type: wikipedia

text:
Stoletja: 6. stoletje pr. n. št. - 5. stoletje pr. n. št. - 4. stoletje pr. n. št.
 Desetletja: 470. pr. n. št. 460. pr. n. št. 450. pr. n. št. 440. pr. n. št. 430. pr. n. št. - 420. pr. n. št. - 410. pr. n. št. 400. pr. n. št. 390. pr. n. št. 380. pr. n. št. 370. pr. n. št.
 Leta: 422 pr. n. št. 421 pr. n. št. 420 pr. n. št. 419 pr. n. št. 418 pr. n. št. - 417 pr. n. št. - 416 pr. n. št. 415 pr. n. št. 414 pr. n. št. 413 pr. n. št. 412 pr. n. št.
 Dogodki
 Rojstva
 Smrti


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2018 09 26
 COM(2018) 657 final
 2018/0337(NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi antrajame Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio šalių konferencijos susitikime dėl Konvencijos 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytų rekomendacijų dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo priėmimo
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.Pasiūlymo dalykas
 Šis pasiūlymas yra susijęs su sprendimu, kuriuo nustatoma pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi antrajame Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio šalių konferencijos susitikime dėl numatomų priimti Konvencijos 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytų rekomendacijų dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo.
 2.Pasiūlymo aplinkybės
 2.1.Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio
 Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio (toliau – Susitarimas) yra pagrindinė tarptautinė teisinė sistema, kuria siekiama apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių, dėl žmogaus veiklos išmetamų į orą ir išleidžiamų į vandenį bei žemę.
 Joje aptariamas visas gyvsidabrio gyvavimo ciklas nuo pirminės gyvsidabrio gavybos iki gyvsidabrio atliekų šalinimo, įskaitant laikiną gyvsidabrio, be kita ko, gyvsidabrio ir kitų cheminių medžiagų mišinių (įskaitant gyvsidabrio lydinius, kuriuose gyvsidabrio koncentracija sudaro ne mažiau kaip 95 proc. masės) (toliau – gyvsidabrio mišiniai), taip pat šešių gyvsidabrio junginių (įskaitant gyvsidabrio (I) chloridą, gyvsidabrio (II) oksidą, gyvsidabrio (II) sulfatą, gyvsidabrio (II) nitratą, cinoberį ir gyvsidabrio sulfidą), išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimą.
 Susitarimas įsigaliojo 2017 m. rugpjūčio 16 d.
 Europos Sąjunga
 1
 ir dauguma valstybių narių
 2
 yra Susitarimo šalys.
 2.2.Šalių konferencija
 Susitarimo šalių konferencija (toliau – COP) atlieka Susitarime jai nustatytas funkcijas ir tuo tikslu svarsto ir, inter alia, imasi bet kokių papildomų veiksmų, kurių gali prireikti siekiant Susitarimo tikslų, įskaitant atitinkamų rekomendacijų priėmimą.
 Pagal Susitarimo 28 straipsnį ir Sprendimą MC-1/1 dėl darbo tvarkos taisyklių, kurį COP priėmė per pirmąjį susitikimą (2017 m. rugsėjo 24–29 d.), kiekviena šalis turi po vieną balsą. Tačiau Sąjunga, kaip regioninė ekonominės integracijos organizacija, kai sprendžiami jos kompetencijai priskirti klausimai, savo teisę balsuoti įgyvendina turėdama tiek balsų, kiek yra jos valstybių narių, kurios yra Susitarimo šalys. Sąjunga neturi teisės balsuoti, jei kuri nors jos valstybė narė pasinaudoja savo teise balsuoti, ir atvirkščiai.
 2.3.Numatomas šalių konferencijos aktas
 2018 m. lapkričio 19 d. antrajame COP susitikime turi būti priimtos Konvencijos 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytos rekomendacijos dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo (toliau – numatomas aktas).
 Numatomo akto tikslas – nustatyti rekomendacijas, skirtas užtikrinti aplinkai saugų laikiną gyvsidabrio, gyvsidabrio mišinių ir šešių gyvsidabrio junginių (gyvsidabrio (I) chlorido, gyvsidabrio (II) oksido, gyvsidabrio (II) sulfato, gyvsidabrio (II) nitrato, gyvsidabrio sulfido ir cinoberio), išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimą. Praktiškai numatomas aktas būtų daugiausia taikomas skysto metalinio gyvsidabrio saugojimui.
 Pagal Susitarimo 10 straipsnio 2 ir 3 dalis šalys, imdamosi priemonių užtikrinti laikiną aplinkai saugų saugojimą, privalo atsižvelgti į COP priimtas rekomendacijas.
 3.Pozicija, kurios turi būti laikomasi Sąjungos vardu
 Siūloma pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi, yra pritarti, kad per antrąjį COP susitikimą numatomas aktas būtų priimtas.
 Numatomo akto turinys buvo rengiamas tarp susitikimų – jo rengimo procesui COP davė pradžią pirmajame susitikime Sprendimu MC-1/18
 3
 paprašydama „sekretoriato atlikti tolesnę rekomendacijų projekto peržiūrą“ ir „peržiūrėtas rekomendacijas antrajame susitikime pateikti svarstyti ir galbūt priimti“. Sąjungos ekspertai labai prisidėjo prie šio proceso teikdami sekretoriatui informaciją pagal Sprendime MC-1/18 nustatytą tvarkaraštį. Į ES ekspertų pateiktas pastabas sekretoriato peržiūrėtame rekomendacijų projekte buvo atsižvelgta. Daugiau ES atstovų pastabų nebuvo, kadangi rekomendacijos atitinka Bendrijos teisyną dėl didesnių gyvsidabrio atsargų kiekių, įskaitant 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2012/18/ES dėl didelių, su pavojingomis cheminėmis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės
 4
 . Be to, rekomendacijose pripažįstama, kad jas galima taikyti lanksčiai, ypač jei atsargų kiekiai nedideli.
 Siūloma pozicija atitinka ES politiką ir teisės aktus dėl gyvsidabrio, kadangi Susitarimo šalims įgyvendinant numatytą teisės aktą bus prisidedama prie išmetamo ir išleidžiamo laikinai saugomo gyvsidabrio kiekio mažinimo ir taip prisidedama prie žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos, be kita ko, Sąjungoje.
 Sąjungos pozicija reikalinga, nes priėmus rekomendacijas Susitarimo šalys turės į jas atsižvelgti imdamosi priemonių dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, gyvsidabrio mišinių ir atitinkamų šešių gyvsidabrio junginių, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo.
 4.Teisinis pagrindas
 4.1.Procedūrinis teisinis pagrindas
 4.1.1.Principai
 Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 218 straipsnio 9 dalyje numatyti sprendimai, kuriais „nustatomos pozicijos, kurios Sąjungos vardu priimamos susitarimu įsteigtame organe, kai tam organui reikia priimti teisinę galią turinčius aktus, išskyrus aktus, papildančius arba pakeičiančius susitarimo institucinę struktūrą“.
 Sąvoka „teisinę galią turintys aktai“ apima aktus, turinčius teisinę galią pagal aptariamą organą reglamentuojančias tarptautinės teisės normas. Ji taip pat apima priemones, kurios nėra privalomos pagal tarptautinę teisę, tačiau „gali stipriai paveikti Sąjungos teisės akto leidėjo priimamų teisės aktų turinį“
 5
 .
 4.1.2.Taikymas aptariamuoju atveju
 COP yra įsteigta susitarimu, būtent Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio.
 Numatomas aktas, kurį turi priimti COP, yra teisinę galią turintis aktas. Numatomas aktas turi teisinę galią, kadangi Susitarimo šalys į jį turi atsižvelgti imdamosi priemonių, kuriomis būtų užtikrintas laikinas aplinkai saugus gyvsidabrio, gyvsidabrio mišinių ir šešių gyvsidabrio junginių (gyvsidabrio (I) chlorido, gyvsidabrio (II) oksido, gyvsidabrio (II) sulfato, gyvsidabrio (II) nitrato, gyvsidabrio sulfido ir cinoberio), išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimas.
 Numatomu aktu Susitarimo institucinė struktūra nepapildoma ir nekeičiama.
 Todėl siūlomo sprendimo procedūrinis teisinis pagrindas yra SESV 218 straipsnio 9 dalis.
 4.2.Materialinis teisinis pagrindas
 4.2.1.Principai
 Sprendimo pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį materialinis teisinis pagrindas pirmiausia priklauso nuo numatomo akto, dėl kurio Sąjungos vardu nustatoma pozicija, tikslo ir turinio. Jeigu numatomu aktu siekiama dviejų tikslų arba jį sudaro dvi dalys ir jeigu vieną iš tų tikslų ar dalių galima laikyti pagrindiniu tikslu arba pagrindine dalimi, o kita dalis ar kiti tikslai yra tik papildomi, sprendimas pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį turi būti grindžiamas tik vienu materialiniu teisiniu pagrindu – tuo, kurio reikalauja pagrindinis ar svarbesnis tikslas arba dalis.
 4.2.2.Taikymas aptariamuoju atveju
 Pagrindinis numatomo akto tikslas ir turinys yra susiję su aplinka.
 Todėl siūlomo sprendimo materialinis teisinis pagrindas yra SESV 192 straipsnio 1 dalis.
 4.3.Išvada
 Siūlomo sprendimo teisinis pagrindas turėtų būti SESV 192 straipsnio 1 dalis kartu su SESV 218 straipsnio 9 dalimi.
 2018/0337 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi antrajame Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio šalių konferencijos susitikime dėl Konvencijos 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytų rekomendacijų dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo priėmimo
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
 kadangi:
 (1)Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio
 6
 (toliau – Susitarimas) buvo Sąjungos sudaryta Tarybos sprendimu (ES) 2017/939
 7
 ir įsigaliojo 2017 m. rugpjūčio 16 d.;
 (2)pagal Sprendimą MC-1/1 dėl darbo tvarkos taisyklių, kurį Susitarimo šalių konferencija priėmė per pirmąjį susitikimą, šalys deda visas pastangas, kad visais esminiais klausimais susitartų bendru sutarimu;
 (3)2018 m. lapkričio 19–23 d. antrajame šalių konferencijos susitikime turi būti priimtos rekomendacijos dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo;
 (4)tikslinga nustatyti poziciją, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Susitarimo šalių konferencijoje, kadangi šios rekomendacijos dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo turės teisinę galią, nes Susitarimo šalys turės į tas rekomendacijas atsižvelgti imdamosi priemonių dėl laikino saugojimo;
 (5)Sąjunga prisidėjo prie rekomendacijų dėl laikino aplinkai saugaus saugojimo projekto peržiūros dalyvaudama tarp susitikimų vykusiame ekspertų darbe, kuris pradėtas remiantis Sprendimu MC-1/18
 8
 , Susitarimo šalių konferencijos priimtu per pirmąjį susitikimą. Sąjungos nuomone, siūlyti tolesnių peržiūrėto rekomendacijų projekto pakeitimų nebuvo būtina;
 (6)todėl siūlomoms rekomendacijoms dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo reikėtų pritarti,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi antrajame Susitarimo šalių konferencijos susitikime:
 Europos Sąjunga antrajame Susitarimo šalių konferencijos susitikime turi pritarti Susitarimo 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytų rekomendacijų dėl laikino aplinkai saugaus gyvsidabrio, išskyrus gyvsidabrio atliekas, saugojimo priėmimui.
 Neesminiams pirmoje pastraipoje nurodytų dokumentų pakeitimams Sąjungos atstovai gali pritarti be papildomo Tarybos sprendimo.
 2 straipsnis
 Šis sprendimas skirtas Komisijai.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1)
 2017 m. gegužės 11 d. Tarybos sprendimas (ES) 2017/939 dėl Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio sudarymo Europos Sąjungos vardu (OL L 142, 2017 6 2, p. 4).
 (2)
 2018 m. rugsėjo 7 d. Minamatos konvenciją dėl gyvsidabrio ratifikavo dvidešimt dvi valstybės narės: Austrija, Belgija, Bulgarija, Čekija, Danija, Estija, Jungtinė Karalystė, Kroatija, Latvija, Lietuva, Liuksemburgas, Malta, Nyderlandai, Portugalija, Prancūzija, Rumunija, Slovakija, Slovėnija, Suomija, Švedija, Vengrija ir Vokietija.
 (3)
 Sprendimas MC-1/18 10 straipsnio 3 dalyje nurodytų rekomendacijų dėl laikino gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių saugojimo projektas, Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio šalių konferencijos pirmojo susitikimo ataskaita, 2017 m. lapkričio 22 d. UNEP/MC/COP1/29.
 (4)
 OL L 197, 2012 7 24, p. 1.
 (5)
 2014 m. spalio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vokietija prieš Tarybą, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64 punktai.
 (6)
 Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio patvirtinta kopija pateikiama adresu
 https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf.
 (7)
 2017 m. gegužės 11 d. Tarybos sprendimas (ES) 2017/939 dėl Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio sudarymo Europos Sąjungos vardu (OL L 142, 2017 6 2, p. 4).
 (8)
 Sprendimas MC-1/18 10 straipsnio 3 dalyje nurodytų rekomendacijų dėl laikino gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių saugojimo projektas, Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio šalių konferencijos pirmojo susitikimo ataskaita, 2017 m. lapkričio 22 d. UNEP/MC/COP1/29.


text:
 Svarbus teisinis pranešimas
 |
 52005PC0694
 [pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 23.12.2005KOM(2005)694 galutinis2005/0270(CNS)PasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASdėl žemės ūkio ir maisto produktų garantuotų tradicinių gaminių(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1. Nuo 1993 m. liepos 24 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2082/92 dėl žemės ūkio ir maisto produktų specifinių savybių sertifikatų suteikiama galimybė Bendrijos lygmeniu pripažinti ir apsaugoti savitų ypatybių turinčius tradicinius žemės ūkio ir maisto produktus. Specifinės tokių produktų savybės yra susijusios su jų gamybos ir (arba) paruošimo metodais, o ne su jų geografine kilme.2. Įvedus tokią tvarką, buvo įregistruota 15 žemės ūkio ir maisto produktų gamintojų, kai kurie jų turi didelį ekonominį potencialą. Komisija iš įvairių valstybių narių gavo dar 18 naujų registravimo paraiškų.3. Ši priemonė gamintojams suteikia galimybę padidinti savo produkcijos rinkos vertę, tuo pat metu apsaugant vartotojus nuo netinkamos praktikos ir užtikrinant sąžiningą prekybą. Pagrindinis reglamentu numatyto registravimo suteikiamas privalumas – produkto identifikavimas, naudojant registruotą pavadinimą su nuoroda „garantuotas tradicinis gaminys“ ir Bendrijos simbolį. Pavadinimą galima naudoti dviem būdais: produktą galima registruoti numatant arba nenumatant, kad jį išimtinai naudotų specifikacijų reikalavimus besilaikantys gamintojai. Nuo reglamento įsigaliojimo registravimas su išimtine pavadinimo teise buvo atliktas tik penkis kartus. Valstybės narės yra įpareigotos saugoti garantuotus tradicinius gaminius, jų ženklą ir paskirtuosius pavadinimus. Garantuotiems tradiciniams gaminiams netaikomos intelektinės nuosavybės teisės, kaip apibrėžtos TRIPS susitarimuose.4. Reikia užtikrinti, kad PPO šalims narėms būtų sudaryta registravimo galimybė, nekeliant abipusiškumo ir lygiavertiškumo sąlygų ir kad tų šalių subjektams, galintiems pagrįsti savo teisėtus interesus, būtų suteikta galimybė įregistravimą užprotestuoti. Laikantis sąlygos dėl nacionalinio režimo PPO narių gamintojams turi būti sudaryta tokia pat galimybė, kaip ir valstybių narių gamintojams, naudotis įregistruotų garantuotų tradicinių gaminių specifikacijomis. Be to, reikėtų numatyti nuostatas, kuriomis būtų įtrauktos esamos intelektinės nuosavybės teisės, tokios kaip prekių ženklai ir geografines nuorodos, ir jų taikymas.5. Pasiūlymu taip pat siekiama supaprastinti bei patikslinti procedūras ir aiškiau apibrėžti įvairių paraiškų nagrinėjime dalyvaujančių institucijų atsakomybę. Patikslinama, kad užduotys, kurias galima geriau atlikti nacionaliniu lygiu, savaime suprantama, būtų pavestos nacionalinėms valdžios institucijoms, prižiūrint, kad interesantams, įskaitant trečiųjų šalių, būtų taikomas lygiateisiškumo principas.6. Garantuotų tradicinių gaminių registravimas šiuo metu yra atliekamas dviem etapais. Pirmiausia gamintojų susivienijimas kompetentingoms atitinkamos valstybės narės institucijoms pateikia registravimo paraišką. Po to nacionalinės valdžios institucijos paraišką registruoti perduoda Komisijai, o ji išverstą paraišką perduoda kitoms valstybėms narėms.7. Tačiau paprastai valstybės narės Komisijai pateikia pernelyg didelius ir išsamius dokumentų rinkinius. Siūloma, kad Bendrijos lygmeniu būtų pateikiamos tik specifikacijos stricto sensu , o už atitinkamų žemės ūkio ar maisto produkto tradicinių ir specifinių savybių vertinimą atsakingos būtų kompetentingos valstybių institucijos.8. Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje taip pat paskelbia pagrindinę paraiškos informaciją, kuri asmeniui, turinčiam teisėtų su įregistravimu susijusių interesų, suteikia galimybę įregistravimą užprotestuoti. Siūloma nustatyti priimtinas užprotestavimo priežastis tam, kad Komisija nebūtų priversta nagrinėti kartais prasimanytų ir nepagrįstų užprotestavimo pareiškimų. Šios priemonės turėtų palengvinti Bendrijos lygmeniu vykdomas administracines procedūras.9. Pasiūlyme daug vietų yra supaprastinamos ir išdėstomos aiškiau. Gamintojams ir kitiems suinteresuotiems ūkio subjektams reglamento dalykas nėra labai aiškus. Vartojami terminai ir sąvokų apibrėžimai nepakankamai tikslūs. Terminas „tradicinis“ netgi nėra apibrėžtas. Taip pat siūloma ištaisyti kai kurias nesuderintas nuostatas, pavyzdžiui, terminą, per kurį galima teikti užprotestavimą tais atvejais, kai yra iš dalies pakeičiama specifikacija, kuris dabar vienoje dalyje nurodytas šešių mėnesių, o kitame trijų mėnesių trukmės.10. Kai tikslinga, siūloma tobulinti sistemą tokiais pat būdais, kokiais pasiūlyta tobulinti geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos sistemą, ypač tobulinant tai, kas susiję su kontrolės sistema, registravimo ir jo užprotestavimo procedūromis, privalomu nuorodos „garantuotas tradicinis gaminys“ ir Bendrijos ženklo prekių etiketėse naudojimu ir valdymo komiteto pasitelkimu registravimo paraiškų klausimais.11. Dėl pagrindinių šių pakeitimų nuostatų buvo konsultuotasi su suinteresuotomis šalimis. Diskusijų Žemės ūkio produktų kokybės konsultacinėje grupėje (2005 m. birželio mėn.) ir Žemės ūkio ir maisto produktų specifinių savybių sertifikatų reguliavimo komitete metu buvo pabrėžta sistemos egzistavimo svarba ir pateikti teigiami to pavyzdžiai.12. Numatytos priemonės bendrajam Europos Bendrijų biudžetui finansinio poveikio nedaro.2005/0270(CNS)PasiūlymasTARYBOS REGLAMENTASdėl žemės ūkio ir maisto produktų garantuotų tradicinių gaminiųEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[1],kadangi:(1) Žemės ūkio ir maisto produktų gamyba, apdirbimas ir tiekimas vaidina svarbų vaidmenį Bendrijos ekonomikoje;(2) Turėtų būti skatinama įvairesnių žemės ūkio produktų gamyba. Specifinių savybių turinčių tradicinių produktų gamybos skatinimas gali būti labai naudingas žemės ūkio ekonomikai, ypač mažiau palankiose ūkininkauti arba atokiose vietovėse, tiek didinant ūkininkų pajamas, tiek išlaikant kaimo gyventojus šiose vietovėse.(3) Siekiant gero maisto produktų vidaus rinkos veikimo, ekonominės veiklos vykdytojams turėtų būti suteiktos galimybės padidinti savo produkcijos rinkos vertę, tuo pačiu apsaugant vartotojus nuo netinkamos praktikos ir užtikrinant sąžiningą prekybą.(4) 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2082/92 dėl žemės ūkio ir maisto produktų specifinių savybių sertifikatų[2] buvo apibrėžti specifinių savybių sertifikatai, o Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 1848/93[3], kuriuo buvo nustatytos išsamios Reglamento (EEB) Nr. 2082/92 taikymo taisyklės, buvo įvesta „garantuoto tradicinio gaminio“ sąvoka. Specifinių savybių sertifikatais pažymėti gaminiai, dažniau vadinami garantuotais tradiciniais gaminiais, tenkina vartotojų tradicinių specifinių savybių turinčių gaminių poreikį. Atsižvelgiant į didelę produktų įvairovę rinkoje ir informacijos apie juos gausą, vartotojams turi būti pateikiama aiški ir glausta informacija apie specifines maisto produktų savybes, kad jiems būtų lengviau pasirinkti geresnę prekę.(5) Siekiant aiškumo, reikėtų nebevartoti „specifinių savybių sertifikatų“ sąvokos, o vartoti suprantamesnę „garantuoto tradicinio gaminio“ sąvoką, siekiant, kad gamintojams ir vartotojams šio reglamento objektas taptų aiškesnis, o taip pat patikslinti specifinės savybės sąvoką bei įtraukti termino „tradicinis“ apibrėžimą.(6) Kai kurie gamintojai siekia padidinti tradicinių žemės ūkio ir maisto produktų rinkos vertę, nes tokie produktai aiškiai išsiskiria iš panašių gaminių arba maisto produktų tik jiems būdingomis savybėmis. Siekiant apsaugoti vartotojus, patvirtintos specifinės savybės turėtų būti tikrinamos. Tokia savanoriška sistema, padedanti gamintojams informaciją apie maisto produkto kokybę skleisti visoje Bendrijoje, turi suteikti visas garantijas, kurios leistų pagrįsti prekyboje naudojamas nuorodas į tą produktą.(7) Žemės ūkio ir maisto produktų ženklinimui yra taikomos Bendrijos nustatytos bendrosios taisyklės, laikantis 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo[4]. Todėl, atsižvelgiant į specifines jų savybes, garantuotiems tradiciniams gaminiams turėtų būti priimtos atskiros papildomos nuostatos. Siekiant, kad garantuoti Bendrijos teritorijoje pagaminti tradiciniai gaminiai būtų lengviau ir greičiau identifikuojami, reikėtų įvesti privalomą atitinkamų Bendrijos nuorodų ir simbolių naudojimą ženklinant tuos gaminius, tačiau tam reikėtų numatyti pakankamos trukmės laikotarpį, kad ūkio subjektai galėtų prisitaikyti prie šito naujo reikalavimo.(8) Norint užtikrinti tų produktų specifinių savybių tikrumą reikia, kad tokias produkto savybes specifikacijoje nustatytų patys gamintojų susivienijimai. Trečiųjų šalių gamintojams suteikiama galimybė įregistruoti garantuotus tradicinius gaminius.(9) Bendrijos teritorijoje saugomiems garantuotiems tradiciniams gaminiams turi būti taikoma patikima kontrolė, kuri atliekama vadovaujantis 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės ir siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių[5] bei tokia kontrolė, kuria siekiama užtikrinti, kad verslo subjektai laikosi žemės ūkio ir maisto produktų specifikacijų nuostatų, prieš juos pateikdami parduoti.(10) Norint, kad garantuoti tradiciniai gaminiai būtų saugomi, jie turi būti įregistruoti Bendrijos lygmeniu. Registravimas registre taip pat suteikia galimybę verslo subjektams ir vartotojams gauti informaciją.(11) Atitinkamos valstybės narės kompetentingos įstaigos turi nagrinėti įregistravimo paraiškas, laikydamosi minimalių bendrųjų nuostatų, į kurias įtraukta užprotestavimo valstybės lygmeniu procedūra, siekiant užtikrinti, kad atitinkami žemės ūkio arba maisto produktai tikrai turėtų specifines savybes. Į tolimesnį paraiškos nagrinėjimą turėtų įsitraukti Komisija, siekdama, kad valstybių narių perduotos paraiškos ir trečiųjų šalių registravimo paraiškos būtų nagrinėjamos vienodai.(12) Norint, kad registravimo procedūra būtų veiksminga, reikėtų siekti, kad būtų išvengta prievolės nagrinėti nesąžiningus ir nepagrįstus užprotestavimus ir būtų aiškiai apibrėžti kriterijai, pagal kuriuos Komisija nuspręstų jai pateikiamų protestų priimtinumą. Pagrįstai susijusiems trečiųjų šalių verslo subjektams užprotestavimo teisė suteikiama pagal tuos pačius kriterijus, kaip ir Bendrijos gamintojams. Įrodymai ir vertinimas pagal šios kriterijus turi būti atliekami, remiantis Bendrijos teritoriniu pagrindu. Atsižvelgiant į įgytą patirtį, reikėtų suderinti užprotestavimo ir valstybių narių tarpusavio konsultavimosi jo atveju terminus.(13) Reikėtų numatyti nuostatas, kuriomis būtų įtrauktos esamos intelektinės nuosavybės teisės ir jų taikymas.(14) Tam, kad nesusidarytų sąlygos nesąžiningai konkurencijai, kiekvienam gamintojui, įskaitant trečiųjų šalių gamintojus, turi būti sudaryta galimybė arba naudoti įregistruotą prekės pavadinimą su atitinkama nuoroda ir, prireikus, su Bendrijos simboliu, arba įregistruotą prekės pavadinimą, jei jo gaminamas arba perdirbamas žemės ūkio arba maisto produktas tenkina atitinkamos specifikacijos reikalavimus ir jo pasirinkta kontrolės institucija yra patvirtinta laikantis šio reglamento nuostatų.(15) Tam, kad gamintojai siektų naudoti nuorodas, susijusias su specifinėmis tam tikro žemės ūkio arba maisto produkto savybėmis, o vartotojai jomis pasitikėtų, joms turi būti suteikiama teisinė apsauga ir jos turi būti tikrinamos kompetentingos valstybės institucijos.(16) Jeigu per tam tikrą laikotarpį Komisijai nepranešama apie kontrolės instituciją garantuotam tradiciniam gaminiui tikrinti ir dėl tos priežasties tas gaminys nėra gaminamas laikantis specifikacijos, įregistravimą reikia panaikinti.(17) Turi būti priimtos priemonės, reikalingos šiam reglamentui įgyvendinti pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką[6].(18) Šiame reglamente reikia numatyti priemones, taikomas įregistravimo paraiškoms, Komisijai pateiktoms iki jo įsigaliojimo, priklausomai nuo registravimo procedūros etapo. Be to, ūkio subjektams reikia skirti pakankamai laiko, kad privačios žemės ūkio ir maisto produktų, parduodamų kaip garantuoti tradiciniai gaminiai, kontrolės ir ženklinimo etiketėmis organizacijos galėtų prisitaikyti.(19) Siekiant aiškumo, Reglamentą (EEB) Nr. 2082/92 reikėtų panaikinti ir pakeisti jį nauju reglamentu.PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:1 straipsnis Taikymo sritis1. Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės, pagal kurias garantuotu tradiciniu gaminiu galima laikyti:a) Sutarties II priede išvardytus žmonių maistui skirtus žemės ūkio produktus;b) šio reglamento I priede išvardytus maisto produktus.Šio reglamento I priedas gali būti iš dalies pakeistas, laikantis 18 straipsnio 2 dalyje nurodytos tvarkos.2. Šis reglamentas taikomas nepažeidžiant kitų konkrečių Bendrijos nuostatų.3. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/34/EB[7] netaikoma garantuotiems tradiciniams gaminiams, kurie yra šio reglamento objektas.2 straipsnis Sąvokų apibrėžimai1. Šiame reglamente:a) „specifinės savybės“ – požymis arba požymių grupė, kuriais žemės ūkio arba maisto produktas aiškiai skiriasi nuo kitų panašių tai pačiai kategorijai priklausančių gaminių arba maisto produktų;b) „tradicinis“ – kurio naudojimo Bendrijos rinkoje trukmė, atitinkanti vieną ar daugiau žmonijos kartų, yra įrodyta;c) „garantuotas tradicinis gaminys“ – tradicinis žemės ūkio arba maisto produktas, kurio specifines savybes Bendrija pripažįsta, jas įregistruodama pagal šį reglamentą;d) „grupė“ – bet kokios teisinės formos ir sudėties su tuo pačiu žemės ūkio arba maisto produktu dirbančių gamintojų arba perdirbėjų susivienijimas.2. 1 dalies a punkte nurodytas požymis arba požymių grupė su produktu gali būti susiję tiesiogiai, t.y. tai gali būti fizinės, cheminės, mikrobiologinės ar organoleptinės savybės, susijusios su jų gamybos ar paruošimo būdu arba su specialiomis gamybos ar paruošimo procesui svarbiomis sąlygomis.Žemės ūkio arba maisto produkto pateikimo būdas nėra laikomas požymiu, nurodytu 1 pastraipos a punkte.1 dalies a punkte nurodytos specifinės savybės negali būti apribojamos tiktai kiekybine arba kokybine sudėtimi.Grupės nariais gali būti, kaip nurodyta 1 dalies d punkte, ir kitos suinteresuotos šalys.3 straipsnis RegistrasLaikydamasi šio reglamento, Komisija nuolatos atnaujina Bendrijos lygiu pripažintų garantuotų tradicinių gaminių registrą.Registre yra du atskiri garantuotų tradicinių gaminių sąrašai, sudaryti pagal tai, ar išimtinė maisto produkto ar gaminio pavadinimo teisė yra suteikta specifikacijų besilaikantiems gamintojams, ar ne.4 straipsnis Reikalavimai produktams ir pavadinimams1. Kad žemės ūkio arba maisto produktas būtų įtrauktas į 3 straipsnyje nurodytą registrą, jis turi būti pagamintas iš tradicinių žaliavų arba būti tradicinės sudėties, arba jo gamybos arba perdirbimo metodas turi būti būdingas tradicinei gamybos arba perdirbimo rūšiai.Žemės ūkio produktas arba maisto produktas, kurio specifinės savybės siejamos su jo kilme arba geografine kilme, registruojamas būti negali. Tačiau geografines nuorodas naudoti leidžiama.2. Kad pavadinimas būtų įregistruotas, jis privalo:a) būti specifinis;b) arba išreikšti specifines žemės ūkio arba maisto produkto savybes.1 pastraipos a punkte minimas specifinis pavadinimas turi būti tradicinis ir atitikti nacionalines nuostatas arba turi būti atsiradęs pagal paprotį.Specifines savybes išreiškiantis pavadinimas, nurodytas 1 pastraipos b punkte, negali būti įregistruotas, jeigu:a) jame pateikiami tiktai bendro pobūdžio tvirtinimai, kuriais apibūdinama žemės ūkio ar maisto produktų grupė arba kurie numatyti specialiuose Bendrijos teisės aktuose;b) jis yra klaidinantis, ypač toks, kuris nurodo akivaizdžią produkto savybę arba neatitinka specifikacijų ir todėl vartotoją gali suklaidinti dėl produkto ypatybių.5 straipsnis Santykis su intelektinės nuosavybės teisėmis1. Produktas, kurio pavadinimas sutampa arba yra labai panašus į tokių pat arba panašių produktų įregistruotus prekės ženklus ir dėl to galėtų kilti pavojus dėl painiavos arba pavadinimas sutampa su Bendrijos teritorijoje esančia geografine nuoroda, negali būti registruojamas kaip garantuotas tradicinis gaminys.2. Augalo veislės ar gyvūno veislės pavadinimus garantuoto tradicinio produkto pavadinime vartoti galima, jei dėl to nesuklaidinama dėl tikrojo produkto pobūdžio.6 straipsnis Specifikacija1. Tam, kad būtų pripažintas garantuotu tradiciniu gaminiu, žemės ūkio arba maisto produktas turi atitikti produkto specifikaciją.2. Į specifikaciją įtraukiami tokie duomenys:a) 4 straipsnio 2 dalyje nurodytas viena ar keliomis kalbomis parašytas pavadinimas, nurodant, ar registravimo paraišką teikianti gamintojų grupė prašo ar neprašo išimtinės pavadinimo teisės ir ar prašo jai taikyti 13 straipsnio 3 dalies nuostatas.b) pagrindinių žemės ūkio ar maisto produkto fizinių, mikrobiologinių ir organoleptinių savybių aprašymas;c) žemės ūkio ar maisto produktų gamybos metodų, kurių privalo laikytis gamintojai, įskaitant žaliavos pobūdį ir savybes bei naudojamus ingredientus ir paruošimo metodus, aprašymas;d) pagrindiniai savitumą apibūdinantys požymiai, prireikus, naudota kodų sistema;e) pagrindiniai 4 straipsnio 1 dalyje numatyti požymiai, pagrindžiantys produkto tradiciškumą;f) specifinėms savybėms taikomi būtiniausi reikalavimai ir tikrinimo procedūros.7 straipsnis Įregistravimo paraiška1. Teisę kreiptis dėl žemės ūkio arba maisto produkto specifinių savybių įregistravimo turi tik susivienijimai.Paraišką gali bendrai pateikti kelių atskirų valstybių narių ir trečiųjų šalių gamintojų susivienijimai.2. Grupė gali pateikti registravimo paraišką tik savo gaminamiems arba ruošiamiems žemės ūkio ar maisto produktams.3. Įregistravimo paraiškoje nurodoma:a) paraiškos pateikėjo susivienijimo pavadinimas;b) 6 straipsnyje numatyta specifikacija;c) specifines ir tradicines savybes įrodantys dokumentai;d) 15 straipsnyje numatytos (-ų) kontrolės įstaigos (-ų) duomenys.4. Jei gamintojų grupė yra vienoje iš valstybių narių, paraiška pateikiama valstybės narės, kurioje grupė yra įsisteigusi, kompetentingai institucijai.Valstybė narė tinkamais būdais nagrinėja paraišką, siekdama patikrinti jos pagrįstumą ir atitiktį šiam reglamentui.5. 4 dalies 2 pastraipos minimo nagrinėjimo metu valstybė narė vykdo užprotestavimo valstybės lygmeniu procedūrą, užtikrindama, kad apie paraišką būtų tinkamai paskelbta ir būtų numatytas pakankamas laikotarpis, per kurį toje valstybėje įsisteigęs ir teisėtų su įregistravimu susijusių interesų turintis asmuo galėtų įregistravimą užprotestuoti.Valstybė narė nagrinėja gautų užprotestavimo pareiškimų priimtinumą, laikydamasi 9 straipsnio 3 dalies 1 pastraipoje nurodytų kriterijų.6. Jei 4, 5 ir 6 straipsniuose nustatytos sąlygos yra tenkinamos, kompetentinga institucija Komisijai pateikia:- paraiškos pateikėjo susivienijimo pavadinimą,- 6 straipsnyje nurodytą specifikaciją,- 15 straipsnyje numatytos (-ų) kontrolės įstaigos (-ų) duomenis,- valstybės narės pareiškimą, kuriuo patvirtinama, kad gamintojų susivienijimo pateikta paraiška atitinka šio reglamento ir jo taikymo taisyklių reikalavimus.7. Jei paraišką dėl žemės ūkio ar maisto produkto pateikia trečiosios šalies gamintojų susivienijimas, ji siunčiama Komisijai tiesiogiai arba per kompetentingas trečiosios šalies institucijas, ir joje yra pateikiami 3 dalyje išvardyti duomenys.8. Šiame straipsnyje nurodyti dokumentai Komisijai pateikiami viena iš oficialiųjų Bendrijos kalbų arba kartu su patvirtintu vertimu į vieną iš oficialiųjų Bendrijos kalbų.8 straipsnis Komisijos nagrinėjimas1. Komisija nagrinėja paraišką, siekdama patikrinti jos pagrįstumą ir atitiktį šio reglamento sąlygoms.Komisija viešai skelbia pavadinimus, kuriems registruoti yra pateiktos paraiškos, ir jų pateikimo Komisijai datą.2. Kai nustatoma, kad šiame reglamente nustatytos sąlygos yra tenkinamos, Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbia 6 straipsnyje nurodytą specifikaciją ir 15 straipsnyje minimus pareiškėjų grupės ir kontrolės institucijų duomenis.Jei sąlygos netenkinamos, Komisija, laikydamasi 18 straipsnio 3 dalyje nurodytos tvarkos, priima sprendimą registravimo paraišką atmesti.9 straipsnis Užprotestavimas1. Per keturis mėnesius nuo 8 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyto paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, bet kuri kita valstybė narė ar trečioji šalis gali planuojamą įregistravimą užprotestuoti, Komisijai pateikdama tinkamai pagrįstą pareiškimą.2. Fiziniai ar juridiniai asmenys, įsisteigę ar nuolatos gyvenantys ne toje valstybėje narėje, kuri paprašė įregistravimo, arba trečiojoje šalyje, tiesiogiai ir asmeniškai susiję su registravimu, taip pat gali užprotestuoti planuojamą įregistravimą, pateikdami tinkamai pagrįstą pareiškimą.Fiziniai ar juridiniai asmenys, įsisteigę ar nuolatos gyvenantys vienoje iš valstybių narių kompetentingai tos valstybės narės institucijai pateikia užprotestavimo pareiškimą per tokį laikotarpį, kad užprotestavimas atitiktų 1 dalies nuostatas.Fiziniai ar juridiniai asmenys, nuolatos gyvenantys trečiojoje šalyje, užprotestavimo pareiškimą pateikia Komisijai tiesiogiai arba per kompetentingas trečiosios šalies institucijas per 1 dalyje nustatytą laikotarpį.3. Priimtinais laikomi tik laikantis 1 dalyje nustatyto termino Komisijai pateikti užprotestavimo pareiškimai, kurie įrodo, jog:a) yra nesilaikoma 2, 4 ir 5 straipsniuose nurodytų sąlygų;b) arba, jei paraiška atitinka 13 straipsnio 2 dalies nuostatas, tas pavadinimas jau yra teisėtai naudojamas, pripažįstamas ir ekonomiškai reikšmingas kitiems panašiems žemės ūkio arba maisto produktams.Komisija nagrinėja užprotestavimo pareiškimų priimtinumą.Pirmojoje pastraipoje nurodytų kriterijų laikymasis turi būti įrodomas ir vertinamas Bendrijos teritoriniu pagrindu.4. Jei Komisija negauna priimtinų užprotestavimo pareiškimų pagal 3 dalį, ji garantuotą tradicinį gaminį registruoja.Apie įregistravimą skeliama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .5. Jei užprotestavimo pareiškimas yra priimtinas pagal 3 dalį, Komisija suinteresuotąsias šalis kviečia pradėti tam skirtas konsultacijas.Jei suinteresuotosios šalys per šešis mėnesius susitaria, jos Komisijai praneša apie priežastis, leidusias pasiekti susitarimo, įskaitant pareiškėjo ir oponento nuomonę. Jei pagal 8 straipsnio 2 dalį paskelbti duomenys nebuvo iš dalies pakeisti arba padaryti pakeitimai neesminiai, Komisija veikia laikydamasi šio straipsnio 4 dalies. Kitais atvejais ji pradeda naują nagrinėjimą, numatytą 8 straipsnio 1 dalyje.Jei suinteresuotosioms šalims susitarti nepavyksta, Komisija priima sprendimą, laikydamasi 18 straipsnio 3 dalyje numatytos tvarkos, atsižvelgdama į paprastai taikomus nešališkumo principus ir realius painiavos pavojus.Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .6. Šiame straipsnyje nurodyti dokumentai Komisijai pateikiami viena iš oficialiųjų Bendrijos kalbų arba kartu su patvirtintu vertimu į vieną iš oficialiųjų Bendrijos kalbų.10 straipsnis PanaikinimasKomisija gali nuspęsti garantuoto tradicinio gaminio registravimą panaikinti, jei per laikotarpį, kuris turės būti nustatytas, pagal 15 straipsnį nėra pranešama apie tam gaminiui pasirinktą kontrolės instituciją.11 straipsnis Dalinis specifikacijos pakeitimas1. Valstybė narė gali paprašyti iš dalies pakeisti specifikaciją paprašius garantuoto tradicinio gaminio gamintojų susivienijimui, įsisteigusiam jos teritorijoje, arba tokiam susivienijimui, įsisteigusiam trečiojoje šalyje. Pastaruoju atveju prašymas tiesiogiai arba per kompetentingas trečiosios šalies institucijas pateikiamas Komisijai.Prašyme turi būti įrodytas pagrįstas ekonominis interesas ir aprašyti ir pagrįsti prašomi pakeitimai.Dalinio pakeitimo patvirtinimo prašymas pateikiamas laikantis 7 ir 9 straipsniuose numatytos tvarkos. Tačiau, jei yra siūloma padaryti tik neesminius pakeitimus, Komisija nusprendžia dalinius pakeitimus patvirtinti, netaikydama 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnyje nustatytos tvarkos.2. Kompetentingos valstybės narės institucijos užtikrina, kad bet kuris gamintojas arba perdirbėjas, taikantis produkto specifikaciją, kurią yra prašoma iš dalies pakeisti, būtų informuotas apie paskelbimą. Be 9 straipsnio 3 dalyje nurodytų užprotestavimo pareiškimų, priimtinais taip pat gali būti laikomi užprotestavimo pareiškimai, kuriuose įrodomas garantuoto tradicinio gaminio ekonominis gamybos interesas.12 straipsnis Nuorodos ir simbolis1. Nuorodą į garantuotą tradicinį gaminį etiketėse, reklamoje arba su žemės ūkio ar maisto produktais susijusiuose dokumentuose gali naudoti tik tie gamintojai, kurie laikosi specifikacijos reikalavimų.2. Jei žemės ūkio ar maisto produkto etiketėje daroma nuoroda į garantuotą tradicinį gaminį, pagamintą Bendrijos teritorijoje, joje turi būti registruotas gaminio pavadinimas, nuoroda „garantuotas tradicinis gaminys“ arbo jos santrumpa „GTG“ bei jam skirtas Bendrijos simbolis.3. 2 dalyje minimų nuorodų naudoti neprivaloma garantuotų tradicinių gaminių etiketėse už Bendrijos teritorijos ribų.13 straipsnis Su registruotu pavadinimu susijusios taisyklės1. Nuo 9 straipsnio 4 dalyje nustatytos paskelbimo dienos 3 straipsnyje nurodytame registre įrašytas pavadinimas gali būti naudojamas identifikuojant žemės ūkio arba maisto produktus, kurie yra garantuoti tradiciniai gaminiai pagal specifikaciją, tik laikantis 12 straipsnyje numatytos tvarkos. Tačiau produktų, neatitinkančių specifikacijų, etiketėse galima toliau naudoti įregistruotus pavadinimus, tačiau kartu naudoti nuorodą „garantuotas tradicinis gaminys“, jos santrumpą „GTG“ ir atitinkamą Bendrijos simbolį neleidžiama.2. Tačiau garantuotų tradicinių gaminių pavadinimai gali būti įregistruoti, nustatant išimtinę jų naudojimo teisę žemės ūkio ar maisto produktams, atitinkantiems paskelbtą specifikaciją, jei gamintojų susivienijimas to paprašo registravimo paraiškoje ir vykdant 9 straipsnyje numatytą tvarką nepaaiškėja, kad tas pavadinimas yra teisėtai naudojamas, pripažįstamas ir ekonomiškai reikšmingas kitiems panašiems žemės ūkio arba maisto produktams. Nuo 9 straipsnio 4 dalyje nustatyto paskelbimo dienos naudoti pavadinimo panašių žemės ūkio ar maisto produktų, neatitinkančių paskelbtos specifikacijos, etiketėse negalima, net nenaudojant nuorodos „garantuotas tradicinis gaminys“, jos santrumpos „GTG“ ir atitinkamo Bendrijos simbolio.3. Jei prašoma pavadinimą įregistruoti tik viena kalba, gamintojų susivienijimas gali specifikacijoje numatyti, kad produktą parduodant etiketėje būtų nurodytas ne tik jo pavadinimas originalo kalba, bet ir kitomis kalbomis būtų nurodyta, kad produktas yra pagamintas, laikantis pareiškėjo regiono, valstybės narės ar trečiosios šalies tradicijų.14 straipsnis Kontrolės sistema1. Valstybės narės užtikrina, kad Reglamente (EB) Nr. 882/2004 numatyta kontrolės sistema būtų taikoma ūkio subjektams, kuriems taikomos šio reglamento nuostatos.2. Valstybės narės įtraukia ūkio subjektus, kuriems taikomos šio reglamento nuostatos, į Reglamento (EB) Nr. 882/2004 41, 42 ir 43 straipsniuose nurodytus daugiamečius nacionalinius kontrolės planus ir į to reglamento 44 straipsnyje nurodytas metines ataskaitas.3. Pagal Reglamento (EB) Nr. 882/2004 4 straipsnį valstybės narės paskiria kompetentingas institucijas, konkrečiai atsakingas už su šiuo reglamentu susijusios kontrolės sistemos taikymą.15 straipsnis Ūkio subjektų kontrolė dėl specifikacijų laikymosi1. Siekdama prieš produkto pateikimą į rinką patikrinti, kaip atitinkami ūkio subjektai laikosi specifikacijų, 14 straipsnio 3 dalyje nurodyta kompetentinga institucija gali paskirti vieną ar daugiau oficialių kontrolės įstaigų ar pavesti minėtą kontrolę atlikti vienai ar kelioms privačioms kontrolės įstaigoms.Remiantis 7 straipsnio 3 dalies d punktu, įregistravimo paraiškoje nurodoma viena ar kelios įstaigos, kontroliuosiančios aptariamus žemės ūkio ar maisto produktus.Jei produktai yra gaminami trečiojoje šalyje, įregistravimo paraiškoje nurodoma viena ar kelios valstybinės ar privačios įstaigos, kontroliuosiančios pirmoje pastraipoje nurodytus produktus.2. 1 dalyje minimos privačios kontrolės įstaigos yra įgaliotos pagal EN 45011 ar kitą lygiavertį standartą.3. Pirmoje dalyje nurodytoms valstybinėms ar privačioms kontrolės įstaigoms turi būti suteikti įgaliojimai užtikrinti, kad būtų laikomasi šio reglamento, įskaitant prireikus nuobaudų taikymą, jeigu jos nustatys, kad garantuotu tradiciniu gaminiu laikomas žemės ūkio ar maisto produktas neatitinka specifikacijoje nustatytų reikalavimų.4. Kiekviena valstybė narė Komisijai praneša 14 straipsnio 3 dalyje nurodytos kompetentingos institucijos, 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytų paskirtų oficialių kontrolės įstaigų ir įgaliotų privačių kontrolės įstaigų pavadinimus ir kontaktinius duomenis, jų atitinkamą kompetenciją ir visus šių duomenų pakeitimus.Trečiųjų šalių gamintojai, jų susivienijimas, arba jei tokio nėra, gamintojas tiesiogiai arba per kompetentingas trečiosios šalies institucijas Komisijai pateikia pirmoje pastraipoje nurodytus duomenis.Komisija viešai skelbia pirmoje ir antroje pastraipose nurodytus duomenis, kurie yra reguliariai atnaujinami.5. Valstybės narės priima reikalingas priemones siekdamos užtikrinti, kad ūkio subjektas, kuris laikosi šio reglamento nuostatų, galėtų būti tikrinamas šiame straipsnyje nurodytų įstaigų.6. Šiame straipsnyje nurodytos kontrolės išlaidas padengia tikrinami ūkio subjektai.16 straipsnis Gamintojų pranešimas kontrolės įstaigai1. Bet kuris valstybės narės gamintojas, nors ir priklausantis pirminę paraišką teikusiam gamintojų susivienijimui, planuojantis pradėti gaminti garantuotą tradicinį gaminį, per tinkamą laikotarpį apie tai praneša valstybės narės, kurioje jis yra įsisteigęs, paskirtai kontrolės tarnybai ar įstaigai, nurodytai 14 straipsnio 3 dalyje minimos kompetentingos institucijos.2. Bet kuris trečiosios šalies gamintojas, nors ir priklausantis pirminę paraišką teikusiam gamintojų susivienijimui, planuojantis pradėti gaminti garantuotą tradicinį gaminį, per tinkamą laikotarpį apie tai praneša kontrolės tarnybai ar įstaigai, kurią gali nurodyti gamintojų susivienijimas arba kompetentinga trečiosios šalies institucija.3. Prieš produktą pateikiant į rinką, paskirta kontrolės institucija arba organizacija užtikrina, kad gamintojas laikosi paskelbtos informacijos.17 straipsnis Apsauga1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti teisinę apsaugą nuo piktnaudžiavimo „garantuoto tradicinio gaminio“ nuoroda ir atitinkamu Bendrijos simboliu arba nuo jų klaidinančio naudojimo, taip pat nuo pavadinimų, įregistruotų ir paskirtų pagal 13 straipsnį, imitacijos.2. Įregistruoti pavadinimai saugomi nuo bet kokios visuomenę klaidinti galinčios veiklos, įskaitant tuos atvejus, kai daroma užuomina, kad žemės ūkio arba maisto produktas yra Bendrijos pripažįstamas garantuotas tradicinis gaminys.3. Valstybės narės imasi visų tinkamų priemonių užtikrinti, kad šalies mastu naudojami prekiniai apibūdinimai nebūtų painiojami su pagal 13 straipsnio 2 dalį įregistruotais ir paskirtais pavadinimais.18 straipsnisNuolatinis garantuotų tradicinių gaminių komitetas1. Komisijai padeda nuolatinis garantuotų tradicinių gaminių komitetas, sudarytas iš valstybių narių atstovų, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai.Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra trys mėnesiai.3. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 7 straipsniai.Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas laikotarpis - trys mėnesiai.4. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles.19 straipsnis Taikymo taisyklės ir pereinamojo laikotarpio nuostatos1. Išsamios šio reglamento įgyvendinimo taisyklės priimamos 18 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka. Jos visų pirma apima:a) taisykles, susijusias su informacija, kuri turi būti pateikta 6 straipsnio 2 dalyje nurodytoje specifikacijoje;b) taisykles dėl valstybėse narėse ar atskirose trečiosiose šalyse įsisteigusių gamintojų susivienijimų pagal 7 straipsnio 1 dalį registravimo paraiškų pateikimo;c) taisykles dėl 7 straipsnio 3 dalyje nurodytų registravimo paraiškų, 7 straipsnio 7 dalyje nurodytų registravimo paraiškų ir 11 straipsnyje nurodytų dalinio pakeitimo paraiškų pateikimo Komisijai;d) taisykles dėl 3 straipsnyje nurodyto garantuotų tradicinių gaminių registro;e) taisykles, susijusias su 9 straipsnyje nurodytu užprotestavimo pateikimu, įskaitant reikalingas konsultacijas tarp suinteresuotųjų šalių;f) taisykles dėl garantuoto tradicinio gaminio įregistravimo panaikinimo, nurodyto 10 straipsnyje;g) taisykles, susijusias su 12 straipsnyje minimomis nuorodomis ir simboliais;h) taisykles, susijusias su neesminiu 11 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje nurodytų pataisų pobūdžiu;i) lygiaverčius standartus kontrolės įstaigoms, nurodytus 15 straipsnio 2 dalyje;j) taisykles dėl kontrolės, kaip ūkio subjektai laikosi specifikacijų, sąlygų, nurodytų 15 straipsnyje.2. Pavadinimai, kurie šio reglamento įsigaliojimo dieną jau yra įregistruoti pagal Reglamentą (EEB) Nr. 2082/92, automatiškai įtraukiami į 3 straipsnyje nurodytą registrą. Jų specifikacijos yra laikomos 6 straipsnio 1 dalyje nurodytomis specifikacijomis.3. 18 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka Komisija priima reglamentą, užtikrinantį Reglamente (EEB) Nr. 2082/92 nustatytų taisyklių pakeitimą per tam tikrą laikotarpį šiame reglamente numatytomis taisyklėmis. Šiame reglamente nustatomos procedūros, kurios leis veiksmingai išnagrinėti pagal Reglamentą (EEB) Nr. 2082/92 pateiktas ir dar neišnagrinėtas įregistravimo paraiškas. Šiomis procedūromis paraiškų pateikėjai taip pat gali būti įpareigoti pateikti papildomos informacijos per laikotarpį, kuris bus nustatytas.20 straipsnis MokesčiaiValstybės narės gali reikalauti mokėti administravimo mokestį, skirtą padengti administravimo išlaidas, patirtas nagrinėjant pagal šį reglamentą teikiamas įregistravimo paraiškas, užprotestavimo pareiškimus, dalinio pakeitimo paraiškas ir panaikinimo paraiškas.21 straipsnisReglamentas (EEB) Nr. 2082/92 yra panaikinamas.Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir aiškinamos pagal II priede pateiktą koreliacijos lentelę.22 straipsnisŠis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .Tačiau 12 straipsnio 2 dalies nuostatos taikomos nuo 2007 m. gegužės 1 d.Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.Priimta Briuselyje,Tarybos varduPirmininkasI PRIEDAS1 straipsnio 1 dalies b punkte minimi maisto produktai- Alus,- šokoladas ir kiti maisto produktai, kuriose yra kakavos,- konditerijos gaminiai, duona, pyragaičiai, pyragai, sausainiai ir kiti kepiniai,- tešlos gaminiai, virti arba nevirti, įdaryti arba neįdaryti,- paruoštas maistas, vartojamas pašildytas,- paruošti pagardų padažai,- sriubos arba sultiniai,- gėrimai, pagaminti iš augalų ekstraktų,- ledai ir šerbetai.2 PRIEDASKORELIACINė LENTELėReglamentas (EEB) Nr. 2082/92 | Šis reglamentas |1 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa | 1 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa |1 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa | 1 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa |1 straipsnio 2 ir 3 dalys | 1 straipsnio 2 ir 3 dalys |2 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa | 2 straipsnio 2 dalies a punktas |2 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa | 2 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa |2 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa | 2 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa |2 straipsnio 2 dalies pirmasis sakinys | 2 straipsnio 1 dalies d punktas |2 straipsnio 2 dalies antrasis sakinys | 2 straipsnio 2 dalies ketvirtoji pastraipa |2 straipsnio 3 dalis | 2 straipsnio 1 dalies c punktas |– | 2 straipsnio 1 dalies b punktas |– | 2 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa |3 straipsnis | 3 straipsnis |4 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa | 4 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa |4 straipsnio 2 dalis | 4 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa |5 straipsnio 1 dalis | 4 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa |5 straipsnio 2 dalis | 4 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa |5 straipsnio 3 dalis | 4 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos pirmasis sakinys |5 straipsnio 4 dalis | 4 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos antrasis sakinys |– | 5 straipsnis |6 straipsnio 1 dalis | 6 straipsnio 1 dalis |6 straipsnio 2 dalis | 6 straipsnio 2 dalis |7 straipsnio 1 dalis | 7 straipsnio 1 dalis |– | 7 straipsnio 2 dalis |7 straipsnio 3 dalis | 7 straipsnio 6 dalis |– | 7 straipsnio 7 ir 8 dalys |7 straipsnio 2 dalis | 7 straipsnio 3 dalis |– | 7 straipsnio 4 ir 5 dalys |– | 8 straipsnio 1 dalis |8 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa | – |8 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa | 8 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa |8 straipsnio 2 dalis | – |8 straipsnio 3 dalis | 9 straipsnio 1 ir 2 dalys |– | 9 straipsnio 3 dalis |9 straipsnio 1 dalis | 9 straipsnio 4 dalis |9 straipsnio 2 dalis | 9 straipsnio 5 dalis |10 straipsnis | 10 straipsnis |11 straipsnio 1 dalis | 11 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa |11 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa | 11 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa |– | 11 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa |11 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa | 11 straipsnio 2 dalis |11 straipsnio 3 ir 4 dalys | – |12 straipsnis | 19 straipsnio 1 dalies g punktas |13 straipsnio 1 dalis | 13 straipsnio 1 dalis |13 straipsnio 2 dalis | 13 straipsnio 2 dalis |– | 13 straipsnio 3 dalis |14 straipsnis | 14 ir 15 straipsniai |15 straipsnio 1 dalis | 12 straipsnio 1 dalis |– | 12 straipsnio 2 ir 3 dalys |15 straipsnio 2 dalis | 16 straipsnio 1 dalis |15 straipsnio 3 dalis | 16 straipsnio 3 dalis |16 straipsnis | – |17 straipsnis | 17 straipsnio 1 ir 2 dalys |18 straipsnis | 17 straipsnio 3 dalis |19 straipsnis | 18 straipsnis |20 straipsnis | 19 straipsnis |21 straipsnis | – |– | 21 straipsnis |22 straipsnis | 22 straipsnis |Priedas | I priedas: |– | II priedas |[1] OL C ..., [.data..], p. ... .[2] OL L 208, 1992 7 24, p. 9. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 806/2003 (OL L 122, 2003 5 16, p. 1).[3] OL L 168, 1993 7 1, p. 35. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2167/2004 (OL L 371, 2004 12 18, p. 8).[4] OL L 109, 2000 5 6, p. 29. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/89/EB (OL L 308, 2003 11 25, p. 15).[5] OL L 165, 2004 4 30, p. 1. Pataisyta versija OL L 191, 2004 5 28, p. 1.[6] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.[7] OL L 204, 1998 7 21, p. 37.


type: caselaw

text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/43
 Sag anlagt den 14. november 2008 — Ryanair mod Kommissionen
 (Sag T-499/08)
 (2009/C 32/83)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ryanair Ltd (Dublin, Irland) (ved lawyers E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 I overensstemmelse med artikel 230 EF og 231 EF fastslås det, at Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på aktindsigt i de dokumenter, som sagsøgeren ved anmodning af 25. juni 2008 begærede at få aktindsigt i, er ugyldig, og at Kommissionens beslutning af 23. oktober 2008 om afslag på aktindsigt i samme dokumenter er ikke-eksisterende.
 —
 Subsidiært fastslås det i overensstemmelse med artikel 230 EF og 231 EF, at Kommissionens beslutning af 23. oktober 2008 om afslag på aktindsigt i de dokumenter, som sagsøgeren ved anmodning af 25. juni 2008 begærede at få aktindsigt i, er ugyldig.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen.
 —
 Der træffes sådanne yderligere foranstaltninger, som Retten måtte finde passende.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har med dette søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på sagsøgerens anmodning i henhold til forordning nr. 1049/2001 (1) om aktindsigt i dokumenter vedrørende statsstøtteprocedurer i forhold til den påståede statsstøtte, som skulle være tildelt gennem en aftale med det selskab, der driver Pau Lufthavn. Den pågældende beslutning blev efterfulgt af en udtrykkelig beslutning af 23. oktober 2008. I nærværende sag nedlægger sagsøgeren subsidiær påstand om annullation af den udtrykkelige beslutning.
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-494/08, Ryanair mod Kommissionen.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


type: other

text:
Ülalpidamine või elatise maksmine on kohustus toetada ülalpidamist saama õigustatud isikut elamiskulude kandmisel. Ülalpidamiskohustus tuleneb veresugulusest, hõimlusest ja (eelnenud) abielusuhtest.
 Isikud, kes on kohustatud maksma elatist teisele isikule:
 – vanemad oma lastele
 – lapsed oma vanematele
 – lahutatud abikaasa endisele abikaasale (endised registreeritud partnerid)
 Ülalpidamiskohustus, mis kehtib abikaasade vahel abielu jooksul, jätkub pärast abielu lõppemist. Kohus võib abielulahutuse otsuses või hilisemas otsuses mõista ühelt endiselt abikaasalt välja elatise teise endise abikaasa nõudmisel viimase kasuks, kui tollel ei ole piisavat sissetulekut enda elamiskulude kandmiseks (ja kui võib põhjendatult eeldada, et ta ei ole suuteline seda hankima). Sellise elatise määramisel võtab kohtunik arvesse ühe endise abikaasa vajadusi ja teise endise abikaasa (rahalisi) võimalusi. Mõju võivad avaldada ka mitterahalised tegurid, näiteks abielu või kooselu kestus. Kui kohus ei ole ülalpidamiskohustuse kestust piiranud, lõpeb see automaatselt 12 aasta möödumisel. Kohus võib seda perioodi pikendada ülalpidamist taotlenud endise abikaasa nõudmisel, kui viimane on majanduslikult eriti rasketes tingimustes. Lühiajalise (kuni viieaastase) lastetu abielu järgne ülalpidamiskohustus kehtib põhimõtteliselt sama kaua kui abielu.
 Eespool esitatu kehtib ka endiste registreeritud partnerite ülalpidamiskohustuse suhtes.
 Endised abikaasad võivad sõlmida ülalpidamiskohustuse suhtes kohtuvälise kokkuleppe. See pannakse tavaliselt kirja abielulahutuse lepingusse. Praktikas kinnitab selle lepingu kohus abielulahutuse otsuses. Sedalaadi kinnitus annab ülalpidamist saama õigustatud isikule suurema õiguskindluse.
 Muud ülalpidamiskohustuse liigid
 Abikaasad / registreeritud partnerid
 Abikaasad ja registreeritud partnerid peavad mõlemad kandma majapidamiskulusid, välja arvatud erandlikel asjaoludel. Nad võivad selles küsimuses abielueelses või partnerluslepingus teisiti kokku leppida.
 Lapse bioloogiline isa / lapse ema elukaaslane
 Lapse bioloogiline isa on kohustatud maksma elatist lapsele, kelle ta on sigitanud (kuid ei ole omaks võtnud) senikaua, kuni lapsel puudub seaduslik sugulussuhe selle või mõne teise mehega (teisisõnu, kuni tal puudub seaduslik isa). Sama kohustus lasub lapse ema elukaaslasel, kes on andnud nõusoleku toiminguks, mille tulemusena võidakse laps eostada.
 Ühine isikuhooldusõigus
 Lapse isikuhooldusõigusega isikul, kes ei ole lapsevanem, on ühiselt koos lapsevanemaga lapse ülalpidamiskohustus (BW artikkel 1:253 jj). Ülalpidamiskohustus kestab kuni lapse 21. sünnipäevani, mil ühine isikuhooldusõigus lõpeb lapse täisealiseks saamise tõttu.
 Üldiselt kehtib ülalpidamiskohustus üksnes juhul, kui selleks õigustatud isik vajab abi. Isikut käsitatakse abivajavana, kui tal on enda toimetulekuks ebapiisav sissetulek ja kui võib põhjendatult eeldada, et ta ei ole suuteline seda hankima.
 Selle eeskirja erandiks on lapsevanema ja bioloogilise isa ülalpidamiskohustus oma alaealise lapse ja noore täiskasvanu (kuni 21 aasta vanuseni) suhtes. Sellistel juhtudel kehtib ülalpidamiskohustus isegi siis, kui õigustatud isik abi ei vaja.
 Vanemad peavad tasuma alla 18aastaste laste (alaealiste) eest hoolitsemise ja nende kasvatamise kulud. See puudutab elamis- ja muid kulusid, mis kaasnevad lapse kasvatamisega, näiteks haridus- ja vaba aja tegevuse kulud. Vanemad on kohustatud tasuma hoolitsemis- ja kasvatamiskulud vastavalt oma varalisele olukorrale. See kohustus kehtib ka juhul, kui lapsel on endal vara ja/või sissetulek.
 Vanemad on kohustatud tasuma 18-, 19- ja 20aastaste laste („noorte täiskasvanute“) elamis- ja hariduskulud. Elamis- ja hariduskulusid käsitatakse samas tähenduses nagu lapseealiste eest hoolitsemise ja nende kasvatamise kulusid. Selline ülalpidamiskohustus sõltub ülalpidamist saama õigustatud isiku vajadustest.
 Selles vanuses laste suhtes kehtib niisugune laiendatud ülalpidamiskohustus ka juhul, kui neil on töö või vara või nad on abielus. Vajatava elatise suuruse määrab siiski lapse enda sissetuleku suurus.
 21aastaste ja vanemate laste puhul lasub vanematel ülalpidamiskohustus üksnes juhul, kui laps vajab abi ega ole ise võimeline enda eest hoolitsema. See on nii näiteks juhul, kui laps on füüsilise või vaimse puudega.
 Ülalpidamiskohustuslase makstava elatise suuruse võivad pooled ise kokku leppida ja kirja panna lepingusse või see määratakse kindlaks kohtuotsusega.
 Abielulahutuse menetlustes peab kohus sageli tegema otsuse ka endise abikaasa või lapse ülalpidamise kohta.
 Ei, avalduse peab esitama ülalpidamist saama õigustatud isiku advokaat. Ülalpidamist saama õigustatud isikutel ei ole lubatud esitada avaldust ilma advokaadita. Alaealist last esindab tema seaduslik esindaja (tavaliselt lapsevanem).
 Eristada tuleb rahvusvahelist kohtualluvust (kas Madalmaade kohus on pädev?) ja riigisisest kohtualluvust (milline Madalmaade kohus on pädev?).
 Rahvusvaheline kohtualluvus Euroopa Liidus
 Mis puudutab Madalmaade kohtu rahvusvahelist kohtualluvust, siis Euroopa Liidus kohaldatakse Brüsseli I määrust. See sisaldab kohtualluvuse eeskirju elatisnõuete puhul.
 Vastavalt selle määruse artiklile 2 kaebab ülalpidamist saama õigustatud isik (hageja) Madalmaades elava ülalpidamiskohustuslase (kostja) üldreeglina Madalmaade kohtusse.
 Brüsseli I määrus sisaldab ülalpidamiskohustuse kohta ka alternatiivset eeskirja. Artikli 5 lõikes 2 täpsustatakse, et liikmesriigi territooriumil elavale kostjale võib saata kutse ilmuda kohtusse teises liikmesriigis:
 kus on ülalpidamist saama õigustatud isiku elukoht alaline või peamine elukoht
 või kui elatisnõue on lisanõue, mis esitatakse seoses perekonnaõiguse kohase perekonnaseisu puudutava nõudega, s.o abielu lahutavale või lapse põlvnemist otsustavale kohtunikule kohtus, mis on pädev seda menetlema, välja arvatud juhul, kui nimetatud kohtualluvuse aluseks on üksnes ühe poole kodakondsus.
 Esimese taande kohaselt võib ülalpidamist saama õigustatud isik, kelle elukoht on Madalmaades, lasta kutsuda ülalpidamiskohustuslase, kelle elukoht on näiteks Prantsusmaal, Madalmaade kohtusse, millel on rahvusvaheline kohtualluvus vastavalt määruse artikli 5 lõikele 2. Pädevaks kohtuks on taotleja elukohajärgne kohus.
 Lisaks on seoses ülalpidamiskohustusega Euroopa Liidus alates 18. juunist 2011 kehtinud nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes.
 Ülalpidamiskohustuse määruse kohtualluvuse eeskirjad kattuvad suuresti Brüsseli I määruse eeskirjadega. Üldiselt on ülalpidamiskohustusega seonduvate kohtuasjade korral pädevus kostja või ülalpidamist saama õigustatud isiku alalise elukoha järgsel kohtul. Vastupidiselt Brüsseli I määrusele ei ole ülalpidamiskohustuse määruse kohaldamiseks nõuet, et kostja alaline elukoht asuks liikmesriigi territooriumil.
 Rahvusvaheline kohtualluvus väljaspool Euroopa Liitu
 Mis puudutab Madalmaade kohtu rahvusvahelist kohtualluvust väljaspool Euroopa Liitu, siis kehtib järgmine. Kui kostja (kas ülalpidamiskohustuslane või ülalpidamist saama õigustatud isik) elab väljaspool Euroopa Liitu, ei kohaldata eespool nimetatud Brüsseli I määrust ning Madalmaade kohtu pädevus määratakse tsiviilkohtumenetluse seadustiku alusel (Wetboek van Burgerlijke rechtsvordering). Seega on Madalmaade abielulahutustega tegelev kohus pädev tegema esialgseid otsuseid abielulahutuse või sellega kaasnevate nõuete kohta, näiteks elatise määramine või abieluaegse ühise kodu jätkuv kasutamine. Järelikult on Madalmaade kohus pädev tegema otsuseid eraldiseisva elatisetaotluse puhul, kui hageja või avalduses märgitud üks või mitu asjaomast poolt elab/elavad Madalmaades või kui asi on muul põhjusel piisavalt seotud Madalmaade õigusruumiga, kui kokku on lepitud Madalmaade kohtu pädevuses või kui asjaomane pool ilmub menetluse käigus kohtusse ega esita vastuväidet pädevuse puudumise kohta.
 Riigisisene kohtualluvus
 Kui käsitleda Madalmaade kohtu riigisisest kohtualluvust, siis kehtib kohtu liigiga (esimese astme kohus, apellatsioonikohus, Madalmaade Ülemkohus) seoses eeskiri, et ülalpidamisjuhtumites on pädev esimese astme kohus. See, milline esimese astme kohus on pädev, määratakse kindlaks tsiviilkohtumenetluse seadustikus. Pädevaks esimese astme kohtuks on kas hageja (hagejatest ühe) elukohajärgne esimese astme kohus või avalduses märgitud asjaomas(t)est pool(t)est ühe elukohajärgne kohus või kui ühel neist pooltest elukoht puudub, siis ühe poole tegeliku elukoha järgne kohus.
 Elatise väljamõistmise, muutmise või lõpetamise avalduse peab esitama advokaat. Advokaat esindab hagejat kohtuistungil. Advokaatide nimed ja aadressid asuvad riikliku advokatuuri veebilehel.
 Pöörduda võib ka pereadvokaatide ja abielulahutuse lepitajate seltsi poole, mille liikmed on muu hulgas spetsialiseerunud abielulahutuse ja ülalpidamise küsimustele. Samuti on nad pädevad abielulahutuse lepitusmenetluses ja kõiges, mis sellega kaasneb.
 Kohtumenetluses tuleb kanda kohtumõistmisega seotud kulud. Seda tehakse kohtulõivu tasumisega. Lisanduvad veel advokaadi- ja kohtutäiturikulud.
 Kui menetluspool ei ole võimeline tasuma advokaadikulusid (täies ulatuses), võib tal teatud tingimustel olla õigus saada õigusabi. Seda nimetatakse õigusabijuhtumiks. Osa kuludest tasub valitsus ja menetluspoolel on omaosalus. Selle suurus sõltub menetluspoole sissetulekust ja rahalistest vahenditest. Menetlusabi annab õigusabi nõukogu. Menetluspool peab esitama õigusabitaotluse nõukogule kohtualluvuse piirkonnas (= apellatsioonikohtu kohtualluvuses), kus on advokaadibüroo asukoht. Praktikas koostab taotluse sageli advokaat, kui tema poole on juba enne õigusabitaotluse esitamist pöördutud.
 Lisaks tuleb esitada sissetuleku ja varade aruanne (mille saab elukohajärgsest kohaliku omavalitsuse asutusest). See aruanne tuleb koos taotlusega saata õigusabi nõukogule, kes uurib, kas menetluspoolel on õigus saada õigusabi. Kui see on tõesti nii, väljastatakse tõend õigusabi saamise õiguse kohta. Sellisel juhul vähendatakse ka kohtulõivu.
 Õigus saada õigusabi kehtib ka rahvusvaheliste vaidluste puhul, st kui hageja viibib väljaspool Madalmaid. See on sätestatud Euroopa piiriüleste vaidluste õigusabi direktiivis. Õigusabi on võimalik taotleda õigusabi seaduse (Wet op de rechtsbijstand) artiklite 23A kuni 23K põhjal Haagis asuva õigusabi nõukogu kaudu, kasutades direktiivile lisatud tüüpvormi, mis kehtib kõikides liikmesriikides.
 Vajaduse korral võib õigusabi nõukogu pakkuda abi advokaadi valimisel. Nõukogu aadress on antud küsimuse 14.2 vastuses.
 Kohtuotsuses võtab kohus arvesse elatist taotleva või saava isiku vajadusi ja elatist maksma kohustatud või maksva isiku vahendeid (rahalisi allikaid). Vajadused ja vahendid on suhtelised mõisted. Kohtul on teatav vabadus teha otsus iga üksikjuhtumi asjaolude põhjal. Selleks on kohtunikud välja töötanud juhised (nn Trema-standardid), kuigi need ei ole kohtule siduvad.
 Kohtuotsuse jaoks on olulised järgmised tulud ja kulud:
 sissetulek töökohast,
 sissetulek teisest töökohast,
 stipendiumid,
 hüvitised,
 (all)üüritulu,
 intress ja muud varaga seotud tulud,
 ühises majapidamises elavate teiste isikute osalus majapidamiskulude katmisel,
 olemasolevad võimalused sissetuleku suurendamiseks (isiku teenimisvõime),
 varade aruanne,
 üürimaksed,
 hüpoteeklaenu tagasimaksed, intress ning püsikulud. Siia tuleb märkida ka veel maksmata hüpoteeklaenu osa,
 kindlustuspoliisid,
 vajalikud korrapärased sõidukulud,
 rahalised kohustused muude isikute suhtes,
 ülalpidamist saama õigustatud isiku ja/või tema pereliikmete kulud eriarstiabile,
 sissetuleku saamisega kaasnevad kulud,
 võlaaruanded.
 Seadusjärgne indekseerimine
 Justiitsministeerium määrab igal aastal kindlaks protsendimäära, mille alusel kohtu välja mõistetud või kokkuleppel makstavat elatist seaduse alusel suurendatakse. Selle protsendimäära tõstmise arvutamisel võtab justiitsministeerium arvesse palkade muutumist äriringkonnas, valitsuses ja teistes sektorites. Kasvumäär avaldatakse väljaandes Staatscourant [Madalmaade valitsuse ametlik väljaanne].
 Sellise elatiste automaatse kohandamise puhul kehtib mitu erandit. Nii menetluspooled kui ka kohus võivad eirata seadusjärgset indekseerimist või luua muu indekseerimismeetodi.
 Endiste abikaasade puhul makstakse elatist vahetult ülalpidamist saama õigustatud isikule. Alaealiste laste puhul makstakse kohtu välja mõistetud elatis vahetult sellele vanemale (või eestkostjale), kes lapse eest hoolitseb.
 Kui ülalpidamiskohustus on kehtestatud kohtuotsuse alusel ja ülalpidamiskohustuslane ei maksa lapsele ja/või partnerile elatisraha, võib selle kohustuse täitmisele pöörata Rotterdamis asuva riikliku elatismaksete sissenõudmise büroo (the National Bureau for the Collection of Maintenance Payments, LBIO) kaudu. Kohustuse võib täitmisele pöörata ka kohtutäitur. Kui kohtuotsust ei ole, tuleb asi anda kohtusse. Selleks tuleb võtta advokaat.
 Hüvitiste või töötasu arestimisel tuleb võtta arvesse arestivaba sissetuleku miinimumi. Igakuise elatise maksmise aegumistähtaeg on viis aastat. Kui on olemas kohtuotsus, milles on dokumenteeritud võlgnetavad summad, st kui kindel summa on faktiliselt kindlaks määratud, on aegumistähtaeg kakskümmend aastat. Nõude aegumise vältimiseks tuleb aegumistähtaeg peatada.
 Kui võlgu ollakse lapse ja/või partneri elatismaksed, on selleks ametiasutuseks riiklik elatismaksete sissenõudmise büroo (LBIO).
 Selleks peab ülalpidamist saama õigustatud isik andma LBIO-le volituse. Vajaduse korral võib LBIO jätkata sissenõudmist täitmisele pööramise vahendite abil. Näiteks võib LBIO arestida ülalpidamiskohustuslase töötasu, hüvitised või kinnis-/vallasvara.
 LBIO teenuste kasutamine on ülalpidamist saama õigustatud isikule tasuta, kui mõlema poole elukoht on Madalmaades. Sissenõudmistaotluse saamisel püütakse kõigepealt sissenõudmisega kaasnevaid kulusid vältida kiirlepitamise ja/või selgituse andmise abil. See on tulemuslik peaaegu kolmveerandil juhtudest. Kui aga LBIO võtab sissenõudmise enda peale, peab ülalpidamiskohustuslane tasuma LBIO sissenõudmiskulud. LBIO võtab sissenõudmise eest lisatasu. See moodustab 15% igakuisest võlgnetavast summast ja võlgnetavast elatisest. Samuti nõutakse võlgnikult sisse täitmiskulud.
 Ehkki LBIO on valitsusasutus, ei tee ta elatise ettemakseid. Seda võib teha valitsus lapse elatise või õigusabi puhul.
 LBIO ülesannete hulka kuulub ka elatise rahvusvaheline sissenõudmine. Need ülesanded tulenevad õigusnormidest ja konventsioonidest, mille osalisriigiks Madalmaad on.
 Madalmaad on 20. juunil 1956 New Yorgis sõlmitud ÜRO välisriigist ülalpidamise taotlemise konventsiooni osalisriik. See konventsioon käsitleb vastastikust õigusabi, mille eesmärk on lihtsustada elatise taotlemist rahvusvahelistes juhtumites. Selleks on konventsiooniga kehtestatud edastus- ja vastuvõtuasutuste süsteem, mis abistavad ülalpidamist saama õigustatud isikut elatisnõuete täitmisele pööramisel. Madalmaades on edastus- ja vastuvõtuasutuseks LBIO.
 Igaüks, kelle elukoht on Madalmaades ja kellel on raskusi elatise sissenõudmisega ülalpidamiskohustuslaselt, kelle elukoht on välismaal (st New Yorgi konventsiooni osalisriigis), võib tugineda New Yorgi konventsioonile. See konventsioon käsitleb nii lapse kui ka partneri ülalpidamist.
 Alates 1. augustist 2014 kehtib Euroopa Liidu ja teiste osalisriikide (välja arvatud Taani) vahel laste ja teiste pereliikmete elatise rahvusvahelise sissenõudmise 23. novembri 2007. aasta konventsioon. Peale ELi liikmesriikide kehtib konventsioon ka Albaanias, Bosnias ja Hertsegoviinas, Norras ja Ukrainas. ELi liikmesriikide vaheliste suhete puhul on ülimuslik ülalpidamiskohustuse määrus (EÜ) nr 4/2009.
 Haagi ülalpidamiskohustuste konventsiooni kohaldatakse alla 21aastaste laste suhtes. Seda saab laiendada nii, et hõlmatud oleksid teised pereliikmed, kui mõlemad asjaomased osalisriigid võtavad vastu sellekohase deklaratsiooni.
 LBIO teenuste kasutamiseks tuleb esitada taotlusvorm elatise rahvusvahelise sissenõudmise kohta. Vormi saab alla laadida LBIO veebisaidilt.
 Ülesanded, mida LBIO ja välismaised asutused ise täidavad seoses New Yorgi konventsiooni ja USAga sõlmitud lepinguga, on põhimõtteliselt tasuta. Kulud võivad tekkida välismaal toimuva kohtumenetluse või elatise sissenõudmise tõttu.
 Lapse ja partneri elatis:
 Õigusabi:
 Telefon: +31 703701414
 Rahvusvaheliste juhtumite õigusabi:
 Telefon: 0031 (0)88 787 1320
 Välismaal elava ülalpidamist saama õigustatud isiku taotlusel nõuab LBIO elatise sisse ka Madalmaades elavalt ülalpidamiskohustuslaselt. Kui ülalpidamist saama õigustatud isik, kelle asukoht on muus liikmesriigis, soovib sisse nõuda elatist ülalpidamiskohustuslaselt, kelle elukoht on Madalmaades, saab ta tugineda konventsiooni süsteemile. Ülalpidamist saama õigustatud isik peab esitama taotluse Madalmaade vastuvõtuasutusele (LBIO-le). Seejärel võtab vastuvõtuasutus vajalikud meetmed elatise sissenõudmiseks.
 Kontaktandmete leidmiseks vt vastus küsimusele 14.2.
 Kohtumenetluses tuleb kanda kohtumõistmisega seotud kulud. Selleks on kohtulõiv. Lisanduvad veel advokaadi- ja kohtutäiturikulud. Kui menetluspool ei ole võimeline tasuma advokaadikulusid (täies ulatuses), võib tal teatud tingimustel olla õigus saada õigusabi. Seda nimetatakse õigusabijuhtumiks. Osa kuludest tasub valitsus ja menetluspoolel on omaosalus. Selle suurus sõltub menetluspoole sissetulekust ja rahalistest vahenditest.
 Menetlusabi annab õigusabi nõukogu. Menetluspool peab esitama õigusabitaotluse nõukogule kohtualluvuse piirkonnas (= apellatsioonikohtu kohtualluvuses), kus on advokaadibüroo asukoht. Praktikas koostab taotluse sageli advokaat, kui tema poole on juba enne õigusabitaotluse esitamist pöördutud. Lisaks tuleb esitada sissetuleku ja varade aruanne (mille saab elukohajärgsest kohaliku omavalitsuse asutusest). See aruanne tuleb koos taotlusega saata õigusabi nõukogule, kes uurib, kas menetluspoolel on õigus saada õigusabi. Kui see on tõesti nii, väljastatakse tõend õigusabi saamise õiguse kohta. Sellisel juhul vähendatakse ka kohtulõivu. Õigus saada õigusabi kehtib ka rahvusvaheliste vaidluste puhul, st kui hageja viibib väljaspool Madalmaid. See on sätestatud Euroopa piiriüleste vaidluste õigusabi direktiivis. Õigusabi on võimalik taotleda õigusabi seaduse artiklite 23A kuni 23K põhjal Haagis asuva õigusabi nõukogu kaudu, kasutades direktiivi tüüpvormi, mis kehtib kõikides liikmesriikides. Vajaduse korral võib õigusabi nõukogu pakkuda abi advokaadi valimisel.
 Määruse artikli 51 kohaseid muudatusi ei ole tehtud.


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 6.3.2019
 COM(2019) 96 final
 2019/0047(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu, a o zrušení rozhodnutí 9767/17
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.Předmět návrhu
 Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu („dohoda SIOFA“) v období 2019–2023 v souvislosti s plánovaným přijetím opatření pro zachování a řízení.
 2.Souvislosti návrhu
 2.1.Dohoda o rybolovu v jižním Indickém oceánu
 Cílem dohody SIOFA je zajistit zřízením zasedání smluvních stran dohody SIOFA dlouhodobé zachování rybolovných zdrojů v oblasti dohody a podporovat udržitelný rozvoj rybolovu. Dohoda vstoupila v platnost dne 21. června 2012.
 Schválením dohody SIOFA v souladu s rozhodnutím Rady 2008/780/ES
 1
 se Unie stala její smluvní stranou.
 2.2.Zasedání smluvních stran dohody SIOFA
 Zasedání smluvních stran dohody SIOFA bylo zřízeno dohodou SIOFA jako subjekt odpovědný za řízení a zachování rybolovných zdrojů v oblasti dohody. Přijímá opatření pro zachování a řízení s cílem dosáhnout co nejlepšího využívání rybolovných zdrojů ve své působnosti.
 Unie má jako člen zasedání smluvních stran dohody SIOFA právo účasti a hlasovací práva. Zasedání smluvních stran dohody SIOFA přijímá rozhodnutí na základě konsensu.
 2.3.Rozhodování zasedání smluvních stran dohody SIOFA
 Zasedání smluvních stran dohody SIOFA je oprávněno přijímat opatření pro zachování a řízení rybolovu ve své působnosti a tato opatření jsou pro strany dohody závazná.
 V souladu s čl. 8 odst. 3 dohody SIOFA společně s odst. 4 pravidla 12 Jednacího řádu SIOFA vstoupí tato opatření 90 dnů ode dne, kdy je smluvním stranám zasedání smluvních stran dohody SIOFA oznámí.
 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie
 Postoj, který má být jménem Unie zaujat na výročních zasedáních regionálních organizací pro řízení rybolovu, se v současné době stanovuje na základě dvouúrovňového přístupu. Rozhodnutí Rady stanoví hlavní zásady a směry postoje Unie na víceletém základě; postoj je poté pro každé výroční zasedání upravován pracovními dokumenty Komise, které jsou projednány v pracovní skupině Rady.
 Pokud jde o zasedání smluvních stran dohody SIOFA, tento přístup je zakotven v rozhodnutí Rady 9767/17 ze dne 30. května 2017, které stanoví postoj Unie v rámci dohody SIOFA v období 2017–2021. Uvedené rozhodnutí obsahuje obecné zásady a směry, ale zároveň v co největší míře zohledňuje specifika dohody SIOFA. Kromě toho stanoví standardní postup pro každoroční stanovení postoje Unie, jak požadují členské státy.
 Rozhodnutí 9767/17 nestanoví přezkum postoje Unie v rámci dohody SIOFA dříve než před výročním zasedáním v roce 2022. Nicméně naprostá většina rozhodnutí Rady, kterými se stanoví postoj Unie v různých regionálních organizacích pro řízení rybolovu, jichž je Unie členem, má být pro každou danou regionální organizaci pro řízení rybolovu přezkoumána před jejím výročním zasedáním v roce 2019. V zájmu zajištění soudržnosti postojů Unie ve všech regionálních organizacích pro řízení rybolovu a synchronizace načasování postupů revize je vhodné uspíšit revizi postoje Unie v rámci dohody SIOFA v období 2019–2023 a nahradit tak rozhodnutí 9767/17.
 Rozhodnutí 9767/17 zahrnuje zásady a směry nové společné rybářské politiky (SRP), stanovené podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013
 2
 , přičemž rovněž zohledňuje cíle sdělení Komise o vnější dimenzi SRP
 3
 . Kromě toho upravuje postoj Unie podle Lisabonské smlouvy.
 Stávající revize zohledňuje v souvislosti s dopady rybolovných činností sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Evropská strategie pro plasty v oběhovém hospodářství
 4
 , společné sdělení vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Komise Mezinárodní správa oceánů: příspěvek EU k odpovědné správě oceánů
 5
 a závěry Rady o uvedeném společném sdělení
 6
 .
 4.Právní základ
 4.1.Procesněprávní základ
 4.1.1.Zásady
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.
 Výraz „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán, a nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem EU“
 7
 .
 4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě
 Zasedání smluvních stran dohody SIOFA je orgán zřízený dohodou, konkrétně dohodou SIOFA.
 Akty, které má zasedání smluvních stran přijmout, představují akty s právními účinky. Zamýšlené akty budou závazné podle mezinárodního práva v souladu s článkem 8 dohody SIOFA a mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU včetně:
 ·nařízení Rady (ES) č. 1005/2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu
 8
 ,
 ·nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky
 9
 a
 ·nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2403 ze dne 12. prosince 2017 o udržitelném řízení vnějšího rybářského loďstva
 10
 .
 Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec dohody SIOFA.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.
 4.2.Hmotněprávní základ
 4.2.1.Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel nebo složka.
 4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě
 Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týká rybolovu. Právním základem, který stanoví zásady, jež se mají v tomto stanovisku odrážet, je nařízení (EU) č. 1380/2013.
 Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 43 odst. 2 SFEU. Navrhované rozhodnutí má nahradit rozhodnutí 9767/17.
 4.3.Závěr
 Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 43 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.
 2019/0047 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu, a o zrušení rozhodnutí 9767/17
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 43 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Rozhodnutím Rady 2008/780/ES ze dne 29. září 2008
 11
 uzavřela Unie Dohodu o rybolovu v jižním Indickém oceánu („dohoda SIOFA“), na jejímž základě bylo zřízeno zasedání smluvních stran dohody SIOFA.
 (2)Zasedání smluvních stran dohody SIOFA odpovídá za řízení a zachování rybolovných zdrojů v oblasti dohody SIOFA. Tato opatření se mohou stát pro Unii závazná.
 (3)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013
 12
 stanoví, že Unie zajistí, aby činnosti v oblasti rybolovu a akvakultury byly dlouhodobě udržitelné z hlediska životního prostředí a byly řízeny způsobem, jenž je v souladu s cíli dosáhnout přínosů v hospodářské a sociální oblasti a v oblasti zaměstnanosti a přispět k dostupnosti dodávek potravin. Rovněž stanoví, že Unie uplatňuje princip předběžné opatrnosti v oblasti řízení rybolovu a snaží se zajistit, aby byly při využívání živých biologických mořských zdrojů obnoveny a zachovány populace lovených druhů nad úrovně, které mohou přinášet maximální udržitelný výnos. Dále stanoví, že Unie přijímá opatření pro řízení a zachování zdrojů založená na nejlepším dostupném vědeckém poradenství, podporuje rozvoj vědeckých poznatků a poradenství, postupně odstraňuje výměty a podporuje postupy při rybolovu, které přispívají k selektivnějšímu rybolovu, k zamezení nežádoucím úlovkům a jejich snižování v co největší možné míře a k rybolovu s nízkým dopadem na mořský ekosystém a rybolovné zdroje. Nařízení (EU) č. 1380/2013 konkrétně stanoví, že tyto cíle a zásady má Unie uplatňovat při provádění svých vnějších vztahů v oblasti rybolovu.
 (4)Jak je uvedeno ve společném sdělení vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise Mezinárodní správa oceánů: příspěvek EU k odpovědné správě oceánů
 13
 a v závěrech Rady o uvedeném společném sdělení
 14
 , hlavním prvkem činnosti EU v těchto fórech je podpora opatření na povzbuzení a zvýšení účinnosti regionálních organizací pro řízení rybolovu a v příslušných případech zlepšení jejich správy.
 (5)Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Evropská strategie pro plasty v oběhovém hospodářství
 15
 odkazuje na konkrétní opatření ke snížení znečištění plasty a znečištění moří, jakož i na snížení ztrát rybolovných zařízení nebo jejich ponechání v moři.
 (6)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA v období 2019–2023, neboť ochranná a donucovací opatření přijatá výročním zasedáním smluvních stran budou pro Unii závazná a budou schopna rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah práva Unie, konkrétně nařízení Rady (ES) č. 1005/2008
 16
 , nařízení Rady (ES) č. 1224/2009
 17
 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2403
 18
 .
 (7)Rozhodnutí Rady 9767/17
 19
 nestanoví přezkum postoje Unie v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA dříve než před výročním zasedáním v roce 2022. Nicméně naprostá většina rozhodnutí Rady, kterými se stanoví postoj Unie v různých regionálních organizacích pro řízení rybolovu, jichž je Unie smluvní stranou, má být pro každou danou regionální organizaci pro řízení rybolovu přezkoumána před jejím výročním zasedáním v roce 2019. V zájmu větší soudržnosti postojů Unie ve všech regionálních organizacích pro řízení rybolovu a zefektivnění procesu revize je vhodné uspíšit revizi rozhodnutí Rady 9767/17, zrušit uvedené rozhodnutí a nahradit je novým rozhodnutím na období 2019–2023.
 (8)S ohledem na vyvíjející se povahu rybolovných zdrojů v oblasti dohody SIOFA a skutečnost, že v postoji Unie musí být v důsledku toho zohledněny nové okolnosti, včetně nových vědeckých a jiných relevantních údajů předložených před nebo během zasedání smluvních stran dohody SIOFA, by měly být v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi orgány Unie zakotvené v čl. 13 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (SEU) stanoveny postupy pro každoroční stanovení postoje Unie v období 2019–2023,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který má být zaujat jménem Unie v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu („dohoda SIOFA“), je uveden v příloze I.
 Článek 2
 Každoroční stanovení postoje Unie, který má být zaujat v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA, se provádí v souladu s přílohou II.
 Článek 3
 Postoj Unie stanovený v příloze I posoudí a případně přezkoumá Rada na návrh Komise nejpozději pro výroční zasedání smluvních stran dohody SIOFA v roce 2024.
 Článek 4
 Rozhodnutí 9767/17 ze dne 30. května 2017 se zrušuje.
 Článek 5
 Toto rozhodnutí je určeno Komisi.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Rozhodnutí Rady 2008/780/ES ze dne 29. září 2008 o uzavření Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 268, 9.10.2008, s. 27).
 (2)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 o společné rybářské politice, o změně nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutí Rady 2004/585/ES (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 22).
 (3)
 COM(2011) 424, 13.7.2011.
 (4)
 COM(2018) 28 final, 16.1.2018.
 (5)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (6)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (7)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.
 (8)
 Úř. věst. L 286, 29.10.2008, s. 1.
 (9)
 Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 1.
 (10)
 Úř. věst. L 347, 28.12.2017, s. 81.
 (11)
 Úř. věst. L 268, 9.10.2008, s. 27.
 (12)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné rybářské politice, o změně nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutí Rady 2004/585/ES (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 22).
 (13)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (14)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (15)
 COM(2018) 28 final, 16.1.2018.
 (16)
 Nařízení Rady (ES) č. 1005/2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, mění nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1936/2001 a (ES) č. 601/2004 a zrušují nařízení (ES) č. 1093/94 a (ES) č. 1447/1999 (Úř. věst. L 286, 29.10.2008, s. 1).
 (17)
 Nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 ze dne 20. listopadu 2009 o zavedení kontrolního režimu Unie k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky, o změně nařízení (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008 a (ES) č. 1342/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006 (Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 1).
 (18)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2403 ze dne 12. prosince 2017 o udržitelném řízení vnějšího rybářského loďstva a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1006/2008 (Úř. věst. L 347, 28.12.2017, s. 81).
 (19)
 Rozhodnutí Rady ze dne 30. května 2017 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu (SIOFA), a o zrušení rozhodnutí Rady ze dne 25. října 2012 o postoji Unie, který má být zaujat v rámci Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu (SIOFA).
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 6.3.2019
 COM(2019) 96 final
 PŘÍLOHY
 návrhu rozhodnutí Rady
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu, a o zrušení rozhodnutí 9767/17
 PŘÍLOHA I
 Postoj, který má být zaujat jménem Unie v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu („dohoda SIOFA“)
 1.ZÁSADY
 Unie v rámci dohody SIOFA:
 a) jedná v souladu s cíli a zásadami, které Unie sleduje v rámci společné rybářské politiky (SRP), a to zejména uplatňováním principu předběžné opatrnosti a cílů souvisejících s maximálním udržitelným výnosem stanovených v čl. 2 odst. 2 nařízení (EU) č. 1380/2013, s cílem podpořit zavádění ekosystémového přístupu k řízení rybolovu, zamezit nežádoucím úlovkům a co možná nejvýrazněji je snížit, postupně eliminovat výměty a v co možná nejvyšší míře snížit dopad rybolovných činností na mořské ekosystémy a jejich stanoviště, a dále pak podporou hospodářsky životaschopného a konkurenceschopného odvětví rybolovu v Unii, s cílem zajistit odpovídající životní úroveň osobám, které jsou závislé na rybolovných činnostech, a zároveň zohlednit zájmy spotřebitelů;
 b) usiluje o odpovídající zapojení zúčastněných stran do přípravné fáze opatření dohody SIOFA a zajistí, aby opatření přijatá v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA byla v souladu s dohodou SIOFA;
 c) zajistí, aby opatření přijatá v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA byla v souladu s mezinárodním právem, a zejména s ustanoveními Úmluvy OSN o mořském právu z roku 1982, Dohody OSN týkající se zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací z roku 1995, Dohody k podpoře dodržování mezinárodních opatření na zachování a řízení rybářskými plavidly na volném moři z roku 1993, jakož i dohody Organizace pro výživu a zemědělství o opatřeních přístavních států z roku 2009;
 d) podporuje postoje, které jsou v souladu s osvědčenými postupy regionálních organizací pro řízení rybolovu (RFMO) v téže oblasti;
 e) usiluje o soudržnost a soulad s politikami, které Unie provádí jako součást dvoustranných vztahů s třetími zeměmi v oblasti rybolovu, a zajišťuje soudržnost s ostatními politikami, zejména v oblasti vnějších vztahů, zaměstnanosti, životního prostředí, obchodu, rozvoje, výzkumu a inovací;
 f)zajistí, aby byly dodržovány mezinárodní závazky Unie;
 g) řídí se závěry Rady ze dne 19. března 2012 týkajícími se sdělení Komise o vnější dimenzi společné rybářské politiky
 1
 ;
 h) usiluje o vytvoření rovných podmínek pro loďstvo Unie v rámci oblasti dohody SIOFA na základě stejných zásad a standardů, jako jsou ty, jež jsou platné podle práva Unie, a o podporu jednotného uplatňování těchto zásad a standardů;
 i) jedná v souladu se společným sdělením vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise Mezinárodní správa oceánů: příspěvek EU k odpovědné správě oceánů
 2
 a se závěry Rady o uvedeném společném sdělení
 3
 a podporuje opatření na povzbuzení a zvýšení účinnosti zasedání smluvních stran dohody SIOFA, případně i na zlepšení jeho správy a výkonnosti (zejména pokud jde o vědu, soulad, transparentnost a rozhodování), čímž přispívá k udržitelné správě oceánů ve všech jejích dimenzích;
 j) podporuje koordinaci mezi regionálními organizacemi pro řízení rybolovu a regionálními úmluvami pro mořské prostředí, případně i spolupráci se světovými organizacemi v rámci jejich oblasti působnosti;
 k)podporuje mechanismy spolupráce v rámci regionálních organizací pro řízení rybolovu jiných populací než tuňáka podobné procesu zahájenému v Kóbe pro regionální organizace pro řízení rybolovu tuňáka.
 2.SMĚRY
 Tam, kde je to vhodné, usiluje Unie o to, aby byla v rámci dohody SIOFA přijata následující opatření:
 a) opatření pro zachování a řízení rybolovných zdrojů v oblasti dohody SIOFA založená na nejlepších dostupných vědeckých doporučeních, včetně ročních celkových přípustných odlovů a kvót, regulace intenzity nebo kapacity odlovu živých biologických mořských zdrojů, na něž se vztahuje dohoda SIOFA, která umožní nejpozději do roku 2020 dosáhnout míry využití umožňující maximální udržitelný výnos nebo tuto míru udržet. V případě potřeby je nutno zvážit zvláštní opatření pro populace, které jsou nadměrně loveny, tak aby intenzita rybolovu odpovídala dostupným rybolovným právům;
 b) opatření pro předcházení, potírání a odstranění nezákonných, nehlášených a neregulovaných rybolovných činností v oblasti dohody SIOFA, včetně vytvoření seznamu plavidel provádějících nezákonný, nehlášený a neregulovaný rybolov;
 c) opatření pro sledování, kontrolu a dozor v oblasti dohody SIOFA, aby byla zajištěna účinnost kontrol a dodržování opatření přijatých v rámci zasedání smluvních stran dohody SIOFA;
 d) opatření k minimalizaci negativního dopadu rybolovných činností na biologickou rozmanitost moří, mořské ekosystémy a jejich stanoviště, včetně opatření ke snížení znečištění moří, předcházení vypouštění plastů do moří a snížení dopadu přítomnosti plastů v mořích na biologickou rozmanitost moří a mořské ekosystémy, opatření na ochranu citlivých mořských ekosystémů v oblasti dohody SIOFA v souladu s dohodou SIOFA a mezinárodními pokyny Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO) pro řízení lovu hlubinných druhů na volném moři, opatření k předcházení nežádoucím úlovkům a co největšímu snížení nežádoucích úlovků, zejména zranitelných mořských druhů, a opatření k postupnému odstranění výmětů;
 e)opatření ke snížení dopadu opuštěných, ztracených či jinak odhozených lovných zařízení v oceánu a usnadnění identifikace a zpětného získávání těchto zařízení;
 f) opatření mající za cíl zákaz rybolovu prováděného výhradně za účelem odběru žraločích ploutví a opatření požadující, aby všichni žraloci byli vykládáni se všemi ploutvemi přirozeně připojenými k tělu;
 g)tam, kde je to vhodné, přístupy společné s ostatními regionálními organizacemi pro řízení rybolovu, zejména s těmi, které jsou zapojeny do řízení rybolovu ve stejné oblasti;
 h) doporučení, která podporují provedení úmluvy Mezinárodní organizace práce o práci v odvětví rybolovu (tam, kde je to vhodné, a v rozsahu povoleném příslušnými ustavujícími dokumenty);
 i) dodatečná technická opatření založená na doporučeních podpůrných orgánů a pracovních skupin zasedání smluvních stran dohody SIOFA.
 PŘÍLOHA II
 Každoroční stanovení postoje Unie, který má být zaujat
 v rámci zasedání smluvních stran Dohody o rybolovu v jižním Indickém oceánu
 Před každým zasedáním smluvních stran dohody SIOFA, na kterém má tento orgán přijmout rozhodnutí, která mají pro Unii právní účinky, je třeba podniknout nezbytné kroky, aby postoj, který má být jménem Unie vyjádřen, zohledňoval nejnovější vědecké a jiné relevantní údaje předložené Komisi v souladu se zásadami a směry stanovenými v příloze I.
 Za tímto účelem na základě uvedených údajů předá Komise Radě nebo jejím přípravným orgánům s dostatečným předstihem před každým zasedáním smluvních stran dohody SIOFA písemný dokument obsahující podrobnosti o navrhovaném stanovení postoje Unie, aby se podrobnosti o postoji, jenž má být jménem Unie vyjádřen, projednaly a schválily.
 Nelze-li v průběhu zasedání smluvních stran dohody SIOFA, a to ani přímo na místě, dosáhnout dohody tak, aby bylo možno v postoji Unie zohlednit nové prvky, postoupí se záležitost Radě nebo jejím přípravným orgánům.
 (1)
 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.
 (2)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (3)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.