n'était pas opposable au débiteur » ;
 ALORS en premier lieu QUE les créances nées régulièrement après le jugement d'ouverture pour les besoins du déroulement de la période d'observation, c'est-à-dire pour le maintien de l'activité, sont payées à leur échéance ; qu'ayant relevé « que la révocation de M. X... fait suite, aux termes du procès-verbal des délibérations du conseil d'administration précité, à divers griefs liés à son incapacité à redresser la situation de l'entreprise et à prendre les mesures nécessaires à sa pérennisation » (arrêt, p. 6, § 4), soit que la seule et unique possibilité permettant le redressement de la situation de l'ESMA, et donc la poursuite de son activité, résidait en la révocation de son directeur-général – les indemnités de résiliation subséquentes étant dès lors une créance née pour les besoins du déroulement de la période d'observation –, la cour d'appel n'a pas tiré les conséquences légales de ses propres constatations, violant l'article L. 622-17, I, du Code de commerce ;
 ALORS en second lieu QUE, en tout état de cause, les créances nées régulièrement après le jugement d'ouverture pour les besoins du déroulement de la période d'observation, c'est-à-dire pour le maintien de l'activité, sont payées à leur échéance ; qu'en jugeant que l'indemnité de résiliation de Monsieur X... devait être déclarée inopposable à la société ESMA et aux organes de la procédure collective, sans rechercher si cette révocation n'avait pas justement pour finalité de permettre le redressement de la société ESMA et, par conséquent, la poursuite de son activité – le procès-verbal de ladite révocation mentionnant expressément que « la seule issue à cette situation [de redressement] [était] la révocation du directeur-général » (cité par les conclusions d'appel de l'exposant, p. 15, § 8) –, la cour d'appel a privé sa décision de base légale au regard de l'article L. 622-17, I, du Code de commerce.
 ECLI:FR:CCASS:2016:CO00671
 Décision attaquée : Cour d'appel de Montpellier , du 24 juin 2014
 Titrages et résumés : ENTREPRISE EN DIFFICULTE (loi du 26 juillet 2005) - Redressement judiciaire - Jugement - Créanciers postérieurs - Régime de faveur - Domaine d'application - Créance née pour les besoins du déroulement de la procédure - Exclusion - Indemnité due au titre de la révocation d'un dirigeant décidée après le jugement d'ouverture
 L'indemnité due au titre de la révocation du président-directeur général d'une société, décidée après la mise en redressement judiciaire de cette dernière par le conseil d'administration, est une indemnité de résiliation d'un contrat en cours qui est exclue du bénéfice du paiement préférentiel en vertu de l'article L. 622-17, III, 2°, du code de commerce et qui, en conséquence, doit être déclarée
 articles L. 622-17, II, 2°, L. 622-24 et L. 631-14 d code de commerce


text:
 15.8.2008
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 209/69
 Απόφαση του Δικαστηρίου Δημόσιας Διοίκησης της 21ης Φεβρουαρίου 2008 — Semeraro κατά Επιτροπής
 (Υπόθεση F-19/06) (1)
 (Υπαλληλική υπόθεση - Υπάλληλοι - Αξιολόγηση - Έκθεση εξελίξεως σταδιοδρομίας - Έτος αξιολογήσεως 2004 - Άρθρο 43 του ΚΥΚ - Υποχρέωση αιτιολογήσεως - Προαγωγή - Διαδικασία πιστοποίησης)
 (2008/C 209/124)
 Γλώσσα διαδικασίας: η γαλλική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Maria Magdalena Semeraro (Βρυξέλλες, Βέλγιο) (εκπρόσωπος: L. Vogel, δικηγόρος)
 Καθής: Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων (εκπρόσωποι: G. Berscheid και M. Velardo)
 Αντικείμενο
 Ακύρωση της αποφάσεως της ΑΔΑ της 8ης Νοεμβρίου 2005 περί απορρίψεως της ενστάσεως της προσφεύγουσας κατά της εκθέσεως εξελίξεως σταδιοδρομίας της για το έτος 2004
 Διατακτικό
 Το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης αποφασίζει:
 1.
 Ακυρώνει την έκθεση εξελίξεως σταδιοδρομίας της M. Semeraro για την περίοδο από 1 Ιανουαρίου έως 31 Δεκεμβρίου 2004.
 2.
 Η Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων φέρει το σύνολο των δικαστικών εξόδων.
 (1) EE C 108 της 6.5.2006, σ. 30.