text:
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 12.1.2021
 COM(2021) 16 final
 2021/0007(NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i Internationella civila luftfartsorganisationen i fråga om ändring 28 av bilaga 9 avsnitt D till konventionen angående internationell civil luftfart
 MOTIVERING
 1.Fråga som behandlas i förslaget
 Detta förslag avser ett beslut om fastställande av den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao) i samband med ändring 28 av bilaga 9 om underlättande till konventionen angående internationell civil luftfart (Chicagokonventionen). Icao-rådet antog denna ändring den 23 juni 2020.
 Ändring 28 rör bestämmelserna om behandling av passageraruppgifter (PNR-uppgifter) som tas upp i avsnitt D, kapitel 9 i bilaga 9.
 PNR-uppgifter är personuppgifter om passagerare som samlas in av flygbolagen i kommersiellt syfte, till skillnad från andra reserelaterade uppgifter som de samlar in på myndigheternas vägnar, t.ex. förhandsinformation om passagerare. Brottsbekämpande myndigheter runt om i världen använder allt oftare de PNR-uppgifter som flygbolagen överför till dem för att bekämpa terrorism och andra former av grov brottslighet.
 2.Bakgrund till förslaget
 2.1.Konventionen angående internationell civil luftfart (Chicagokonventionen)
 Chicagokonventionen syftar till att reglera internationell lufttransport. Konventionen trädde i kraft den 4 april 1947 och genom den inrättades Internationella civila luftfartsorganisationen, eller Icao.
 Samtliga EU-medlemsstater är parter i Chicagokonventionen.
 2.2.Internationella civila luftfartsorganisationen
 Icao är ett specialiserat organ inom Förenta nationerna. Organisationens mål är att utveckla principerna och tekniken för den internationella luftfarten samt att främja planeringen och utvecklingen av den internationella lufttransporten.
 Icao-rådet är ett permanent organ som består av 36 medlemmar från Icaos avtalsslutande stater som utnämns av Icao-församlingen för en treårsperiod. För perioden 2019–2022 är sju EU-medlemsstater representerade i Icao-rådet
 1
 .
 I Icao-rådets obligatoriska uppgifter, som förtecknas i artikel 54 i Chicagokonventionen, ingår antagandet av internationella standardbestämmelser och rekommendationer (kallas även SARP), som är utformade som bilagor till Chicagokonventionen. Standardbestämmelser är specifikationer för vilka en enhetlig tillämpning anses nödvändig, medan en rekommendation inte är obligatorisk.
 Icao-rådet sammankallar också församlingen, som är Icaos suveräna organ. Icao-församlingen sammanträder minst vart tredje år och fastställer organisationens politiska riktlinjer för den kommande treårsperioden. Icao-församlingens 40:e session hölls den 24 september–4 oktober 2019 i Montreal, Kanada.
 2.3.Processen för uppdatering av Icaos standardbestämmelser och rekommendationer (SARP) för PNR-uppgifter
 Utarbetandet av nya internationella standardbestämmelser och rekommendationer grundar sig på Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 2396 (2017), som antogs den 21 december 2017
 2
 . Resolutionen ålägger FN:s medlemsstater att ”utveckla kapacitet att samla in, bearbeta och analysera passageraruppgifter (PNR-uppgifter), i syfte att främja Icaos standardbestämmelser och rekommendationer, samt säkerställa att PNR-uppgifter används av och delas med alla behöriga nationella myndigheter, med full respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna”. Resolutionen uppmanar också Icao att samarbeta med medlemsstaterna för att fastställa en standardbestämmelse för insamling, användning, behandling och skydd av PNR-uppgifter.
 Utarbetandet av förslagen till en översyn av standardbestämmelser och rekommendationer för PNR-uppgifter anförtroddes en expertgrupp, Icaos arbetsgrupp för PNR-uppgifter, som inrättades av Icaos flygtransportkommitté (ATC) i mars 2019. Arbetsgruppens arbete avslutades i december 2019 och granskades av Icaos arbetsgrupp för förenklade förfaranden (Facilitation Panel) i januari 2020.
 Förslagen från Icaos Facilitation Panel godkändes av flygtransportkommittén den 7 februari 2020. Godkännandet följdes av ett formellt samråd med Icaos medlemsstater genom Icaos skrivelse 2020 14E. Samrådet avslutades den 15 maj 2020.
 Efter samrådet analyserade Icaos sekretariat svaren från staterna och lade fram ett förslag för flygtransportkommittén. Sekretariatets förslag var praktiskt taget identiskt med resultatet av mötet i Facilitation Panel i januari 2020. På samma sätt rekommenderade flygtransportkommittén vid sitt möte den 19 juni 2019 Icao-rådet att anta de standardbestämmelser och rekommendationer för PNR-uppgifter som lagts fram av sekretariatet med endast mindre korrigeringar.
 Vid sitt tionde möte under den 220:e sessionen antog Icao-rådet den 23 juni 2020 ändring 28 av bilaga 9 till Chicagokonventionen. Som nämnts ovan fastställs i bilaga 9 internationella standardbestämmelser för underlättande, och kapitel 9, avsnitt D rör särskilt PNR-uppgifter.
 Den 17 juli 2020 informerade Icao sina medlemsstater om antagandet av ändring 28 genom en annan skrivelse (EC 6/3–20/71). Ändringen skulle träda i kraft den 30 oktober 2020, såvida inte en majoritet av staterna registrerade sitt ogillande senast den dagen i enlighet med artikel 90 i Chicagokonventionen. Ändringen kommer att tillämpas från och med den 28 februari 2021. Icaos medlemsstater kan dock senast den 30 januari 2020 anmäla eventuella avvikelser mellan deras nationella bestämmelser och praxis och de som anges i de standardbestämmelser som fastställs i ändring 28, om de anser att det finns vissa avvikelser mellan deras nationella bestämmelser eller praxis och någon av standardbestämmelserna. En sådan anmälan måste lämnas in i enlighet med artikel 38 i Chicagokonventionen och den tillämpliga mekanismen för anmälan av avvikelser.
 2.4.PNR-aspekterna av ändring 28 av bilaga 9
 Om ändring 28 träder i kraft kommer den att ersätta de befintliga standardbestämmelserna 9.22–9.22.1 och rekommendation 9.23 med nya standardbestämmelser och rekommendationer 9.23–9.38. Dessa standardbestämmelser och rekommendationer är betydligt mer detaljerade än den befintliga ramen och omfattar bland annat aspekter som rör ändamålsbegränsning, tillsyn, registrerades rättigheter, överföringsmetod, lagring av uppgifter, behandling av känsliga uppgifter och förhållandet mellan de avtalsslutande staterna till Chicagokonventionen när det gäller överföring av PNR-uppgifter. En del av den icke-bindande vägledning som ges i Icaos dokument 9944 med riktlinjer om PNR-uppgifter
 3
 har uppgraderats till de nya standardbestämmelserna.
 Enligt standardbestämmelse 9.23 ska de avtalsslutande staterna utveckla förmågan att samla in, använda, behandla och skydda PNR-uppgifter och att översätta reglerna för det praktiska genomförandet av denna kapacitet till en lämplig intern rättslig och administrativ ram i överensstämmelse med standardbestämmelser och rekommendationer. Den obligatoriska karaktären hos utvecklingen av kapaciteten för behandling av PNR-uppgifter överensstämmer med FN:s säkerhetsråds resolution 2396 (2017).
 Enligt standardbestämmelse 9.24 ska de avtalsslutande staterna, med full respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, tydligt identifiera de PNR-uppgifter som ska användas i deras verksamhet och fastställa för vilka ändamål PNR-uppgifter får användas av myndigheterna. Sådana ändamål får inte omfatta mer än vad som är nödvändigt, särskilt när det gäller gränssäkerhet för att bekämpa terrorism och grov brottslighet. Dessutom bör utlämnande av PNR-uppgifter inom den mottagande staten eller i andra stater begränsas till behöriga myndigheter som utövar relevanta funktioner med anknytning till de ändamål för vilka PNR-uppgifterna behandlas. Dessa myndigheter bör också säkerställa ett skydd som är jämförbart med det som ges av den myndighet som lämnar uppgifter.
 I standardbestämmelse 9.25 fastställs krav på datasäkerhet och enskildas rättigheter i samband med behandlingen av deras PNR-uppgifter, inklusive vad gäller icke-diskriminering, tillhandahållande av information, administrativ och rättslig prövning, tillgång till uppgifter och möjlighet att begära rättelser, raderingar eller noteringar. Rekommendation 26 uppmuntrar staterna att underrätta enskilda om behandlingen av deras PNR-uppgifter och om deras rättigheter och möjligheter till rättslig prövning.
 Enligt standardbestämmelse 9.27 ska de avtalsslutande staterna basera den automatiska behandlingen av PNR-uppgifter på objektiva, exakta och tillförlitliga kriterier som på ett effektivt sätt visar att det föreligger en risk, utan att detta leder till olaglig differentiering, och avstå från att fatta beslut som leder till betydande negativa åtgärder som påverkar enskilda personers rättsliga intressen enbart på grundval av automatisk behandling av PNR-uppgifter.
 Enligt standardbestämmelse 9.28 ska staterna utse en (eller flera) behöriga nationella myndigheter med befogenhet att utöva oberoende tillsyn över skyddet av PNR-uppgifter och avgöra om PNR-uppgifter samlas in, används, behandlas och skyddas med full respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
 Standardbestämmelse 9.29 hindrar stater från att kräva att flygbolagen ska samla in PNR-uppgifter som inte är obligatoriska som en del av deras normala verksamhetsförfaranden, eller att filtrera sådana uppgifter innan de överförs. Den förbjuder också behandling av känsliga uppgifter – dvs. PNR-uppgifter som avslöjar en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening eller uppgifter om deras hälsa, sexualliv eller sexuella läggning – utom i undantagsfall och under omedelbara omständigheter för att skydda den registrerades eller en annan fysisk persons vitala intressen. Om sådana uppgifter överförs är staterna skyldiga att radera dem så snart det är praktiskt möjligt.
 I standardbestämmelse 9.30 fastställs skyldigheter när det gäller lagring av uppgifter samt avidentifiering och personalisering av PNR-uppgifter, enligt vilken staterna endast får lagra uppgifterna under en viss period enligt definitionen i deras rättsliga och administrativa ram, nämligen den som är nödvändig och proportionell för de ändamål som PNR-uppgifterna används för, och är skyldiga att dölja uppgifterna efter en fastställd tidsperiod. Efter att uppgifterna har dolts bör personalisering endast vara möjlig när uppgifterna ska användas i samband med ett pågående ärende, ett hot eller en risk i samband med de ändamål för vilka PNR-uppgifter kan behandlas. I rekommendation 9.32 föreslås en maximal lagringstid på fem år och i rekommenderad praxis 9.33 föreslås att PNR-uppgifter ska avidentifieras inom sex månader och senast två år från den tidpunkt då flygbolagen överför dem.
 I standardbestämmelse 9.33 fastställs att PNR-uppgifter i regel bör överföras med hjälp av en sändmetod (push-metod) som inkräktar mindre på privatlivet. Standarden syftar också till att minimera bördorna för lufttrafikföretagen genom att begränsa staters möjlighet att ålägga böter för överföringsfel under vissa omständigheter och genom att kräva att de begränsar antalet sändningstider.
 Enligt standardbestämmelse 9.34 a ska de avtalsslutande staterna inte hämma eller hindra överföring av PNR-uppgifter till en annan avtalsslutande stat som uppfyller de nya standardbestämmelserna. Samtidigt föreskrivs i standardbestämmelse 9.34 b att Icaos avtalsslutande stater ska behålla möjligheten att införa eller behålla en högre skyddsnivå för PNR-uppgifter, i enlighet med sin nationella rättsliga ram, och att ingå ytterligare överenskommelser med andra stater, särskilt i syfte att uppfylla deras interna rättsliga krav, eller fastställa mer detaljerade bestämmelser om behandling och överföring av PNR-uppgifter, förutsatt att dessa åtgärder inte på annat sätt strider mot standardbestämmelserna.
 Enligt standardbestämmelse 9.35 kan avtalsslutande stater på begäran av en annan stat uppmanas att visa att de följer de nya standardbestämmelserna. Om de avtalsslutande staterna fastställer att de måste hindra överföring av PNR-uppgifter eller bötfälla ett lufttrafikföretag, krävs enligt standardbestämmelse 9.36 att de gör detta på ett öppet sätt och i syfte att lösa situationen.
 Rekommendation 9.37 uppmuntrar staterna att underrätta andra stater som upprätthåller passagerarflygförbindelser med dem om alla betydande ändringar i deras PNR-program, inbegripet vad gäller efterlevnaden av standardbestämmelser och rekommendationer. Rekommendation 9.38 innebär att lufttrafikföretag inte bör bestraffas av stater medan de försöker lösa tvister om överföring av PNR-uppgifter.
 2.5.Tillämplig EU-rättslig ram
 Behandlingen av PNR-uppgifter är ett viktigt instrument i EU:s gemensamma insatser mot terrorism och grov brottslighet och utgör en grundbult i säkerhetsunionen. I syfte att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grova brott har det visat sig vara av avgörande betydelse att genom behandling av PNR-uppgifter identifiera och spåra misstänkta resemönster för att samla in bevis och i förekommande fall hitta brottslingars medhjälpare samt riva upp kriminella nätverk. Samtidigt utgör behandling av PNR-uppgifter ett ingrepp i rätten till integritet och skydd av personuppgifter enligt artiklarna 7 och 8 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). I enlighet med artikel 52.1 i stadgan ska sådan behandling därför vara föreskriven i lag, respektera det väsentliga innehållet i de berörda rättigheterna och, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast tillåtas om den är nödvändig och faktiskt svarar mot ett mål av allmänt intresse för unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Ett sådant mål av allmänt intresse är att skydda medborgarna mot allvarliga säkerhetshot.
 Den 27 april 2016 antog Europaparlamentet och rådet direktiv (EU) 2016/681 om användning av PNR-uppgifter för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet
 4
 . Detta direktiv gör det möjligt för nationella myndigheter att kräva att lufttrafikföretag överför PNR-uppgifter, samtidigt som det tillhandahåller skyddsåtgärder för enskilda personers rätt till integritet och dataskydd. Medlemsstaterna skulle ha införlivat lagstiftningen i den nationella lagstiftningen senast den 25 maj 2018. Den översyn
 5
 av direktivets två första tillämpningsår som genomfördes 2020 visade att behandlingen av PNR-uppgifter hade gett påtagliga resultat i kampen mot terrorism och grov brottslighet.
 I april 2016 antog Europaparlamentet och rådet nya dataskyddsregler: förordning (EU) 2016/679 (den allmänna dataskyddsförordningen
 6
 ) och direktiv (EU) 2016/680 (om dataskydd inom brottsbekämpningssektorn
 7
 ). I dataskyddsförordningen fastställs bland annat regler om internationella överföringar av personuppgifter som är tillämpliga på lufttrafikföretagens överföring av PNR-uppgifter. Direktiv (EU) 2016/680 reglerar brottsbekämpande myndigheters behandling av personuppgifter och kompletterar regelverket i direktiv (EU) 2016/681 avseende exempelvis registrerades rättigheter och överföringar av uppgifter från fall till fall till brottsbekämpande myndigheter i tredjeländer.
 För närvarande finns det två gällande internationella avtal mellan EU och tredjeländer (nämligen Australien
 8
 och Förenta staterna
 9
 ) om behandling och överföring av PNR-uppgifter. Den 26 juli 2017 avgav Europeiska unionens domstol ett yttrande (nedan kallat yttrande 1/15
 10
 ) om det planerade avtalet om överföring och behandling av PNR-uppgifter mellan EU och Kanada, undertecknat den 25 juni 2014. Domstolen fann att avtalet inte kunde ingås i sin planerade form eftersom vissa av bestämmelserna var oförenliga med den grundläggande rätten till privatliv och det skydd av personuppgifter som säkerställs genom stadgan. I synnerhet tolkade domstolen de relevanta bestämmelserna i stadgan som att det krävs särskilda skyddsåtgärder avseende tillsyn av en oberoende myndighet, behandling av känsliga uppgifter, automatisk behandling av PNR-uppgifter och icke-diskriminering, de ändamål för vilka PNR-uppgifter behandlas samt lagring, användning, utlämnande och vidareöverföring av PNR-uppgifter. Efter rådets antagande av förhandlingsdirektiv i december 2017 inledde kommissionen nya PNR-förhandlingar med Kanada i juni 2018.
 I allmänhet samlar allt fler tredjeländer in PNR-uppgifter från lufttrafikföretag, och flera av dem har under de senaste åren vänt sig till kommissionen för att uttrycka sitt intresse att ingå ett internationellt avtal om PNR-uppgifter med EU. Då det saknas en rättslig grund som tillåter överföring av uppgifter ställs lufttrafikföretagen inför en situation med lagkonflikter och riskerar böter och andra påföljder. Utöver genomförandet av direktiv (EU) 2016/681 uppmanar EU:s medlemsstater samtidigt lufttrafikföretag från tredjeländer att överföra PNR-uppgifter till deras enheter för passagerarinformation. Ett antal tredjeländer har vägrat att göra sådana överföringar – och andra har hotat med detta – som en motåtgärd på grund av att det är omöjligt att ta emot PNR-uppgifter från EU, vilket äventyrar effektiviteten i EU:s PNR-mekanism.
 EU:s strategi för överföring av PNR-uppgifter till tredjeländer härrör från 2010
 11
 och föregick antagandet av direktiv (EU) 2016/681, reformen av EU:s ram för dataskyddet och domstolens yttrande 1/15. I EU:s strategi för en säkerhetsunion för perioden 2020–2025 planeras en översyn av strategin som en åtgärd på medellång sikt
 12
 .
 3.Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar
 3.1.Bakgrund
 Unionen stöder kraftfullt utvecklingen av nya internationella standardbestämmelser för PNR-uppgifter och har aktivt bidragit till utarbetandet av de standardbestämmelser och rekommendationer som fastställs i ändring 28 av bilaga 9.
 Sakfrågan för avsnitt D, kapitel 9 i bilaga 9 till ändring 28 rör ett område där unionen har exklusiv befogenhet enligt artikel 3.2 sista stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), eftersom det kan påverka gemensamma bestämmelser om PNR-uppgifter och dataskydd.
 Under diskussionerna i Icaos förberedande organ vägleddes således EU-medlemsstaternas och kommissionens (som observatör) strategi av de riktlinjer som anges i rådets beslut (EU) 2019/2107 av den 28 november 2019 om fastställande av unionens ståndpunkt
 13
 . Denna ståndpunkt återspeglar kraven i EU:s rättsliga ram för PNR-uppgifter och dataskydd, särskilt direktiv (EU) 2016/681, förordning (EU) 2016/679, direktiv (EU) 2016/680 samt stadgan såsom den tolkats i domstolens relevanta rättspraxis, särskilt yttrande 1/15.
 Den 25 mars 2020 godkände Europeiska unionens råd ytterligare en ståndpunkt från unionen
 14
 om svaret på Icaos skrivelse 2020 14E genom vilken de avtalsslutande staterna rådfrågades om utkastet till standardbestämmelser och rekommendationer. I ståndpunkten välkomnades Icaos arbete med att utveckla standardbestämmelser och rekommendationer och betonades vikten av att skydda de grundläggande rättigheterna, inbegripet skyddet av personuppgifter, under behandlingen av PNR-uppgifter. Därför lade rådet fram ett utkast till förslag som syftade till att ändra (dåvarande utkast) standardbestämmelse 9.34. Syftet var att stärka texten i denna standardbestämmelse för att säkerställa att de avtalsslutande staternas rätt att införa strängare krav för överföring av PNR-uppgifter tydligt återspeglas i standardbestämmelserna och rekommendationerna.
 Det bör noteras att Icaos sekretariat i samband med översynen efter samrådet med staterna inte tog hänsyn till de ändringsförslag som hade lagts fram av EU:s medlemsstater, eller till ändringar som föreslagits av någon annan avtalsslutande Icao-stat, och behöll utkastet till text från arbetsgruppen för förenklade förfaranden (Facilitation Panel) vid sitt möte i januari 2020. I stället föreslog Icaos sekretariat att ”stater som har lagt fram förslag till en ändring av bestämmelsen bör uppmanas att lämna in sina ändringsförslag avseende texten i punkt 9.34 till nästa möte i arbetsgruppen för förenklade förfaranden (FALP/12), som planeras hållas i juli 2021”.
 Vid Icao-rådets möte den 23 juni 2020, då ändring 28 antogs, betonade EU:s medlemsstater på nytt vikten av att hitta en nödvändig jämvikt mellan tillgång till uppgifter och dataskydd och hänvisade till ovannämnda unionsståndpunkter som lagts fram under samrådet med staterna. De underströk också vikten av att säkerställa höga dataskyddsnivåer och hänvisade uttryckligen till de skyldigheter som följer av EU:s rättsliga ram. EU:s medlemsstater betonade särskilt vikten av standardbestämmelser och rekommendationer, särskilt standardbestämmelse 9.34, och hävdade att den bör tolkas på ett sådant sätt att staterna kan behålla möjligheten att kräva att andra avtalsslutande stater inte bara ska visa att deras rättsliga ram överensstämmer med standardbestämmelser och rekommendationer utan även uppfyller högre dataskyddsstandarder, särskilt för att möjliggöra överföring av PNR-uppgifter, när detta krävs enligt deras nationella rättsliga ramar.
 3.2.Föreslagen ståndpunkt
 Detta förslag till rådets beslut är nödvändigt i syfte att, inom den tidsram som anges i Icaos skrivelse EG 6/3–20/71, anta den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar när det gäller Icao-rådets antagande av de nya standardbestämmelserna och rekommendationerna för PNR-uppgifter.
 De nya standardbestämmelser och rekommendationer för PNR-uppgifter som fastställs i ändring 28 (avsnitt D, kapitel 9 i bilaga 9) följer i stort sett unionens ståndpunkt som anges i rådets beslut (EU) 2019/2107. I dem fastställs ambitiösa skyddsåtgärder för dataskydd, särskilt avseende registrerades rättigheter, tillsyn av en oberoende myndighet, känsliga uppgifter, automatisk behandling av PNR-uppgifter och icke-diskriminering, de ändamål för vilka PNR-uppgifter behandlas samt lagring, användning, utlämnande och vidare överföring av PNR-uppgifter.
 Enligt kommissionens uppfattning innebär standardbestämmelserna och rekommendationerna att betydande framsteg kan göras på internationell nivå när det gäller skydd och användning av PNR-uppgifter för att förebygga, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. EU:s medlemsstater bör därför inte anmäla sitt ogillande i enlighet med artikel 90 i Chicagokonventionen, särskilt eftersom en sådan anmälan också skulle undergräva arbetet med att införa högre standardbestämmelser för skydd av PNR-uppgifter i hela världen jämfört med Icaos nuvarande PNR-regler.
 I standardbestämmelserna och rekommendationerna beaktas också i standard 9.34 b att de avtalsslutande staterna – såsom EU:s medlemsstater – får ha kvar möjligheten att behålla eller införa högre skyddsnivåer i enlighet med sina nationella rättsliga och administrativa ramar och att ingå ytterligare överenskommelser med andra stater för att fastställa mer detaljerade bestämmelser för överföring av PNR-uppgifter. Enligt EU-lagstiftningen måste flygbolagens överföringar av PNR-uppgifter som behandlas i EU till en brottsbekämpande myndighet i ett tredjeland i synnerhet uppfylla kraven i kapitel V i dataskyddsförordningen och de krav som följer av stadgan, vilket särskilt anges i domstolens yttrande 1/15. Dessa krav är strängare än vad som krävs enligt de standardbestämmelser och rekommendationer för PNR-uppgifter som ändringsförslag 28 innehåller.
 I detta sammanhang kräver standardbestämmelse 9.34 a att de avtalsslutande staterna inte hämmar eller hindrar överföring av PNR-uppgifter till en annan avtalsslutande stat som följer standardbestämmelser och rekommendationer. Ur Europeiska unionens och dess medlemsstaters perspektiv anger den nuvarande texten i standardbestämmelse 9.34 inte i rättsligt hänseende tillräckligt tydligt att EU:s medlemsstater inte hindras från att införa dessa krav oberoende av standardbestämmelse 9.34.
 Kommissionen anser därför att medlemsstaterna bör anmäla en avvikelse i enlighet med artikel 38 i Chicagokonventionen. En sådan avvikelse, som beskrivs i bilagan till detta förslag till rådets beslut, bör vara strikt begränsad till vad som är nödvändigt för att undvika tvivel om EU-medlemsstaternas rätt att införa strängare krav för överföring av PNR-uppgifter till tredjeländer och följaktligen hindra sådana överföringar om dessa krav inte uppfylls.
 4.Rättslig grund
 4.1.Förfarandemässig rättslig grund
 4.1.1.Principer
 I artikel 218.9 i EUF-fördraget föreskrivs om beslut om ”fastställande av vilka ståndpunkter som på unionens vägnar ska intas i ett organ som inrättas genom ett avtal, om detta organ ska anta akter med rättslig verkan, med undantag av sådana akter som kompletterar eller ändrar avtalets institutionella ram.”.
 Artikel 218.9 i EUF-fördraget är tillämplig oberoende av om unionen är medlem i organet eller part i avtalet
 15
 .
 Begreppet ”akter med rättslig verkan” omfattar akter som har rättslig verkan med stöd av de regler i internationell rätt som tillämpas på organet i fråga. Det omfattar även instrument som inte har bindande verkan enligt internationell rätt, men som är ”ägnade att på ett avgörande sätt påverka innehållet i de bestämmelser som antas av unionslagstiftaren”
 16
 .
 4.1.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Icao är ett organ som inrättats genom ett internationellt avtal, nämligen Chicagokonventionen.
 Ändring 28 av bilaga 9 till Chicagokonventionen innehåller standardbestämmelser som i princip är bindande för Icao-medlemmar, däribland unionens medlemsstater, och utgör därmed en akt med rättsliga verkningar. Vissa av dessa rättsliga verkningar beror emellertid på anmälan av avvikelser och villkoren för en sådan anmälan. Antagandet av unionens ståndpunkt i fråga om en sådan anmälan omfattas därför av tillämpningsområdet för artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 De rättsliga verkningarna av standardbestämmelserna och av eventuella avvikelser som ska anmälas faller inom ett område som omfattas av unionens regler, särskilt direktiv (EU) 2016/681, samt befintliga och framtida internationella avtal om PNR-uppgifter mellan EU och tredjeländer. Detta innebär att unionen, i enlighet med artikel 3.2 i EUF-fördraget, har exklusiv befogenhet i denna fråga.
 Anmälan av avvikelser innebär inte att den institutionella ramen för Chicagoavtalet ska kompletteras eller ändras.
 4.2.Materiell rättslig grund
 4.2.1.Principer
 Den materiella rättsliga grunden för ett beslut enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget är främst beroende av syftet med och innehållet i den akt avseende vilken en ståndpunkt intas på unionens vägnar. Om akten har två syften eller två beståndsdelar av vilka det ena syftet eller den ena beståndsdelen kan identifieras som det eller den huvudsakliga, medan det eller den andra endast är av underordnad betydelse, måste det beslut som antas enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget ha en enda materiell rättslig grund, nämligen den som krävs med hänsyn till det huvudsakliga eller avgörande syftet eller den huvudsakliga eller avgörande beståndsdelen.
 Vad gäller en akt som samtidigt har flera syften eller beståndsdelar, vilka är oskiljaktigt förbundna med varandra utan att det eller den ena är av underordnad betydelse i förhållande till det eller den andra, måste den materiella rättsliga grunden för ett beslut enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget undantagsvis inbegripa de däremot svarande olika rättsliga grunderna.
 4.2.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Ändring 28 av bilaga 9 till Chicagokonventionen har syften och beståndsdelar inom dataskydd och polissamarbete. Dessa aspekter är oskiljaktigt förbundna med varandra, utan att det eller den ena är av underordnad betydelse i förhållande till den andra.
 Den materiella rättsliga grunden för det föreslagna beslutet omfattar därför följande bestämmelser: artiklarna 16.2 och 87.2 a i EUF-fördraget.
 4.3.Slutsats
 Den rättsliga grunden för det föreslagna beslutet bör vara artiklarna 16.2 och 87.2 a jämförda med artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 2021/0007 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i Internationella civila luftfartsorganisationen i fråga om ändring 28 av bilaga 9 avsnitt D till konventionen angående internationell civil luftfart
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 16.2 och 87.2 a jämförda med artikel 218.9,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
 av följande skäl:
 (1)Konventionen angående internationell civil luftfart (nedan kallad Chicagokonventionen), som har till syfte att reglera den internationella luftfarten, trädde i kraft den 4 april 1947. Genom den inrättades Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao).
 (2)Unionens medlemsstater är avtalsslutande stater i Chicagokonventionen och medlemmar av Icao, medan unionen har observatörsstatus i vissa Icao-organ, inbegripet i församlingen och i andra tekniska organ.
 (3)Enligt artikel 54.l i Chicagokonventionen ska Icao-rådet anta internationella standardbestämmelser och rekommendationer (SARP).
 (4)Förenta nationernas (FN) säkerhetsråd beslutade i sin resolution 2396 (2017) av den 21 december 2017 (nedan kallad FN:s säkerhetsråds resolution 2396 (2017)), att FN:s medlemsstater ska utveckla kapacitet att samla in, bearbeta och analysera passageraruppgifter (PNR-uppgifter) i syfte att främja Icaos standardbestämmelser och rekommendationer, samt säkerställa att PNR-uppgifter används av och delas med alla behöriga nationella myndigheter, med full respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, i syfte att förebygga, förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och därmed relaterat resande.
 (5)I FN:s säkerhetsråds resolution 2396 (2017) uppmanas Icao också att samarbeta med sina avtalsslutande stater för att fastställa standardbestämmelser för insamling, användning, behandling och skydd av PNR-uppgifter.
 (6)Standardbestämmelserna och rekommendationerna om PNR-uppgifter fastställs i avsnitt D kapitel 9 i bilaga 9 till Chicagokonventionen. Dessa standardbestämmelser och rekommendationer kompletteras av ytterligare vägledning, särskilt Icaos dokument 9944, där det fastställs riktlinjer för PNR-uppgifter.
 (7)Den 23 juni 2020 antog Icao-rådet ändring 28 av bilaga 9 till Chicagokonventionen, där det i avsnitt D fastställs en ny uppsättning standardbestämmelser och rekommendationer för dess avtalsslutande stater när det gäller att utveckla kapacitet att samla in, använda, behandla och skydda PNR-uppgifter för flygningar till och från deras territorier, med stöd av lämpliga rättsliga och administrativa ramar.
 (8)I överensstämmelse med artikel 90 i Chicagokonventionen träder ändring 28 i kraft tre månader efter utgången av fristen för anmälan av ogillande, såvida inte en majoritet av Icao-staterna anmäler sitt ogillande.
 (9)I enlighet med artikel 38 i Chicagokonventionen ska varje avtalsslutande stat som finner det ogörligt att i alla avseenden efterleva en sådan internationell standard eller ett sådant internationellt förfarande, eller att se till att dess egna lagstiftning eller praxis fullständigt sammanfaller med någon internationell standardbestämmelse eller något internationellt förfarande, efter ändring av den eller det senare, eller som bedömer det nödvändigt att anta lagstiftning eller praxis som i något visst avseende avviker från de som fastställts genom en internationell standardbestämmelse, utan dröjsmål underrätta Icao om avvikelserna mellan statens egen praxis och den som fastställts genom den internationella standardbestämmelsen. Anmälan om en sådan avvikelse påverkar de rättsliga verkningarna av de standardbestämmelser som antagits av Icao. Unionens ståndpunkt i frågan bör därför fastställas i enlighet med artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 (10)Ändring 28 anmäldes till Icaos avtalsslutande stater genom skrivelsen EG 6/3–20/71. Enligt denna skrivelse ska eventuella avvikelser från och överensstämmelse med denna ändring anmälas senast den 30 januari 2021.
 (11)Unionen har antagit gemensamma bestämmelser om PNR-uppgifter i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681
 17
 , vars tillämpningsområde i stor utsträckning överlappar det område som omfattas av standardbestämmelserna och rekommendationerna i ändring 28. Direktiv (EU) 2016/681 omfattar i synnerhet en heltäckande uppsättning regler för att skydda de grundläggande rättigheterna till integritet och skydd av personuppgifter när lufttrafikföretag överför PNR-uppgifter till medlemsstaterna och när sådana uppgifter behandlas i syfte att förhindra, förebygga, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet.
 (12)Unionen har också antagit lagstiftning om skydd av personuppgifter, särskilt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2016/679
 18
 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2016/680/EU
 19
 , som är tillämpliga på behandling av PNR-uppgifter som utförs av lufttrafikföretag och andra privata aktörer och av myndigheter som är behöriga att förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott och verkställa straffrättsliga påföljder, inbegripet att skydda mot samt förebygga hot mot den allmänna säkerheten.
 (13)Två internationella avtal om behandling och överföring av PNR-uppgifter är dessutom för närvarande i kraft mellan unionen och tredjeländer, nämligen Australien
 20
 och Förenta staterna
 21
 . Den 26 juli 2017 avgav Europeiska unionens domstol sitt yttrande 1/15
 22
 om det planerade internationella avtalet mellan unionen och Kanada om överföring och behandling av PNR-uppgifter (2014).
 (14)De PNR-relaterade aspekterna av avsnitt D i kapitel 9 i bilaga 9 till Chicagokonventionen, ändrat genom ändring 28, rör ett område där unionen har exklusiv befogenhet enligt artikel 3.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, eftersom det kan påverka gemensamma regler om skydd och behandling av PNR-uppgifter.
 (15)I enlighet med detta antogs unionens ståndpunkt i denna fråga, i syfte att utarbeta det som blev ändring 28, i enlighet med rådets beslut (EU) 2019/2107
 23
 . Denna ståndpunkt återspeglar kraven i unionsrätten om skydd av personuppgifter och överföring av PNR-uppgifter till tredjeländer, särskilt enligt förordning (EU) 2016/679, direktiv (EU) 2016/680 och direktiv (EU) 2016/681, samt de krav som följer av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, såsom den tolkats av Europeiska unionens domstol, särskilt i yttrande 1/15. Ståndpunkten var relevant för diskussionerna i Icaos förberedande organ och för slutomröstningen i Icao-rådet.
 (16)Standardbestämmelserna och rekommendationerna i ändring 28 följer i stort sett unionens ståndpunkt som anges i rådets beslut (EU) 2019/2107 och fastställer ambitiösa skyddsåtgärder för dataskydd, särskilt avseende registrerades rättigheter, tillsyn av en oberoende myndighet, känsliga uppgifter, automatisk behandling av PNR-uppgifter och icke-diskriminering, de ändamål för vilka PNR-uppgifter behandlas samt lagring, användning, utlämnande och vidare överföring av PNR-uppgifter.
 (17)Med tanke på att ändring 28 skulle möjliggöra betydande framsteg på internationell nivå när det gäller standardbestämmelserna för skydd av PNR-uppgifter, bör unionens medlemsstater inte meddela något avslag i enlighet med artikel 90 i Chicagokonventionen.
 (18)De krav som följer av unionsrätten när det gäller överföring och behandling av PNR-uppgifter är dock strängare än de standardbestämmelser och rekommendationer som anges i ändring 28.
 (19)Enligt standardbestämmelse 9.34 a ska de avtalsslutande staterna inte hämma eller hindra överföring av PNR-uppgifter till en annan avtalsslutande stat som uppfyller standardbestämmelserna och rekommendationerna. Även om de avtalsslutande staterna enligt standardbestämmelse 9.34 b har kvar möjligheten att behålla eller införa högre skyddsnivåer i enlighet med sina nationella rättsliga och administrativa ramar, och att ingå ytterligare överenskommelser med andra avtalsslutande stater för att fastställa mer detaljerade bestämmelser om överföring av PNR-uppgifter, är det nuvarande språket i standardbestämmelse 9.34 ur Europeiska unionens och dess medlemsstaters perspektiv inte i rättsligt hänseende tillräckligt tydligt för att säkerställa att medlemsstaterna inte hindras från att införa dessa krav oberoende av standardbestämmelse 9.34.
 (20)Under dessa omständigheter bör medlemsstaterna, för att säkerställa överensstämmelse med unionsrätten och standardbestämmelser och rekommendationer, formellt anmäla en avvikelse i den mening som avses i artikel 38 i Chicagokonventionen. Denna avvikelse bör begränsas till standardbestämmelse 9.34 i avsnitt D i kapitel 9 i bilaga 9 till konventionen, ändrad genom ändring 28.
 (21)Unionens ståndpunkt bör därför fastställas i enlighet med detta.
 (22)Irland är bundet av direktiv (EU) 2016/681 och deltar därför i antagandet av detta beslut.
 (23)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av detta beslut, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.
 (24)Unionens ståndpunkt bör uttryckas av medlemsstaterna.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar som svar på skrivelse EC 6/3– 20/71 som utfärdades av Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao) den 17 juli 2020 anges i bilagan till detta beslut.
 Artikel 2
 Den ståndpunkt som avses i artikel 1 ska uttryckas av medlemsstaterna.
 Artikel 3
 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
 Utfärdat i Bryssel den
 På rådets vägnar
 Ordförande
 (1)
 Dessa är Finland, Frankrike, Tyskland, Grekland, Italien, Nederländerna och Spanien.
 (2)
 Säkerhetsrådets resolution 2396 (2017) av den 21 december 2017 om hot mot den internationella freden och säkerheten som orsakats av återvändande utländska terroriststridande.
 (3)
 Icao, Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data, första upplagan — 2010.
 (4)
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet (EUT L 119, 4.5.2016, s. 132).
 (5)
 Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om översynen av direktiv (EU) 2016/681 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet, COM(2020) 305 final. För mer information, se arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar som åtföljer rapporten (SWD (2020) 128 final).
 (6)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (Text av betydelse för EES) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1).
 (7)
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 4.5.2016, s. 89).
 (8)
 Avtal mellan Europeiska unionen och Australien om lufttrafikföretags behandling av passageraruppgifter (PNR) och överföring av dessa till den australiska tull- och gränsbevakningsmyndigheten, EUT L 186,14.7.2012, s. 4. Den gemensamma översynen och utvärderingen av detta avtal pågår för närvarande.
 (9)
 Avtal mellan Amerikas förenta stater och Europeiska unionen om användning och överföring avpassageraruppgifter till Förenta staternas Department of Homeland Security, EUT L 215, 11.8.2012, s. 5.Den gemensamma utvärderingen av detta avtal pågår för närvarande.
 (10)
 Domstolens yttrande 1/15 (stora avdelningen), den 26 juli 2017.
 (11)
 Meddelande från kommissionen om en övergripande strategi när det gäller överföring av passageraruppgifter (PNR-uppgifter) till tredjeländer, COM (2010) 492 final.
 (12)
 Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, Europeiska rådet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén, Strategi för EU:s säkerhetsunion, COM(2020) 605 final.
 (13)
 Rådets beslut (EU) 2019/2107 av den 28 november 2019 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i Internationella civila luftfartsorganisationens råd beträffande översynen av kapitel 9 i bilaga 9 (Underlättande) till konventionen angående internationell civil luftfart vad gäller standardbestämmelser och rekommendationer för registrering av passageraruppgifter, EUT L 318, 10.12.2019, s. 117.
 (14)
 Unionens ståndpunkt om svaret på Icaos skrivelse om översynen av kapitel 9 i bilaga 9 (Underlättande) till konventionen angående internationell civil luftfart med avseende på standarder och rekommenderad praxis för godkännande av passageraruppgifter, ST 6744 2020 INIT.
 (15)
 Domstolens dom av den 7 oktober 2014, Tyskland/rådet, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64: ”[...] unionen, trots att den inte är part i OIV-avtalet, har befogenhet att fastställa en ståndpunkt som ska intas på dess vägnar avseende dessa rekommendationer, med hänsyn till rekommendationernas direkta inverkan på unionens regelverk på detta område.]”
 (16)
 Domstolens dom av den 7 oktober 2014, Tyskland/rådet, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkterna 61–64.
 (17)
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet (EUT L 119, 4.5.2016, s. 132).
 (18)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1).
 (19)
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 4.5.2016, s. 89).
 (20)
 Avtal mellan Europeiska unionen och Australien om lufttrafikföretags behandling av passageraruppgifter (PNR) och överföring av dessa till den australiska tull- och gränsbevakningsmyndigheten (EUT L 186, 186.14.7,2012, s. 4).
 (21)
 Avtal mellan Amerikas förenta stater och Europeiska unionen om användning och överföring av passageraruppgifter till Förenta staternas Department of Homeland Security (EUT L 215, 11.8.2012, s. 5).
 (22)
 Domstolens yttrande 1/15 (stora avdelningen) av den 26 juli 2017 (avtalet mellan EU och Kanada om PNR-uppgifter), ECLI:EU:C:2017:592.
 (23)
 Rådets beslut (EU) 2019/2107 av den 28 november 2019 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i Internationella civila luftfartsorganisationens råd beträffande översynen av kapitel 9 i bilaga 9 (Underlättande) till konventionen angående internationell civil luftfart vad gäller standardbestämmelser och rekommendationer för registrering av passageraruppgifter, EUT L 318, 10.12.2019, s. 117.
 ---documentbreak---
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 12.1.2021
 COM(2021) 16 final
 BILAGA
 till
 förslag till rådets beslut
 om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i Internationella civila luftfartsorganisationen i fråga om ändring 28 av bilaga 9 avsnitt D till konventionen angående internationell civil luftfart
 BILAGA
 1. STÅNDPUNKT SOM SKA INTAS
 A) När det gäller punkt 6 a i Icaos skrivelse EG 6/3–20/71:
 Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar som svar på den skrivelse som utfärdades av Internationella civila luftfartsorganisationen den 17 juli 2020 är att inget ogillande bör registreras avseende ändring 28 av bilaga 9, kapitel 9, avsnitt D till Chicagokonventionen.
 B) När det gäller punkt 6 b i Icaos skrivelse EG 6/3–20/71:
 Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar som svar på den skrivelse som utfärdades av Internationella civila luftfartsorganisationen den 17 juli 2020 är att en avvikelse bör anmälas avseende standardbestämmelse 9.34, bilaga 9, kapitel 9, avsnitt D till Chicagokonventionen.
 2. DETALJERAD BESKRIVNING
 Den avvikelse som ska registreras återspeglas i följande förklaring och tabell:
 ”Den 28 februari 2021 kommer följande avvikelse att föreligga mellan [medlemsstatens] regler och/eller praxis och bestämmelserna i bilaga 9, inklusive ändring 28:”
 Bestämmelse
 Uppgifter om avvikelsen
 Anmärkningar
 Ändring 28 i bilaga 9, avsnitt D, standardbestämmelse 9.34
 Kategori A – ”En avtalsslutande stats krav är strängare eller går utöver en standardbestämmelse och rekommendation”
 Enligt standardbestämmelse 9.34 a ska de avtalsslutande staterna inte hämma eller hindra överföring av PNR-uppgifter till en annan avtalsslutande stat som uppfyller standardbestämmelser och rekommendationer.
 I standardbestämmelse 9.34 b beaktas att de avtalsslutande staterna ska ha kvar möjligheten att behålla eller införa högre skyddsnivåer i enlighet med sina nationella rättsliga och administrativa ramar och att ingå ytterligare överenskommelser med andra stater för att i synnerhet fastställa mer detaljerade bestämmelser för överföring av PNR-uppgifter.
 Enligt Europeiska unionens nuvarande rättsliga ram måste medlemsstaterna uppfylla krav som i vissa avseenden är strängare än de som anges i ändring 28 för överföring av PNR-uppgifter från unionen till avtalsslutande stater som inte är medlemsstater i Europeiska unionen.
 I detta sammanhang uttrycker det nuvarande språket i standardbestämmelse 9.34 ur Europeiska unionens och dess medlemsstaters perspektiv
 1
 inte i rättsligt hänseende tillräckligt tydligt att unionens medlemsstater inte hindras från att införa dessa krav oberoende av standardbestämmelse 9.34.
 Av detta skäl anser [medlemsstat] att den aktuella avvikelsen bör anmälas i enlighet med artikel 38 i Chicagokonventionen för att landet ska kunna tillämpa rättsliga krav på överföring av PNR-uppgifter till avtalsslutande stater som inte är medlemsstater i Europeiska unionen, vilka i vissa avseenden är strängare, utan att undergräva standardbestämmelserna i ändring 28.
 [Medlemsstat] bekräftar att eftersom det saknas möjlighet att säkerställa att sådana krav uppfylls, kan överföringar från lufttrafikföretag inte ske i enlighet med unionsrätten.
 [Medlemsstat] vill betona vikten av det arbete som Icao och dess avtalsslutande stater har utfört för att uppdatera standardbestämmelserna och den rekommenderade praxisen i fråga om PNR-uppgifter och välkomnar Icao-rådets antagande av ändring 28 i juni 2020.
 [Medlemsstat] understryker att den aktuella avvikelsen – som lämnas in under kategori A enligt punkt 2.1 i tillägg E till skrivelse 2020–71 – är avsedd att med vederbörlig öppenhet informera Icao och dess avtalsslutande stater om hur Europeiska unionens medlemsstater kommer att genomföra standardbestämmelserna i enlighet med Europeiska unionens rättsliga ram.
 Enligt Europeiska unionens rättsliga ram är överföring av PNR-uppgifter som härrör från unionen från lufttrafikföretag till behöriga myndigheter i ett tredjeland laglig om vissa krav, som i vissa avseenden är strängare än de som anges i ändring 28, är uppfyllda.
 Sådana krav härrör från Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt artiklarna 7, 8 och 52, såsom de tolkats av Europeiska unionens domstol i yttrande 1/15 om det planerade PNR-avtalet med Kanada, och kapitel V i förordning (EU) 2016/679.
 (1)
 Text föreslagen av Europeiska unionens medlemsstater till Icao-rådet som svar på EG 6/3–20/14 av den 25 februari 2020 om utkastet till ändring:
 ”9.34: De avtalsslutande staterna ska
 a) inte hämma eller hindra överföring av PNR-uppgifter från en luftfartygsoperatör eller annan relevant part, eller bestraffa, ålägga sanktioner eller skapa orimliga hinder för luftfartygsoperatörer eller andra berörda parter som överför PNR-uppgifter till en annan avtalsslutande stat, förutsatt att de avtalsslutande staternas PNR-datasystem överensstämmer med standardbestämmelserna i avsnitt D, kapitel 9 i bilaga 9, och
 men
 (b ) även ha kvar möjligheten att införa eller behålla en högre skyddsnivå för PNR-uppgifter, i enlighet med sina rättsliga och administrativa ramar, och att ingå ytterligare överenskommelser med andra avtalsslutande stater, särskilt för att främja den kollektiva säkerheten, för att uppnå en högre skyddsnivå för PNR-uppgifter, bland annat när det gäller dataöverföringar lagring, eller för att fastställa mer detaljerade bestämmelser om överföring av PNR-uppgifter, förutsatt att dessa åtgärder inte undergräver på något annat sätt strider mot standardbestämmelserna i avsnitt D, kapitel 9 i bilaga 9.”


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 29.1.2011
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 30/2
 A Bíróság (első tanács) 2010. november 25-i ítélete — Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság
 (C-47/09. sz. ügy) (1)
 (Jogszabályok közelítése - Kakaó- és csokoládétermékek - Címkézés - Egyes termékek címkézésének a „tiszta” szóval vagy a „tiszta csokoládé” kifejezéssel való kiegészítése)
 2011/C 30/02
 Az eljárás nyelve: olasz
 Felek
 Felperes: Európai Bizottság (képviselők: F. Clotuche-Duvieusart és D. Nardi meghatalmazottak)
 Alperes: Olasz Köztársaság (képviselő: G. Palmieri meghatalmazott, P. Gentili avvocato dello Stato)
 Tárgy
 Tagállami kötelezettségszegés — Az emberi fogyasztásra szánt kakaó- és csokoládétermékekről szóló, 2000. június 23-i 2000/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 197., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 431. o.) 3. cikkének, valamint az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20-i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 109., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 75. o.) 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértése — Csokoládétermékek címkézése — A „puro” szó, illetve a „cioccolato puro” kifejezés feltüntetése a kakaóvajon kívül más növényi zsiradékot nem tartalmazó csokoládétermékek címkéjén
 Rendelkező rész
 1.
 Az Olasz Köztársaság, mivel előírta annak lehetőségét, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó csokoládétermékek árumegnevezését a „tiszta” jelzővel ki lehessen egészíteni, nem teljesítette az egyrészt az emberi fogyasztásra szánt kakaó- és csokoládétermékekről szóló, 2000. június 23-i 2000/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből, másrészt pedig az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének és az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20-i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának az összefüggésben értelmezett rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit.
 2.
 A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
 (1) HL C 82., 2009.4.4.


type: wikipedia

text:
Бов е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област, на 57 km северно от град София.
 География
 Село Бов се намира в планински район, в дела Мургаш от Западна Стара планина. Намира се между върховете Гарван, Яворец и Колибища, в западното подножие на връх Издримец (1493 м). На север граничи със село Лакатник, на юг със село Лесковдол, на запад село гара Бов и село Габровница.
 В село Бов са известни общо 10 пещери и пропасти. Най-голяма е пещерата „Мечата дупка“, с обща дължина на галериите от 564 м.
 История
 Жителите на село Бов са сътворили легенда, служеща като туристическа атракция. Според нея селото носи името на френския рицар Сен дьо Бьоф, който пленен от воините на цар Калоян, станал негов васал. След смъртта на император Балдуин Фландърски през 1206 г., маркизът получил благоволението на българския владетел да се засели със свои сподвижници (около 1000) рицари-кръстоносци в землището на днешното село. Там те се смесили посредством бракове с местното население. По билото на връх Колибища има останки от стара крепост. Районът е бил известен в древността с рудниците си.
 Поетът Иван Вазов посещава района на Бов и поставя началото на историята, след като пише следното в пътеписа си „Разходка по Искъра“:
 Този цитат на Иван Вазов ясно показва кой е създателят на това „предание“.
 Реалната история на селото започва през ранното средновековие. Според историческите проучвания, проведени през 80-те години на ХХ век от екип на Националния институт за паметниците на културата, в местността „Манастира“, на 1,5 км югоизточно от Гара Бов, са открити следи от старо заселище и ранносредновековна християнска църква. Манастирската църква „Св. Архангел Михаил“, многократно преправяна и обновявана във времето повтаря архитектурния план на първоначалния си оригинал. През 14 век селото се споменава с името Бововци в Мрачката грамота на цар Иван Александър (1 декември 1347).
 Преди прокарване на ЖП линията, къщите в Гара Бов били само три. Запазени са сведения за железопътен инцидент, настъпил в района на гарата през 1935 г. Процесът на движение на населението от село Бов към Гара Бов е най-силен в периода 1956 – 1957 г., когато жителите на с. Бов от 1557 намаляват на 533, а в същото време жителите на Гара Бов се увеличават на 1777 души. По-късно общината се премества в Гара Бов и към нея се присъединяват и селата: Заселе, Зимевица, Заноге, Губислав, а за кратък период и село Лакатник.
 Източници
 Редовни събития
 Традиционният събор на село Бов се отбелязва всяка година на църковния празник Спасовден.
 Галерия
 Вижте също
 Гара Бов
 Личности
 Христо Йовов, футболист
 Външни препратки
 БНТ Такси – 11 ноември 2009, Бовчани разказват исторически легенди за селото
 Снимки и пътепис от махалите на село Бов. Историческа информация, природни забележителности и оброци на селото
 Села в Софийска област
 Населени места в община Своге


text:
Apis ali Hapis (alternativno črkovanje Hapi-Ankh) je bil sveti bik, ki so ga častili predvsem v Memfisu in njegovi okolici. Bil je sin boginje Hator in najvišje božanstvo panteona Starega Egipta. Sprva je imel pomembno vlogo v njenem čaščenju, bil žrtvovan in ponovno rojen. Kasneje je služil kot posrednik med ljudmi in pomembnimi božanstvi, prvotno s Ptahom, kasneje z Ozirisom in nato z Atumom.
 Apis je bil najpomembnejši od vseh svetih živali. Grški in rimski pisci so veliko pisali o njem, zlasti o božjih znamenjih na njegovi koži (trikotna bela lisa na čelu in bela lisa v obliki mesečevega krajca na desni strani trupa), po katerih so v črnem teletu prepoznali novega Apisa, njegovem dojemanju kot žarku iz nebes, njegovem templju v Memfisu (Apienion) z dvoriščem za njegovo razvedrilo, načinu prerokovanja iz njegovega obnašanja, njegovi smrti, objokovanju njegove smrti, dragemu pogrebu in veselju po celi deželi, ko so našli novega Apisa. Apisov tempelj v Memfisu je stal neposredno ob Ptahovem templju. Njegovo izpuščanje skozi vzhodna vrata je spremljal poseben obred za blagoslavljanje polj in čred. Mrtvega Apisa so odnesli skozi zahodna vrata. V času Novega kraljestva so ga balzamirali in pokopali v Serapeumu. Pokop je bil največji praznik njegovega čaščenja.
 Izkopavanja Augusta Mariettea v Serapeumu v Sakari so razkrila grobnice več kot šestdeset svetih bikov iz obdobja od Amenhotepa III. do Ptolemajske dinastije. Na začetku je bila vsaka žival pokopana v svoji grobnici s kapelo nad njo.
 Zgodovina čaščenja
 Trenutno dostopni zgodovinski dokumenti in arheološki dokazi kažejo, da je bil Apis prvi egipčanski bog, katerega predhodnik je bilo neznano božanstva plodnosti, povezano s poljedelstvom.
 Čaščenje svetega bika Apisa se je začelo med prvo dinastijo. Častili so ga predvsem v Memfisu, katerega zavetnik je bil.
 Po Manetonu je čaščenje Apisa uzakonil Kaiehos (Raneb?) iz druge dinastije. Apis se pojavlja že na zelo starih spomenikih, vendar je pred Novim kraljestvom o njegovem kultu zelo malo znanega. Obredni pokopi bikov kažejo, da je bilo njihovo žrtvovanje del čaščenja zgodnejših kravjih božanstev Hator in Bat, v katerem bi bik lahko predstavljal njenega mladiča, kralja, ki je po smrti postal bog. Imenovali so ga »ponoven začetek življenja (memfiškega boga Ptaha)«. Po smrti je postal Ozirapis, se pravi Oziris Apis, tako kot so se ljudje po smrti presnovili v Ozirisa, vladarja podzemlja. Ozirapis se je v poznem helenističnem obdobju poistovetil s Serapisom. Stari Grki, ki so ustvarjali vzporednice med svojim in tujimi verovanji, so Apisa poistovetili z utelešenjem Ozirisa in zanemarili njegovo povezavo s Ptahom.
 Na začetku helenističnega obdobja je Ptolomej I. Soter (vladal 323-283 pr. n. št.), preselil središče Apisovega čaščenja iz Memfisa v Aleksandrijo.
 Apis je bil najbolj priljubljen od treh svetih bikov starega Egipta. Druga dva sta bila Mnevis in Buhis. Vsi trije so povezani s čaščenjem boginj Hator in Bat, podobnih primarnih boginj, ki so ju častili v različnih delih Egipta in sta se nazadnje združili v Hator. Čaščenje Apisa so nadaljevali Grki in za njimi Rimljani. Trajalo je skoraj do leta 400 n. št.
 Ptahov glasnik
 Bik je bil za sveto žival izbran zaradi njegovega poguma, velike moči, bojevitosti in plodnosti, lastnosti, tesno povezanih z vladarskim položajem. Vladarje so pogosto naslavljali z »močni bik njegove matere Hator«, vladaric, na primer Hačepsut, pa ne.
 V času, ko je nastala Narmerjeva paleta, so faraona upodabljali z govejim repom na eni strani in bikom, ki trka v mestno obzidje, na drugi.
 Apisa so tu in tam upodabljali s sončnim diskom med rogovoma. Disk je bil simbol boginje Hator. Na podobah s sončnim diskom in trikotnim znamenjem na čelu je podoben ankhu, ki je bil vedno tesno povezan s Hator.
 Apis je kmalu postal glasnik (wḥm) Ptaha, vrhovnega božanstva Memfisa in njegove okolice. Kot manifestacija Ptaha se je štel tudi za simbol vladarja. V regiji, kjer so ga častili, so vzrejali govedo z belimi lisami na pretežno črni koži, zato je nastalo prepričanje, da mora imeti tele, primerno za novega Apisa, določeno vrsto znamenj. Na čelu je moralo imeti bel trikotnik, na hrbtu krilo belega egipčanskega jastreba, znamenje skarabeja pod jezikom, bel polmesec na desnem boku in dvojno dlako na repu.
 Tele z vsemi temi znamenji so odpeljali v tempelj, mu dali harem krav in ga častili kot podobo Ptaha. Za kravo, ki ga je povrgla, so verjeli, da jo je oplodil blisk iz nebes ali lunini žarki. Tudi njo so častili in ji priredili slavnosten pokop. Ker je bil Apisov tempelj hkrati tudi preročišče, so njegove gibe razlagali kot prerokbe. Njegov dih naj bi zdravil bolezni, njegova prisotnost pa naj bi vse okoli njega obdarila z močjo. V templju so vzidali okno, skozi katero so ga opazovali. Ob določenih praznikih so ga okrašenega z dragulji in cvetjem v procesiji vodili po mestnih ulicah.
 Pokop
 Podrobnosti obreda mumificiranja svetega bika so opisana na Apisovem papirusu. Mumificiranega bika so včasih v stoječem položaju pritrdili na lesen podstavek.
 Od Novega kraljestva dalje so trupla svetih bikov pokopavali na pokopališču v Sakari. Najstarejši znani pokop na tem mestu je opravil Tutmozis med vladavino svojega očeta Amenhotepa III. Okoli prvega bika je pokopanih še sedem drugih. Ramzes II. je začel bike pokopavati v serapeumu v Sakari. Vsak bik je bil pokopan v svoji sobi. Običaj se je obdržal skozi celo kasnejšo egipčansko zgodovino do Kleopatre.
 V 13. stoletju pr. n. št. je Kemveset, duhovniški sin Ramzesa II., odredil, da se skozi eno od gora izkoplje predor s stranskimi pogrebnimi sobami za mumificirane svete bike. Njihovi granitni sarkofagi so tehtali po 70 ton. Drugi predor, približno 350 m dolg, 5 m visok in 3 m širok, je bil izkopan v času Psametika I. Kasneje ga je uporabljala ptolemejska dinastija. V kasnejših obdobjih se je vodila skrbna evidenca o starosti bikov ter vladarskih letih njihovega rojstva in smrti, ki je zelo olajšala kronologijo od 20. dinastije dalje. K datumu rojstva so pogosto pripisali ime bikove matere. Sarkofagi bikov so izjemno veliki in so bili zato tudi izjemno dragi. Omembe vreden je podatek, da so se zato za pokop ene od živali v četrtem letu vladavine Kambiza II. dogovorili verski voditelji.
 Apis je bil zaščitnik pokojnih in tesno povezan s faraonom. V nekaj grobnicah faraonov so odkrili okrašene bikove roge. Pogosto je kot močan zaščitnik upodobljen tudi na krstah zasebnikov. Za Apisa kot aspekt Ozirisa, vladarja podzemlja, so verjeli, da bodo imeli ljudje pod njegovo zaščito v posmrtnem življenju nadzor nad štirimi vetrovi.
 Od živali do človeka
 Po Apijanu je bil Apis eno od egipčanskih božanstev, katere naklonjenost je po osvojitvi Egipta s spravno daritvijo poskušal pridobiti tudi Aleksander Veliki. Po Aleksandrovi smrti leta 323 pr. n. št. se je njegov naslednik v Egiptu, general Ptolomej I. Soter, trudil, da bi egipčansko verstvo združil z verstvom helenističnih vladarjev. Njegov cilj je bila najti božanstvo, ki bi ga spoštovali obe skupini vernikov, čeprav je egipčanska visoka duhovščini v preteklosti zavračala vse tovrstne poskuse svojih okupatorjev. Pred Ptolomejem je Aleksander v ta namen izbral Amona, vendar mu to ni uspelo, ker so tega boga častili predvsem v Gornjem Egiptu, v Spodnjem Egiptu, kjer je bil grški vpliv najmočnejši, pa ne. Ker Grki božanstev z živalsko podobo niso spoštovali, so svoje kipe oblikovali kot idole in jih razglašali kot človeški ekvivalent zelo priljubljenega Apisa. Imenovali so ga Aser-hapi, se pravi Oziris-Apis, kar se je kasneje preoblikovalo v Serapis. Zanj so trdili, da predstavlja celotnega Ozirisa in ne samo njegovega Kaja.
 Najstarejša omemba Serapisa je v opisu Aleksandrove smrti v kraljevih dnevnikih. V tem opisu je imel Serapis v Babilonu tempelj in bil tako pomemben, da je bil edini, s katerim so se posvetovali v imenu umirajočega Aleksandra. Obstoj Serapisovega templja v Babilonu bi lahko radikalno spremenil razumevanje mitologij tistega obdobja. Kasneje so odkrili, da dnevniki ne omenjajo Serapisa, pač pa babilonsko božanstvo Ea, ki so ga imenovali Serapsi – kralj globine in ni imel s Serapisom nobene zveze. Pomembnost Serapsija v helenistični psihi je zaradi njegove vpletenosti v Aleksandrovo smrt morda pripomogla, da so prav Ozirisa-Apisa izbrali za vrhovno ptolomejsko božanstvo med grško okupacijo Starega Egipta.
 Po Plutarhu je Ptolomej po navodilih, ki jih je v sanjah dobil od neznanega boga, v Sinopu ukradel kip in ga pripeljal v Aleksandrijo, kjer sta ga dva verska učenjaka proglasila za Serapisa. Prvi je bil iz družine Eumolpide, iz katere so tradicionalno izbirali herofanta Elevzinskih misterijev. Drugi je bil domnevno učen egipčanski svečenik Maneton, ki naj bi povečal Serapisovo sprejemljivost pri Egipčanih.
 Plutarhov opis je morda napačen. Nekateri egiptologi namreč trdijo, da je bil Sinope v Plutarhovem opisu grič Sinopeion, na katerem je bil memfiški Serapeum. Po Tacitu je bil Serapis, preden se je nenadoma razširil v prestolnici Aleksandriji, zavetnik vasi Rakotis.
 Po Serapisovi vključitvi med grške bogove je seveda dobil človeško podobo, ki je spominjala na Hada ali Plutona, oba kralja grškega podzemnega sveta. Upodabljali so ga sedečega na prestolu in z modiusom, košari ali merniku za žito podobni pričeski, grškim simbolom za deželo smrti. V rokah je imel žezlo, simbol vladarja, ob nogah pa ležečega Cerberja, vratarja podzemnega sveta. Ob nogah je imel včasih imel tudi kačo, egipčanski simbol suverena.
 Serapis je s svojo ženo Izido in (v tem obdobju zgodovine) njunim sinom Horom (v obliki Harpokrata) imel pomembno mesto v grškem svetu in bil z Anubisom (kot Cerberjem) sprejet tudi v rimski svet bogov. Njegov kult se je ohranil do leta 385, ko so kristjani uničili Serapeum v Aleksandriji, s Solunskim ediktom pa je postal celo nezakonit.
 Sklici
 Nadaljnje branje
 Dorothy J. Thompson. Memphis Under the Ptolemies. Second Edition. Princeton, 2012.
 Jacques Vandier. Memphis et le taureau Apis dans le papyrus Jumilhac. Mélanges Mariette. Kairo, 1961.
 R.L. Vos. The Apis Embalming Ritual. P. Vindob. 3873. Leuven, 1992.
 Egipčanski bogovi
 Grški bogovi
 Rimski bogovi
 Bogovi zdravja
 Bogovi živali


type: other

text:
Umsatzsteuerfreie Leistungen durch eine Privatklinik | Rechtslupe
 Umsatzsteuerfreie Leistungen durch eine Privatklinik
 Krankenhausleistungen und Heilbehandlungsleistungen einer Krankenhaus-GmbH sind nach § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG a.F. i.V.m. § 67 AO steuerfrei, wenn das Krankenhaus in mindestens 40% der Jahrespflegetage keine Wahlleistungen zur Zimmerbelegung und zur Chefarztbehandlung erbringt und seine Leistungsentgelte nach Selbstkostengrundsätzen berechnet.
 Bei der Berechnung der Jahrespflegetage ist nach § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG a.F. i.V.m. § 67 AO die Erbringung medizinischer Wahlleistungen nicht zu berücksichtigen.
 Steuerfrei waren in den Streitjahren nach § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG "die mit dem Betrieb der Krankenhäuser ... eng verbundenen Umsätze, wenn ... bei Krankenhäusern im vorangegangenen Kalenderjahr die in § 67 Abs. 1 oder 2 der Abgabenordnung bezeichneten Voraussetzungen erfüllt" wurden. Die bereits vor Inkrafttreten der Richtlinie 77/388/EWG bestehende Vorschrift mit der Bezugnahme auf § 67 AO und mittelbar auf die BPflV ist richtlinienkonform 1 unter Berücksichtigung ihrer Entstehungsgeschichte auszulegen.
 § 67 AO hatte bei seinem Inkrafttreten zusammen mit der AO 1977 am 1. Januar 1977 (Art. 17 Nr. 1 AOEG 2 folgenden Wortlaut:
 "(1) Ein Krankenhaus, das in den Anwendungsbereich der Bundespflegesatzverordnung fällt, ist ein Zweckbetrieb, wenn mindestens 40% der jährlichen Pflegetage auf Patienten entfallen, bei denen nur der allgemeine Pflegesatz (§ 3 BPflV) oder besondere Pflegesatz (§ 4 BPflV) zuzüglich gesondert berechenbarer Kosten im Sinne der §§ 5 und 7 BPflV berechnet wird.
 (2) Ein Krankenhaus, das nicht in den Anwendungsbereich der Bundespflegesatzverordnung fällt, ist ein Zweckbetrieb, wenn mindestens 40% der jährlichen Pflegetage auf Patienten entfallen, bei denen für die Krankenhausleistungen kein höheres Entgelt als nach Absatz 1 berechnet wird."
 Mit Wirkung ab 1. Januar 1986 erhielt § 67 AO durch das Steuerbereinigungsgesetz 1986 vom 19. Dezember 1985 3 folgende Fassung:
 "(1) Ein Krankenhaus, das in den Anwendungsbereich der Bundespflegesatzverordnung fällt, ist ein Zweckbetrieb, wenn mindestens 40% der jährlichen Pflegetage auf Patienten entfallen, bei denen nur Entgelte für allgemeine Krankenhausleistungen (§§ 5, 6 und 21 BPflV) berechnet werden.
 Durch das Jahressteuergesetz 1997 vom 20. Dezember 1996 4 wurde die Bezugnahme in § 67 Abs. 1 AO dahingehend geändert, dass die Vorschrift hinsichtlich der Entgelte für allgemeine Krankenhausleistungen nunmehr auf §§ 11, 13 und 26 BPflV 1995 verweist. Nach § 1b Abs. 2 AOEG gilt die Neuregelung allgemein mit Rückwirkung zum 1. Januar 1996, bei Krankenhäusern, die bereits mit Wirkung zum 1. Januar 1995 Fallpauschalen und Sonderentgelte nach § 11 BPflV 1995 angewendet haben, mit Rückwirkung ab 1. Januar 1995.
 Seit Inkrafttreten des UStG 1980 "beruht" § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG mit der Verweisungskette über § 67 AO auf die BPflV auf Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG. Steuerfrei sind danach die Krankenhausbehandlung und die ärztliche Heilbehandlung sowie die mit ihnen eng verbundenen Umsätze, die von Einrichtungen des öffentlichen Rechts oder unter Bedingungen, welche mit den Bedingungen für diese Einrichtungen in sozialer Hinsicht vergleichbar sind, von Krankenanstalten, Zentren für ärztliche Heilbehandlung und Diagnostik und anderen ordnungsgemäß anerkannten Einrichtungen gleicher Art durchgeführt bzw. bewirkt werden.
 Darüber hinaus können die Mitgliedstaaten gemäß Art. 13 Teil A Abs. 2 Buchst. a dritter Gedankenstrich der Richtlinie 77/388/EWG die Steuerfreiheit nach Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie für Einrichtungen, die keine Einrichtungen des öffentlichen Rechts sind, davon abhängig machen, dass Preise angewendet werden, die von den zuständigen Behörden genehmigt sind oder die genehmigten Preise nicht übersteigen; bei Tätigkeiten, für die eine Preisgenehmigung nicht vorgesehen ist, müssen Preise angewendet werden, die unter den Preisen liegen, die von der Mehrwertsteuer unterliegenden gewerblichen Unternehmen für entsprechende Tätigkeiten gefordert werden.
 Schließlich sind nach Art. 13 Teil A Abs. 2 Buchst. b erster Gedankenstrich der Richtlinie 77/388/EWG die in Teil A Abs. 1 Buchst. b genannten Dienstleistungen von der Steuerbefreiung ausgeschlossen, wenn sie zur Ausübung der Tätigkeiten, für die Steuerbefreiung gewährt wird, nicht unerlässlich sind.
 Die Befreiung von anderen Einrichtungen als den Einrichtungen des öffentlichen Rechts setzt nach Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG voraus, dass die Krankenhausbehandlung und die ärztliche Heilbehandlung sowie die mit ihnen eng verbundenen Umsätze unter Bedingungen erfolgen, welche mit den Bedingungen für diese Einrichtungen in sozialer Hinsicht vergleichbar sind. Dementsprechend sind Krankenhaus- und Heilbehandlungsleistungen nach § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG a.F. i.V.m. § 67 AO steuerfrei, wenn das Krankenhaus in mindestens 40 v.H. der Jahrespflegetage keine Wahlleistungen zur Zimmerbelegung und zur Chefarztbehandlung erbringt und in diesem Umfang seine Leistungsentgelte nach Selbstkostengrundsätzen berechnet. Die Erbringung sog. medizinischer "Wahlleistungen" ist insoweit unerheblich.
 Wie der Bundesfinanzhof mit Urteil vom 25. November 1993 5 unter Bezugnahme auf den Bericht des Finanzausschusses zum Entwurf einer Abgabenordnung 6 entschieden hat, bewirkt die Verweisung in § 67 AO auf die BPflV 1973, dass nicht mehr als 60 v.H. der jährlichen Pflegetage auf Patienten entfallen dürfen, die sonstige gesondert berechenbare Leistungen nach § 6 BPflV 1973 und damit sog. Wahlleistungen hinsichtlich der Unterkunft (Belegung eines Ein- oder Zweibettzimmers) oder der Arztwahl (Chefarztbehandlung) in Anspruch nehmen.
 Dem liegt die Überlegung zugrunde, dass Krankenhäuser in privater Trägerschaft nur dann unter sozial vergleichbaren Bedingungen wie öffentlich-rechtlich organisierte Krankenanstalten tätig sind, wenn sie diese Wahlleistungen nur in beschränktem Umfang erbringen. Denn die Wahlleistungen Unterkunft und Chefarztbehandlung können nicht von allen Krankenhauspatienten, sondern nur von denjenigen in Anspruch genommen werden, die die hierfür erforderlichen Zusatzkosten aufbringen können und wollen.
 Hieran ist auch unter der Geltung der geänderten Verweisungen des § 67 AO auf §§ 5, 6 und 21 BPflV 1986 und auf §§ 11, 13 und 26 BPflV 1995 festzuhalten. Daher kommt es auch in den Streitjahren darauf an, in welchem Umfang der Krankenhausträger Wahlleistungen (§ 7 BPflV 1986 und § 22 BPflV 1995) erbringt.
 Allerdings entspricht der Begriff der Wahlleistungen in den Streitjahren nicht mehr dem der BPflV 1973, der der bisherigen Rechtsprechung des Senats zugrunde lag.
 Während sich Wahlleistungen unter der Geltung der BPflV 1973 vorrangig auf die Art der Unterbringung oder die Behandlung durch besondere Ärzte bezogen 7, sind nunmehr aufgrund von Maßnahmen zur Kostendämpfung im Gesundheitswesen zunehmend sog. medizinische "Wahlleistungen" verbreitet.
 Bei den medizinischen Wahlleistungen kann es sich handeln um Leistungen bei fehlender medizinischer Indikation (z.B. "Schönheitsoperationen"), um Leistungen anlässlich einer medizinisch indizierten Krankenhausbehandlung (z.B. erweiterte Labordiagnostik, die bei einer Erkrankung erfolgt, für deren Behandlung aber nicht notwendig ist), um medizinische Alternativbehandlungen (Fälle, in denen bei einer medizinisch notwendigen Behandlung –ggf. innovative– Alternativbehandlungsmethoden zur Verfügung stehen, deren Kosten von den gesetzlichen Krankenkassen –ggf. noch– nicht getragen werden) oder um Leistungen im Rahmen einer ambulanten Behandlung (Behandlung durch ein zur ambulanten Behandlung von Kassenpatienten nicht zugelassenes Krankenhaus 8).
 Zwar sind nicht alle medizinischen Wahlleistungen als Krankenhaus- oder Heilbehandlung oder eng hiermit verbundener Umsatz steuerfrei 9. Insbesondere bei medizinischen Wahlleistungen, bei denen es sich um eine medizinische Alternativbehandlung handelt, kann jedoch eine steuerfreie Krankenhaus- oder Heilbehandlung vorliegen.
 Bei richtlinienkonformer Auslegung entsprechend Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG sind im Rahmen der Verweisung durch § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG i.V.m. § 67 AO auf die BPflV 1986 und die BPflV 1995 medizinische Wahlleistungen bei der Bestimmung der Zweckbetriebseigenschaft nicht zu berücksichtigen. Denn die Verweisung in § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG auf § 67 AO dient bei Auslegung entsprechend Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG nur dazu, die Steuerfreiheit der durch private Krankenhäuser erbrachten Leistungen auf Leistungen der Krankenhäuser zu beschränken, die unter sozial vergleichbaren Bedingungen wie öffentlich-rechtliche Krankenhäuser tätig sind. Hierfür sind Zimmerbelegung und Chefarztbehandlung von Bedeutung, nicht aber auch medizinische Leistungen, bei denen nach nationalem Pflegesatzrecht eine Kostentragung durch die gesetzlichen Krankenkassen unterbleibt.
 Wie der Bundesfinanzhof bereits zu § 67 Abs. 2 i.V.m. § 1 AO i.d.F. des StBereinG 1986 in Verbindung mit der BPflV 1985 entschieden hat, ist weiter Voraussetzung für die Anwendung des § 67 Abs. 2 AO eine Vorauskalkulation der eigenen Selbstkosten 10, für die –soweit möglich– die Bestimmungen der BPflV zur Kostenkalkulation zu berücksichtigen sind.
 Vor den Streitjahren folgte das Erfordernis einer Vorauskalkulation aus der Verweisung in § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG i.V.m. § 67 AO auf die BPflV 1973 –den allgemeinen und den besonderen Pflegesatz nach §§ 3, 4 BPflV 1973– bereits daraus, dass diese Pflegesätze nach § 16 BPflV 1973 auf der Grundlage der Selbstkosten festzusetzen waren.
 Hieran hat sich durch die späteren Änderungen durch die BPflV 1986 und BPflV 1995 dem Grundsatz nach nichts geändert. So erfolgte z.B. die Vergütung nach § 6 BPflV 1986 auf der Grundlage vorauskalkulierter Selbstkosten. Weitere Änderungen der BPflV dienten der Kostendämpfung im Gesundheitswesen und damit der Begrenzung der "Selbstkosten", wie sich für die BPflV 1995 z.B. aus der Budgetierung in einem zweistufigen Verfahren ergibt, bei dem zunächst das medizinisch leistungsgerechte Budget unter Berücksichtigung von Leistungsgerechtigkeit und wirtschaftlicher Sicherung des Krankenhauses zu ermitteln ist und dieses Budget in einem zweiten Schritt einer Erlösobergrenze gegenübergestellt wird, bei der es sich im Rahmen einer sog. Deckelung der Krankenhausausgaben um eine Kappungsgrenze handelt 11.
 Ob und inwieweit Patienten als Wahlleistung die Überlassung von Telefonen und Fernsehgeräten in Anspruch genommen haben, ist für die Berechnung der Jahrespflegetagegrenze unerheblich, da diese Leistungen nicht zu den nach Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG steuerfreien Leistungen gehören 12, zumal der Erbringung dieser Leistungen im Hinblick auf ihre Verbreitung auch in öffentlich-rechtlichen Krankenhäusern keine Bedeutung für die soziale Vergleichbarkeit der Leistungstätigkeiten zukommt.
 Aus der Verweisung in § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG i.V.m. § 67 AO auf die BPflV –mit Ausnahme der Verweisung auf Fallpauschalen nach § 11 Abs. 1 BPflV 1995– folgt im Übrigen nicht, dass für die Leistung von den zuständigen Behörden genehmigte Preise anzuwenden sind. Denn bei den Pflegesatzvereinbarungen nach §§ 5, 6 und 21 BPflV 1986 oder den nicht auf Fallpauschalen bezogenen Preisvereinbarungen nach §§ 11, 13 und 26 BPflV 1995 handelt es sich nicht um Preisgenehmigungen i.S. von Art. 13 Teil A Abs. 2 Buchst. a dritter Gedankenstrich der Richtlinie 77/388/EWG, sondern um Preisvereinbarungen für einzelne Krankenhäuser, die unter Berücksichtigung der jeweils individuellen Situation des jeweiligen Krankenhauses getroffen werden. Allgemein genehmigte Preise 13, die auch für die der BPflV nicht unterliegenden Krankenhäuser beachtlich wären, liegen daher nicht vor.
 Art. 13 Teil A Abs. 2 Buchst. b erster Gedankenstrich der Richtlinie 77/388/EWG, wonach Lieferungen und Dienstleistungen von der Steuerfreiheit ausgeschlossen sind, wenn sie zur Ausübung der Tätigkeiten, für die die Steuerfreiheit gewährt wird, nicht unerlässlich sind, rechtfertigt keine Eingrenzung der steuerfreien Krankenhaus- und Heilbehandlung auf solche Leistungen, die nach der BPflV von den gesetzlichen Krankenkassen vergütet werden. Denn dies würde letztlich dazu führen, dass die Begriffe der "Krankenhausbehandlung und der ärztlichen Heilbehandlung" nach nationalem Recht und nicht –wie erforderlich– autonom nach der Richtlinie 77/388/EWG ausgelegt werden 14. Der fehlende Heilbehandlungscharakter darf daher nicht allein daraus abgeleitet werden, dass die Leistungen des Klägers nicht in der BPflV aufgeführt waren. Daher kann ein Krankenhaus, das ausschließlich medizinische Wahlleistungen erbringt, bei denen es sich aber umsatzsteuerrechtlich um Krankenhaus- oder Heilbehandlungsleistungen im Sinne von Art. 13 Teil A Abs. 1 Buchst. b der Richtlinie 77/388/EWG handelt, grundsätzlich die Steuerfreiheit seiner Umsätze nach § 4 Nr. 16 Buchst. b UStG i.V.m. § 67 AO beanspruchen, wenn es die Wahlleistungen Unterkunft und Chefarztbehandlung in nicht mehr als 60 v.H. der jährlichen Pflegetage erbringt und darüber hinaus die weiteren genannten Voraussetzungen erfüllt sind.
 Bundesfinanzhof, Urteil vom 26. August 2010 – V R 5/08
 Umsatzsteuerfreie Leistungen eines Podologen Ein Podologe verfügt im Regelfall bereits dann über die erforderliche Berufsqualifikation zur Erbringung steuerfreier Heilbehandlungsleistungen gemäß § 4 Nr. 14 Buchst. a UStG, wenn er...
 vgl. z.B. BFH, Urteil vom 25.01.2006 – V R 46/04, BFHE 211, 571, BStBl II 2006, 481[↩]
 Einführungsgesetz zur AO 1977 vom 14.12.1976, BStBl I 1976, 694[↩]
 BStBl I 1996, 1548[↩]
 BT-Drs. 7/4292[↩]
 BFH, Urteil in BFHE 173, 242, BStBl II 1994, 212[↩]
 vgl. hierzu allgemein Informationspapier der Deutschen Krankenhausgesellschaft zum Angebot medizinischer Wahlleistungen durch Krankenhäuser, Das Krankenhaus 2005, 401[↩]
 vgl. zur Schönheitsoperation: BFH, Urteil vom 15.07.2004 – V R 27/03, BFHE 206, 471, BStBl II 2004, 862[↩]
 BFH, Urteil vom 02.10.2003 – IV R 48/01, BFHE 204, 80, BStBl II 2004, 363[↩]
 BVerwG, Urteil vom 08.09.2005 – 3 C 41/04, BVerwGE 124, 209[↩]
 EuGH, Urteil vom 01.12.2005 – C‐394/04 [Ygeia], Slg. 2005, I‐10373[↩]
 vgl. BFH, Urteil vom 17.02.2009 – XI R 67/06, BFHE 224, 183, BFH/NV 2009, 869[↩]
 vgl. hierzu EuGH, Urteil vom 10.06.2010 – C‐262/08 [CopyGene], BFH/NV 2010, 1589 Rdnr. 24[↩]
 KrankenhausWahlleistungen


text:
Die Reformations-Gedächtnis-Kirche ist die evangelische Kirche in Eggenfelden. Sie ist aufgrund des Bayerischen Denkmalschutzgesetzes ein Kulturdenkmal.
 Gemeinde
 Geschichte
 Zwar garantierte die Verfassung des Königreichs Bayern von 1818 die Religionsfreiheit, jedoch fand der erste evangelische Gottesdienst in Eggenfelden erst 1893 statt. In dem stark römisch-katholisch geprägten Niederbayern gab es zunächst nur sehr wenige evangelische Gläubige, die ab 1896 in ihrer Diaspora von einem Reiseprediger mit Sitz in Pfarrkirchen betreut wurden. Er bot einmal im Monat, sowie zusätzlich zu Ostern und am Reformationstag – Feiertage, an denen auch ausschließlich Abendmahl gefeiert wurde –, Gottesdienste in Eggenfelden an. Zunächst geschah das im Gerichtshaus in Gern, ab 1921 im Rathaussaal in Eggenfelden.
 1926 gründete sich in Eggenfelden ein „Evangelischer Verein“, der 1928 das Wirtshaus „Wolfsberger Keller“ kaufte und zu einem evangelischen Gemeindezentrum umbaute.
 Durch den Zustrom von Flüchtlingen nach dem Zweiten Weltkrieg erhöhte sich die Zahl der Evangelischen in Niederbayern innerhalb kurzer Zeit von 20.000 auf 150.000 (heute: ca. 300.000). Das führte dazu, dass 1947 in Eggenfelden zunächst ein Vikariat und 1951 eine Pfarrstelle eingerichtet wurde.
 Heutige Struktur
 Die Reformations-Gedächtnis-Kirche gehört zum Kirchenkreis Regensburg, Dekanat Passau, der Evangelisch-Lutherischen Kirche in Bayern. Die Kirchengemeinde erstreckt sich nicht nur auf das Stadtgebiet von Eggenfelden, sondern darüber hinaus auf die umliegenden Gemeinden und Märkte
 Falkenberg
 Geratskirchen
 Hebertsfelden
 Mitterskirchen
 Schönau
 Unterdietfurt
 Wurmannsquick
 Die Kirchengemeinde zählt insgesamt etwa 2250 Mitglieder.
 Kirchengebäude
 Baugeschichte
 Die heutige Kirche entstand aus dem 1901 errichteten Wirtshaus „Wolfsberger Keller“, das eventuell auf einen noch älteren Vorgängerbau zurückgeht. Später diente das Gebäude auch als Kino. Nachdem der „Evangelische Verein“ es 1928 gekauft hatte, wurde es für Gemeindezwecke umgebaut, zunächst 1931 darin ein Betsaal eingerichtet und am 7. November 1937 als Reformations-Gedächtnis-Kirche eingeweiht. Im Zuge des Umbaus erhielt das Gebäude einen ersten Turm. 1956 wurde der Kirchenraum erweitert. 1962 wurde der alte Turm abgebrochen und durch einen neuen ersetzt. 1979/80 wurde die Apsis abgebrochen und die Ausrichtung des Kirchenschiffs um 90 Grad gedreht. Die Funktion der Apsis wurde 1992 durch eine gestaltete Altarwand ersetzt, gleichzeitig das Gemeindezentrum neu gebaut.
 Ausstattung
 Die Orgel wurde 1986 von Thomas Jann eingebaut.
 Das Geläut stammt aus den Jahren 1992/93.
 Literatur
 nach Autoren / Herausgebern alphabetisch geordnet
 Franz-Xaver Eder: Vom Wirtshaus zum Gotteshaus. In: Rottaler Anzeiger vom 30. Oktober 2017, S. 23.
 Josef Haushofer: Geschichte von Eggenfelden. 3. Auflage. Eggenfelden 2011, S. 401f.
 Guiso Missol u. Erich Eder: Die Evangelisch-Lutherische Kirche. In: Erich Eder u. Adolf Hochholzer: Der Landkreis Rottal-Inn. Pfarrkirchen 1975, S. 63.
 Reformations-Gedächtnis-Gemeinde Eggenfelden (Hrsg.): 100 Jahre Evangelische Gottesdienste in Eggenfelden. 1993.
 Weblinks
 Internetpräsenz der Kirchengemeinde.
 Einzelnachweise
 Eggenfelden, Reformationsgedachtniskirche
 Baudenkmal in Eggenfelden
 Eggenfelden
 Kirchengebäude in Europa
 Eggenfelden
 Umgenutztes Bauwerk in Bayern
 Bauwerk in Eggenfelden


text:
1613 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
 Lietuvoje
 Mirtys
 Vasario 16 d. – Mikalojus Daukša, kunigas, humanistas, kontrreformacijos veikėjas, vienas lietuvių raštijos kūrėjų (g. 1527 m.).
 Liepos 2 d. – Jeronimas Krizostomas Chodkevičius, vieno žymiausių XVII a. pradžios Lietuvos karvedžio ir valstybės veikėjo Jono Karolio Chodkevičiaus vyriausias sūnus (g. 1598 m.).
 Nedatuota
 Jurgis Radvila III, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas (g. 1578 m.).
 Pasaulyje
 Gimtadieniai
 Nedatuota
 Bartolomėjus van der Helstas, olandų tapytojas. Helstas buvo Rembranto bendralaikis. Amsterdame jis tapo žinomu portretistu. Gérard Andriejus Bikeris yra garsiausias Helsto darbas (m. 1670 m.).
 Mirtys
 Nedatuota
 Henry Constable, poetas (g. 1462 m.).
 Nuorodos
 1613 m.


text:
Tselluloos on looduslik kiudaine taimede rakukestades esinev hargnemata ahelaga polüsahhariid (süsivesik), mis koosneb glükoosimolekulidest, täpsemalt β-D-glükopüranoosi monomeeridest, mis on omavahel ühendunud β-1,4-glükosiidsete sidemete kaudu. Mõistet "tselluloos" kasutatakse nii looduses taimede rakukestades esineva tselluloosi kui ka tööstuslikult taimsest materjalist (põhiliselt puidust) eraldatud tselluloosi kohta.
 Tselluloosi ehitust kirjeldab valem (C6H10O5)n, kus n (elementaarlülide arv) on 7000 – 15 000. Tselluloos on kristalne, tugev ja raskesti hüdrolüüsitav glükoosi homopolümeer.
 Looduses ja tööstuses
 Taimedele annab põhiliselt tugevuse rakukestade ehitusmaterjaliks olev tselluloos, mille struktuur on suhteliselt jäik. Tselluloos on kõige levinum orgaaniline aine Maal, moodustades keskmiselt 33% taimsest materjalist. Vähemal määral leidub seda kõigi seente ja bakterite rakukestades. Tselluloosi sisaldus puuvillas on 90%, puidus 40–50%, kanepis 75%, õlgedes ja pilliroovartes umbes 36%. Tselluloos kui tööstuslikult toodetav tehniline kiudaine (85–95% tselluloosi) saadakse taimedest; puit on tselluloosi- ja paberitööstuse lähtematerjal.
 Inimesed ja paljud loomad ei ole võimelised tselluloosi seedima, kuna neil puudub vajalik ensüüm, mis kiirendaks tselluloosi molekuli lagunemist (veekeskkonnas) ehk teostaks ensümaatilist hüdrolüüsi. Kuna tselluloos, samuti kitiin on ensüümide jaoks raskesti lagundatavad nimetatakse neid ka tõrksateks polüsahhariidideks. Kuid näiteks termiitide ja mäletsejate seedetraktis olevad bakterid toodavad selleks vajalikke ensüüme. Looduslikult, evolutsioonis pole tselluloosi lagundamiseks tekkinud ühte nii-öelda superensüümi, mis saaks iseseisvalt tselluloosi lagundamisega hakkama. Evolutsioonis on valitud teine tee, kus tõrksate polüsahhariidide lagundamiseks kasutatakse erinevate ensüümide koostoimet ehk sünergiat. Selline sünergia on endo- ja eksotüüpi ensüümide vahel, samuti on sünergism näiteks lignotselluloosi puhul tselluloosil, hemitselluloosil ja ligniinil aktiivsete ensüümide vahel.
 Tselluloos koos teiste taimsete orgaaniliste ainetega (hemitselluloos, ligniin jt) on oluline taastuv loodusressurss. Üks osa sellest ressursist läheb looduse aineringesse lagundajate osalusel. Süsinikuringe säilimiseks vajalik tselluloosi lagunemine toimub spetsiifiliste seente ja bakterite elutegevuse tulemusena, seda põhjustavad ensüümid, mida nimetatakse tsellulaasideks ja mis hüdrolüüsivad tselluloosi glükoosini. Teine osa kasutatakse energiaallikana, ehk põletatakse kütusena. Kolmas, väiksem osa kasutatakse keemiatööstuse lähtematerjalina.
 Keemilised omadused
 Tselluloos on vees lahustumatu hargnemata struktuuriga polüsahhariid. Täpsemalt, rohkem kui kuuest glükoosiühikust koosnevad tselluloosiahela osad on vees lahustumatud. Vesiniksidemete kaudu on tselluloosi molekulid liitunud kimpudeks, mis annab struktuurile täiendava tugevuse. Sellel ei ole sulamistemperatuuri, üle 300 °C laguneb. Tselluloosi makromolekul hüdrolüüsub kontsentreeritud mineraalhapetes, kuid leeliste suhtes on püsiv.
 See on perspektiivne taastuv algmaterjal keemiatööstusele, mida arendatakse kahes põhisuunas:
 tselluloosi polümeersete molekulide destruktsioon glükoosiks. Tselluloos hüdrolüüsub väävelhappe juuresolekul ja moodustab glükoosi. Sellel reaktsioonil põhineb tselluloosi kasutamine lähteainena tööstusliku glükoosi ja piirituse tootmisel. Lignotselluloos on perspektiivne lähtematerjal bioetanooli või biobutanooli tootmiseks, kuid senised eeltöötlus- ja fermentatsioonitehnoloogiad vajavad täiustamist.
 tselluloosi polümeersete molekulide derivatiseerimine. Tselluloosi ahelates esinevad hüdroksüülrühmad (–OH) saab osaliselt või täielikult (loetakse asendusi ühe elementaarlüli kohta) asendada ja saadakse uute omadustega derivaadid, põhiliselt tselluloosi estrid ja tselluloosi eetrid. Näiteks atsetüültselluloos ja triatsetüültselluloos, nitrotselluloos, metüül- ja etüültselluloos jpt. Erinevalt tärklisest reageerib tselluloos tugevate hapetega (näiteks lämmastikhappega) ja moodustab mono-, di-, trinitrotselluloosi. Neist viimase, mis on tuntud lõhkeaine, valmistamisel kasutatakse puuvilla (90% tselluloos).
 Tselluloosi tehnoloogia
 Tselluloosi kui tehnilist kiudainet saadakse tselluloosi- ja paberitööstustes puidust.
 Puidu eeltöötlus: koorimine, laastu valmistamine
 Keet: sulfaatkeet või sulfitkeet või leeliskeet
 Tselluloosi järeltöötlus: pesemine, sorteerimine, pleegitamine, kuivatamine
 Olulisemad tselluloosisaadused:
 paber ja papp
 atsetüültselluloos
 triatsetüültselluloos
 nitrotselluloos
 ksantogenaattselluloos, sellest saadakse viskooskiudu
 karboksümetüültselluloos
 tsellofaan
 Eestis toodetakse pleegitamata sulfaattselluloosi Kehras Tolaram Grupile kuuluvas ettevõttes Horizon Pulp&Paper (asutatud 1938) ja Kundas asuvas haavapuitmassi tehases AS Estonian Cell (2006).
 Atsetüültselluloos ja triatsetüültselluloos ehk tselluloosi etaanhappeestrid saadakse jää-äädikhappe või äädikhappeanhüdriidi toimel tselluloosile katalüsaatori (tugeva mineraalhappe) manulusel, nimetatakse atsetüülimine. Atsetaattselluloos on atsetaatkiu, kilede, elektriisolatsioonimaterjalide jm tootmise lähteaine.
 Alates 1970. aastate lõpust on tuntud tselluloosist saadav nanotselluloos. Selle kui spetsiifilise materjali mehaanilised omadused, kilemoodustumise võime, viskoossus ja biolagunevus on paljulubavad mitmesugusteks rakendusteks elektroonikas, meditsiinis jm.
 Vaata ka
 Hemitselluloos
 Tselluloosi- ja paberitööstus
 Rakukest
 Lignotselluloos
 Viited
 Kirjandus
 "Eesti Vabariigi preemiad", Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus 2022, (lk 110-129 Priit Väljamäe uurimistööst: "Tõrksate polüsahhariidide ensümaatilisest lagundamisest"); ISSN 1406-2321 (trükiväljaanne), ISSN 2674-3019 (võrguväljaanne).
 Välislingid
 Tselluloosi uurimisgrupp Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis
 Paber
 Polüsahhariidid


text:
Is é an 24 Iúil an 205ú lá den bhliain de réir fhéilire Ghréagóra nó an 206ú lá i mbliain bhisigh. Tá 160 lá fágtha sa bhliain.
 Féilte
 Eacuadór - Lá le Simón Bolívar
 Daoine a rugadh ar an lá seo
 1783 — Simón Bolívar, tírghráthóir, ceannaire réabhlóideach agus státaire Veiniséalach (b. 1830)
 1895 — Robert Graves, file agus úrscéalaí Sasanach
 1897 — Amelia Earhart, eitleoir agus údar Meiriceánach
 1903 — James McGuire, polaiteoir Éireannach
 1946 — Gallagher, fuirseoir Meiriceánach
 1949 — Michael Richards, aisteoir Meiriceánach
 1953 — Claire McCaskill, polaiteoir Meiriceánach
 1960 — Jonathan Hill, polaiteoir coimeádach Briotanach
 1964 — Banana Yoshimoto, scríbhneoir Seapánach
 1969 — Jennifer Lopez, ceoltóir Meiriceánach
 1972 — Lorraine Clifford-Lee, polaiteoir Éireannach
 1974 — Geneviève Néron, ban-aisteoir Ceanadach
 1981 — Mark Robinson, imreoir sacair
 1981 — Summer Glau, ban-aisteoir Meiriceánach
 1985 — Lukáš Rosol, imreoir leadóige
 1986 — Anthony Thompson, imreoir peil Ghaelach as Contae Dhún na nGall
 1992 — Thomas Barr, lúthchleasaí Éireannach
 1998 — Bindi Irwin
 Daoine a fuair bás ar an lá seo
 1009 — Pápa Seán XVIII, Pápa
 1594 — John Boste, mairtíreach Caitliceach Sasanach
 1862 — Martin Van Buren, 8ú uachtarán na Stát Aontaithe (r. 1782)
 1883 — Matthew Webb, mairnéalach agus snámhóir (r. 1848)
 1898 — Eòghann MacColla, file nó bard Gaelach
 1927 — Ryūnosuke Akutagawa, scríbhneoir Seapánach
 1940 — Maud Joynt, scoláire agus teangeolaí Éireannach
 1965 — Constance Bennett, ban-aisteoir Meiriceánach
 1969 — Ken Overlin, dornálaí Meiriceánach
 1969 — Witold Gombrowicz, scríbhneoir ón bPolainn (r. 1904)
 1970 — John Joe Rice, polaiteoir Éireannach
 1970 — Patrick Browne, polaiteoir Éireannach
 1974 — James Chadwick, fisiceoir Sasanach (r. 1891)
 1980 — Peter Sellers, Aisteoir Sasanach (r. 1925)
 1980 — Uttam Kumar, aisteoir scannáin, stiúrthóir, léiritheoir, agus amhránaí Indiach
 2010 — Alex Higgins, imreoir snúcair (r. 1949)
 2020 — Regis Philbin, Pearsa teilifíse Meiriceánach (r. 1931)
 Tarluithe
 0724
 Iúil, 24


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21997A1004(01)
 Muutos vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevaan Baselin yleissopimukseen
 Virallinen lehti nro L 272 , 04/10/1997 s. 0046 - 0046
 LIITEMUUTOS VAARALLISTEN JÄTTEIDEN MAAN RAJAN YLITTÄVIEN SIIRTOJEN JA KÄSITTELYN VALVONTAA KOSKEVAAN BASELIN YLEISSOPIMUKSEEN Uusi johdanto-osan 7 a kappaleTunnustavat, että vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävät, erityisesti kehitysmaihin tapahtuvat siirrot ovat vakava uhka tässä yleissopimuksessa edellytetyn vaarallisten jätteiden ympäristöä suojelevan huollon kannalta.Uusi 4 a artikla1. Liitteessä VII luetellut osapuolet kieltävät kaikki liitteen IV A kohdassa mainittuja tarkoituksia varten toteutettavat vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävät siirrot valtioihin, joita ei ole lueteltu liitteessä VII.2. Liitteessä VII luetellut osapuolet lopettavat vähitellen 31 päivään joulukuuta 1997 mennessä ja kieltävät kyseisestä päivästä lähtien kaikki liitteen IV B kohdassa mainittuja tarkoituksia varten toteutettavat, yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävät siirrot valtioihin, joita ei ole lueteltu liitteessä VII. Tällaiset maan rajan ylittävät siirrot kielletään ainoastaan, jos kyseisiä jätteitä yleissopimuksen mukaan pidetään vaarallisina.Uusi liite VIIOsapuolina olevat ja muut OECD:n jäsenvaltiot, EY ja Liechtenstein.