type: legislation

text:
 26.1.2013
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 26/1
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 69/2013 AL COMISIEI
 din 23 ianuarie 2013
 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (1), în special articolul 9 alineatul (1) litera (a),
 întrucât:
 (1)
 Pentru a asigura aplicarea uniformă a Nomenclaturii combinate anexate la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87, este necesar să se adopte măsuri privind clasificarea mărfurilor menționate în anexa la prezentul regulament.
 (2)
 Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 stabilește regulile generale pentru interpretarea Nomenclaturii combinate. Aceste reguli se aplică, de asemenea, oricăror alte nomenclaturi bazate integral sau parțial pe aceasta sau care îi adaugă acesteia subdiviziuni suplimentare și care sunt stabilite prin dispoziții specifice ale Uniunii, în vederea aplicării de măsuri tarifare și de altă natură privind comerțul cu mărfuri.
 (3)
 În temeiul acestor reguli generale, mărfurile descrise în coloana 1 a tabelului din anexă ar trebui clasificate la codurile NC indicate în coloana 2, pe baza motivelor care figurează în coloana 3 a aceluiași tabel.
 (4)
 Este necesar să se prevadă posibilitatea invocării în continuare de către titular, în temeiul articolului 12 alineatul (6) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (2), pentru o perioadă de trei luni, a informațiilor tarifare obligatorii care au fost furnizate de autoritățile vamale ale statelor membre în ceea ce privește clasificarea mărfurilor în Nomenclatura combinată, dar care nu sunt conforme cu dispozițiile prezentului regulament.
 (5)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului Codului vamal,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Mărfurile descrise în coloana 1 a tabelului din anexă se clasifică în Nomenclatura combinată la codurile NC indicate în coloana 2 a aceluiași tabel.
 Articolul 2
 Informațiile tarifare obligatorii care sunt furnizate de autoritățile vamale ale statelor membre și care nu sunt conforme cu dispozițiile prezentului regulament pot fi invocate în continuare pentru o perioadă de trei luni, în temeiul articolului 12 alineatul (6) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92.
 Articolul 3
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 23 ianuarie 2013.
 Pentru Comisie, pentru președinte
 Algirdas ŠEMETA
 Membru al Comisiei
 (1) JO L 256, 7.9.1987, p. 1.
 (2) JO L 302, 19.10.1992, p. 1.
 ANEXĂ
 Descrierea mărfurilor
 Clasificare
 (Cod NC)
 Motive
 (1)
 (2)
 (3)
 1.
 Un aparat de recepție, înregistrare sau redare a sunetului și a imaginii (așa-numit „receptor media digital”), cu o formă cilindrică și cu dimensiuni totale de aproximativ 13 (diametru) × 19 (înălțime) cm.
 Aparatul cuprinde:
 —
 un microprocesor;
 —
 o unitate de hard disk de 500 GB;
 —
 un afișaj alfanumeric;
 —
 un receptor de infraroșu pentru telecomandă.
 Aparatul este echipat cu următoarele interfețe:
 —
 USB;
 —
 Ethernet;
 —
 ieșiri video compozit și component, HDMI și S-video;
 —
 ieșire optică digitală, ieșire coaxială digitală și ieșire audio analogică.
 De asemenea, aparatul are butoane de comandă și vine însoțit de o telecomandă.
 Aparatul poate recepționa semnale audio și video în format digital de la o sursă externă (de exemplu un ruter, o mașină automată de prelucrare a datelor, un aparat fotografic digital, o memorie USB). Datele pot fi stocate pe hard disk-ul său. Datele sunt redate pe un monitor, un televizor sau prin intermediul unui sistem stereo.
 Aparatul nu poate oferi acces la internet.
 8521 90 00
 Clasificarea se stabilește pe baza regulilor generale 1 și 6 de interpretare a Nomenclaturii combinate, precum și pe baza textului de la codurile NC 8521 și 8521 90 00.
 Date fiind caracteristicile sale, și anume capacitatea de a recepționa, înregistra și reda semnale video din diferite surse și dimensiunea hard disk-ului, aparatul este considerat a fi un aparat de înregistrare sau de redare a imaginii, încadrat la poziția 8521.
 În consecință, acesta trebuie clasificat ca aparat de înregistrare sau de redare a imaginii la codul NC 8521 90 00.
 2.
 Un aparat de recepție sau redare a sunetului și a imaginii (așa-numit „receptor media digital”), cu o formă cilindrică și cu dimensiuni totale de aproximativ 13 (diametru) × 19 (înălțime) cm.
 Aparatul cuprinde:
 —
 un microprocesor;
 —
 un receptor de infraroșu pentru telecomandă;
 —
 un afișaj alfanumeric.
 Aparatul este echipat cu următoarele interfețe:
 —
 USB;
 —
 Ethernet;
 —
 ieșiri video compozit și component, HDMI și S-video;
 —
 ieșire optică digitală, ieșire coaxială digitală și ieșire audio analogică;
 —
 un slot pentru hard disk.
 De asemenea, aparatul are butoane de comandă și vine însoțit de o telecomandă.
 Aparatul poate recepționa semnale audio și video în format digital de la o sursă externă (de exemplu un ruter, o mașină automată de prelucrare a datelor, un aparat fotografic digital, o memorie USB). Datele pot fi stocate pe un hard disk instalat după import. Datele sunt redate pe un monitor, un televizor sau prin intermediul unui sistem stereo.
 Aparatul nu poate oferi acces la internet.
 8521 90 00
 Clasificarea se stabilește pe baza regulilor generale 1, 2 litera (a) și 6 de interpretare a Nomenclaturii combinate, precum și pe baza textului de la codurile NC 8521 și 8521 90 00.
 Având în vedere că aparatul are toate componentele electronice necesare pentru a îndeplini funcțiile de înregistrare sau de redare a imaginii de la poziția 8521, cu excepția hard disk-ului, trebuie considerat ca având caracteristicile esențiale ale unui produs complet sau finit de la poziția 8521, în temeiul regulii generale 2 litera (a).
 În consecință, acesta trebuie clasificat ca aparat incomplet de înregistrare sau de redare a imaginii la codul NC 8521 90 00.
 3.
 Un aparat pentru recepționarea și prelucrarea sunetului (așa-numit „digital audio streamer”), cu dimensiuni totale de aproximativ 19 × 9 × 8 cm.
 Aparatul cuprinde:
 —
 un microprocesor;
 —
 un afișaj fluorescent cu vid cu o rezoluție de 320 × 32 de pixeli în nuanțe gri;
 —
 un ceas cu alarmă pe afișaj;
 —
 un receptor de infraroșu pentru telecomandă.
 Aparatul este echipat cu următoarele interfețe:
 —
 Ethernet;
 —
 Ethernet fără fir;
 —
 ieșire optică digitală, ieșire coaxială digitală și ieșire audio analogică;
 —
 mufă pentru căști.
 Aparatul vine însoțit de o telecomandă.
 Aparatul poate funcționa fie de sine stătător, conectat la o rețea internet (fără o mașină automată de prelucrare a datelor), fie cu un software care rulează pe o mașină automată de prelucrare a datelor.
 Este capabil să reproducă fișiere audio stocate pe mașina automată de prelucrare a datelor sau de la orice radio emis pe internet.
 8519 89 19
 Clasificarea se stabilește pe baza regulilor generale 1 și 6 de interpretare a Nomenclaturii combinate, precum și pe baza textului de la codurile NC 8519, 8519 89 și 8519 89 19.
 Date fiind caracteristicile sale, aparatul este conceput pentru a recepționa și a prelucra sunete fie direct de pe internet, fie prin intermediul unei mașini automate de prelucrare a datelor de la diverse aparate audio.
 Prin urmare, aparatul trebuie clasificat la codul NC 8519 89 19 ca alt aparat de redare a sunetului, care nu cuprinde un dispozitiv de înregistrare a sunetului.


type: other

text:
Dôvody povinnej obhajoby vznikajú až vznesením obvinenia, nie zadržaním - Právne listy
 Dôvody povinnej obhajoby vznikajú až vznesením obvinenia, nie zadržaním
 Publikované: 02. 06. 2018, čítané: 2253 krát
 Dôvody povinnej obhajoby vznikajú až vznesením obvinenia, nie zadržaním
 V mojom článku sa pokúsim spochybniť názor niektorých OČTK, že už pri zadržaní osoby podľa § 85 ods. 1 TP vzniká nárok na povinnú obhajobu z dôvodov uvedených v § 37 ods. 1Tr. por. s tým, že následne je potrebné postupovať podľa § 40 Tr. por. (ustanovenie obhajcu). Ako príklad uvediem zadržanie osoby vo veku 17 rokov (mladistvý), ktorý má nárok na povinnú obhajobu už od momentu zadržania (§ 37 ods. 1, písm. d/ TP) a taktiež s poukazom na § 85 ods. 6 TP – každá osoba má právo zvoliť si obhajcu.
 Vyššie uvedený právny názor považujem za absolútne nesprávny, ktorý si zamieňa viacero právnych pojmov. V prvom rade je potrebné poukázať na znenie § 37 ods. 1 TP, v ktorom je uvedené, že po vznesení obvinenia musí mať obvinený obhajcu už v prípravnom konaní, ak nastanú okolnosti uvedené v písmenách a) až e), pričom pre náš príklad je dôležité písmeno d), ktoré rieši prípady, ak je vedené konanie proti mladistvému. Z uvedeného vyplýva, že nutnosť povinnej obhajoby vzniká až po vznesení obvinenia, nie momentom zadržania.
 Taktiež dochádza k zamieňaniu dvoch pojmov a to: právo na zvolenie obhajcu uvedené v § 85 ods. 6 TP a povinnosť obhajcu ustanoviť (§ 40 TP). Osoba má právo si zvoliť obhajcu tým, že ho písomne splnomocní na svoje zastupovanie v trestnom konaní (§ 39 TP), pričom je výslovne na tejto osobe, že či toto právo využije alebo nie (jedná sa o fakultatívny inštitút). Každá zadržaná osoba má právo zvoliť si obhajcu, avšak zo žiadneho ustanovenia Tr. por. nemožno vyvodiť, že ak ku zvoleniu obhajcu nedôjde, vzniká povinnosť zadržanej osobe obhajcu ustanoviť podľa § 40 Tr. por.
 Podľa § 40 Tr. por., ak obvinený nemá obhajcu v prípade, v ktorom ho musí mať (nie môže mať), určí sa mu lehota na zvolenie obhajcu. Ak v tejto lehote nebude obhajca zvolený, musí mu byť obhajca bez meškania ustanovený. Z uvedeného vyplýva, že aj pri dôvodoch povinnej obhajoby má obvinený primárne možnosť zvoliť si obhajcu sám a až, keď túto možnosť (právo) nevyužije vznikne povinnosť pre súd obhajcu ustanoviť. Tu treba zdôrazniť, že zákonodarca pracuje výlučne s pojmom obvinený, nie zadržaný.
 Do tretice je potrebné poukázať na § 336 TP, z ktorého vyplýva, že mladistvý musí mať obhajcu po vznesení obvinenia, teda nie už pri zadržaní.
 Podľa môjho názoru, je pri zadržaní mladistvého absolútne postačujúce, keď OČTK vyrozumie jeho zákonného zástupcu, príp. ďalšie osoby uvedené v § 34 ods. 4 TP, následne umožní zadržanému mladistvému, resp. jeho zákonnému zástupcovi využiť právo na zvolenie obhajcu. Ak ku zvoleniu obhajcu nedôjde vypočuje zadržaného aj bez prítomnosti obhajcu a následne rozhodne o ďalšom postupe. V prípade následného vznesenia obvinenia, už samozrejme vzniká dôvod povinnej obhajoby a je potrebné postupovať v intenciách § 37 a § 40 Tr. poriadku. Avšak v prípade, ak sa OČTK rozhodne, že zadržaného – mladistvého prepustí zo zadržania bez toho, aby mu vzniesol obvinenie, sú všetky procesné úkony plne v súlade so zákonom, aj v prípade, ak nemal mladistvý obhajcu.
 Domnievam sa, že súd nemá zákonné oprávnenie ustanovovať obhajcu podľa § 40 TP osobám, ktoré sa nenachádzajú v postavení obvineného, ale sú „iba“ v pozícii zadržanej osoby podľa § 85 ods. 1 Tr. poriadku. Čisto hypoteticky jedinou výnimkou by bol prípad, ak by sa jednalo o nárok na bezplatnú obhajobu, tak ako je to uvedené v § 34 ods. 3 TP, nakoľko toto ustanovenie sa vzťahuje aj na prípady pred vznesením obvinenia (§ 85 ods. 5 TP).
 Ak by chcel zákonodarca už zadržaným osobám priznať „nárok“ na povinnú obhajobu (§ 37 TP), uviedol by to explicitne v znení§ 85 ods. 5 TP, tak ako to urobil pri § 34, § 121 až 124 Tr. por., keďže ustanovil, že tieto sa primerane použijú aj vtedy, ak je zadržaná osoba vypočúvaná v čase, keď proti nej ešte nebolo vznesené obvinenie.
 Na záver by som ešte uviedol, že v praxi som sa stretol aj s názorom, že dôvod povinnej obhajoby vzniká už v prípade, ak je osoba zadržaná podľa § 85 ods. 1 TP, následne dôjde k vzneseniu obvinenia a je spracovaný návrh na jej väzobné stíhanie. Pri vyvrátení tohto názoru si pomôžem judikatúrou:
 Dôvod povinnej obhajoby podľa § 36 ods. 1, písm. a) TP (teraz § 37 ods. 1, písm. a) TP) – ak je obvinený vo väzbe – vzniká až vzatím obvineného do väzby, a nie zadržaním obvineného alebo vznesením obvinenia zadržanej osobe. Na uvedenom nemôže nič zmeniť ani skutočnosť, že lehota väzby začína plynúť odo dňa zadržania alebo zatknutia obvineného. (rozhodnutie NS ČSR z 15. decembra 1978, sp. zn. 6 Tz 65/1978).
 Peter Šamko, 06. august 2011, čítané: 48253x


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 19.2.2020
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 46/5
 SKLEP št. 68/2019 SKUPNEGA ODBORA, USTANOVLJENEGA V OKVIRU SPORAZUMA O VZAJEMNEM PRIZNAVANJU MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN ZDRUŽENIMI DRŽAVAMI AMERIKE,
 z dne 5. februarja 2020
 v zvezi z uvrstitvijo organov za ugotavljanje skladnosti na seznam v področni prilogi o elektromagnetni združljivosti [2020/223]
 SKUPNI ODBOR JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o vzajemnem priznavanju med Evropsko skupnostjo in Združenimi državami Amerike ter zlasti členov 7 in 14 Sporazuma,
 ob upoštevanju, da Skupni odbor odloča o uvrstitvi organov za ugotavljanje skladnosti na seznam v sektorski prilogi –
 SKLENIL:
 1.
 Organ za ugotavljanje skladnosti iz Dodatka A se doda na seznam organov za ugotavljanje skladnosti v stolpec „Dostop ES na trg ZDA“ oddelka V področne priloge o elektromagnetni združljivosti.
 2.
 Pogodbenici sta se dogovorili o posebnih pristojnostih organa za ugotavljanje skladnosti iz Dodatka A v zvezi z izdelki in postopki za ugotavljanje skladnosti in bosta poskrbeli za njihovo izvajanje.
 Ta sklep, sestavljen v dveh izvodih, podpišejo predstavniki Skupnega odbora, pooblaščeni, da v imenu pogodbenic spremenijo Sporazum. Ta sklep začne veljati na dan zadnjega podpisa.
 V imenu Združenih držav Amerike
 James C. SANFORD
 Podpisano v Washingtonu, 13. januarja 2020
 V imenu Evropske unije
 Ignacio IRUARRIZAGA
 Podpisano v Bruslju, 5. februarja 2020
 DODATEK A
 Organ ES za ugotavljanje skladnosti, dodan na seznam organov za ugotavljanje skladnosti v stolpec „Dostop ES na trg ZDA“ oddelka V področne priloge o elektromagnetni združljivosti
 Eleforss Oy
 Visiokatu 6
 FI‐33720 TAMPERE
 FINSKA


type: wikipedia

text:
Trecentotrenta (330) è il numero naturale dopo il 329 e prima del 331.
 Proprietà matematiche
 È un numero pari.
 È un numero composto da 16 divisori: 1, 2, 3, 5, 6, 10, 11, 15, 22, 30, 33, 55, 66, 110, 165, 330. Poiché la somma dei suoi divisori (escluso il numero stesso) è 534 > 330, è un numero abbondante.
 È un numero scarsamente totiente.
 È un numero di Harshad (in base 10), cioè è divisibile per la somma delle sue cifre.
 È un numero pentagonale.
 È, dopo il 210, il più piccolo tetraprimo, ovvero il più piccolo numero naturale ricavabile dal prodotto di 4 numeri primi distinti.
 È un numero idoneo.
 È un numero pratico.
 È parte delle terne pitagoriche (104, 330, 346), (176, 330, 374), (198, 264, 330), (288, 330, 438), (330, 440, 550), (330, 560, 650), (330, 792, 858), (330, 1064, 1114), (330, 1800, 1830), (330, 2464, 2486), (330, 3016, 3034), (330, 5440, 5450), (330, 9072, 9078), (330, 27224, 27226).
 È un numero palindromo e un numero a cifra ripetuta nel sistema di numerazione posizionale a base 21 (FF) e in quello a base 32 (AA).
 È un numero congruente.
 Astronomia
 330P/Catalina è una cometa periodica del sistema solare.
 330 Adalberta è un asteroide della fascia principale del sistema solare.
 Astronautica
 Cosmos 330 è un satellite artificiale russo.
 Altri progetti


text:
 Avis juridique important
 |
 22004D0006
 Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 6/2004, της 6ης Φεβρουαρίου 2004, για την τροποποίηση του παραρτήματος ΙΙ (τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιμές και πιστοποίηση) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 116 της 22/04/2004 σ. 0050 - 0051
 Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧαριθ. 6/2004της 6ης Φεβρουαρίου 2004για την τροποποίηση του παραρτήματος ΙΙ (τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιμές και πιστοποίηση) της συμφωνίας για τον ΕΟΧΗ ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ TOY ΕΟΧ,Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε από το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής καλούμενη "η συμφωνία", και ιδίως το άρθρο 98,Εκτιμώντας τα ακόλουθα:(1) Το παράρτημα II της συμφωνίας τροποποιήθηκε από την απόφαση αριθ. 149/2003 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 7ης Νοεμβρίου 2003(1).(2) Πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία η οδηγία 2003/80/ΕΚ της Επιτροπής, της 5ης Σεπτεμβρίου 2003, για τη δημιουργία στο παράρτημα VIIIα της οδηγίας 76/768/ΕΟΚ του Συμβουλίου(2) συμβόλου δηλωτικού της διάρκειας χρήσης των καλλυντικών προϊόντων.(3) Πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία η οδηγία 2003/83/ΕΚ της Επιτροπής, της 24ης Σεπτεμβρίου 2003, για την προσαρμογή στην τεχνική πρόοδο των παραρτημάτων ΙΙ, ΙΙΙ και VI της οδηγίας 76/768/ΕΟΚ του Συμβουλίου περί προσεγγίσεως των νομοθεσιών των κρατών μελών των αναφερομένων στα καλλυντικά προϊόντα(3),ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:Άρθρο 1Μετά το σημείο 11 (οδηγία 2000/41/ΕΚ της Επιτροπής) στο κεφάλαιο XVI του παραρτήματος ΙΙ της συμφωνίας, παρεμβάλλονται τα ακόλουθα σημεία:"12. 32003 L 0080: Οδηγία 2003/80/ΕΚ της Επιτροπής, της 5ης Σεπτεμβρίου 2003, για τη δημιουργία στο παράρτημα VIIIα της οδηγίας 76/768/ΕΟΚ του Συμβουλίου συμβόλου δηλωτικού της διάρκειας χρήσης των καλλυντικών προϊόντων (ΕΕ L 224 της 6.9.2003, σ. 27).13. 32003 L 0083: Οδηγία 2003/83/ΕΚ της Επιτροπής, της 24ης Σεπτεμβρίου 2003, για την προσαρμογή στην τεχνική πρόοδο των παραρτημάτων II, III και VI της οδηγίας 76/768/EΟΚ του Συμβουλίου περί προσεγγίσεως των νομοθεσιών των κρατών μελών των αναφερομένων στα καλλυντικά προϊόντα (ΕΕ L 238 της 25.9.2003, σ. 23)."Άρθρο 2Τα κείμενα των οδηγιών 2003/80/ΕΚ και 2003/83/ΕΚ στην ισλανδική και νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης, είναι αυθεντικά.Άρθρο 3Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 7 Φεβρουαρίου 2004, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας(4).Άρθρο 4Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης.Βρυξέλλες, 6 Φεβρουαρίου 2004.Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧΟ ΠρόεδροςP. Westerlund(1) ΕΕ L 41 της 12.2.2004, σ. 37.(2) ΕΕ L 224 της 6.9.2003, σ. 27.(3) ΕΕ L 238 της 25.9.2003, σ. 23.(4) Δεν αναφέρονται συνταγματικές απαιτήσεις.


text:
ACS Transfer Flughafen Mietwagen
 PKW Economy (bis 4 Personen) BUS Economy (bis 8 Personen) PKW Business (bis 4 Personen) BUS Business (bis 8 Personen)
 Möchten Sie eine Rückfahrt?
 ? Ich benötige Hilfe!
 Informationen zum Sonderpreis bei Hin- & Retourbuchung
 Jetzt Preise finden!
 Preissuche wird gestartet . . .
 01 255 91 25
 Mo-Fr 6:00 - 20:00 / Sa 8:00 - 18:00 / So 14:00 - 22:00
 Außerhalb dieser Zeiten Notfalldienst - keine telefonische Buchungsmöglichkeit !
 Jetzt online zahlen bei hin & retour Buchung und Sonderpreis sichern!
 Allgemeine Geschäftsbedingungen (Stand: 27.10.2017)
 (1) Sämtliche Lieferungen, Leistungen, Service- und/oder Beförderungsleistungen (im Folgenden: Serviceleistungen) der ACS car and transfer services GmbH (im Folgenden ACS genannt) an einen Vertragspartner (im Folgenden: Kunden) erfolgen ausschließlich aufgrund dieser Allgemeinen Geschäftsbedingungen (im Folgenden AGB genannt). Die AGB gelten auch für alle künftigen Lieferungen und/oder Serviceleistungen jedweder Art, sofern nicht zum Vertragsabschluss die Anwendung einer aktualisierten Fassung vereinbart wird.
 (2) Mit Inanspruchnahme einer Serviceleistung von ACS akzeptieren Kunden die gegenständigen AGB und gilt als vereinbart, dass allenfalls bestehende, eigene allgemeine Geschäftsbedingungen oder Standardvertragsbedingungen des Kunden abbedungen werden, soweit sie nicht im Einzelnen – zum Teil oder zur Gänze – schriftlich und ausdrücklich von beiden Vertragsparteien als vorrangig vor diesen AGB vereinbart werden.
 (4) Mitarbeiter und sonstige Beauftragte (Fahrer) von ACS sind nicht zur Abgabe von Zusagen welcher Art auch immer ermächtigt.
 (1) Grundlage für die von ACS zu erbringenden Serviceleistungen sind die von ACS erwartbaren Umstände der Auftragserteilung, die sich aufgrund des vom KUNDEN jeweils insbesondere telefonisch, per Fax, per E-Mail und/oder über das Internet erteilten Einzelauftrag, allfälliger ergänzender Servicevereinbarungen, sowie der vom KUNDEN zur Verfügung gestellten Daten, Unterlagen, Informationen und Spezifikationen ergeben. Widersprüche zwischen den vom KUNDEN übermittelten Daten, Unterlagen und Informationen gehen ausschließlich zulasten des Kunden, eine allenfalls bestehende Warnpflicht wird ausdrücklich abbedungen.
 (2) Sämtliche Angebote von ACS sind freibleibend
 (3) Mit seiner Bestellung erklärt der KUNDE verbindlich sein Vertragsangebot. Ein Auftrag kommt erst mit Bestätigung des Serviceauftrages (Buchungsbestätigung per E-Mail) durch ACS zustande; Stillschweigen gilt seitens ACS nicht als Annahme eines Auftrages. Der KUNDE ist verpflichtet, die Auftragsbestätigung (Buchungsbestätigung) unverzüglich zu prüfen. Weicht die Auftragsbestätigung (Buchungsbestätigung) von der Bestellung ab, so gilt diese als vom KUNDEN genehmigt, wenn er nicht umgehend nach Übermittlung Gegenteiliges mitteilt.
 (4) Online-Buchungen erfolgen über www.acs-transfer.at, wobei der Kunde in einem ersten Schritt die gewünschte Leistung auswählt. In einem zweiten Schritt die Kontakt- und Auftragsdaten eingibt, welche aus Datum, Orte und Flugnummern bestehen die Anzahl der beförderten Personen festgelegt wird. Der KUNDE erhält hierauf eine Bestätigung des Eingangs einer Vertragserklärung samt Buchungsnummer am Bildschirm angezeigt. Die verbindliche Auftragsbestätigung folgt danach per E-Mail. Die Auftragsdaten werden gespeichert und dem KUNDEN nebst AGB per E-Mail übermittelt. Die Vertragssprache ist Deutsch.
 (5) Sofern soweit nichts anderes schriftlich vereinbart wurde oder der KUNDE nicht Verbraucher im Sinne des § 1 KSchG ist hat ACS jederzeit das Recht, von geschlossenen Servicevereinbarungen fristlos zurückzutreten.
 III. Serviceleistungen von ACS
 (1) ACS erbringt seine Serviceleistungen nach Maßgabe des jeweiligen Einzelauftrages und/oder der geschlossenen Servicevereinbarung sowie dem technisch und tatsächlich möglichen und rechtlich zulässigen Bedingungen. Die Serviceleistung beginnt und endet grundsätzlich – soweit es sich nicht aus den tatsächlichen Umständen anderes ergibt - mit dem Datum laut Auftragsbestätigung und zu der darin angegebenen Uhrzeit.
 (2) ACS ist nach besten Kräften bemüht, seine Serviceleistungen pünktlich zum vereinbarten Zeitpunkt zu erbringen. Der KUNDE nimmt zur Kenntnis, dass selbst bei größtmöglicher Sorgfalt und bei bestmöglicher Koordination der Ressourcen von ACS, es insbesondere aufgrund unvorhersehbarer Wetter- und/oder Verkehrsbedingungen (Unfälle, Staus etc.) zu Verspätungen bei Beginn, Durchführung und Beendigung der Serviceleistungen durch ACS kommen kann. Zur Vermeidung von Verspätungen aus vorgenannten Gründen ist ACS nicht verpflichtet, Vorschriften, wie insbesondere die StVO zu verletzen, zusätzliche Ressourcen von Dritten zu beschaffen und/oder auch nur das geringste Risiko einzugehen.
 (3) ACS ist jederzeit berechtig, eine Serviceleistung abzulehnen und/oder abzubrechen, wenn aus welchem Grund auch immer für den KUNDEN, die beförderten Personen, den Mitarbeitern und Beauftragten von ACS und/oder den Gütern und den Ressourcen von ACS die Gefahr eines Schadens besteht. Insbesondere ist ACS berechtigt, nachstehende Personen von Serviceleistungen auszuschließen: a) Personen, die an einer anzeigepflichtigen Krankheit leiden, durch die sie von der Beförderung mit Fahrzeugen des Kraftfahrlinienverkehrs (Kfl-Bef Bed) ausgeschlossen sind oder aus Gründen wie Trunkenheit, unangebrachtem Benehmen oder Ähnlichem den anderen Fahrgästen vorhersehbar lästig fallen würden, sowie Personen, die andere Fahrgäste durch ihren äußeren Zustand belästigen oder das Fahrzeug verunreinigen könnten, b) Kinder unter sechs Jahren ohne Begleitperson; als Begleitperson kann ein Kind ab dem vollendeten sechsten Lebensjahr fungieren. Mitarbeiter von ACS übernehmen keine Aufsichtspflichten für Unmündige.
 (4) ACS ist berechtigt, die Übernahme von Gepäck abzulehnen, wenn für die ordnungsgemäße Unterbringung nicht genügend Platz vorhanden ist. Ebenfalls behält sich ACS das Recht vor, Gegenstände abzulehnen welche aufgrund Ihrer Beschaffenheit das Personal oder die Insaßen gefährden können. Jedenfalls von der Beförderung als Gepäck sind nachstehende Gegenstände:
 (6) Vergessenes oder verlorenes Gepäck oder sonstige Gegenstände werden für die Dauer von 3 Wochen nach Serviceerbringung in den Geschäftsräumlichkeiten von ACS hinterlegt. Diese Gegenstände werden bei Erbringungen eines entsprechenden Eigentumsnachweis gegen Entrichtung einer angemessenen Verwahrungsgebühr an den Eigentümer ausgefolgt. Wenn sie nicht innerhalb obiger Frist behoben werden bzw. der Eigentumsnachweis nicht erbracht werden kann, ist ACS berechtigt die Gegenstände beim Fundamt zu hinterlegen.Bei widersprüchlichen Eigentumserklärungen ist ACS berechtigt, Gepäckstücke und Gegenstände gemäß § 1425 ABGB beim zuständigen Gericht zu hinterlegen.
 (7) Für Verluste oder Beschädigungen, die auf mangelhafte Verpackung oder auf die besondere Beschaffenheit des Gutes zurückzuführen sind, übernimmt ACS keine Haftung.
 (8) Hunde und sonstige Tiere werden nur befördert, wenn sie ohne Gefährdung und/oder Belästigung der Fahrgäste, Mitarbeiter und/oder Ressourcen von ACS befördert werden können. Da eine Beschmutzung der Fahrzeuge nicht auszuschließen ist müssen diese Tiere in einer geeigneten Transportpox befördert werden.
 (1) Serviceleistungen von ACS setzen eine entsprechende und termingerechte Mitwirkung durch den KUNDEN voraus. Der KUNDE ist daher verpflichtet, Maßnahmen zu treffen, die eine pünktliche und gefahrlose Serviceleistung durch ACS ermöglichen. Der KUNDE hat insbesondere
 d) Handlungen zu unterlassen, die geeignet sind, die Mitarbeiter von ACS bei der Ausübung ihrer Tätigkeit zu behindern und/oder zu gefährden,
 e) Mitarbeiter von ACS beim Lenken des Fahrzeuges nicht zu behindern,
 g) in allen die Benützung der Fahrzeuge betreffenden Angelegenheiten den Anordnungen der Mitarbeiter von ACS zu entsprechen.
 (2) Im Falle einer Verspätung/Verhinderung/Abweichung der Ankunftszeit von der in der Bestellung angegebenen Ankunftszeit (vgl. Abs 3) der Fahrgäste beträgt die Wartezeit nach Ermessen von ACS maximal 30 Minuten. Nach Ablauf der ersten 15 Minuten ist ACS berechtigt, für jede weiteren 15 Minuten eine Wartepauschale von jeweils € 8,-- inkl. gesetzlicher USt. dem KUNDEN zu verrechnen. ACS ist berechtigt für jede Zusatzadresse die im Zuge der Serviceleistung im selben Bezirk angefahren werden einen Betrag von € 8,-- , in einem anderen Bezirk der jeweilig gültigen Zone einen Betrag von € 10.,-- und in der nächstgelegenen Zone (max. 10 km) der jeweilig gültigen Zone € 15,-- zu verrechnen. Definition Zusatzadresse: zusätzlicher Stopp verbunden mit einem Ein- oder Ausstieg von mind. 1 Fahrgast.
 (3) Im Falle von Flugverspätungen und/oder Änderungen im Flugplan bei Abholung, ist der KUNDE nicht verpflichtet, soweit dies für die Erbringung der Services durch ACS erforderlich ist, ACS davon zu verständigen. ACS behält sich bei gebuchten Abholungen am Flughafen vor, nach einer Wartezeit von 30 Minuten vom Servicevertragt zzurückzutreten und Pauschalen iSd Abs 2 zu verrechnen. Diese Bestimmungen gilt auch bei Verwendungen sonstiger Transportmittel.
 (4) Nach Beendigung der Serviceleistung sind Gepäckstücke und sonstige Gegenstände auf Vollständigkeit und darauf zu untersuchen, dass diese nicht beschädigt sind, zu untersuchen. Verlust und Beschädigung von Gepäckstücken und Gegenständen sind der Geschäftsleitung von ACS binnen 2 Tagen nach Beendigung der Serviceleistung, bei sonstigem Verlust jeglicher Ansprüche, schriftlich anzuzeigen.
 (5) Im Falle der Verunreinigung, Beschädigung und/oder Zerstörung von Ressourcen von ACS durch Fahrgäste haftet der Kunde für im Zusammenhang mit seinem Auftrag beförderte Fahrgäste und/oder Gepäck wie für sein eigenes Verschulden. Er hat den diesbezüglichen Schaden zuzüglich einer verschuldensunabhängigen Bearbeitungspauschale iHv EUR 10,-- zur Gänze zu ersetzen.
 (2) Das Serviceentgelt ist - soweit nichts anderes schriftlich vereinbart ist - im Nachhinein unmittelbar nach Leistungserbringung auf die von ACS angegebenen Art und Weise (Bar, Wert- und/oder Kreditkarte) zu bezahlen
 (4) Das Entgelt gebührt ACS auch dann zur Gänze, wenn die Erfüllung des Auftrages aus Gründen unterbleibt, die nicht in der Sphäre von ACS gelegen sind; die Anrechnungsbestimmung des § 1155 Abs 1 und § 1168 Abs 1 ABGB wird ebenso abbedungen.
 (5) Die von ACS genannten Preise sind, sofern nicht deren Verbindlichkeit schriftlich zugesagt wird, unverbindlich. ACS ist jedenfalls berechtigt, dem KUNDEN Preiserhöhungen im Falle der Erhöhung maßgeblicher Material-, Transport oder Zulieferpreise sowie der Erhöhung der Personalkosten aufgrund zwingender Bestimmungen in Rechnung zu stellen.
 (6) ACS ist berechtigt, Zwischenabrechnungen zu legen.
 (7) Bei Zahlungsverzug hat der KUNDE Verzugszinsen in der Höhe von 8% über dem jeweiligen Basiszinssatz der Europäischen Zentralbank, mindestens jedoch 1% pro Monat zu entrichten. Allenfalls gewährte Rabatte, Nachlässe oder sonstige Vergünstigungen gelten als auflösend bedingt mit dem Eintritt von Zahlungsverzug oder im Fall der Eröffnung eines Insolvenzverfahrens über den KUNDEN als nicht gewährt. Im Fall des Verzuges verpflichtet sich der KUNDE, die zur Einbringlichmachung der Forderung notwendigen Kosten, wie tarifmäßige Anwaltsund Mahnspesen, zu bezahlen.
 (8) Der KUNDE ist nicht berechtigt, Zahlungen wegen Gewährleistungsansprüchen oder sonstigen, von ACS nicht ausdrücklich Gegenansprüchen zurückzubehalten. Die Aufrechnung des KUNDEN mit Gegenforderungen des KUNDEN gegen Forderungen von ACS, sei es gerichtlich oder außergerichtlich, ist ausgeschlossen.
 (9) Tritt eine wesentliche Verschlechterung in den Vermögensverhältnisses des KUNDEN ein, erfolgen keine unbedenklichen Kreditauskünfte über den KUNDEN oder befindet sich der KUNDE trotz Fälligkeit und Mahnung mehr als 3 Wochen in Zahlungsverzug, ist ACS berechtigt, sämtliche Tätigkeiten einzustellen und nur mehr gegen vorherige Bezahlung zu erbringen oder vom Vertrag zurückzutreten.
 (10) Die Stornierung (Rücktritt seitens des KUNDEN) vom Auftrag bis zu 48 Stunden vor dem vereinbarten Beginn der Serviceleistung ist kostenfrei. In allen anderen Fällen von Stornierung werden vereinbarungsgemäß gegenüber dem KUNDEN folgende Stornogebühren in Rechnung gestellt: • Stornierung ab 24 Stunden vor dem Fahrtantritt: 100% des vereinbarten Entgelts. • Stornierungen zwischen 48 und 24 Stunden werden mit 50% des Fahrpreises verrechnet. Die vorstehenden Stornogebühren fallen auch dann an, wenn die bestellten Leistungen nur teilweise seitens des KUNDEN storniert worden sind, wobei die oben angeführten Stornopauschalen sich auf den Teil der Leistungen, welcher storniert worden ist, beziehen.
 (2) Eine Entgeltminderung bzw. die Rückvergütung von Entgelten ist ausgeschlossen, wenn Verspätungen bei Abfahrt und/oder Ankunft von ACS aufgrund von leichter Fahrlässigkeit verursacht worden ist. . Höhere Gewalt und deren Folgen befreien ACS von der Beförderungsleistung. Unter höhere Gewalt fallen ausdrücklich auch Verkehrsstaus oder -stockungen.
 (2) Soweit dies nicht zwingenden gesetzlichen Bestimmungen widerspricht ist die Haftung von ACS für leichte Fahrlässigkeit, den Ersatz von Folge- und Vermögensschäden, für Verspätungsschäden, nicht erzielte Ersparnisse, entgangenen Gewinn, Zinsverluste und Schäden aus Ansprüchen Dritter gegenüber dem Kunden der Höhe nach dem tatsächlichen entrichteten Preis der erbrachten Serviceleistung beschränkt; Schäden aufgrund von Körperverletzung und/oder des Verlustes von Leben mit dem aus der jeweiligen, gesetzlichen gebotenen (KFZ-) Haftpflichtversicherung und/oder Insassenversicherungen (gemäß KFG, EKHG) sich ergebenden Höchstbetrag (EUR 10.000.000,- je Schadensfall).
 (3) Die vorstehende Haftungsbeschränkungen gelten nicht bei ACS zurechenbaren Körper- und Gesundheitsschäden oder bei Verlust des Lebens des Fahrgastes. Gegenüber Verbrauchern gilt die Haftungsbeschränkung für leichte Fahrlässigkeit nicht.
 (4) Die Beweislast für das Vorliegen von Vorsatz oder grober Fahrlässigkeit trägt der Fahrgast, sofern dieser nicht Verbraucher im Sinne des § 1 KSchG ist.
 (5) Der Fahrgast nimmt zur Kenntnis, dass Gepäck und sonstige Gegenstände nicht versichert sind.
 (6) Die vorigen Beschränkungen der Haftung gelten auch für von Dritten, ACS gemäß § 1313a ABGB zurechenbaren Personen verursachte Schäden.
 (1) ACS ist berechtigt, sich bei der Erfüllung der gegenüber dem KUNDEN obliegenden vertraglichen Pflichten Dritter als Subunternehmer oder im Wege der Substitution (z.B. Mietwagenunternehmen) zu bedienen.
 (1) Im Fall eines Vertragsabschlusses erhebt und verarbeitet ACS die vom KUNDEN zur Verfügung gestellten personenbezogenen Daten im System der ACS und nutzt diese für die Dauer der Vertragsabwicklung, d.h. für die Auftragsabwicklung sowie Abrechnung. Personenbezogene Daten sind alle Informationen, aufgrund deren eine Person direkt oder indirekt identifiziert werden kann, z.B. Name, Wohnanschrift, E-Mail-Adresse, Geburtsdatum, Beruf, Kontoverbindung etc. Bei Aufnahme einer Buchung werden ebenfalls etwaige Sonderwünsche ermittelt und verarbeitet.
 (2) Der KUNDE kann ACS jederzeit um die Berichtigung, Löschung und Sperrung seiner bei ACS gespeicherten personenbezogenen Daten ersuchen.
 (3) ACS gibt zum Zweck und für die Dauer der Bonitätsprüfung die vom KUNDEN hierfür erforderlichen, personenbezogenen Daten an das von ACS beauftragte zur Beachtung der gesetzlichen Datenschutzbestimmungen verpflichtete Unternehmen (Name und Anschrift) weiter.
 (4) Jede über die obigen Punkte hinausgehende Erhebung, Verarbeitung und Nutzung der personenbezogenen Daten bedarf der Einwilligung des KUNDEN. Dem KUNDEN steht das Recht auf jederzeitigen Widerruf der Einwilligung mit Wirkung für die Zukunft zu, welches der KUNDE gegenüber ACS jederzeit durch Sendung einer E-Mail an office@acs-transfer.at ausüben kann. Wir erteilen dem KUNDEN unentgeltliche Auskunft übers eine bei uns gespeicherten personenbezogenen Daten.
 (5) Auf der Webseite von ACS mit der eindeutigen URL (http://www.acs-transfer.at/) werden Standortbezogene Daten ermittelt um es dem Kunden zu ermöglichen bequeme Adresseingaben zu tätigen.
 (1) Zusagen von ACS oder Änderungen dieses Vertrages bedürfen zu ihrer Rechtswirksamkeit in jedem einzelnen Fall der schriftlichen Bestätigung und gelten nur für den jeweiligen einzelnen Geschäftsfall.
 (3) Zustellungen von ACS an den KUNDEN erfolgen an die vom KUNDEN zuletzt schriftlich bekannt gegebene Anschrift und dürfen auch per eMail erfolgen sofern ACS eine eMailAdresse bekanntgegeben wurde. Der KUNDE ist verpflichtet, ACS eine Adressänderung bekannt zu geben, widrigenfalls Zustellungen an der bekannt gegebenen Anschrift als zugegangen gelten.
 (1) Erfüllungsort für sämtliche aus dem Vertragsverhältnis resultierende Verpflichtungen des KUNDEN ist – soweit nichts anderes schriftlich vereinbart ist - der Sitz von ACS.
 (2) Für alle im Zusammenhang mit dem Vertragsverhältnis entstehenden Ansprüche und Streitigkeiten wird die Anwendung materiellen österreichischen Rechtes unter Ausschluss der Verweisnormen vereinbart; die Bestimmungen des UN-Kaufrechts gelten als abbedungen. Als ausschließlicher Gerichtsstand wird das für 1220 Wien sachlich zuständige Gericht bestimmt.
 oder telefonisch: 01 255 91 25
 © 2017 ACS car & transfer services GmbH


text:
Mojmírovci byl rod velkomoravských vládců. Prvním historicky známým členem rodu byl Mojmír, kníže Moravanů a podle tradičního, dnes zpochybněného názoru historiků vlastní zakladatel Velkomoravské říše (po dobytí Nitranska roku 833). Mojmírovci poté byli vládnoucí dynastií na Velké Moravě až do zániku státu snad v roce 907.
 Poslední členové rodu zřejmě přišli o moc v roce 906 nebo 907 během invaze Maďarů z Panonské nížiny. O vývoji rodu před Mojmírem I. a po roce 907 jsou jen dohady.
 Pojmenování vládnoucí dynastie Velkomoravské říše jako Mojmírovci je poprvé (a jedinkrát) v soudobých pramenech doloženo v tzv. Stížném listu bavorských biskupů z poloviny července roku 900.
 Tituly užívané Mojmírovci
 První známý příslušník rodu – Mojmír I. – užíval titul moravského knížete. Když vyhnal knížete Pribinu z Nitry stal se i knížetem nitranským a velkomoravským. Za vlády Rostislava byl údělným knížetem v Nitře pozdější král velkomoravského státu, Svatopluk. Svatopluk si při nástupu na velkomoravský trůn nechal titul Nitranského knížete a po smrti Bořivoje se stal knížetem českým. Svatoplukův nejstarší syn – Mojmír II., se stal knížetem celé Velkomoravské říše (českým knížetem se stal Přemyslovec Spytihněv I.) a Svatopluk II. se stal údělníkem v Nitře. Možný třetí Svatoplukův syn Predslav byl, pokud existoval, pravděpodobně knížetem bratislavským.
 Velkomoravská knížata z rodu Mojmírovců
 Další prameny doložení Mojmírovci
 Svatopluk II. – bratr Mojmíra II., údělný kníže v Nitře.
 Legendární Mojmírovci
 Moravod, Vladuc, Suanthos, Samoslav, Hormidor, Mojmír – fiktivní předci Mojmíra I. zmiňovaní v barokních kronikách,
 Boso-Hosdius – možný otec Rostislava a nedoloženého Bogislava zmiňovaný v pozdních pramenech,
 Bogislav – možný otec Svatopluka I.,
 Predslav – možný syn Svatopluka I.
 Osoby možného mojmírovského původu
 Pribina – příslušnost k dynastii nejistá; vládce Nitranského knížectví, dle některých názorů jen údělník příbuzný s Mojmírem I.,
 Kocel – příslušnost k dynastii nejistá; Pribinův syn,
 Přemyslovci – dle některých názorů Bořivoj synem Rostislava,
 Gorazd – dle některých názorů syn Rostislava.
 Reference
 Literatura
 Údržba:Články s referencemi v nadpisech
 Velkomoravská říše


type: caselaw

text:
 28.4.2007
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 96/4
 Urteil des Gerichtshofs (Zweite Kammer) vom 26. April 2007 (Vorabentscheidungsersuchen des Court of Appeal [Vereinigtes Königreich]) — Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG gegen Swingward Ltd, Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG gegen Dowelhurst Ltd, Glaxo Group Ltd gegen Swingward Ltd, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd. gegen Dowelhurst Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd gegen Dowelhurst Ltd und Eli Lilly and Co. gegen Dowelhurst Ltd
 (Rechtssache C-348/04) (1)
 (Gewerbliches und kommerzielles Eigentum - Markenrecht - Arzneimittel - Parallelimport - Umpacken der mit der Marke versehenen Ware)
 (2007/C 96/07)
 Verfahrenssprache: Englisch
 Vorlegendes Gericht
 Court of Appeal
 Parteien des Ausgangsverfahrens
 Klägerinnen: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd, Eli Lilly and Co.
 Beklagte: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Gegenstand
 Vorabentscheidungsersuchen — Court of Appeal — Freier Warenverkehr — Verwendung einer Arzneimittelmarke durch einen Parallelimporteur — Änderung der Verpackung — Mit dem Urteil des Gerichtshofs in den verbundenen Rechtssachen C-427/93, C-429/93 und C-436/93 (Bristol-Myers Squibb u. a.) festgelegte Voraussetzungen für das Inverkehrbringen — Auslegung
 Tenor
 1.
 Art. 7 Abs. 2 der Ersten Richtlinie 89/104/EWG des Rates vom 21. Dezember 1988 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Marken in der durch das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum vom 2. Mai 1992 geänderten Fassung ist dahin auszulegen, dass der Inhaber der Marke sich dem weiteren Vertrieb eines aus einem anderen Mitgliedstaat eingeführten Arzneimittels in seiner inneren und äußeren Originalverpackung, die vom Importeur mit einem zusätzlichen äußeren Aufkleber versehen wurde, widersetzen kann, es sei denn
 —
 es ist erwiesen, dass die Geltendmachung einer Marke durch den Markeninhaber zu dem Zweck, sich dem Vertrieb der mit einem neuen Aufkleber versehenen Ware unter der Marke zu widersetzen, zu einer künstlichen Abschottung der Märkte zwischen Mitgliedstaaten beitragen würde;
 —
 es ist dargetan, dass die Neuetikettierung den Originalzustand der in der Verpackung enthaltenen Ware nicht beeinträchtigen kann;
 —
 auf der Verpackung ist klar angegeben, von wem der neue Aufkleber auf der Ware angebracht worden ist und wer deren Hersteller ist;
 —
 das mit diesem neuen Aufkleber versehene Erzeugnis ist nicht so aufgemacht, dass dadurch der Ruf der Marke und ihres Inhabers geschädigt werden kann; der Aufkleber darf folglich nicht schadhaft, von schlechter Qualität oder unordentlich sein, und
 —
 der Importeur unterrichtet den Markeninhaber vor dem Inverkehrbringen des mit einem neuen Aufkleber versehenen Erzeugnisses und liefert ihm auf Verlangen ein Muster dieser Ware.
 2.
 Die Voraussetzung, dass das Umpacken des Arzneimittels durch Neuverpackung und Wiederanbringung der Marke auf der Verpackung oder durch Aufkleben eines Etiketts auf der Verpackung der Ware für dessen weiteren Vertrieb im Einfuhrmitgliedstaat erforderlich ist, als eine der Voraussetzungen dafür, dass sich der Inhaber der Marke gemäß Art. 7 Abs. 2 der Richtlinie 89/104 diesem Vertrieb nicht widersetzen kann, betrifft nur das Umpacken als solches und nicht die Art und Weise, in der es vorgenommen wird.
 3.
 Die Voraussetzung, dass die Aufmachung der umgepackten Ware nicht so sein darf, dass sie den Ruf der Marke oder ihres Inhabers schädigen kann, als notwendige Voraussetzung dafür, dass dieser sich nicht nach Art. 7 Abs. 2 der Richtlinie 89/104 in der durch das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum geänderten Fassung dem weiteren Vertrieb eines Arzneimittels widersetzen kann, wenn der Parallelimporteur es entweder neu verpackt und die Marke wieder darauf angebracht hat oder einen Aufkleber auf der Verpackung der Ware angebracht hat, ist nicht auf die Fälle beschränkt, in denen die durch das Umpacken geschaffene Verpackung schadhaft, von schlechter Qualität oder unordentlich ist.
 4.
 Die Frage, ob es den Ruf der Marke schädigen kann, wenn der Parallelimporteur:
 —
 die Marke nicht auf dem neuen äußeren Karton anbringt („de-branding“) oder
 —
 entweder sein eigenes Logo oder ein Firmenmarkenzeichen, eine Firmenaufmachung oder eine für eine Reihe verschiedener Waren verwendete Aufmachung für den neuen äußeren Karton verwendet („co-branding“) oder
 —
 auf dieser Verpackung einen zusätzlichen Aufkleber so anbringt, dass die Marke des Inhabers ganz oder teilweise überklebt wird oder
 —
 auf dem zusätzlichen Aufkleber nicht den Inhaber der Marke angibt oder
 —
 den Namen des Parallelimporteurs in Großbuchstaben schreibt,
 ist eine Sachfrage, über die nach dem jeweiligen Sachverhalt zu entscheiden Sache des nationalen Gerichts ist.
 5.
 In Situationen, wie sie in den Ausgangsverfahren in Rede stehen, obliegt es den Parallelimporteuren, den Nachweis für das Vorliegen der Voraussetzungen zu erbringen, dass
 —
 die Geltendmachung der Marke durch den Markeninhaber zu dem Zweck, sich dem Vertrieb der umgepackten Waren unter der Marke zu widersetzen, zu einer künstlichen Abschottung der Märkte zwischen Mitgliedstaaten beitragen würde;
 —
 das Umpacken den Originalzustand der in der Verpackung enthaltenen Ware nicht beeinträchtigen kann;
 —
 auf der neuen Verpackung klar angegeben ist, von wem das Arzneimittel umgepackt worden ist und wer der Hersteller ist;
 —
 das umgepackte Arzneimittel nicht so aufgemacht sein darf, dass dadurch der Ruf der Marke und ihres Inhabers geschädigt werden kann; die durch das Umpacken geschaffene Verpackung darf folglich nicht schadhaft, von schlechter Qualität oder unordentlich sein;
 —
 der Importeur den Markeninhaber vor dem Inverkehrbringen des umgepackten Arzneimittels unterrichten und ihm auf Verlangen ein Muster der umgepackten Ware liefern muss,
 bei deren Erfüllung sich der Inhaber der Marke dem weiteren Vertrieb eines umgepackten Arzneimittels nicht widersetzen kann.
 Hinsichtlich der Voraussetzung, dass nachgewiesen werden muss, dass das Umpacken den Originalzustand der in der Verpackung enthaltenen Ware nicht beeinträchtigen kann, genügt es, wenn der Parallelimporteur Beweise erbringt, die vernünftigerweise vermuten lassen, dass diese Voraussetzung erfüllt ist. Dies gilt erst recht für die Voraussetzung, dass die Aufmachung der Ware nicht so sein darf, dass sie den Ruf der Marke und ihres Inhabers schädigen kann. Sofern der Importeur einen solchen Anfangsbeweis dafür erbringt, dass diese Voraussetzung erfüllt ist, ist es gegebenenfalls Sache des Markeninhabers, der am besten beurteilen kann, ob das Umpacken seinen Ruf und den der Marke schädigen kann, nachzuweisen, dass dies der Fall ist.
 6.
 Wenn ein Parallelimporteur die vorherige Unterrichtung des Markeninhabers über ein umgepacktes Arzneimittel unterlassen hat, verstößt er bei jeder späteren Einfuhr dieser Ware gegen die Rechte dieses Inhabers, solange er ihn nicht unterrichtet. Die Sanktion dieses Verstoßes muss nicht nur verhältnismäßig, sondern auch effektiv und abschreckend genug sein, um die volle Wirksamkeit der Richtlinie 89/104 in der durch das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum geänderten Fassung sicherzustellen. Eine nationale Maßnahme, nach der der Inhaber der Marke im Fall eines solchen Verstoßes einen Anspruch auf finanzielle Entschädigung auf derselben Grundlage wie im Fall einer Fälschung hat, widerspricht als solche nicht dem Verhältnismäßigkeitsgrundsatz. Es ist jedoch Sache des nationalen Gerichts, im Einzelfall insbesondere unter Berücksichtigung des Umfangs des dem Markeninhaber durch den Verstoß des Parallelimporteurs entstandenen Schadens und unter Berücksichtigung des Verhältnismäßigkeitsgrundsatzes die Höhe der finanziellen Entschädigung zu bestimmen.
 (1) ABl. C 273 vom 6.11.2004.


text:
 Avis juridique important
 |
 31998D0716(06)
 Beschluß des Rates vom 29. Juni 1998 zur Ernennung eines Mitglieds und eines stellvertretenden Mitglieds des Beratenden Ausschusses für die Ausbildung von Hebammen
 Amtsblatt Nr. C 222 vom 16/07/1998 S. 0009 - 0009
 BESCHLUSS DES RATES vom 29. Juni 1998 zur Ernennung eines Mitglieds und eines stellvertretenden Mitglieds des Beratenden Ausschusses für die Ausbildung von Hebammen (98/C 222/06)DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -gestützt auf den Beschluß 80/156/EWG des Rates vom 21. Januar 1980 zur Einsetzung eines Beratenden Ausschusses für die Ausbildung von Hebammen (1), insbesondere auf die Artikel 3 und 4;in der Erwägung, daß der Rat mit Beschluß vom 23. Oktober 1995 und mit Beschluß vom 16. September 1996 (2) für die Zeit bis zum 22. Oktober 1998 Frau Vassiliki FLOURI zum Mitglied und Frau Maria NOULA zum stellvertretenden Mitglied des obengenannten Ausschusses ernannt hat;in der Erwägung, daß die griechische Regierung Frau Maria NOULA als Nachfolgerin von Frau Vassiliki FLOURI und Frau Antiopi GRIVA als Nachfolgerin von Frau Maria NOULA benannt hat -BESCHLIESST:Artikel 1 Frau Maria NOULA wird als Nachfolgerin von Frau Vassiliki FLOURI für deren verbleibende Amtszeit, d. h. bis zum 22. Oktober 1998, zum Mitglied des Beratenden Ausschusses für die Ausbildung von Hebammen ernannt.Artikel 2 Frau Antiopi GRIVA wird als Nachfolgerin von Frau Maria NOULA für deren verbleibende Amtszeit, d. h. bis zum 22. Oktober 1998, zum stellvertretenden Mitglied des Beratenden Ausschusses für die Ausbildung von Hebammen ernannt.Geschehen zu Luxemburg am 29. Juni 1998.Im Namen des RatesDer PräsidentR. COOK(1) ABl. L 33 vom 11.2.1980, S. 13.(2) ABl. C 292 vom 7.11.1995, S. 2 und ABl. C 290 vom 3.10.1996, S. 1.


text:
 Avis juridique important
 |
 21987D0820(01)
 Besluit nr. 1/87 van het Gemengd Comité EEG-Oostenrijk van 22 mei 1987 houdende wijziging van de in Ecu uitgedrukte bedragen in artikel 8 van Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong" en de methoden van administratieve samenwerking
 Publicatieblad Nr. L 236 van 20/08/1987 blz. 0002 - 0002
 BESLUIT Nr. 1/87 VAN HET GEMENGD COMITÉ EEG-OOSTENRIJK van 22 mei 1987 houdende wijziging van de in Ecu uitgedrukte bedragen in artikel 8 van Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong'' en de methoden van administratieve samenwerking HET GEMENGD COMITÉ EEG-OOSTENRIJK,Gelet op de Overeenkomst tussen de Europese Economische Gemeenschap en de Republiek Oostenrijk, die op 22 juli 1972 te Brussel is ondertekend,Gelet op Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong'' en de methoden van administratieve samenwerking, inzonderheid op artikel 28,Overwegende dat de tegenwaarde van de Ecu in bepaalde nationale valuta's op 1 oktober 1986 lager was dan de tegenwaarde ervan op 1 oktober 1984; dat dit, tengevolge van de automatische wijziging van de referentiedatum bedoeld in artikel 8, lid 4, van Protocol nr. 3, bij de omrekening in de betrokken nationale valuta's zou kunnen leiden tot een verlaging van de werkelijke grenzen voor vereenvoudigde eisen met betrekking tot te gebruiken documenten; dat het, ter voorkoming daarvan, noodzakelijk is deze in Ecu uitgedrukte grenzen te verhogen,BESLUIT:Artikel 11. Artikel 8 van Protocol nr. 3 wordt als volgt gewijzigd:- in lid 1, onder b), wordt het bedrag "4 000 Ecu'' vervangen door "4 400 Ecu'',- in lid 2 worden de bedragen "280 Ecu'' en "800 Ecu'' vervangen door "310 Ecu'' respectievelijk "880 Ecu''.2. In artikel 1, punt 1, van Besluit nr. 3/86 van het Gemengd Comité EEG-Oostenrijk wordt het bedrag "4 000 Ecu'' vervangen door "4 400 Ecu''.Artikel 2Dit besluit treedt in werking op 1 mei 1987.Gedaan te Brussel, 22 mei 1987.Voor het Gemengd Comité EEG-OostenrijkDe VoorzitterG. WAAS


text:
 10.6.2014
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 175/46
 Acțiune introdusă la 7 martie 2014 – ANKO/Comisia
 (Cauza T-154/14)
 2014/C 175/63
 Limba de procedură: greaca
 Părțile
 Reclamantă: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atena, Grecia) (reprezentant: V. Christianos, avocat)
 Pârâtă: Comisia Europeană
 Concluziile
 Reclamanta solicită Tribunalului:
 —
 constatarea faptului că suma totală de 185 664,10 euro pe care Comisia a plătit-o deja pentru proiectul OASIS, precum și suma totală de 465 062,84 euro pe care Comisia a plătit-o deja pentru proiectul PERFORM constituie cheltuieli eligibile;
 —
 constatarea faptului că suma de 1 824,05 euro pe care Comisia nu a plătit-o pentru proiectul OASIS și suma de 637 117,17 pe care Comisia nu a plătit-o cu titlu de participare financiară pentru proiectul PERFORM constituie cheltuieli eligibile pe care Comisia trebuie să le plătească, în consecință, ANKO;
 —
 obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.
 Motivele și principalele argumente
 Prezenta acțiune are ca obiect răspunderea Comisiei în temeiul articolului 272 TFUE, pentru contractele a) nr. 215 754 și b) nr. 215 952 menite să pună în executare proiectul a) OASIS și, respectiv, b) PERFORM.
 Reclamanta susține mai precis că, deși și-a executat obligațiile contractuale, Comisia i-a solicitat, cu încălcarea contractelor citate anterior, a principiului încrederii legitime, a interdicției de a săvârși orice abuz de drept și a principiului proporționalității, rambursarea sumelor plătite ANKO, întrucât ar fi cheltuieli neeligibile, iar aceasta se abține să plătească contribuția sa financiară restantă. Din acest motiv, reclamanta susține, în primul rând, că Comisia nu își îndeplinește obligațiile contractuale care îi revin în raport cu ANKO prin negarea oricărui caracter eligibil a cvasitotalității contribuției financiare a Comisiei pentru proiectele OASIS și PERFORM și, în al doilea rând, că restituirea tuturor acestor sume este disproporționată și abuzivă.


text:
Asumistoiveet muuttuneet nopeasti urbaanimmiksi : Soininvaara
 « Suuret kaupungit kasvun jarruna?
 Kaupunki asuntokysymyksen ratkaisijana (1) »
 5.6.2017 · Aihe: Kaupunkirakentamisen aika
 Kunnallisalan kehittämissäätiö julkaisi tutkimuksen suomalaisten asumispreferensseistä. Säätiö halusi tulita tulosta niin, että puheet yhdyskuntarakenteen tiivistämisestä kannattaa lopettaa, koska enemmistö ei halua asua kaupunkien keskustoissa.
 Minä luen tutkimusta aivan eri tavalla: tiivistämistä suosivat asenteet ovat voimistuneet nopeasti. Muutos neljässä vuodessa on ollut merkittävä.
 Väitettä “Asumisen tulee olla tiivistä ja kaupunkimaista” tuki vuonna vastaajista 22 % ja vuonna 2017 31 %. Siis peräti puoli miljoonaa aiempaa enemmän neljässä vuodessa!
 Väitettä “Asuisin mielelläni kaupunkimaisessa ympäristössä ja ihmisvilinässä” tuki vuonna 2013 28 % ja nyt 35 %. Tämä 35 % on kaksi miljoonaa. Se on monta kertaa enemmän kuin se mitä urbaania elinympäristöä on Suomessa tarjolla. Siksi ratikkakaupungissa asuntojen hinnat jatkavat nousuaan.
 Miten Kunnallisalan kehittämissäätiö onnistuikin tiedotteessaan vaikenemaan tästä nopeasta mielten muutoksesta!
 Eikö jokaiselle pitäisi tarjota sellaista asumista, jota hän haluaa, eikä kaikille sitä, mitä enemmistö haluaa. Urbaani asumista halutaan moninkertaisesti enemmän kuin sit on tarjolla.
 Kun mietimme Helsingin kaavoitusta, ei kannata kiinnittää huomiota siihen, miten ihmiset muualla Suomessa haluavat asumisensa järjestää vaan sitä, miten pääkaupunkiseudun asukkaat mieluiten asuisivat. Seuraavassa taulukossa on mieluisin ja toiseksi mieluisin asumismuoto. Tästä ei valitettavasti ole vertailutietoa vuodelta 2013. Sääli myös, ettei annettu mahdollisuutta haluta asua lähiössä.
 Kaupungin keskusta 19 % + 19 %
 Kerrostaloalue lähellä keskustaa 21 % + 24 %
 Pientaloalue lähellä keskustaa 30 % + 19 %
 Pientaloalue kauempana keskustasta 12 % + 8 %
 Kuntakeskus tai muu taajama lähellä kaupunkia 4 % + 15 %
 Kuntakeskus tai muu taajama kauempana kaupungista 3 % + 1 %
 Maaseudun haja-asutusalue lähellä kaupunkia 9 % + 10 %
 Maaseudun haja-asutusalue kaukana kaupungista 2 % + 4 %
 Tuo suosituin pientaloalue lähellä keskustaa on näitä ongelmallisia vastauksia. Minä asuisin mielelläni pientalossa Kruununhaassa, jos se pientaloalue olisi vain yksi kortteli niin, että Kruununhaka olisi muuten vanha hyvä Kruununhaka. Hyvin pieni joukko voi asua pientaloalueella keskustan tuntumassa, koska jos keskusta muutettaisiin pientaloalueeksi, se ei olisi enää keskusta vaan keskusta olisi jossain muualla.
 Tämä ristiriita käy erinomaisesti ilmi tutkimuksen johtopäätöksestä:
 Tulosten mukaan suomalaiset haluaisivat asua lähellä kaupungin keskustaa, mieluiten pientalossa, rauhallisella alueella.
 46 Vastausta artikkeliin “Asumistoiveet muuttuneet nopeasti urbaanimmiksi”
 arkkitehti kirjoitti 5.6.2017 kello 21:18
 Myös järvenranta merinäköalalla on suosittu asuinpaikka.
 j-lu kirjoitti 5.6.2017 kello 21:25
 Kyselytutkimus on kyselytutkimus. Siinä on erittäin vaikea ottaa huomioon kaikkia reunaehtoja ja haluihin vaikuttavia asioita. Siksi se ei yleensä tuota tuloksia todellisuudesta.
 Asumispreferenssejäkin on lopulta helpoin tutkia markkinainformaation perusteella. Punavuori 7, Forssa 1.
 Rolle kirjoitti 5.6.2017 kello 21:35
 “Tämä ristiriita käy erinomaisesti ilmi tutkimuksen johtopäätöksestä:
 Tulosten mukaan suomalaiset haluaisivat asua lähellä kaupungin keskustaa, mieluiten pientalossa, rauhallisella alueella.”
 Tuo ristiriitainen lähinnä helsinkiläisestä näkökulmasta. Alle 50 000 asukkaan kaupungeissa tuo ei ole mitenkään ristiriitainen tavoite. Pienissä kaupungeissa keskusta on tyypillisesti hyvin kompakti, ja pientaloalueet alkavat jo 1-2 km päästä keskustasta. Kannattaa käydä tutustumassa, ovat varsin viihtyisiä, ja matkailu avartaa!
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 9:33
 Tuo ristiriitainen lähinnä helsinkiläisestä näkökulmasta. Alle 50 000 asukkaan kaupungeissa tuo ei ole mitenkään ristiriitainen tavoite.
 Nuo esittämäni luvut koskivat pääkaupunkiseudun vastaajista. Silloin lähellä keskustaa omakotialueella on kuin vanhan Äpy-lehden esittämä käsitteistö alkoholiton vodka, puolalainen realisti ja maalaisliittolainen teekkari. Kovin paljon arvoa ei ole tiedolla, jossa arvostetaan toisensa poissulkevia ominaisuuksia.
 Jos halutaan tutkia todellisia asumishaluja, kannattaisi kysyä vaikka näin. Voitat arpajaisissa oikeuden asua ilmaiseksi haluamallasi alueella pääkaupunkiseudulla ilmaiseksi seuraavat 20 vuotta. Valitse asuinalue, johon muuttaisit. Tämä oikeus asua on parempi kuin jos saisit asunnon lahjoituksena. Silloinhan kannattaa aina ottaa asunto Ullanlinnasta ja myydä.
 Tällaista tutkimusta odotellessa voi tyytyä katsomaan asuntojen hintanoteerausta. Yleisesti ottaen asunto, josta ollaan valmiit maksamaan paljon on halutumpi kuin asunto, josta ei haluta maksaa juuri mitään.
 DVA kirjoitti 5.6.2017 kello 21:35
 Johtunee siitä, että vanhat kuolevat ja nuoret eivät enää halua omaan taloon.
 Suurten ikäluokkien kuoltua varmaankin huvittuneena luetaan rintamamiestaloista ja muista menneisyyden hupatuksista.
 Isaiah kirjoitti 5.6.2017 kello 22:30
 Ihan ok ja jopa hyödyllinen tutkimus, mutta jotenkin sellainen fiilis, että jotkut vetävät tuosta aika mielenkiintoisia ja pitkälle meneviä johtopäätöksiä sen suhteen, millaista aluesuunnittelua pitäisi tehdä.
 nakki kirjoitti 5.6.2017 kello 22:45
 Kun niin harva on asunut oikeassa kaupungissa, kuten Helsingin keskusta-alue, niin miten sitä tuon enempää osattaisiin kaivata? Pitäisi ehkä kysyä ovatko keskustassa nykyisin asuvat tyytyväisiä, eikä kysellä ihmisten ennakkoluuloja joita voi värittää vaikka vuosikymmenten takaiset lapsuusmuistot saasteisesta kaupungista tai kepun valhekampanjointi kaupunkia vastaan. Kun hintatasokin tiedetään, niin se jo pudottaa monelta halut vastata edes kysylyssä Krunikka, kun se on täysin ulottumattomissa.
 Toisaalta hintataso kertoo ihmisten haluista paljon enemmän kuin joku värittynyt kysely, vaikka poliitikoilta tämäkin itsestäänselvyys jää usein ymmärtämättä. Yksi hyvä indikaattori lienee se, että hitakset menevät keskustan lähellä heti ja halukkaita jää reilusti yli, mutta metsälähiöissä jäävät käsiin. Eli ihmiset ovat sitä mieltä että metsälähiö on huono sijoitus ja asuinpaikka, vaikka halvemmalla saisi.
 Kepsu kirjoitti 6.6.2017 kello 0:43
 Pari faktaa ja tulkintoja.
 1) KAKS:n 16-jäseninen hallitus koostuu henkilöistä, jotka asustelevat pienillä paikkakunnilla (todennäköisesti omakotitaloissa), suurin edustettu paikkakunta taitaa olla Jyväskylä, joka sekään ei kaupunkirakenteena ihan maailmanluokan saavutus ole. Jäsenten maantieteellinen painopiste lienee jossain Viitasaarella. Puheenjohtaja tulee Haapavedeltä, jossa koko kunnassa asukkaita yhtä paljon kuin Krunikassa. Haapavedellehän tiettävästi kerran suunniteltiin kerrostaloa, mutta ajatuksesta onneksi luovuttiin humpuukina. 😉
 2) Asiamies Mykkänen tienaa säätiöstä em. hallituksen siunauksella varmasti stressaavasta työstään suunnilleen saman verran kuin Suomen pääministeri, joten mitään haapaveteläisittäin poikkipuolista tulkintaa mistään tutkimuksesta ei hänen näppäimistöstä tule irtoamaan.
 MSL kirjoitti 6.6.2017 kello 1:52
 Helsingin mittakaavassa pientaloalueita läheltä keskustaa voisi olla esimerkiksi Kulosaari, Toukola, Kumpula, Käpylä, Lauttasaari -akselilla.
 Pientaloalueita kauempana keskustaa voisivat olla esimerkiksi Pakila tai Vartiokylä.
 Syltty kirjoitti 6.6.2017 kello 7:32
 Rolle: Tuo ristiriitainen lähinnä helsinkiläisestä näkökulmasta. Alle 50 000 asukkaan kaupungeissa tuo ei ole mitenkään ristiriitainen tavoite. Pienissä kaupungeissa keskusta on tyypillisesti hyvin kompakti, ja pientaloalueet alkavat jo 1-2 km päästä keskustasta.
 Silti alle 50 000 asukkaan kaupungit tuntuvat tyhjenevän.
 Lisäksi 10...20 km päässä suuresta keskuksesta pienten kaupunkien hinnat ovat kuitenkin matalat kun vertaa keskuskaupungin keskustaan.
 Asun itse kasvukeskuksen ympäryskunnasa okt-alueella noin 20 km päässä isosta keskustasta. Tänne voi aivan kuka tahansa tulla aivan milloin tahansa rakentamaan taloja, vapaita tontteja riittää. Tämän kyselytutkimuksen mukan niiden pitäisi mennä kuin kuumille kiville, mutta myyntitahti näyttää olevan pikemminkin lupsakan rauhallinen vaikka tonttien koko ja hintataso ovat ihan eri sfääreissä kuin keskuskaupungissa.
 Tuossa meidänkin tiellä on ollut rakennusliikkeellä kohta 10 v rakennusvalmis tontti, jota ei ole aloitettu.
 Mikko H kirjoitti 6.6.2017 kello 7:42
 “Tämä 35 % on kaksi miljoonaa.”
 Kylläpäs kyselyyn oli saatu paljon vastauksia.
 JY kirjoitti 6.6.2017 kello 7:53
 Pitäisi tietää mitä vastaajat ajattelevat käsitteistä kaupunki, lähellä ja kaukana. Tällä blogilla ajattelu on Helsinki -keskeistä, ja ei edusta koko Suomen valtavirtaa.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 9:22
 Otin nuo luvut pääkaupunkiseudun vastaajista, en koko maasta, koska koko maan keskiarvoilla ei ole mitään järkevää tulkintaa.
 JY kirjoitti 6.6.2017 kello 8:00
 Yksi hyvä indikaattori lienee se, että hitakset menevät keskustan lähellä heti ja halukkaita jää reilusti yli, mutta metsälähiöissä jäävät käsiin. Eli ihmiset ovat sitä mieltä että metsälähiö on huono sijoitus ja asuinpaikka, vaikka halvemmalla saisi.
 Tilastokeskuksen kehittämispäällikkö Ilkka Lehtinen HS:n mukaan:
 Vilkas kaupankäynti perustuu asuntorahastojen, institutionaalisten sijoittajien kuten vakuutusyhtiöiden sekä yksityisten sijoittajien aktivoitumiseen.
 ”Tavalliset mattimeikäläiset ovat uusien osakeasuntojen kaupoissa statisteja”, Lehtinen kirjoittaa.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 8:49
 Hitas-asuntoja ei myydä sijoitusyhtiölle.
 Mikko H kirjoitti 6.6.2017 kello 9:42
 Palaan vielä: eiks nuo puoli miljoonaa ja kaksi miljoonaa ole tilastotieteilijältä melko löysiä heittoja? Tuommoisissa määrissä on jo mukana alle kolmevuotiaidenkin asumistoiveet erikseen.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 11:05
 Siinä ajateltiin asukasmääriä, joita nuo vastaajat edustavat. Kolmivuotiailla ei ole kovin voimakasta omaa mielipidettä, mutta seuraavat vanhempiaan. Oletin tietysti, että otos on tehty oikein niin että kymmen prosenttia vastaajista edustaa kymmentä prosenttia suomalaisista.
 Urbaani Helsingissä kirjoitti 6.6.2017 kello 10:18
 Monet varmaan haluavat asua kaupunkien keskustoissa, monistakin syistä. Mutta eihän se silti tarkoita, että kaupungin kaikki viheralueet pitäisi rakentaa täyteen asuntoja!
 j-lu kirjoitti 6.6.2017 kello 10:40
 1) KAKS:n 16-jäseninen hallitus koostuu henkilöistä, jotka asustelevat pienillä paikkakunnilla (todennäköisesti omakotitaloissa), suurin edustettu paikkakunta taitaa olla Jyväskylä, joka sekään ei kaupunkirakenteena ihan maailmanluokan saavutus ole. Jäsenten maantieteellinen painopiste lienee jossain Viitasaarella. Puheenjohtaja tulee Haapavedeltä, jossa koko kunnassa asukkaita yhtä paljon kuin Krunikassa. Haapavedellehän tiettävästi kerran suunniteltiin kerrostaloa, mutta ajatuksesta onneksi luovuttiin humpuukina.
 Hyvä, että toit esiin, ei varsinaisesti yllätä.
 Tämäkin osaltaan kertoo, että kepulaisten taistelu maailmankuvansa puolesta alkaa olla aika väsynyttä ja jopa trumplaista. Vasta joku viikko takaperin luin mtk:laisesta kyselytutkimuksesta, jonka mukaan suomalaiset kannattavat maataloustukia, tutkimus itsessään ihan huttua, ja näitä haja-asutushenkisiä asumismieltymystutkimuksiahan pukkaa nykyään yhtä säännöllisesti ja varmasti kuin kaljaa kärrätään Tallinnasta Helsinkiin.
 Melkein käy jopa sääliksi, mutta kun muistuttaa itseään verokortin lukemista, niin ei sitten kuitenkaan.
 R.Silfverberg kirjoitti 6.6.2017 kello 10:44
 Samaa mieltä. Kysymys koski koko Suomea ja vaikka kuinka haluaisi puhua urbanismin puolesta niin raportti ei tue sitä oikeastaan ollenkaan.
 Se kertoo siis suomalaisten kansanluonteesta, ja muutama seikka pisti silmään:
 – eniten asumiseensa tyytyväisiä ovat omakotitaloissa asuvat. Eli jos asuu omakotitalossa, siitä ei mielellään lähdetä pois.
 – Ihmiset haluavat asua hajallaan etteivät naapurit häiritse
 Jos itse ajatttelee omaa asumishistoriaa yli puolen vuosisadan ajalta, niin se on mennnyt näin: Lähiökerrostalo -> rivitalo – opiskelijaasunto lähiössä -> lähiökerrostalo -> rivitalo -> omakotitalo. Ei kertaakaan minkään kaupungin ruutukaava-alueella, vaikka suurin osa ajasta kuitenkin pk-seudulla.
 Ihmisten mahdollisuus tiettyyn asumiseen on aina täynnä kompromisseja. Siihen vaikuttaa myös perhe. Kaikilla ei ole puolisoa tai lapsia jotka haluaisi asua minkään kaupungin keskustassa. Suurin osa suomalaisista on yhä maalaistaustaisia ja heille monelle kaupunki on no no, vaikka perheessä esim isä haluaisi asua kaupungissa.
 Helsingin kannattaisi ajatella yleiskaavaansa toteuttemisessa, miten saadaan myös omakoti- ja pientaloasumista lisättyä, eikä vain kasvatettua kantakaupunkia. Espoo ja Vantaa ja Sipoo ja Kirkkonummi tekevät sen joka tapauksessa, mutta Helsingillä on valttina toimiva julkinen liikenne ja kattavat palvelut ja työpaikkojen läheisyys.
 Nopeiden raideliikenneyhteyksien kehittämistä ei pidä lopettaa kun länsimetro valmistuu, vaikka niiden rakentaminen maksaa. Eli metro- ja lähijunaverkostoa. Niiden keskinopeus on kuitenkin n kaksinkertainen busseihin ja raitiovaunuihin verrattuna. Lähijunilla olisi potentiaalia toiseksi metroksi jos Pisararata saataisiin vain rakennettua.
 Lähiöiden keskuksia kannattaa kehittää urbaaneimmiksi itsenäisiä pikkukaupunkeja muistuttaviksi kuten Vuosaari tai Espoon Leppävaara tai Vantaan Tikkurila. Vanhoja metsälähiöitä on varaa kehittää ja tiivistää niiden keskustoja, ja levittää niiden ympäri pientaloasutusta, niin silloin jokainen saisi mitä haluaisi.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 11:03
 Optimaalisessa kaupunkirakenteessa kaupunki on tiivis lähellä keskustaa ja omakotialueet ovat sen alueen ulkopuolella. Helsinki rakentaa nyt tätä tiivistä aluetta eikä sillä oikein ole maata laajoille pientaloalueille. Pakila on kohtalaisen laaja alue, jossa asuu puolet Kallion asukasmäärästä. Ei mahdu.
 Hyvä kriteeri on maan hinta. Saako maasta paremman hinnan kerrostalo- vai pientalokaavalla. Kantakaupungissa pientalot eivät oikein pärjää tässä kilpailussa, mutta syrjemmällä pärjäävät, koska ajatus kerrostaloasumisesta kaukana ei houkuta ketään.
 R.Silfverberg kirjoitti 6.6.2017 kello 11:10
 Tarkoitin sitä että vanhoja metsälähiöitä voisi kehittää: Sellasia kuten Munkkivuori, Haaga-Kannelmäki, Maunula, Jakomäki , .....
 Niiden ympärillä on yhä rakentamattomia alueita jonne voisi limittää pientalorakentamista kerrsotalorakentamisen väliin.
 Syltty kirjoitti 6.6.2017 kello 13:06
 R.Silfverberg: Lähiöiden keskuksia kannattaa kehittää urbaaneimmiksi itsenäisiä pikkukaupunkeja muistuttaviksi
 Itsekin voimallisesti todistat että ihmiset haluavat asua huitsin nevadassa haja-asutusalueilla omakotitaloissa, eikä ainakaan missään pääkaupunkiseudulla ihmisvilinässä. Jos lähdetään siitä että tämä kysely pitää paikkansa, nini pks ei tarvitse rakentaa enää mitään, koska ihan kohta muuttovirrat siirtyvät pks -> maakuntiin. Tässä pitää nyt selvästi alkaa kaavoittamaan asumatonta Itä-suomen korpea omakotitalomatoksi!
 R.Silfverberg kirjoitti 6.6.2017 kello 14:53
 Syltty: Miksi ihmeessä?
 Siksi että siellä asumattomassa korvessa ei pystytä kovin helposti järjestämään ihmisille töitä, tai ei mitään kannattavaa sellaista. Elämä on kompromisseja täynnä ja siksi moni valitsee enemmin muuton työn parään etelään, mutta heti kun on mahdollisuus muutetaan omakotitaloon.
 On outoa että jättikaupunkeihin kuten New York, Lontoo, Tokio ja Moskova on pystytty rakentamaan (tai säilyttämään) laajoja omakotialueita/pikkukaupunkimaisia keskustoja ihan muutaman kilsan päähän ydinkeskustasta.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 15:32
 Keskeisten alueiden varaaminen alihintaan pientaloalueiksi on kyllä aikamoinen tulonsiirto kaupungilta hyvätuloisille ja sortaa sitä paljon suurempaa määrää kerrostaloasukkaita, jotka joutuvat tämän takia väistymään syrjemmälle.
 R.Silfverberg kirjoitti 6.6.2017 kello 15:52
 Helsingillä on se etu Espooseen ja Vantaaseen verrattuna että se omistaa itse maa-alueensa. Voi itse päättää mihin hintaan ja mihin tarkoitukseen myy tai vuokraa tontteja. Joko se on sitten tulonsiirtoa hyvätuloisille tai sitten ei. Yhtä hyvin voi sanoa että Jätkäsaaren HITAS asunnot on tulonsiirtoa hyvätuloisille.
 Espoossa ja Vantaalla maajussit tai niiden perilliset omistavat suurimman osan rakentamattomasta rakennusmaasta ja kaikki menee markkinahintaan.
 Kerrostalohin muuttavat pääasiassa ne jotka tulevat ulkomailta Suomeen sekä nuoret joilla ei ole vielä lapsia.
 Ne joilla on, haluaisivat ehkä mielummin pientaloihin ja myös valistevat sellaisen jos sellaisia on kohtuullisen matkan päässä. Jos Helsingisä yhtäkkia alkaisi vapautua isoja määriä tontteja pientalorakentamiseen nin se näkyisi myös Vantaan ja Espoon hinnoissa. Ja myös vanhojen kerrostalojen hinnoissa.
 Ei se ole mikään muu kuin valintakyvymys halutaako joku kaupunki suosia pientaloja vai kerrostaloja.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 6.6.2017 kello 16:30
 Älä nyt viitsi. Tule nyt joskus tänne kantakaupunkiin katsomaan, keitä täällä asuu. Kyllä, meidänkin talossa asuu kyllä yksi ulkomaalainen perhe, italialainen kemikaaliviraston virkamies, mutta kyllä täällä pääasiassa asuu kantasuomalaisia, nykyään paljon myös lapsiperheitä. Onko niin vaikea ymmärtää, että jotkut pitävät kaupungissa asumisesta ja inhoavat lumitöitä.
 R.Silfverberg kirjoitti 6.6.2017 kello 17:01
 Rakentamalla paljon kerrostaloja yhtä tiiviisti kuin kantakaupungissa, esim vilkkaiden ulosmenoteiden varsille, ei saada aikaan samaa “sex appealia” kuin on vanhojen rauhallisten arvoalueiden taloissa, jotka vetää lähinnä niitä joilla on paksu lompakko tai jotka haluavat investoida kalliin asumisen luomaan mielikuvaan sosiaalisesta arvonnoususta.
 Fakta on myös että Helsingin seutu kasvaa pääosin maahanmuuttajista nykyään, joilla ei ole varaa tai haluja asua pientaloissa.
 Rakensi mihin tahansa kerrostaloja ns vanhojen arvoalueiden ulkopuolelle, niin niihin muuttaa pääsääntöisesti samanlaisia ihmisiä jotka nyt muuttavat Itä-Helsingin, Espoon ja Vantaan lähiöihin.
 Ratkaisevaa uusien kerrostaloalueiden haluttavuudelle myös kantasuomalaisille tulee olemaan saadaanko niihin palvelut lähemmäksi kuin yli puolen tunnin ratikka-/bussimatkan päähän, ja tuleeko alueiden mittakaava ja viheralueet olemaan inhimillisissä rajoissa.
 vk kirjoitti 6.6.2017 kello 17:24
 Osmo Soininvaara:Onko niin vaikea ymmärtää, että jotkut pitävät kaupungissa asumisesta ja inhoavat lumitöitä.
 Joku voisi tehdä tutkimuksen siitä ovatko ok-taloissa asuvat keskimäärin parempikuntoisia kuin kerrostaloissa asuvat. Nääs kun lumityöt ja puutarhahommat ovat hyvää hyötyliikuntaa.
 Jos olen oikein ymmärtänyt Osmo perustelee suurten joukkojen voimakasta kiinnostusta Helsingin keskusta-asumiseen sillä, että keskustan asuntojen hintataso on korkea. Toki kysyntä ja tarjonta ovatkin määräävät tekijät asiassa. Mutta kaupungin asuntopolitiikka ja vuokra-asumisen erittäin kallis tukeminen ovat omalta osaltaan sotkemassa markkinatasapainoa
 Tupakkiaskin kanteen laskien vuokra-asumista tuetaan Helsingissä noin 0,5 miljardilla joka vuosi asumis- ja toimeentulotuella sekä alihintaisilla kaupungin omistamilla asunnoilla. Ilman näitä tukia vuokrataso ja asuntojen hinnat olisivat halvemmat.
 Erittäin kallis osa asuntopolitiikkaa on vuokratalojen rakentaminen esim. Jätkäsaareen, Arabianrantaan ja Kalasatamaan, parhaisiin lähellä keskustaa sijaitseviin kaupunginosiin. Jos vuokratalojen sijaan rakennettaisiin vapaarahoitteisia asuntoja, niin hintatason nousupaineet olisivat paljon pienemmät tarjonnan lisääntyessä. Toki vasemmisto ja Vihreät haluavat omille äänestäjille edullisia kämppiä lähelle keskustaa, mutta järkevää asuntopolitiikkaa se ei ole.
 Antaisin mieluummin markkinoiden toimia. Vähemmän politiikkaa asuntomarkkinoille ja vähemmän äänten ostamista, kiitos. Tontit parhaiten maksaville. Jos siihen joku haluaa vuokratalon rakentaa niin siitä vaan. Niitä vuokrataloja voi sitten rakennella vähän kauemmas keskustasta, hyvien liikenneyhteyksien ääreen tietysti.
 Italialaisia virkamiehiä kirjoitti 6.6.2017 kello 17:26
 Osmo Soininvaara: Älä nyt viitsi. Tule nyt joskus tänne kantakaupunkiin katsomaan, keitä täällä asuu. Kyllä, meidänkin talossa asuu kyllä yksi ulkomaalainen perhe, italialainen kemikaaliviraston virkamies, mutta kyllä täällä pääasiassa asuu kantasuomalaisia, nykyään paljon myös lapsiperheitä. Onko niin vaikea ymmärtää, että jotkut pitävät kaupungissa asumisesta ja inhoavat lumitöitä.
 Meidänkin talossa asuu ulkomaalaisia perheitä lapsineen, mutta epäilen että ne eivät kyllä ole italialaisia virkamiehiä.
 Italialaisia virkamiehiä(lainaa tätä viestiä vastaukseesi)
 Diipas-sano-daapas (ja saapas) kirjoitti 6.6.2017 kello 19:46
 “Onko niin vaikea ymmärtää, että jotkut pitävät kaupungissa asumisesta ja inhoavat lumitöitä.”
 No sanotaan, että on se nyt ainakin sun olkiukon pieksämisen ymmärtämistä helpompaa. Aika kätevästi kun nimittäin väänsit sen “omis lähellä keskustaa”-homman krunalaiseks pientalokortteliks kerrostalokaupungin keskellä.
 Mutta ei se mitään. Koska kyllähän sä TIEDÄT, ettei jengi tota tarkottanu.
 Diipas-sano-daapas (ja saapas)(lainaa tätä viestiä vastaukseesi)
 Mikko H kirjoitti 6.6.2017 kello 20:24
 Italialaisia virkamiehiä: Joku voisi tehdä tutkimuksen siitä ovatko ok-taloissa asuvat keskimäärin parempikuntoisia kuin kerrostaloissa asuvat. Nääs kun lumityöt ja puutarhahommat ovat hyvää hyötyliikuntaa.
 On tutkittukin, maailmalla varmaan enemmän kuin Suomessa. Tulokset viittaavat päinvastaiseen suuntaan, eli että auton varassa elävät ovat huonommassa kunnossa kuin joukkoliikennevälineiden perässä kävelevät ja pyöräilevät.
 Ft maailmalta kirjoitti 6.6.2017 kello 23:00
 Ei toiveen ja realismin välillä ole ristiriitaa. Me halutaan asua pientalossa, rauhallisella alueella lähellä keskustaa. Se on toive.
 Realismi on sitä, että esim. kauppoja on nykyisin noin viidennes jäljellä. Esim. oman taloni katolta näkyi vielä 80- luvulla 5 ruokakauppaa. Tänään lähimpään pitää mennä autolla.
 Lähinmmät neljä ala-astetta on lopetettu. Lähimmät kaksi ylä astetta on lopetettu. Lähin lukio on lopetettu.
 Ja tämä siis rauhallisella alueella lähellä keskustaa, kaupungissa joka on suomalaisia kasvukeskuksia. Yliopiston varjossa.
 Lapsena tässä oli 4 baaria. Nyt nolla. Lapsena oli osuuspankki ja postipankki. Nyt ei kumpaakaan. Lapsena oli kolme kioskia ja grilli. Nyt ei mitään näistä.
 Ja tämä siis alueella, jonka ostovoima on koko ajan kasvanut ja väkiluku lisääntynyt. Oikeaa keskiluokkaista porvariyhteiskuntaa.
 Se meininki on samaa koko suomessa. Wanhat ikäluokat kehuivat, kuinka kävelivät kouluun. Mutta se koulu oli vieressä. Kehuivat, miten pyöräilivät töihin. Ja se työpaikka löytyi fillarimatkan päästä. Ja jokainen suuren ikäluokan edustaja muistaa kehua juosseensa Cooperin testissä sen kolme tonnia, vaikka mr. Cooper ei ollut testiään edes kehittänyt ja suomeen se rantautui vasta kun suuret ikäluokat kasvattivat meitä laman lapsia. Ja laman lapset koittavat pyörittää tätä maata. Maksaa kaiken ilmaiseen ja helppoon elämään tottuneille sodan jälkeisille sukupolville.
 Mikael M. kirjoitti 6.6.2017 kello 23:10
 Väite “Asuisin mielelläni kaupunkimaisessa ympäristössä ja ihmisvilinässä” on muotoilultaan aika huvittavan johdatteleva. Tässäpä samassa hengessä muita ehdotuksia tuleviin kyselytutkimuksiin:
 “Asuisin mieleläni kaupunkimaisessa ympäristössä ja kulkisin siellä ruuhkabussissa.”
 “Omistaisin mielelläni auton ja maksaisin sen bensat ja vakuutukset.”
 Tai miksei jopa: “Asuisin mielelläni demokraattisessa maassa ja menisin talvisotaan.”
 Fillaristi kirjoitti 7.6.2017 kello 11:34
 Mikko H: On tutkittukin, maailmalla varmaan enemmän kuin Suomessa. Tulokset viittaavat päinvastaiseen suuntaan, eli että auton varassa elävät ovat huonommassa kunnossa kuin joukkoliikennevälineiden perässä kävelevät ja pyöräilevät.
 Aikamoinen yleistys.
 Asun ok-talossa ja tästä + lähinaapureista lähtee aamuisin 6 henkilöä polkupyörällä, 4-5 bussilla ja 2 autolla töihin.
 Saamme siis sekä lumitöiden että työmatkaliikunnan tuomat hyödyt.
 Niin ja toinen autoilijoista tarvitsee autoa työssään eli menisi autolla asuinpaikasta ja – tavasta riippumatta.
 Osmo Soininvaara kirjoitti 7.6.2017 kello 20:56
 Kyllä tästä on olemassa ihan kunnon tutkimuksia. Omakotialueilla on keskimäärin enemmän ylipainoa ja muita liikunnan vähäisyyteen perustuvia terveysongelmia. Kyse on siis keskiarvoista eikä sitä tilastotulosta voi kumota yksittäisillä vastaesimerkeillä.
 DVA kirjoitti 7.6.2017 kello 17:15
 http://static.iltalehti.fi/kotimaa/helsinkietusk070617_u0.jpg
 Niin kauan, kunnes yllä kuvassa olevaa “merellistä silhuettia” (lue = tuomiokirkkoa) vaalitaan, niin mitään merkittävää määrää uusia kaupunkilaisia ei Helsinkiin saada, koska ylöspäin ei voida rakentaa.
 JY kirjoitti 7.6.2017 kello 21:13
 Vaalikaa nyt hemmetissä sitä siluettia. Tornit voi rakentaa Pasilaan, se on jo valmiiksi pilalla.
 Fllaristi kirjoitti 7.6.2017 kello 21:54
 Kyllä tästä onolemassa ihan kunnon tutkimuksia. Omakotialueilla on keskimäärin enemmän ylipainoa ja muita liikunnan vähäisyyteen perustuvia terveysongelmia. Kyse on siis keskiarvoista eikä sitä tilastotulosta voi kumota yksittäisillä vastaesimerkeillä.
 Saisikos linkkiä tutkimukseen. Tässä vastapalloksi artikkelista jossa käsiteltiin lasten lisääntyvää ylipaino-ongelmaa.
 ”Alle kouluikäinen tyttö alkoi käydä ylipainon vuoksi vastaanotolla. Seurantaa tehtiin ja yritystä päästä normaaliin painoon oli. Silti mitään ei oikein tapahtunut. Sitten eräänä kertana tytön painossa oli tapahtunut merkittävä muutos parempaan suuntaan. Siinä alettiin tietenkin miettiä ja selvittää syitä. Selvisi, että perhe oli muuttanut omakotitaloon ja lapsella oli ulko-oven vieressä luontainen leikki- ja liikkumisympäristö, jossa hän sai vapaasti temmeltää. Ei tietenkään suositella, että kaikkien pitäisi hankkia omakotitalo, mutta kaikki mikä tukee lapsen aktiivisuutta ja helpottaa oikeiden valintojen tekemistä voi johtaa merkittävään muutokseen myös painossa.”
 Asiantuntijalääkäri Jarmo Salo, THL”
 Toki ratikkakaupungissakin voi liikua mutta siellä on myös taloyhtiöitä joissa lapsille ei käytännössä ole leikkipaikkoja. Ja spåra lähtee oven edestä joten siinäkään ei tarvitse paljon jalkoja ojennella.
 Fllaristi(lainaa tätä viestiä vastaukseesi)
 dipadapa kirjoitti 8.6.2017 kello 6:48
 “Me halutaan asua pientalossa, rauhallisella alueella lähellä keskustaa.”
 Mä onneks asun, fillarilla duuniin Vallilaan puolessa tunnissa. Umpirauhallista, väljää ja mukavaa. Kallioon, jossa asuin edelliset kolmekymmentä vuotta, en muuttas takas edes aseella uhaten.
 Homma on nimittäin niinkin, että nää isoimmalla äänellä urbanismista messuavat ovat joko vielä sen ikäisiä että älämölöö koetaan siistiksi ja baari olohuoneeksi, tai sitten Soininvaaran tapaisia ideologisilla motiiveilla käärmettä pyssyyn ajavia. Mutta me muut kyllä osaamme näin varttuneehkolla iällä arvostaa jo ihan muita asioita – ja tää pätee myös Helsingissä.
 Kyllä mäkin kolmekymppisenä hehkutin Kalliota vaikken enää koskis pitkällä tikullakaan!
 dipadapa(lainaa tätä viestiä vastaukseesi)
 Osmo Soininvaara kirjoitti 8.6.2017 kello 12:17
 Se on hyvä, että joku muuttaa vapaaehtoisesti pois ratikkakaupungista ja tekee tilaa niille, jotka sinne haluavat.
 DVA kirjoitti 8.6.2017 kello 13:42
 JY: Vaalikaa nyt hemmetissä sitä siluettia. Tornit voi rakentaa Pasilaan, se on jo valmiiksi pilalla.
 Ei. Asia on juuri päinvastoin, koska kysyntä on keskustassa, eikä Pasilassa.
 Tuomiokirkko sopeutuu kyllä tornien sekaan, kunhan vain uskovaiset ymmärtävät, ettei se “jumala” siitä ole moksiskaan, jos se nyt olemassakaan.
 Fillaristi kirjoitti 8.6.2017 kello 18:14
 Saiskos linkin muutamaan tutkimukseen kiitos. Lasten liikunnan kohdalla tulokset ovat käsittääkseni ennemminkin päinvastaisia ainakin sen osalta mitä Nuori Suomi on asiaa pöyhinyt.
 DVA kirjoitti 11.6.2017 kello 0:47
 Näin Turussa:
 http://www.is.fi/taloussanomat/art-2000005247937.html
 Ei tornia, koska tuomiokirkko. Ja vuosi on 2017.
 Ville kirjoitti 11.6.2017 kello 10:34
 Fillaristi: Saiskos linkin muutamaan tutkimukseen kiitos. Lasten liikunnan kohdalla tulokset ovat käsittääkseni ennemminkin päinvastaisia ainakin sen osalta mitä Nuori Suomion asiaa pöyhinyt.
 THL:n aineistojen mukaan pääkaupunkiseudulla on vähiten ylipainoisia ja harvaanasutuissa maakunnissa eniten (esim. Finriski-tutkimus). Tosin tulkintaa häiritsee se, että enemmän koulutetut ovat hoikempia kuin vähemmän koulutetut ja nuoremmat sukupolvet ovat hoikempia kuin vanhemmat sukupolvet – eli sosioekonomiset ja ikärakenteen erot voivat selittää alueellisia eroja. Nuortenkin kohdalla kehitys menee joka tapauksessa huonoon suuntaan – myös pääkaupunkiseudulla – eli lihavuus lisääntyy.
 Seinäjoki on ollut julkisuudessa Lihavuus laskuun -ohjelmansa ansiosta. Helsingissä on joku Sutjakka stadi -ohjelma, mutta se on jäänyt julkisuudessa vähän pimentoon.
 Markku Jantunen kirjoitti 30.7.2017 kello 1:56
 Palasin juuri tänään Lontoosta, jossa lehdet kirjoittavat ja ihmiset puhuvat, että kaupungissa on alkanut nuorten perheellisten tai perhettä perustamassa olevien korkeakoulutettujen massamuutto Lontoosta pois ympäristön pikkukaupunkeihin tai kokonaan muihin kreivikuntiin tai niiden pääkaupunkeihin. Syynä juttujen mukaan, kuten olettaa saattaa, että pääkaupungista on hyvin kallista ostaa asuntoa, jossa on riittävät tilat kaikille perheenjäsenille. Lontoon asuntojen keskimääräinen hinta on 500 000 puntaa ja asuntonsa Lontoosta myyneiden ja muualle maahan muuttaneiden Lontoon asuntojen keskihinta on 580 000 puntaa. Lontoon väkiluku edelleen kasvaa mutta se johtuu enimmäkseen maahanmuutosta ja syntyvyydestä. Olettaa voi, että koulutetun väen poismuutosta seuraa espooistumista Lontoon ympäristöön tai muiden Etelä-Englannin kreivikuntien pääkaupunkien vahvistumista osaamisvaltaisilla aloilla.


text:
O prawie do odwołania w usługach społecznych poniżej 750 tys. euro – nieco bardziej praktycznie | W szponach zamówień
 Tak się złożyło, że przepisy o usługach społecznych wchodziły w życie jednocześnie z przepisem, który nakładał na zamawiających obowiązek wymagania przez zamawiającego od wykonawców zatrudnienia osób wykonujących zamówienie na umowę o pracę, jeśli obowiązki przez nie wykonywane mają charakter takiej umowy. Dwie branże, w których problem ten chyba najbardziej doskwiera (a przynajmniej jest najbardziej nagłaśniany) to rynek sprzątania oraz ochrony. I okazało się, że stosowny przepis objął tylko sprzątanie, a ochronę już nie, ponieważ jest usługą społeczną. Czy z nadużyciami na tym polu można walczyć?
 Oczywiście, nie jestem zwolennikiem wielu rozwiązań w obecnej ustawie Pzp. Należy do nich art. 29 ust. 3a. Łatwo sobie wyobrazić jego zastosowanie przy sprzątaniu i ochronie (gdzie – jak się składa – nie obowiązuje), ale znacznie trudniej przy robocie budowlanej za paręset milionów złotych. Mamy art. 22 § 11 Kp, którego egzekucją powinny się zajmować stosowne organy. Po drugie, pojawiły się też regulacje, które zadziałały w praktyce na większą skalę – zrównujące minimalne wynagrodzenie za wykonywanie pracy oraz zlecenia. Nawet zatem jeżeli zamawiający nie stosuje (bo nie musi) art. 29 ust. 3a w przetargu na ochronę, to wykonawca pewnych zasad przestrzegać tak czy owak musi.
 A co jeśli nie przestrzega? Znakomity przykład pojawił się w innym artykule z GP, tym razem z poprzedniego czwartku. Chodziło tam nie o ochronę, ale o budowlankę i o fakt, że wykonawca przygotowując swój kosztorys ofertowy ofertę użył pirackiego oprogramowania. Co zarzucił zamawiający wykonawcy? Czyn nieuczciwej konkurencji. I KIO w wyroku z 5 lipca 2017 r. (sygn. akt KIO 1186/17) jakże słusznie ten zarzut podtrzymało. Wszak zgodnie z art. 3 ust. 1 ustawy o zwalczaniu nieuczciwej konkurencji czynem tejże nieuczciwej konkurencji jest „działanie sprzeczne z prawem lub dobrymi obyczajami, jeżeli zagraża lub narusza interes innego przedsiębiorcy lub klienta.” A wykonawca naruszył prawo używając pirackiego programu i zagroził lub naruszył interes konkurenta, bo mógł dzięki temu obniżyć koszty swojej działalności i zaoferować niższą cenę (nie wspominając o naruszeniu interesu producenta tego oprogramowania – swoją drogą, wydawcy kwartalnika „Buduj z Głową”).
 Jak to się przekłada na przetargi na usługi społeczne na ochronę? Załóżmy, że zamawiający wybiera najkorzystniejszą ofertę w postępowaniu na usługi społeczne poniżej progu 750 tys. euro, w której wysokość wynagrodzenia wykonawcy jednoznacznie wskazuje, że nie skalkulował go w wysokości zapewniającej wypełnienie swoich obowiązków wobec pracowników. Czyn nieuczciwej konkurencji jak się patrzy. Skoro* prawo do odwołania przysługuje, a zakres tego prawa obejmuje również wybór najkorzystniejszej oferty, można zarzucić zamawiającemu wybór oferty, której wybrać nie powinien. Trudniej niestety jest znaleźć przepis, do którego naruszenia doszło w toku postępowania. Art. 89, gdzie mowa o odrzuceniu oferty stanowiącej czyn nieuczciwej konkurencji tu nie obowiązuje. Art. 138o w tym zakresie nie odnosi się do innych regulacji ustawowych, a jedynie zawiera kilka obowiązków formalnych i ogólnych zasad. Niestety, zasady zachowania uczciwej konkurencji wśród nich nie ma.
 Można jednak zastanowić się nad tym, czy oferta przygotowana z naruszeniem przepisów dotyczących minimalnego wynagrodzenia (albo raczej mająca na celu ich obejście, bo przecież w momencie złożenia oferty jeszcze przepisy nie zostały naruszone) nie stanowi nieważnej czynności prawnej w rozumieniu art. 58 kc. Bo przecież jest nią czynność sprzeczna z prawem lub mająca na celu obejście przepisu prawa. Nieważna jest też czynność sprzeczna z zasadami współżycia społecznego. I dostrzegam tutaj bardzo wiele wspólnego z wspomnianym wyżej art. 3 ustawy o zwalczaniu nieuczciwej konkurencji. Zresztą, nie tylko ja – takie powiązanie znajdziemy np. w wyroku Sądu Najwyższego z dnia 26 stycznia 2006 r. (sygn. akt II CK 378/05) – co prawda w odniesieniu do umowy, a nie oferty, i w odniesieniu do innego rodzaju czynu nieuczciwej konkurencji, ale to przecież niczego nie zmienia. Jeśli zatem złożenie oferty stanowiącej czyn nieuczciwej konkurencji uznamy za nieważną czynność prawną, to wybór tej oferty w postępowaniu na usługi społeczne poniżej 750 tys. euro będzie można przed KIO kwestionować**. Jak bowiem można wybrać ofertę bezwzględnie nieważną?
 *) Znacznie łatwiej dziś użyć słowa „skoro”, zamiast „jeżeli”, którym posłużyłbym się przed lekturą czwartkowego artykułu z GP :)
 **) Ale tutaj na wszelki wypadek wolę pozostać jednak przy „jeśli”.
 Ps. Dzięki czujności jednego z czytelników: w pierwszym akapicie napisałem, że sąd oddalił skargę Prezesa UZP. Oczywiście sąd jej nie oddalił. Uwzględnił ją jednak z innego powodu (nie tego, który podnosił Prezes UZP i który jest tematem niniejszego tekstu). Dziękuję!
 This entry was posted in środki ochrony prawnej and tagged 138o, 180, 29. Bookmark the permalink.
 ← O prawie do odwołania w usługach społecznych poniżej 750 tys. euro
 O udzielaniu zamówień na usługi społeczne poniżej progów unijnych →


text:
N. C 74/22 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 8 . 3 . 97
 Ricorso di J.J.M. van Rossum e C.C.W.M. van Rossum I motivi e principali argomenti corrispondono a quelli
 contro il Consiglio e la Commissione delle Comunità della causa T-206/96 .
 europee, presentato il 12 dicembre 1996
 ( Causa T-207/96 ) (') GU n . L 90 dell' I . 4 . 1984 , pag. 13 .
 ( 2 ) GU n . L 84 del 29 . 3 . 1989, pag. 2 .
 ( 97/C 74/46 ) ( 3 ) GU n . L 131 del 26 . 5 . 1977, pag. 1 .
 (Lingua processuale: l'olandese)
 Il 12 dicembre 1996, J.J.M van Rossum, residente a
 Alphen (Paesi Bassi ), e C.C.W.M. van Rossum, residente a Ricorso della signora Anna Maria Campogrande contro
 Maasbommel (Paesi Bassi ), entrambi rappresentati dal la Commissione delle Comunità europee, proposto il
 l'avv. A.A.M. van Beek, del foro di Tilburg, hanno presen 4 gennaio 1997
 tato dinanzi al Tribunale di primo grado delle Comunità
 ( Causa T-3/97 )
 europee un ricorso contro il Consiglio e la Commissione
 delle Comunità europee . 97/C 74/47 )
 I ricorrenti concludono che il Tribunale voglia : (Lingua processuale: il francese)
 1 . dichiarare che la Comunità economica europea è ob Il 4 gennaio 1997 la signora Anna Maria Campogrande,
 bligata al risarcimento nei confronti dei ricorrenti ; residente in Bruxelles, con l'avvocato Marc-Albert Lucas,
 del foro di Liegi, con domicilio eletto presso lo studio del
 l'avvocato Evelyne Korn, 21 , rue de Nassau, Lussembur
 2 . dichiarare che la Comunità economica europea è re go, ha proposto dinanzi al Tribunale di primo grado delle
 sponsabile nei confronti dei ricorrenti per il mancato Comunità europee un ricorso contro la Commissione delle
 guadagno che questi ultimi hanno subito a causa del Comunità europee .
 l'applicazione del regolamento ( CEE) del Consiglio
 31 marzo 1984, n. 857 ('), nonché dell'applicazione
 Il ricorrente conclude che il Tribunale voglia :
 del regolamento del Consiglio 20 marzo 1989,
 n . 764 ( 2 ), che modifica il regolamento ( CEE) n. 857/
 84, in quanto nei soprammenzionati regolamenti non — annullare o accertare l'illegittimità della decisione della
 è/era previsto che si poteva attribuire un quantitativo Commissione 19 luglio 1988 relativa alla copertura
 di riferimento rappresentativo ai cessionari SLOM che dei posti dirigenziali intermedi ( COM(88)PV 928 , pub
 nell' anno di riferimento scelto dallo Stato membro in blicata nel bollettino delle « Informazioni amministrati
 teressato non avevano fornito latte in base ad un divie ve » n. 578 , del 5 dicembre 1988 ), come modificata
 to come indicato nel regolamento del Consiglio dalla sua decisione 28 giugno 1995 ( pubblicata nel
 17 maggio 1977, n . 1078 ( 3 ); bollettino delle « Informazioni amministrative » n . 898
 del 7 luglio 1995 ),
 3. dichiarare che i ricorrenti hanno subito un mancato
 guadagno per un ammontare consistente nella differen — in subordine, annullare o accertare l'illegittimità della
 za tra, da un lato, le entrate, tra cui sono compresi il decisione della Commissione di inquadrare nella car
 fatturato e l'aumento della consistenza del bestiame, riera A 4-A 5 il posto di capo dell' unità « Patto andi
 che essi avrebbero ottenuto in un normale andamento no » (« sommari degli avvisi di posto vacante » n. 39,
 delle cose dai quantitativi di latte che essi avrebbero del 14 dicembre 1995, COM/141 /95 ),
 consegnato qualora durante il periodo tra il 1° aprile
 1984 ( data dell'entrata in vigore del regolamento
 n . 857/84 ) ed il 31 marzo 1994 ( data di scadenza del — in subordine, annullare o accertare l'illegittimità del
 periodo di prelievo 1993/1994 ) avessero avuto a dispo l'avviso di vacanza del posto in questione,
 sizione il quantitativo di riferimento del latte cui ave
 vano diritto e, dall'altro, le entrate che essi hanno ef
 fettivamente realizzato durante il menzionato periodo; — in subordine, annullare la decisione dell'AIPN di nomi
 nare un' altra persona per il posto in questione .
 4 . dichiarare che sugli importi delle indennità dovute ai — In ogni caso, condannare l'AIPN alle spese.
 ricorrenti devono essere pagati gli interessi a decorrere
 dal giorno della pronuncia della sentenza al tasso
 dell ' 8 % annuo, o al tasso che codesta Corte riterrà Motivi e principali argomenti
 equo, fino al giorno del completo pagamento;
 La ricorrente, dipendente di grado A 4, quinto scatto, im
 5 . condannare i convenuti alle spese di causa. pugna il rifiuto opposto dall'AIPN alla sua candidatura al


text:
Tienpotigen (Decapoda) vormen een orde van geleedpotige dieren, waartoe onder andere kreeften, krabben en garnalen behoren.
 Verspreiding en leefgebied
 Op een paar uitzonderingen na leven de dieren van deze orde allemaal in zee.
 Kenmerken
 Ze beschikken over vijf paar looppoten (pereopoden). Eén paar daarvan kan scharen dragen. Het achterlijf heeft vaak vijf paar zwempoten (pleopoden), die door de vrouwtjes ook gebruikt worden om de eieren te dragen. Krabben hebben een klein achterlijf, dat omgeslagen is onder de carapax.
 Leefwijze
 De meeste soorten tienpotigen zijn carnivoor. Toch eten veel soorten ook wel aas.
 Systematiek
 De orde Decapoda telt recent 14756 soorten. Onderstaande indeling in onderordes, infraordes en/of superfamilies volgt De Grave et al., 2009.
 Onderorde: Dendrobranchiata Bate, 1888
 Superfamilie: Penaeoidea Rafinesque, 1815
 Superfamilie: Sergestoidea Dana, 1852
 Onderorde: Pleocyemata Burkenroad, 1963
 Infraorde: Stenopodidea Bate, 1888
 Infraorde: Caridea Dana, 1852 (garnalen)
 Infraorde: Astacidea Latreille, 1802 (kreeften)
 Infraorde: Glypheidea Winckler, 1882
 Infraorde: Axiidea de Saint Laurent, 1979
 Infraorde: Gebiidea de Saint Laurent, 1979
 Infraorde: Achelata Scholtz & Richter, 1995
 Infraorde: Polychelida Scholtz & Richter, 1995
 Infraorde: Anomura MacLeay, 1838
 Infraorde: Brachyura Linnaeus, 1758 (krabben)
 Soorten
 Enkele soorten die in Europa voorkomen, zijn:
 Europese kreeft
 Europese rivierkreeft
 Gewone heremietkreeft
 Langoest
 Noordzeegarnaal
 Noorse kreeft
 Steurgarnaal
 en talrijke krabbensoorten, te vinden in het hoofdartikel Lijst van krabben in België en Nederland.