text:
 |
 52012PC0130
 Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om utövandet av rätten att vidta kollektiva åtgärder i samband med etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster /* COM/2012/0130 final - 2012/0064 (APP) */
 MOTIVERING
 1. BAKGRUND
 Sammanhang
 Domstolen konstaterade för första gången i
 sina avgöranden i målen Viking Line[1] och Laval (Vaxholmsmålet)[2] att rätten till fackliga stridsåtgärder, bl.a. strejkrätten, är en
 grundläggande rättighet som ingår i de allmänna principer i EU-rätten vars
 efterlevnad domstolen ska garantera[3]. Domstolen sade också uttryckligen att eftersom Europeiska unionen
 inte bara har ett ekonomiskt utan också ett socialt syfte måste de
 fördragsfästa rättigheterna till fri rörlighet för varor, personer, tjänster
 och kapital ställas mot de socialpolitiska målen om bl.a. bättre levnads- och
 arbetsvillkor, ett fullgott socialt skydd och dialog mellan arbetsgivare och
 arbetstagare[4]. Vidare fann domstolen att rätten att vidta fackliga stridsåtgärder
 för att skydda arbetstagarna utgör ett legitimt intresse som i princip
 motiverar inskränkningar av de fördragsfästa grundläggande friheterna. Skyddet
 av arbetstagarna är alltså ett av de tvingande allmänintressen som domstolen
 erkänner[5].
 Trots detta förtydligande har domstolens
 avgöranden utlöst en omfattande, intensiv debatt om följderna för skyddet av utstationerade
 arbetstagare och i vidare mening i vilken mån fackliga organisationer kan
 fortsätta att skydda arbetstagares rättigheter i gränsöverskridande situationer.
 Särskilt råder delade meningar om huruvida befintliga EU-regler är tillräckliga
 för att skydda arbetstagarnas rättigheter i samband med frihet att
 tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet[6].
 I debatten har många berörda parter uttalat sig,
 bl.a. arbetsmarknadens parter, politiker, jurister och forskare. Några
 debattörer välkomnade avgörandena som ett efterlängtat förtydligande av
 reglerna för den inre marknaden, medan andra tolkade domstolens avgöranden som
 att ekonomiska friheter ska ha företräde framför utövandet av grundläggande
 rättigheter och att de möjliggör eller till och med direkt inbjuder till social
 dumpning och orättvis konkurrens. Särskilt har kritikerna framhållit att
 domstolen visserligen konstaterat att rätten till kollektiva åtgärder,
 inbegripet strejkrätten, är en grundläggande rättighet som ingår i EU-rättens
 allmänna principer, men dock uttryckligen sagt att det för ”utövandet av denna
 rättighet inte desto mindre [kan] gälla vissa begränsningar”[7]. Dessa begränsningar skulle särskilt hindra de fackliga
 organisationernas förmåga att agera för att skydda arbetstagarnas rättigheter.
 Enligt Mario Monti[8] har
 domstolens avgöranden 2007–2008[9] visat på skiljelinjerna mellan den inre marknaden och de nationella
 sociala rättigheterna. De ”rev upp gammal osämja som aldrig helt hade
 överbyggts – motsättningen mellan dem som var för större marknadsintegration
 och dem som befarar att ökad ekonomisk frihet och avskaffandet av regleringar
 leder till avveckling av sociala rättigheter på det nationella planet”. Han
 påpekade också att det faktum att ”denna motsättning återigen kommer upp i
 dagen kan leda till att en del av den allmänna opinion –
 arbetstagarsammanslutningar och fackföreningar– som under lång tid förordat
 ekonomisk integration, kommer att ställa sig mindre positiva till den inre
 marknaden”.
 Lissabonfördraget
 Enligt artikel 3.3 i fördraget om
 Europeiska unionen ska den inre marknaden verka för en social marknadsekonomi
 med hög konkurrenskraft där full sysselsättning och sociala framsteg
 eftersträvas. Vid fastställandet och genomförandet av sin politik och
 verksamhet ska Europeiska unionen beakta de krav som är förknippade med
 främjandet av hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd och
 kampen mot social utestängning[10]. I och med Lissabonfördraget har de grundläggande rättigheternas
 ställning i primärrätten stärkts genom att Europeiska unionens stadga om de
 grundläggande rättigheterna nu har samma rättsverkan som fördragen[11].
 Den sociala dimensionen är alltså en viktig del
 av den inre marknaden, eftersom denna inte kan fungera ordentligt utan en tydlig
 social dimension och allmänhetens stöd[12].
 Domstolen har också konstaterat att unionen
 inte bara har ett ekonomiskt utan också ett socialt syfte. Rätten enligt
 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt till fri rörlighet för varor,
 personer, tjänster och kapital måste alltså tillämpas i enlighet med
 socialpolitikens mål, vilka enligt artikel 151 första stycket i fördraget
 om Europeiska unionens funktionssätt bl.a. omfattar bättre levnads- och
 arbetsvillkor, ett fullgott socialt skydd och en dialog mellan arbetsmarknadens
 parter.
 Enligt artikel 152 i fördraget om
 Europeiska unionens funktionssätt ska unionen erkänna och främja
 arbetsmarknadsparternas betydelse på unionsnivå och därvid ta hänsyn till
 skillnaderna i de nationella systemen. Den ska underlätta dialogen mellan
 arbetsmarknadens parter med respekt för deras självständighet.
 Europeiska rådet erinrade i sin högtidliga
 förklaring av den 18–19 juni 2009 om arbetstagares rättigheter,
 socialpolitik och andra frågor att fördragen, så som de ändrats genom
 Lissabonfördraget, föreskriver att unionen erkänner och främjar
 arbetsmarknadsparternas betydelse.
 Rätt till kollektiva förhandlingar — rätt
 till kollektiva åtgärder — strejkrätt
 Även om strejkrätten inte alltid nämns
 uttryckligen i de aktuella instrumenten, är rätten att tillgripa kollektiva åtgärder
 som komplement till rätten till kollektiva förhandlingar stadfäst i olika
 internationella instrument som medlemsstaterna undertecknat eller samarbetar om[13]. Den ingår i instrument som medlemsstaterna tagit fram på EU-nivå[14] och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som
 antogs i Nice den 7 december 2000[15] och införlivades i primärrätten i Strasbourg den 12 december 2008[16]. Den är också skyddad i flera medlemsstaters konstitutioner.
 Här kan nämnas att rätten till kollektiva
 förhandlingar uttryckligen erkänns i artikel 28 i Europeiska unionens
 stadga om de grundläggande rättigheterna, och att detta i händelse av
 intressekonflikter inkluderar rätten att vidta kollektiva åtgärder för att
 försvara intressena, inbegripet strejk[17].
 Enligt Europeiska domstolen för de mänskliga
 rättigheterna utgör rätten att förhandla om och ingå kollektivavtal en del av
 föreningsfriheten, dvs. rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar
 för att skydda sina intressen, i enlighet med artikel 11 i konventionen om
 skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna[18].
 När det gäller fackföreningsfrihet har Europeiska
 domstolen för de mänskliga rättigheterna[19] också
 konstaterat att de fördragsslutande parterna åtnjuter en bred marginal för
 skönsmässiga bedömningar av hur de fackliga organisationernas frihet att skydda
 sina medlemmars yrkesmässiga intressen ska garanteras, med tanke på de känsliga
 sociala och politiska frågor som berörs när man ska göra avvägningen mellan
 arbetstagarnas och arbetsgivarnas intressen och med tanke på de stora
 skillnaderna mellan de nationella systemen på området. Domstolen noterar dock
 att denna marginal inte är obegränsad utan underkastad domstolens europeiska
 överinseende, som syftar till att slutligt avgöra om en begränsning är förenlig
 med föreningsfriheten enligt artikel 11 i konventionen.
 Men som både EU-domstolen och Europadomstolen
 framhållit[20] är strejkrätten inte oinskränkt och utövandet av den kan förenas med
 begränsningar som också kan följa av nationella konstitutioner, lagar och
 praxis. Enligt artikel 28 i stadgan ska den utövas i enlighet med
 unionsrätten samt nationell lagstiftning och praxis.
 Därför har fackliga organisationer stor
 betydelse på detta område och bör enligt EU-domstolen även i fortsättningen
 kunna vidta åtgärder för att skydda arbetstagarnas rättigheter, däribland
 möjligheten att ta ut sina medlemmar i strejk eller organisera bojkotter eller
 blockader för att skydda arbetstagarnas intressen och rättigheter, bevara
 arbetstillfällen eller skydda anställningsvillkor, förutsatt att detta görs i
 överensstämmelse med EU-rätten och nationell lag och praxis.
 Ekonomiska
 friheter — inskränkningar — skydd av arbetstagarnas rättigheter
 Etableringsfriheten och friheten att
 tillhandahålla tjänster är grundläggande principer i EU-rätten. Dessa friheter
 får enligt domstolens rättspraxis bara inskränkas om inskränkningen har ett
 legitimt mål som är förenligt med fördragen och motiveras av ett tvingande hänsyn
 av allmänt intresse. I så fall måste inskränkningen vara lämplig för att nå
 målet och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att nå det.
 Skyddet av arbetstagare, särskilt deras
 sociala skydd och skyddet av deras rättigheter, samt strävan att undvika
 störningar på arbetsmarknaden, har erkänts som tvingande hänsyn av allmänt
 intresse som motiverar att de grundläggande friheterna i EU-rätten inskränks.
 Domstolen har också funnit att medlemsstaterna
 åtnjuter en avsevärd marginal för skönsmässiga bedömningar för att förebygga
 hinder för den fria rörligheten som beror på privata aktörers göranden och
 låtanden.
 Sammanfattningsvis kan alltså både ekonomiska
 friheter och grundläggande rättigheter samt det faktiska utövandet av dem
 begränsas och inskränkas.
 2. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH
 KONSEKVENSBEDÖMNING
 2.1. Samråd med berörda parter
 Domstolens domar i målen Viking Line, Laval
 samt Rüffert och kommissionen mot Luxemburg 2007–2008 ledde till en intensiv
 debatt om bl.a. vilka följder friheten att tillhandahålla tjänster och
 etableringsfriheten får för skyddet av arbetstagarnas rättigheter och de fackliga
 organisationernas uppgift att ta vara på arbetstagarnas rättigheter i gränsöverskridande
 situationer.
 De europeiska fackliga organisationerna och
 vissa politiska grupper i Europaparlamentet ser domarna som arbetstagarfientliga,
 och vill att lagstiftningen ska ändras för att förtydliga rättsläget och hindra
 domstolar från att fatta beslut som strider mot vad de betraktar som
 arbetstagarnas intressen. Därför har de framfört två önskemål:
 –
 De vill att direktivet om utstationering av
 arbetstagare (direktiv 96/71/EG) ska ses över så att likalönsprincipen nämns och
 så att värdmedlemsstaten får kräva gynnsammare villkor än de centrala
 anställningsvillkor som nämns i artikel 3.1 i direktivet.
 –
 De vill att det ska införas ett protokoll om
 framsteg på det sociala området, så att grundläggande sociala rättigheter ges
 företräde framför ekonomiska friheter.
 Andra berörda parter har annan uppfattning.
 Business Europe har välkomnat det klarare rättsläge som domstolens avgöranden
 lett till, och tycker inte att direktivet behöver revideras. Många
 medlemsstater har uttryckt liknande tankegångar. Några medlemsstater (Sverige, Tyskland,
 Luxemburg och Danmark) har ändrat sin lagstiftning för att följa domarna.
 I oktober 2008 antog Europaparlamentet en resolution
 där man uppmanade medlemsstaterna att tillämpa utstationeringsdirektivet korrekt
 och uppmanade kommissionen att överväga en partiell översyn av direktivet efter
 en grundlig analys av de verkliga utmaningarna[21]. Samtidigt
 framhöll parlamentet ”att friheten att tillhandahålla tjänster är en hörnsten i
 EU-projektet”, men att denna frihet ”måste vägas dels mot de grundläggande
 rättigheterna och de sociala målsättningar som förankras i fördragen, dels mot
 regeringarnas och de fackliga organisationernas rätt att säkerställa
 icke-diskriminering, likabehandling och förbättrade levnads- och arbetsvillkor”[22]. Den 2 juni 2010 anordnade utskottet för sysselsättning och sociala
 frågor en hearing med tre experter från kommissionen, Europeiska fackliga
 samorganisationen (EFS) och arbetsgivarorganisationen Business Europe, där ledamöterna
 från den socialdemokratiska och demokratiska gruppen (S&D), vänstergruppen
 (GUE) och den gröna gruppen (Verts/ALE) uppmanade kommissionen att agera i ungefär
 samma riktning som EFS förslag.
 På inbjudan av kommissionsledamoten Vladimír Špidla
 och den franska ministern Xavier Bertrand (dåvarande ordföranden i rådet) vid ett
 forum i oktober 2008 enades arbetsmarknadens parter på EU-nivå om att gemensamt
 analysera följderna av domstolens avgöranden mot bakgrund av rörlighet och
 globalisering. I mars 2010[23] överlämnade de en rapport om följderna av domstolens avgöranden, som
 visade på deras djupgående meningsskiljaktigheter: Business Europe motsätter
 sig en översyn av direktivet (men medger att vissa aspekter av tillämpningen av
 det behöver förtydligas), medan EFS vill att det ska ändras i grunden.
 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
 antog 2010 ett yttrande om den inre marknadens sociala dimension[24], där man efterlyste ett effektivare genomförande av direktiv 96/71/EG
 och stödde ett eventuellt initiativ från kommissionen i syfte att klargöra de
 rättsliga skyldigheterna för nationella myndigheter, näringsliv och
 arbetstagare, inbegripet en översyn av delar av direktivet. Vidare uppmanas
 kommissionen att undanta strejkrätten från den inre marknaden och undersöka
 idén om att inrätta ett ”europeiskt socialt Interpol” till stöd för
 verksamheten inom yrkesinspektionerna i de olika medlemsstaterna.
 Mario Monti konstaterade i sin rapport En
 ny strategi för den inre marknaden att domstolens avgöranden framstod som
 kontroversiella, och lade fram följande rekommendationer:
 –
 Förtydliga tillämpningen av
 utstationeringsdirektivet och bygga ut spridningen av information om
 arbetstagares och företags rättigheter och skyldigheter, förvaltningssamarbete
 och sanktioner när det gäller fri rörlighet för personer och gränsöverskridande
 tillhandahållande av tjänster.
 –
 Införa en garanti för strejkrätten med förebild i artikel 2
 i rådets förordning (EG) nr 2679/98 (den s.k. Monti II-förordningen) och
 en mekanism för informell lösning av arbetsmarknadstvister om direktivets
 tillämpning.
 I oktober 2010 inledde kommissionen ett
 offentligt samråd om hur man kan ge den inre marknaden en drivkraft med
 meddelandet På väg mot en inre marknadsakt – Att skapa en verkligt
 konkurrenskraftig social marknadsekonomi – Femtio förslag för att arbeta, driva
 företagsverksamhet och handel bättre tillsammans[25]. Kommissionen
 lade fram två förslag (nr 29 och 30) för att återställa allmänhetens förtroende
 och stöd för den inre marknaden, ett om avvägningen mellan grundläggande
 sociala rättigheter och ekonomisk frihet, och ett om utstationering av
 arbetstagare.
 –
 Förslag nr 29: ”Med utgångspunkt i den nya
 strategin för Europeiska unionens konkreta tillämpning av stadgan om de
 grundläggande rättigheterna, kommer kommissionen att se till att de rättigheter
 som garanteras enligt stadgan (t.ex. rätten att vidta kollektiva åtgärder)
 respekteras.”
 –
 Förslag nr 30: ”Kommissionen kommer att anta ett
 lagstiftningsförslag 2011 med syftet att förbättra genomförandet av direktivet
 om utstationering av arbetstagare, som skulle kunna omfatta eller kompletteras
 med ett förtydligande av utövandet av de grundläggande rättigheterna inom ramen
 för de ekonomiska friheterna på den inre marknaden.”
 Vid det offentliga samrådet visade fackliga
 organisationer, allmänheten och ideella organisationer mycket stort intresse
 för dessa förslag.
 Förslag nr 29 om konkret tillämpning av
 stadgan om de grundläggande rättigheterna och bedömning av de sociala
 konsekvenserna betraktas som en av de viktigaste frågorna av 740 deltagare
 i samrådet (av drygt 800).
 Arbetsmarknadens parter på EU-nivå besvarade
 samrådet på förväntat sätt. EFS upprepade sitt önskemål om en fördragsändring i
 form av ett protokoll om framsteg på det sociala området, och vidhöll att
 kommissionen inte bara borde förtydliga och förbättra
 utstationeringsdirektivets tillämpning utan också revidera det i grunden. Business
 Europe gav sitt stöd till kommissionens inställning om bättre tillämpning och
 kontroll av efterlevnaden av det befintliga direktivet.
 EFS betraktade förslaget om en s.k. Monti II-förordning
 som ett steg i rätt riktning (vilket också nämndes uttryckligen i flera svar
 från nationella fackliga organisationer) som komplement till ett protokoll om
 framsteg på det sociala området. Business Europe var inte lika tydlig i sitt
 inlägg, men förefaller ifrågasätta förordningens värde och säger tydligt att det
 måste framgå att strejkrätten är undantagen från EU:s befogenheter.
 Efter den omfattande offentliga debatten och på grundval av de inlägg som
 lämnats antog kommissionen den 13 april 2011 meddelandet Inremarknadsakten –
 Tolv åtgärder för att stimulera tillväxten och stärka förtroendet för inre
 marknaden[26]. Lagförslag om utstationering av arbetstagare är en av tolv
 nyckelåtgärder i kapitlet om social sammanhållning: ”Lagstiftning
 som syftar till att förbättra och stärka genomförandet, tillämpningen och den
 praktiska efterlevanden av direktivet om utstationering av arbetstagare. Detta innebär åtgärder för att förhindra och bestraffa missbruk och
 kringgående av reglerna samt lagstiftning som klarlägger utövandet av
 etableringsrätten, rätten att tillhandahålla tjänster och de grundläggande
 sociala rättigheterna.”
 Sedan inremarknadsakten lagts fram antog Europaparlamentet
 tre resolutioner den 6 april 2011[27]. Till skillnad från den mer allmänna frågan om rörlighet (och
 möjlighet till överföring av pensionsrättigheter) hör inte utstationering av
 arbetstagare till de prioriterade frågorna.
 Däremot ingår utstationering av arbetstagare
 och ekonomisk frihet bland de frågor som Europeiska ekonomiska och sociala
 kommittén[28] vill prioritera.
 I rådets slutsatser om prioriteringarna
 för nylanseringen av den inre marknaden sägs bl.a. följande:
 ”14. [Rådet] ANSER att ett korrekt
 genomförande och verkställande av direktivet om utstationering av arbetstagare
 kan bidra till bättre skydd för utstationerade arbetstagares rättigheter och
 garantera större tydlighet kring tjänsteföretagens och de nationella
 myndigheternas rättigheter och skyldigheter och hjälpa till att förebygga
 kringgående av gällande regler, ANSER vidare att ytterligare klargöranden är
 nödvändiga när det gäller utövande av etableringsfrihet och frihet att
 tillhandahålla tjänster liksom grundläggande sociala rättigheter”[29].
 Vid konferensen om grundläggande sociala
 rättigheter och utstationering av arbetstagare den 27–28 juni 2011 deltog
 ministrar, arbetsmarknadens parter, företrädare för EU-institutionerna och
 forskare för att diskutera de tänkbara regleringsalternativen, eventuella
 lagförslags innehåll och genomförbara lösningar[30]. Konferensen
 var avsedd att genom öppna, konstruktiva debatter bidra till en gemensam vision
 och presentera resultaten av den senaste tidens forskning.
 Vidare konstaterades i Krakowdeklarationen[31] att gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster och utstationerade
 arbetstagares rörlighet är viktiga delar av den inre marknaden. Åtgärder för
 att underlätta tillfälligt gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster bör
 vara förenliga med garantier för ett fullgott skydd av arbetstagare som
 utstationeras i andra medlemsstater för att utföra tjänsterna.
 2.2. Konsekvensbedömning
 I enlighet med sin policy för bättre
 lagstiftning utförde kommissionen en konsekvensbedömning av alternativen på
 grundval av en extern undersökning[32].
 Problemen delas upp under fyra rubriker, där problem 4
 (”konflikt mellan friheten att tillhandahålla tjänster/etableringsfriheten och
 nationella arbetslivsrelationer”) är direkt relevant för detta förslag. Domstolens
 avgöranden om tolkningen av direktivet och fördragen i Viking Line- och Lavalmålen
 visade på den underliggande spänningen mellan dels friheten att tillhandahålla
 tjänster och etableringsfriheten, dels utövandet av grundläggande rättigheter
 såsom rätten till kollektiva förhandlingar och rätten att vidta kollektiva åtgärder.
 Bland annat ansåg de fackliga organisationerna att avgörandena innebar att EU:s
 eller medlemsstaternas domstolar nu skulle förhandskontrollera om kollektiva åtgärder
 skulle kunna påverka eller skada utövandet av friheten att tillhandahålla
 tjänster eller etableringsfriheten. Den uppfattningen har nyligen lett till
 skadeverkningar, vilket illustreras av några transnationella arbetskonflikter. Problemets
 betydelse har framhållits i 2010 års rapport från ILO:s expertkommitté för
 tillämpning av konventioner och rekommendationer, som uttryckte sin allvarliga
 oro för de faktiska inskränkningar av ett verkningsfullt utövandet av
 strejkrätten som domstolens avgöranden innebär. Strejkrätten är stadfäst i ILO-konvention
 nr 87, som alla EU-länder undertecknat.
 De alternativ som undersöks för att lösa
 problemet är ett nollalternativ (alternativ 5), icke-bindande åtgärder (alternativ
 6) samt EU-lagstiftning (alternativ 7).
 Alternativen 6 och 7 bedömdes gentemot
 nollalternativet med avseende på deras förmåga att påverka de faktorer som
 driver på problem 4 och nå de allmänna nålen, nämligen en hållbar
 utveckling på den inre marknaden på grundval av en social marknadsekonomi med
 hög konkurrenskraft, frihet att tillhandahålla tjänster och främjande av lika
 villkor, förbättrade arbets- och levnadsvillkor, respekt för medlemsstaternas
 olika system för förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare samt
 främjande av dialog mellan arbetsgivare och arbetstagare. Vidare bedömdes de
 med avseende på de snävare, relaterade operativa målen, bl.a. att öka
 rättssäkerheten i avvägningen mellan sociala rättigheter och ekonomisk frihet,
 i synnerhet vid utstationering av arbetstagare. På grundval av strategin för
 Europeiska unionens konkreta tillämpning av stadgan om de grundläggande
 rättigheterna användes konsekvensbedömningen för att kartlägga vilka
 grundläggande rättigheter som påverkas, hur mycket
 rättigheten påverkas samt huruvida inverkan är nödvändig och proportionerlig i
 förhållande till alternativen och målen[33].
 Vid konsekvensbedömningen framkom att
 nollalternativet hade negativa sociala och ekonomiska konsekvenser. Ett
 fortsatt oklart rättsläge kunde leda till att en betydande del av de berörda
 parterna slutar stödja den inre marknaden, vilket kan leda till ett bistert
 företagsklimat och i förlängningen protektionism. Risken för skadestånd och
 osäkerhet om de nationella domstolarnas uppgifter kan hindra fackföreningarna
 från att utöva sin strejkrätt. Det skulle drabba skyddet av arbetstagarnas
 rättigheter och artikel 28 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Alternativen 6 och 7 får positiva ekonomiska och sociala
 konsekvenser, eftersom de minskar oklarheten i rättsläget. Alternativ 7
 får större positiv inverkan, eftersom lagstiftning (förordning) skapar större
 rättssäkerhet än en icke-bindande modell (alternativ 6). Ett varningssystem
 skulle också bidra positivt. Det bör också framhållas att lagstiftning skulle visa
 att kommissionen har den politiska beslutsamheten att ta sig an ett problem som
 de fackliga organisationerna och delar av Europaparlamentet ser mycket
 allvarligt på.
 Det alternativ som föredras för att angripa de
 faktorer som driver problem 4 är alternativ 7. Det anses vara den
 mest verkningsfulla och resurseffektiva lösningen för det särskilda målet
 ”minska spänningarna mellan nationella system för relationer mellan
 arbetsgivare och arbetstagare och friheten att tillhandahålla tjänster” och det
 som bäst överensstämmer med de allmänna målen. Det är därför i allt väsentligt
 grunden för detta förslag.
 Utkastet till konsekvensbedömning granskades
 två gånger av konsekvensbedömningsnämnden, och nämndens rekommendationer om
 hur bedömningen kunde förbättras arbetades in i den slutliga rapporten. Nämndens
 yttrande, den slutliga konsekvensbedömningen och sammanfattningen av den läggs fram
 tillsammans med detta förslag.
 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER
 3.1. Sammanfattning av förslaget
 Domstolens ovannämnda avgöranden visade på
 motsättningen mellan den inre marknaden och den sociala dimensionen på två sätt.
 För det första visade målen på behovet att göra rätt avvägning mellan
 fackföreningarnas utövande av rätten till kollektiva åtgärder, inbegripet
 strejkrätten, och de fördragsfästa ekonomiska friheterna, nämligen
 etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster. För det andra
 belyste de frågan om huruvida utstationeringsdirektivet fortfarande var en
 tillräcklig grund för skyddet av arbetstagarnas rättigheter med tanke på olika
 sociala och arbetsrättsliga villkor i medlemsstaterna. Särskilt ifrågasattes
 direktivets praktiska tillämpning.
 Som sägs i Mario Montis rapport hänger de två
 frågorna nära samman, men de behöver angripas på olika sätt för göra en
 avvägning mellan den inre marknaden och de sociala kraven. I enlighet med strategin för Europeiska unionens
 konkreta tillämpning av stadgan om de grundläggande rättigheterna måste människor faktiskt kunna åtnjuta sina i stadgan skyddade
 rättigheter när de befinner sig i en EU-rättsligt reglerad situation[34]. Förtydligandet av dessa frågor bör inte heller
 överlåtas på EU-domstolen eller de nationella domstolarna[35]. Slutligen bör inte heller strejkrätten urvattnas till ett tomt slagord
 eller en juridisk abstraktion.
 Därför läggs detta förslag fram som en del av
 ett paket. Tillsammans med förslaget till tillämpningsdirektiv utgör det en riktad
 insats för att förtydliga samspelet mellan utövandet av sociala rättigheter och
 utövandet av den fördragsfästa etableringsfriheten och friheten att
 tillhandahålla tjänster i EU i enlighet med ett av fördragets viktigaste mål,
 en ”social marknadsekonomi med hög konkurrenskraft”, utan att för den skull stjälpa
 domstolens rättspraxis över ända.
 Syftet med detta förslag är att förtydliga
 allmänna principer och tillämpliga regler på EU-nivå för utövandet av den
 grundläggande rättigheten att vidta kollektiva åtgärder i samband med friheten
 att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten, inbegripet behovet av att
 sammanjämka dem i gränsöverskridande situationer. Räckvidden är inte bara
 tillfällig utstationering av arbetstagare till en annan medlemsstat för
 gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster utan också alla planerade
 omstruktureringar eller omlokaliseringar som rör mer än en medlemsstat.
 3.2. Rättslig grund
 Artikel 352 i fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt (som får tillgripas när man, inom ramen för den politik
 som fastställs i fördragen, behöver nå något av de mål som avses i fördragen,
 och dessa inte föreskriver de nödvändiga befogenheterna för detta) är den
 lämpliga rättsliga grunden för den föreslagna åtgärden.
 En förordning anses vara den lämpligaste
 regleringsformen för att förtydliga allmänna principer och tillämpliga regler
 på EU-nivå så att utövandet av de grundläggande rättigheterna att vidta kollektiva
 åtgärder kan förenas med de ekonomiska friheterna i gränsöverskridande
 situationer. Eftersom en förordning är direkt tillämplig minskar regelfloran
 och rättssubjekten får större rättssäkerhet genom att den tillämpliga
 lagstiftningen förtydligas på ett mer enhetligt sätt. Lagstiftningens klarhet
 och enkelhet är särskilt viktig för små och medelstora företag. Det kan inte
 uppnås med ett direktiv som ju i sig bara är bindande i fråga om det resultat
 som ska uppnås, medan de nationella myndigheterna fritt får välja form och
 metoder.
 3.3. Subsidiaritets- och
 proportionalitetsprinciperna
 Eftersom de nödvändiga befogenheterna inte
 uttryckligen föreskrivs i fördraget bygger denna förordning på artikel 352
 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 Enligt artikel 153.5 i samma fördrag är
 strejkrätten undantagen från de frågor som kan regleras på EU-nivå genom
 minimikrav i direktiv. Domstolens avgöranden har dock tydligt visat att enbart
 det förhållandet att artikel 153 inte är tillämplig på strejkrätten inte i
 sig undantar kollektiva åtgärder från EU-rättens tillämpning.
 Förordningens mål, att förtydliga allmänna
 principer och tillämpliga regler på EU-nivå för utövandet av den grundläggande
 rättigheten att vidta kollektiva åtgärder i samband med friheten att
 tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten, inbegripet behovet av att
 sammanjämka dem i gränsöverskridande situationer, förutsätter åtgärder på
 EU-nivå och kan inte uppnås av medlemsstaterna ensamma.
 Dessutom måste enligt fördraget alla initiativ
 på detta område respektera inte bara arbetsmarknadsparternas självständighet utan
 också de olika sociala modellerna och mångfalden i systemen för relationer
 mellan arbetsmarknadens parter i medlemsstaterna.
 Vidare garanteras efterlevnaden av
 subsidiaritetsprincipen genom att förslaget erkänner de nationella domstolarnas
 uppgift att reda ut sakförhållanden och bedöma huruvida åtgärderna syftar till
 legitima mål, är ändamålsenliga och inte går utöver vad som krävs för att nå
 målen. Dessutom erkänns befintliga nationella författningar och förfaranden för
 utövande av strejkrätten, inbegripet former för alternativ tvistlösning, som
 inte ändras eller påverkas. Förslaget innebär inga nya former för informell
 lösning av arbetstvister på nationell nivå, vilket skulle ha inneburit en form
 av förjudiciell kontroll över fackföreningarnas handlande (något som föreslogs
 i Montirapporten), utan det är begränsat till att framhäva de alternativa
 tvistlösningssystem som finns i ett antal medlemsstater.
 Förslaget går inte utöver vad som är
 nödvändigt för att nå målen för det.
 3.4. Närmare redogörelse för
 förslaget
 3.4.1. Syfte och den s.k. Montiklausulen
 I artikel 1 beskrivs förordningens syfte,
 och dessutom ingår den s.k. Montiklausulen som kombinerar texten i
 artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 2679/98[36] med
 artikel 1.7 i tjänstedirektivet[37]. Den är utformad med ledning av liknande bestämmelser i exempelvis det
 nyligen framlagda förslaget till förordning om domstols behörighet och om
 erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (omarbetning av
 Bryssel I)[38] och den nyligen antagna förordningen om makroekonomiska obalanser[39].
 3.4.2. Grundläggande rättigheter och
 ekonomiska friheter — allmänna principer
 I artikel 2 framhålls att det inte
 föreligger någon definitionsmässig konflikt mellan utövandet av de
 grundläggande rätten att vidta kollektiva åtgärder och den fördragsfästa
 etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, men det medges
 att situationer kan uppstå där konflikter mellan utövandet av dem kan behöva
 lösas i enlighet med proportionalitetsprincipen, domstolarnas praxis och
 EU-domstolens rättspraxis[40].
 Att de grundläggande rättigheterna allmänt
 sett står på lika fot med etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla
 tjänster antyder att de friheterna kan behöva inskränkas för att skydda de
 grundläggande rättigheterna. Omvänt innebär det också i lika stor utsträckning
 att utövandet av friheterna kan motivera att det faktiska utövandet av de grundläggande
 rättigheterna också inskränks.
 För att undvika att fackföreningar i praktiken
 hindras från eller till och med förbjuds att verkningsfullt utöva sina
 kollektiva rättigheter genom skadeståndsanspråk enligt Viking Line-domen
 från arbetsgivare som åberopar gränsöverskridande element[41], bör man ha i åtanke att i lägen där gränsöverskridande element saknas
 eller är hypotetiska ska kollektiva åtgärder förutsättas vara förenliga med etableringsfriheten
 eller friheten att tillhandahålla tjänster, naturligtvis under förutsättning
 att den kollektiva åtgärden överensstämmer med nationell lagstiftning och
 praxis.
 En så omfattande risk att bli
 skadeståndsskyldig på grund av en hypotetisk situation eller en situation där
 gränsöverskridande element saknas skulle göra det svårt eller omöjligt för
 fackföreningarna att utnyttja sin strejkrätt i lägen där etableringsfriheten
 eller friheten att tillhandahålla tjänster inte ens är aktuell.
 3.4.3. Alternativ tvistlösning
 I artikel 3 uppmärksammas att befintlig
 nationell praxis rörande strejkrätt, inklusive alternativ tvistlösning såsom
 medling, förlikning och skiljeförfarande, har stor betydelse. Genom förslaget
 införs inga ändringar i sådana alternativa nationella tvistlösningsförfaranden,
 och det innebär heller ingen skyldighet för de medlemsstater som inte har dem
 att införa dem. Däremot fastslås, för de medlemsstater där sådana former av tvistlösning
 finns, principen om lika tillgång för gränsöverskridande fall och det faktum
 att medlemsstaterna kan anpassa dem för att de ska tillämpas i praktiken.
 Förslaget innehåller ingen mekanism för
 informell lösning av arbetslivstvister rörande utstationeringsdirektivet på
 nationell nivå[42]. En sådan mekanism skulle innebära någon form av förjudiciell prövning
 av fackföreningarnas agerande, vilket inte bara skulle skapa och utgöra ett
 ytterligare hinder för det praktiska utövandet av strejkrätten utan också
 antagligen strida mot artikel 153.5 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt, som uttryckligen undantar detta område från EU:s kompetens.
 I enlighet med artikel 155 i fördraget om
 Europeiska unionens funktionssätt erkänns dessutom arbetsgivarnas och
 arbetstagarnas särskilda uppgift på EU-nivå, och de uppmanas att om de så
 önskar fastslå riktlinjer för en sådan alternativ tvistlösnings former och
 förfaranden.
 3.4.4. De nationella domstolarnas
 uppgifter
 I artikel 3.4 förtydligas de nationella
 domstolarnas uppgifter: om en ekonomisk frihet inskränks i ett enskilt fall
 till följd av utövandet av en grundläggande rättighet, måste domstolen göra en
 rimlig avvägning mellan rättigheterna och friheterna[43] och
 förena dem. Enligt artikel 52.1 i Europeiska unionens stadga om de
 grundläggande rättigheterna ska varje begränsning i utövandet av de rättigheter
 och friheter som erkänns i stadgan vara föreskriven i lag och förenlig med det
 väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter. Begränsningar får, med
 beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och
 faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen
 eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter[44]. Domstolen har också funnit att de behöriga nationella myndigheterna
 har stort utrymme för egna bedömningar i detta avseende. Enligt domstolens
 rättspraxis görs en kontroll i tre steg av huruvida åtgärden är
 1) lämplig, 2) nödvändig och 3) skälig. En lämplig balans mellan
 de grundläggande rättigheterna och de grundläggande friheterna vid en konflikt
 ”kan nämligen enbart säkerställas när inskränkningen i en grundläggande frihet
 genom en grundläggande rättighet inte går utöver vad som är lämpligt,
 nödvändigt och skäligt för att genomföra den grundläggande rättigheten. Tvärtom
 får emellertid inte heller inskränkningen i en grundläggande rättighet genom en
 grundläggande frihet gå utöver vad som är lämpligt, nödvändigt och skäligt för
 att genomföra den grundläggande friheten”[45].
 Detta påverkar inte domstolens rätt att själv
 vid behov lämna riktlinjer och förtydliganden till en nationell domstol om
 vilka förhållanden som ska tas i beaktande[46].
 3.4.5. Varningssystem
 I artikel 4 stadgas om ett varningssystem,
 enligt vilket medlemsstaterna omedelbart ska underrätta andra berörda
 medlemsstater och kommissionen om allvarliga händelser eller omständigheter som
 allvarligt stör den inre marknadens funktion eller orsakar allvarlig social oro
 i syfte att i möjligaste mån förebygga och begränsa potentiella skadeverkningar.
 4. BUDGETKONSEKVENSER
 Förslaget påverkar inte EU:s budget.
 2012/0064 (APP)
 Förslag till
 RÅDETS FÖRORDNING
 om utövandet av rätten att vidta kollektiva
 åtgärder i samband med etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla
 tjänster
 (Text av betydelse för EES)
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
 DENNA FÖRORDNING
 med beaktande av fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt, särskilt artikel 352,
 med beaktande av Europeiska kommissionens
 förslag,
 efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt
 till de nationella parlamenten,
 med beaktande av Europaparlamentets samtycke[47],
 i enlighet med ett särskilt
 lagstiftningsförfarande, och
 av följande skäl:
 (1) Rätten att vidta kollektiva
 åtgärder, som kompletterar rätten till kollektiva förhandlingar, är erkänd både
 i olika internationella instrument som medlemsstaterna har undertecknat eller
 samarbetat med, exempelvis Europeiska sociala stadgan, undertecknad i Turin den
 18 oktober 1961 eller Internationella arbetsorganisationens konvention
 nr 87 angående föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten och
 konvention nr 98 angående kollektiv förhandlingsrätt, samt i instrument
 som medlemsstaterna tagit fram på EU-nivå, exempelvis gemenskapsstadgan om
 arbetstagares grundläggande sociala rättigheter som antogs vid Europeiska
 rådets möte i Strasbourg den 9 december 1989 eller Europeiska unionens
 stadga om de grundläggande rättigheterna som tillkännagavs i Nice den 7 december
 2000 och antogs i Strasbourg den 12 december 2008 med samma rättsverkan som fördragen.
 Rätten är också skyddad i ett antal av medlemsstaternas konstitutioner.
 (2) Rätten att förhandla om och
 ingå kollektivavtal utgör en del av föreningsfriheten, som stadfästs i
 artikel 11 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de
 grundläggande friheterna (nedan kallad konventionen)[48].
 (3) Domstolen har också erkänt
 rätten att vidta kollektiva åtgärder som en grundläggande rättighet och en del
 av de allmänna unionsrättsliga principer vars efterlevnad domstolen garanterar[49]. Strejkrätten är dock inte absolut, utan utövandet av den kan förenas
 med villkor och inskränkningar i enlighet med nationella konstitutioner,
 nationell lagstiftning och nationell praxis.
 (4) I enlighet med artikel 28
 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska rätten att
 tillgripa kollektiva åtgärder vara skyddad i enlighet med unionsrätten samt
 nationell lagstiftning och praxis.
 (5) Enligt artikel 152 i
 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska arbetsmarknadsparternas
 betydelse på unionsnivå erkännas och främjas och dialogen mellan dem
 underlättas, med hänsyn tagen till skillnaderna i de nationella systemen och
 arbetsmarknadsparternas självständighet.
 (6) Det står medlemsstaterna
 fritt att fastställa villkoren för förefintligheten och utövandet av dessa
 sociala rättigheter. När de utövar denna behörighet måste medlemsstaterna dock
 följa unionsrätten, särskilt de bestämmelser i fördraget som rör
 etableringsfrihet, frihet att tillhandahålla tjänster och arbetstagarnas fria
 rörlighet, som är grundläggande, fördragsfästa unionsprinciper.
 (7) Inskränkningar av dessa
 friheter är tillåtliga endast om de syftar till ett legitimt mål som är
 förenligt med fördragen och motiveras av tvingande skäl av allmänt intresse. Intresset
 måste även vara ändamålsenligt och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för
 att nå målet.
 (8) Skyddet av arbetstagarna, i
 synnerhet skydd av deras sociala rättigheter och skydd mot social dumpning, samt
 målet att undvika störningar på arbetsmarknaden har erkänts som tvingande skäl
 av allmänt intresse som motiverar begränsningar av utövandet av de
 grundläggande unionsrättsliga friheterna.
 (9) Fackföreningar bör även
 fortsättningsvis kunna vidta kollektiva åtgärder för att värna arbetstagarnas
 intressen, anställningsvillkor och rättigheter, förutsatt att så sker i
 överensstämmelse med unionsrätten och den nationella lagstiftningen och
 praxisen.
 (10) Både grundläggande ekonomiska
 friheter och grundläggande rättigheter och utövandet av dem kan alltså förenas
 med inskränkningar och begränsningar.
 (11) Utövandet av rätten att vidta
 kollektiva åtgärder, inbegripet strejkrätten, och kraven i samband med
 etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster kan därför behöva
 sammanjämkas enligt proportionalitetsprincipen, vilket ofta kräver eller medför
 att de nationella myndigheterna gör komplicerade bedömningar.
 (12) Varje begränsning i utövandet
 av de rättigheter och friheter som erkänns i stadgan ska vara föreskriven i lag
 och förenlig med det väsentliga innehållet i de rättigheterna och friheterna.
 Begränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om
 de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som
 erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och
 friheter.
 (13) En rimlig avvägning mellan
 grundläggande rättigheter och grundläggande friheter i händelse av konflikt kan
 bara garanteras när en av en grundläggande rättighet motiverad inskränkning av
 en grundläggande frihet inte tillåts gå utöver vad som är lämpligt, nödvändigt
 och skäligt för att genomföra den grundläggande rättigheten. Omvänt får en av
 en grundläggande frihet motiverad inskränkning av en grundläggande rättighet
 inte gå utöver vad som är lämpligt, nödvändigt och skäligt för att genomföra den
 grundläggande friheten. För att ombesörja ett klart rättsläge, för att undvika
 oklarheter och för att förebygga ensidiga lösningar på nationell nivå måste ett
 antal förtydliganden göras om bl.a. utövandet av rätten till kollektiva
 åtgärder, inbegripet strejkrätten, och om i hur stor omfattning fackföreningar
 får värna arbetstagarnas rättigheter i gränsöverskridande situationer.
 (14) Arbetsmarknadsparternas
 centrala betydelse för att lösa tvister mellan arbetsgivare och arbetstagare är
 väletablerad och bör erkännas. Dessutom bör sådana former för extrajudiciell
 tvistlösning, såsom medling, förlikning eller skiljeförfarande, som redan
 förekommer i vissa medlemsstater erkännas och bevaras.
 (15) Med hjälp av ett system för
 anmälan och varning bör det bli möjligt att snabbt utbyta tillräckligt med
 information mellan medlemsstaterna och kommissionen vid förhållanden som
 allvarligt stör den inre marknadens funktion eller orsakar allvarliga förluster
 för de enskilda eller organisationer som påverkas.
 (16) Denna förordning
 överensstämmer med de grundläggande rättigheterna och de principer som erkänns
 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt mötes-
 och föreningsfriheten (artikel 12), det fria yrkesvalet och rätten att arbeta
 (artikel 15), näringsfriheten (artikel 16), förhandlingsrätten och
 rätten till kollektiva åtgärder (artikel 28), rätten till rättvisa
 arbetsförhållanden (artikel 31) samt rätten till ett effektivt rättsmedel
 och till en opartisk domstol (artikel 47), och måste tillämpas i enlighet
 med dessa rättigheter och principer.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Syfte
 1. I denna förordning anges
 allmänna principer och regler tillämpliga på unionsnivå avseende utövandet av
 den grundläggande rättigheten att vidta kollektiva åtgärder i samband med
 etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster.
 2. Denna förordning får inte på
 något sätt påverka utövandet av de grundläggande rättigheter som är erkända i
 medlemsstaterna, inbegripet strejkrätten eller rätten att vidta andra åtgärder
 enligt de system för förhållandet mellan arbetsmarknadens parter som gäller i
 medlemsstaterna enligt nationell lagstiftning och praxis. Den påverkar inte
 heller rätten att förhandla om, ingå och tillämpa kollektivavtal och vidta
 kollektiva åtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och praxis.
 Artikel 2
 Allmänna
 principer
 Utövandet av den fördragsfästa etableringsfriheten
 och friheten att tillhandahålla tjänster ska vara förenligt med den grundläggande
 rätten att vidta kollektiva åtgärder, inbegripet strejkrätten, och omvänt ska
 utövandet av den grundläggande rätten att vidta kollektiva åtgärder, inbegripet
 strejkrätten, vara förenligt med dessa ekonomiska friheter.
 Artikel 3
 System
 för tvistlösning
 1. De medlemsstater som i enlighet
 med nationell lagstiftning, kutym eller praxis tillhandahåller alternativa,
 extrajudiciella system för lösning av tvister mellan arbetsmarknadens parter, ska
 föreskriva lika tillgång till dessa alternativa system för tvistlösning i
 situationer som rör tvister med upphov i utövandet av rätten att vidta
 kollektiva åtgärder, inbegripet strejkrätten, i gränsöverskridande situationer
 eller situationer av gränsöverskridande karaktär i samband med
 etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster, inbegripet
 tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december
 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av
 tjänster[50].
 2. Utan hinder av punkt 1
 får arbetsgivare och arbetstagare på unionsnivå inom ramen för sina
 fördragsfästa rättigheter, befogenheter och uppgifter ingå avtal på unionsnivå
 eller fastställa riktlinjer för formerna för medling, förlikning eller andra
 system för extrajudiciell lösning av tvister med upphov i faktiskt utövande av
 rätten till kollektiva åtgärder, inbegripet strejkrätten, i gränsöverskridande
 situationer eller situationer av gränsöverskridande karaktär.
 3. Formerna och förfarandena för
 extrajudiciell tvistlösning får inte hindra de berörda parterna från tillgång till
 andra judiciella rättsmedel i tvisten, om de system som avses i punkt 1
 inte medger en lösning inom rimlig tid.
 4. Tillämpning av alternativa,
 extrajudiciella system för lösning av tvister ska inte påverka de nationella
 domstolarnas uppdrag i arbetslivstvister i sådana situationer som avses i
 punkt 1, särskilt när det gäller att bedöma sakförhållanden och tolka
 nationell lagstiftning, och inom ramen för denna förordnings tillämpningsområde
 avgöra huruvida och i vilken utsträckning en kollektiv åtgärd, enligt den
 nationella lagstiftning och de kollektivavtal som är tillämpliga på åtgärden,
 går utöver vad som är nödvändigt för att nå de eftersträvade målen, utan att
 det påverkar domstolens uppdrag och behörighet.
 Artikel 4
 Varningssystem
 1. När en medlemsstat påträffar
 allvarliga händelser eller omständigheter som påverkar det verkningsfulla
 utövandet av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster och
 som kan orsaka allvarliga störningar av den inre marknadens funktion,
 allvarligt skada dess system för förhållandet mellan arbetsmarknadens parter
 eller orsaka allvarlig social oro på dess territorium eller en annan
 medlemsstats territorium, ska den berörda medlemsstaten omedelbart underrätta
 den medlemsstat där tjänsteföretaget är etablerat eller har sitt ursprung,
 andra berörda medlemsstater samt kommissionen.
 2. Den eller de berörda
 medlemsstaterna ska så snart som möjligt svara på förfrågningar om information
 från kommissionen och andra medlemsstater om hindrets eller riskens karaktär. Allt
 informationsutbyte mellan medlemsstaterna ska också överlämnas till
 kommissionen.
 Artikel 5
 Ikraftträdande
 Denna förordning träder i kraft den tjugonde
 dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella
 tidning.
 Denna förordning är till alla delar
 bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
 Utfärdat i Bryssel den 21.3.2012
 På
 rådets vägnar
 Ordförande
 [1] Dom av den 11 december 2007, mål C-438/05.
 [2] Dom av den 18 december 2007, mål C-341/05.
 [3] Punkt 44 (Viking Line) respektive punkt 91 (Laval).
 [4] Punkt 79 (Viking Line) respektive punkt 105
 (Laval).
 [5] Punkt 77 (Viking Line), jfr punkt 103 (Laval).
 [6] Rapport om de europeiska arbetsmarknadsparternas
 gemensamma arbete kring EU-domstolens avgöranden i målen Viking Line, Laval, Rüffert
 och Luxemburg, 19 mars 2010.
 [7] Första meningen i punkt 44 (Viking Line) respektive punkt 91
 (Laval).
 [8] Rapporten En ny strategi för den inre marknaden
 till kommissionens ordförande, 9 maj 2010, s. 75.
 [9] Förutom domarna i målen Viking Line och Laval, se
 Rüffert och kommissionen mot Luxemburg.
 [10] Artikel 9 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt.
 [11] Artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen.
 [12] Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
 om den inre marknadens sociala dimension (initiativyttrande), Thomas Janson,
 EUT C 44, 11.2.2011, s. 90.
 [13] T.ex. den europeiska sociala stadgan, som undertecknades i
 Turin den 18 oktober 1961 och som uttryckligen nämns i artikel 151 i
 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och ILO-konventionen nr 87 av
 den 9 juli 1948 angående föreningsfrihet och skydd för
 organisationsrätten.
 [14] T.ex. gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande
 sociala rättigheter antagen vid Europeiska rådets möte i Strasbourg den
 9 december 1989, som också nämns i artikel 151 i fördraget om
 Europeiska unionens funktionssätt.
 [15] EUT C 364, 2000, s. 1.
 [16] Jfr artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen.
 [17] Genom den allmänna hänvisningen till stadgan i
 artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen är alltså rätten till kollektiva
 förhandlingar nu uttryckligen införlivad i primärrätten (jfr generaladvokat
 Trstenjaks yttrande i mål C-271/08, kommissionen mot Tyskland, punkt 79).
 [18] Avgörande i Europeiska domstolen för de mänskliga
 rättigheterna 12 november 2008, Demir, punkterna 153–154 jämförda med
 punkt 145.
 [19] Avgörande i Europeiska domstolen för de mänskliga
 rättigheterna 27 april 2010, Vörður Ólafsson mot Island, punkterna 74–75.
 [20] Se t.ex. avgörande av den 21 april 2009, Enerji Yapi-Yol
 Sen mot Turkiet (68959/01), punkt 32.
 [21] Resolution av den 22 oktober 2008 om de utmaningar som
 kollektivavtal möter inom EU (2008/2085(INI)), punkterna 25 och 30.
 [22] Punkt 1, jfr punkterna 17 och 31.
 [23] Rapporten presenterades under konferensen i Oviedo i mars
 2010 som det spanska ordförandeskapet anordnade. Debatten visade återigen att
 det råder delade meningar mellan de berörda parterna.
 [24] Yttrande 2011/C 44/15.
 [25] KOM(2010) 608 slutlig/2, 11.11.2010.
 [26] KOM(2011) 206 slutlig.
 [27] Resolutioner om en inre marknad för företag och tillväxt
 [2010/2277(INI)], om en inre marknad för européer [2010/2278(INI)] samt om
 styrelseformer och partnerskap på den inre marknaden [2010/2289(INI)].
 [28] Yttrande av Benedicte Federspiel, Martin Siecker och Ivan
 Voleš, INT 548, 15 mars 2011.
 [29] 3094:e mötet i rådet (konkurrenskraft), 30 maj 2011.
 [30] Mer information, tal och andra dokument finns på:
 http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
 [31] Inremarknadsforumet, Krakow, 3–4 oktober 2011, särskilt
 femte stycket i deklarationen och punkt 5 i slutsatserna.
 [32] Ramavtal VT 2008/87, Preparatory study for an Impact Assessment concerning the possible
 revision of the legislative framework on the posting of workers in the context
 of services, (VT/2010/126).
 [33] KOM(2010) 573 slutlig, s. 6.
 [34] KOM(2010) 573 slutlig, s. 6.
 [35] Montirapporten, s. 75.
 [36] Rådets förordning (EG) nr 2679/98 av den 7 december 1998
 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för
 varor mellan medlemsstaterna, EGT L 337, 12.12.1998, s. 8.
 [37] Direktiv 2006/123, EUT L 376, 27.12.2006, s. 36. Jfr
 skäl 22 i direktiv 96/71/EG.
 [38] KOM(2010) 748 slutlig, 14.12.2010, artikel 85.
 [39] Artikel 1.3 sista meningen i Europaparlamentets och
 rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
 korrigering av makroekonomiska obalanser, EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
 [40] Generaladvokat Cruz Villalons förslag till avgörande i
 målet C-515/08, dos Santos Palhota m.fl., punkt 53. Jfr domstolens dom i
 målet C-438/05, Viking Line, punkt 46, i målet C-341/05, Laval,
 punkt 94 och i målet C-271/08, kommissionen mot Tyskland, punkt 44.
 Se även M. Schlachters tal om förenlighet mellan grundläggande sociala
 rättigheter och ekonomiska friheter,
 http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
 [41] Se rapporten från ILO:s expertkommitté i frågan på
 http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_123424.pdf
 samt The dramatic implications of Demir and Baykara, K. Ewing och J.
 Hendy QC, Industrial Law Journal, vol. 39, nr 1, mars 2010, s. 2–51,
 särskilt s. 44–47.
 [42] Som rekommenderades i Montirapporten.
 [43] Jfr generaladvokat Trstenjaks förslag till avgörande i
 målet C-271/08, kommissionen mot Tyskland, punkterna 188–190. Se även mer
 allmänt C. Barnard, Proportionality and collective action, ELR 2011.
 [44] Generaladvokaten Cruz Villalons förslag till avgörande i
 målet C-515/08, dos Santos Palhota m.fl., punkt 53. Jfr domstolens dom av
 den 12 oktober 2004 i målet C-60/03, Wolff & Müller, punkt 44.
 [45] Generaladvokaten Trstenjaks förslag till avgörande i målet
 C-271/08, punkt 190.
 [46] Jfr domstolens dom av den 11 december 2007 i målet
 C-438/05, Viking Line, punkterna 80ff.
 [47] EUT C , , p. .
 [48] Avgörande i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna,
 12 november 2008, Demir.
 [49] Dom av den 11 december 2007 i mål C-438/05,
 Viking Line, punkt 44, och dom av den 18 december 2007 i mål
 C-341/05, Laval, punkt 91.
 [50] EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.


type: other

text:
ΕΝΑ BLOG ΓΙΑ ΤΟΝ ΟΑΕΔ: 01/12/15
 Ανακοίνωση ΠΕΥ ΟΑΕΔ για κάρτες απεριορίστων διαδρομών 2015
 320€ - 15% = 272€ και με την έκπτωση της ΠΕΥ ΟΑΕΔ τελική τιμή: 265€
 165€ - 13% = 143,55€ και με την έκπτωση της ΠΕΥ ΟΑΕΔ τελική τιμή: 140€
 Οι ενιαίες κάρτες απεριορίστων διαδρομών ισχύουν για όλα τα μέσα αρμοδιότητας του ΟΑΣΑ - Λεωφορεία, Τρόλεϊ, Τραμ, Ηλεκτρικό Σιδηρόδρομο, Μετρό (μέχρι Κορωπί) - και στην ΤΡΑΙΝΟΣΕ (στο τμήμα Προαστιακού Μαγούλας-Πειραιάς-Κορωπί), για τους μήνες που αναγράφονται στα αντίστοιχα κουπόνια. Δεν ισχύουν στις Λεωφορειακές γραμμές EXPRESS του αεροδρομίου, στη γραμμή Χ80 και στο τμήμα Κορωπί –Αεροδρόμιο του ΜΕΤΡΟ.
 Αναρτήθηκε από ΜΑΚΡΑΚΗΣ ΓΕΩΡΓΙΟΣ στις 3:36 μ.μ. 1 σχόλιο: Σύνδεσμοι σε αυτήν την ανάρτηση
 Στο κατώφλι της φτώχειας 892.763 νοικοκυριά, που αντιστοιχούν σε 2.529.005 άτομα!
 Αδυνατεί ο κοινούς νους να καταλάβει πώς μπορούν ο πρωθυπουργός Αντώνης Σαμαράς, ο αντιπρόεδρός του Ευάγγελος Βενιζέλος, όλοι οι υπουργοί και οι βουλευτές της ΝΔ και του ΠΑΣΟΚ να επαίρονται ότι έσωσαν τη χώρα και τον λαό από την καταστροφή, λέγοντας ότι αν δεν ήταν αυτοί θα είχαμε γίνει Αργεντινή και Βενεζουέλα -ο πρωθυπουργός πρόσθεσε και τη Βόρεια Κορέα-, όταν τους διαψεύδουν ακόμη και οι αριθμοί, τους οποίους οι ίδιοι πολλές φορές επικαλούνται (αν τους συμφέρει)!
 Στοιχεία που δεν προέρχονται από τον... ΣΥΡΙΖΑ αλλά από τη δική τους την ΕΛΣΤΑΤ, πρόεδρος της οποίας είναι το... χαϊδεμένο τους παιδί, ο κ. Γεωργίου. Μέσα στο 2014 το 23,1% του πληθυσμού της χώρας αντίκρισε το κατώφλι της φτώχειας, ποσοστό που αναλύεται σε 892.763 νοικοκυριά και σε 2.529.005 άτομα.
 Σχολιάζοντας τα τραγικά αποτελέσματα της οικονομικής πολιτικής της κυβέρνησης, ο πρόεδρος της Ελληνικής Συνομοσπονδίας Εμπορίου και Επιχειρηματικότητας Βασίλης Κορκίδης, ο οποίος κάθε άλλο παρά ΣΥΡΙΖΑ είναι, τόνισε ότι, όταν ένα τόσο μεγάλο ποσοστό συμπολιτών μας αντιμετωπίζει σοβαρές δυσκολίες κατά την πρόσβαση στον τομέα υγείας, στην κοινωνική ασφάλιση και στην αγορά εργασίας, αυτό αντανακλάται άμεσα στην αγορά.
 Αναρτήθηκε από ΜΑΚΡΑΚΗΣ ΓΕΩΡΓΙΟΣ στις 2:09 μ.μ. Δεν υπάρχουν σχόλια: Σύνδεσμοι σε αυτήν την ανάρτηση
 Ο Πρώην Διοικητής του ΟΑΕΔ στο ψηφοδέλτιο επικρατείας ??
 Φήμες θέλουν τον πρώην Διοικητή του ΟΑΕΔ Ηλία Κικίλιας να τίθεται επικεφαλής του ψηφοδελτίου επικρατείας του ΚΙΔΗΣΟ...
 Αναρτήθηκε από ΜΑΚΡΑΚΗΣ ΓΕΩΡΓΙΟΣ στις 11:52 π.μ. 2 σχόλια: Σύνδεσμοι σε αυτήν την ανάρτηση
 Ανακοίνωση ΠΕΥ ΟΑΕΔ για κάρτες απεριορίστων διαδρο...
 Στο κατώφλι της φτώχειας 892.763 νοικοκυριά, που α...
 Ο Πρώην Διοικητής του ΟΑΕΔ στο ψηφοδέλτιο επικρατε...


text:
Dotyczy: ,,Budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa. zn. spr.:... Wykonawca PDF
 Download "Dotyczy: ,,Budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa. zn. spr.:... Wykonawca 1..."
 1 Załącznik nr 1do SIWZ (pieczęć lub nazwa Wykonawcy) Formularz ofertowy Dotyczy:,,Budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa zn. spr.:... Wykonawca 1... adres ul.... kod.... miasto... kraj nr telefonu... nr faksu:... Adres NIP:..., REGON:... Wykonawca 2*... adres ul.... kod.... miasto... kraj nr telefonu... nr faksu:... Adres NIP:..., REGON:... Pełnomocnik* do reprezentowania Wykonawców ubiegających się wspólnie o udzielenie Zamówienia (np. lider Konsorcjum... adres ul...kod... miasto... kraj nr telefonu... nr faksu... NIP:..., REGON: SKŁADAMY OFERTĘ na wykonanie przedmiotu Zamówienia zgodnie z przekazaną dokumentacją. 2. OFERUJEMY wykonanie przedmiotu Zamówienia za cenę łączną Cena ofertowa netto...zł (słownie:... ) Stawka pod. VAT...%, wartość pod. VAT...zł Cena ofertowa brutto...zł
 2 (słownie:...) 3. Oświadczam, że a) zamówienie zostanie zrealizowane w terminach określonych w SIWZ oraz ze wzorze umowy; b) w cenie naszej oferty zostały uwzględnione wszystkie koszty wykonania zamówienia c) zapoznaliśmy się ze Specyfikacją Istotnych Warunków Zamówienia oraz projektem umowy i nie wnosimy do nich zastrzeżeń oraz przyjmujemy warunki w nich zawarte; d) uważamy się za związanych niniejszą ofertą na okres 30 dni licząc od dnia otwarcia ofert (włącznie z tym dniem); 4. Oświadczam, że na cały przedmiot zamówienia udzielam gwarancji... miesięcznej (minimalny okres 60 miesięcy) liczonej od odbioru przy czym bieg terminu gwarancji rozpoczyna się z datą bezusterkowego odbioru protokołu końcowego. 5. Oświadczam, iż całość zamówienia zrealizuję w terminie... r. 6. Oświadczam, że akceptuję termin płatności...dni (wpisać 14, 21 albo 30). 7. Oświadczam**, że wybór oferty nie będzie prowadzić do powstania u zamawiającego obowiązku podatkowego / Oświadczam, że wybór oferty będzie prowadzić do powstania u zamawiającego obowiązku podatkowego tj. w zakresie następujących towarów/usług:... wartość podatku.... (UWAGA! Informacja dotyczy tzw. odwróconego VAT. Niewłaściwe skreślić. Wypełnić miejsca wykropkowane tylko w przypadku konieczności zapłaty odwróconego VAT). 8. Oświadczam, że stosownie do dyspozycji art. 36 b Prawa zamówień publicznych następujące części zamówienia zamierzam powierzyć podwykonawcom...i podaję nazwy firm podwykonawców Oświadczam, że wadium w wysokości PLN (słownie: złotych), zostało wniesione w dniu..., w formie: Prosimy o zwrot wadium (wniesionego w pieniądzu), na zasadach określonych w art. 46 ustawy PZP, na następujący rachunek: ; 11. Zobowiązujemy się do zawarcia umowy w miejscu i terminie wyznaczonym przez Zamawiającego; 12. Zobowiązujemy się do wniesienia najpóźniej w dniu zawarcia umowy zabezpieczenia należytego wykonania umowy w wysokości 10 % ceny ofertowej brutto; 13. Oświadczam, że następujące informacje zawarte w naszej ofercie stanowią tajemnicę przedsiębiorstwa:.
 3 Uzasadnienie zastrzeżenia ww. informacji jako tajemnicy przedsiębiorstwa zostało załączone do naszej oferty WSZELKĄ KORESPONDENCJĘ w sprawie niniejszego Postępowania należy kierować na adres: OSOBĄ upoważnioną do kontaktów w sprawie oferty jest: OFERTĘ niniejszą składamy na kolejno ponumerowanych stronach. 17. Do oferty dołączamy: a..., b..., c... Dnia.... r.... (podpis czytelny Wykonawcy albo nieczytelny z pieczątką imienną Wykonawcy) * wypełniają jedynie Wykonawcy wspólnie ubiegający się o udzielenie Zamówienia. ** niepotrzebne skreślić.
 4 Załącznik 1A do SIWZ Zamawiający: Skarb Państwa Państwowe Gospodarstwo Leśne Lasy Państwowe Nadleśnictwo Dobieszyn adres: ul. Dobieszynek 7, Stromiec Wykonawca: (pełna nazwa/firma, adres, w zależności od podmiotu: NIP/PESEL, KRS/CEiDG) reprezentowany przez: (imię, nazwisko, stanowisko/podstawa do reprezentacji) Oświadczenie wykonawcy składane na podstawie art. 25a ust. 1 ustawy z dnia 29 stycznia 2004 r. Prawo zamówień publicznych (dalej jako: ustawa Pzp), DOTYCZĄCE SPEŁNIANIA WARUNKÓW UDZIAŁU W POSTĘPOWANIU,,Budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa Na potrzeby postępowania o udzielenie zamówienia publicznego pn.,,budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa prowadzonego przez Skarb Państwa Państwowe Gospodarstwo Leśne Lasy Państwowe Nadleśnictwo Dobieszyn. oświadczam, co następuje:
 5 INFORMACJA DOTYCZĄCA WYKONAWCY: Oświadczam, że spełniam warunki udziału w postępowaniu określone przez zamawiającego w rozdziale 5.1 pkt (miejscowość), dnia.. r. INFORMACJA W ZWIĄZKU Z POLEGANIEM NA ZASOBACH INNYCH PODMIOTÓW: Oświadczam, że w celu wykazania spełniania warunków udziału w postępowaniu, określonych przez zamawiającego w rozdziale 5.1 pkt. 2 polegam na zasobach następującego/ych podmiotu/ów:......, w następującym zakresie: (wskazać podmiot i określić odpowiedni zakres dla wskazanego podmiotu)... (miejscowość), dnia.. r. OŚWIADCZENIE DOTYCZĄCE PODANYCH INFORMACJI: Oświadczam, że wszystkie informacje podane w powyższych oświadczeniach są aktualne i zgodne z prawdą oraz zostały przedstawione z pełną świadomością konsekwencji wprowadzenia zamawiającego w błąd przy przedstawianiu informacji... (miejscowość), dnia.. r.
 6 Załącznik 1B do SIWZ Zamawiający: Skarb Państwa Państwowe Gospodarstwo Leśne Lasy Państwowe Nadleśnictwo Dobieszyn adres: ul. Dobieszynek 7, Stromiec Wykonawca: (pełna nazwa/firma, adres, w zależności od podmiotu: NIP/PESEL, KRS/CEiDG) reprezentowany przez: (imię, nazwisko, stanowisko/podstawa do reprezentacji) Oświadczenie wykonawcy składane na podstawie art. 25a ust. 1 ustawy z dnia 29 stycznia 2004 r. Prawo zamówień publicznych (dalej jako: ustawa Pzp), DOTYCZĄCE PRZESŁANEK WYKLUCZENIA Z POSTĘPOWANIA Na potrzeby postępowania o udzielenie zamówienia publicznego,,budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa prowadzonego przez Skarb Państwa Państwowe Gospodarstwo Leśne Lasy Państwowe Nadleśnictwo Dobieszyn. oświadczam, co następuje: OŚWIADCZENIA DOTYCZĄCE WYKONAWCY:
 7 1. Oświadczam, że nie podlegam wykluczeniu z postępowania na podstawie art. 24 ust 1 pkt ustawy Pzp. 2. [UWAGA: zastosować tylko wtedy, gdy zamawiający przewidział wykluczenie wykonawcy z postępowania na podstawie ww. przepisu] Oświadczam, że nie podlegam wykluczeniu z postępowania na podstawie art. 24 ust. 5 ustawy Pzp... (miejscowość), dnia.. r. Oświadczam, że zachodzą w stosunku do mnie podstawy wykluczenia z postępowania na podstawie art.. ustawy Pzp (podać mającą zastosowanie podstawę wykluczenia spośród wymienionych w art. 24 ust. 1 pkt 13-14, lub art. 24 ust. 5 ustawy Pzp). Jednocześnie oświadczam, że w związku z ww. okolicznością, na podstawie art. 24 ust. 8 ustawy Pzp podjąłem następujące środki naprawcze: (miejscowość), dnia. r. OŚWIADCZENIE DOTYCZĄCE PODMIOTU, NA KTÓREGO ZASOBY POWOŁUJE SIĘ WYKONAWCA: Oświadczam, że w stosunku do następującego/ych podmiotu/tów, na którego/ych zasoby powołuję się w niniejszym postępowaniu, tj.: (podać pełną nazwę/firmę, adres, a także w zależności od podmiotu: NIP/PESEL, KRS/CEiDG) nie zachodzą podstawy wykluczenia z postępowania o udzielenie zamówienia... (miejscowość), dnia. r.
 8 [UWAGA: zastosować tylko wtedy, gdy zamawiający przewidział możliwość, o której mowa w art. 25a ust. 5 pkt 2 ustawy Pzp] OŚWIADCZENIE DOTYCZĄCE PODWYKONAWCY NIEBĘDĄCEGO PODMIOTEM, NA KTÓREGO ZASOBY POWOŁUJE SIĘ WYKONAWCA: Oświadczam, że w stosunku do następującego/ych podmiotu/tów, będącego/ych podwykonawcą/ami:... (podać pełną nazwę/firmę, adres, a także w zależności od podmiotu: NIP/PESEL, KRS/CEiDG), nie zachodzą podstawy wykluczenia z postępowania o udzielenie zamówienia... (miejscowość), dnia. r. OŚWIADCZENIE DOTYCZĄCE PODANYCH INFORMACJI: Oświadczam, że wszystkie informacje podane w powyższych oświadczeniach są aktualne i zgodne z prawdą oraz zostały przedstawione z pełną świadomością konsekwencji wprowadzenia zamawiającego w błąd przy przedstawianiu informacji... (miejscowość), dnia. r.
 9 ZOBOWIĄZANIE Załącznik nr 3 do SIWZ DO UDOSTĘPNIENIA ZASOBÓW (Nazwa i adres podmiotu udostępniającego zasoby), dnia r. ZOBOWIĄZANIE O ODDANIU WYKONAWCY DO DYSPOZYCJI NIEZBĘDNYCH ZASOBÓW NA POTRZEBY WYKONANIA ZAMÓWIENIA Działając w imieniu z siedzibą w oświadczam, ww. podmiot trzeci zobowiązuje się, na zasadzie art. 22a ustawy z dnia...r. Prawo zamówień publicznych udostępnić wykonawcy tj,... z siedzibą w...przystępującemu do postępowania w sprawie zamówienia publicznego prowadzonego w trybie przetargu nieograniczonego pn,,budowa budynku biurowego Nadleśnictwa Dobieszyn wraz z infrastrukturą towarzyszącą II procedura przetargowa następujące zasoby: -, -, -,
 10 -, na potrzeby spełnienia przez Wykonawcę następujących warunków udziału w postępowaniu: Wykonawca będzie mógł wykorzystywać ww. zasoby przy wykonywaniu zamówienia w następujący sposób:. W wykonywaniu zamówienia będziemy uczestniczyć w następującym czasie i zakresie: Z Wykonawcą łączyć nas będzie... dnia. r. (miejscowość),