text:
 13.2.2010
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 37/10
 Hogere voorziening ingesteld op 26 november 2009 door het Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa tegen het arrest van het Gerecht van eerste aanleg (Vijfde kamer — uitgebreid) van 9 september 2009 in de gevoegde zaken T-30/01 tot en met T-32/01 en T-86/02 tot en met T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava e.a./Commissie van de Europese Gemeenschappen
 (Zaak C-470/09 P)
 2010/C 37/12
 Procestaal: Spaans
 Partijen
 Rekwirant: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (vertegenwoordigers: I. Sáenz-Cortabarría Fernández en M. Morales Isasi, abogados)
 Andere partijen in de procedure: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Commissie van de Europese Gemeenschappen en Comunidad Autónoma de la Rioja
 Conclusies
 —
 de hogere voorziening ontvankelijk en gegrond verklaren;
 —
 het bestreden arrest vernietigen;
 —
 het in eerste aanleg ingestelde beroep toewijzen, met name de nietigverklaring van artikel 3 van de bestreden beschikking;
 —
 subsidiair, de zaak naar het Gerecht van eerste aanleg verwijzen en het in voorkomend geval gelasten het afgewezen bewijsaanbod alsnog te onderzoeken;
 —
 de Commissie verwijzen in de kosten van de procedure in eerste aanleg en in hogere voorziening, en de Comunidad Autónoma de la Rioja, interveniënte, verwijzen in de kosten van de procedure in eerste aanleg.
 Middelen en voornaamste argumenten
 1.
 Het Gerecht heeft blijk gegeven van een onjuiste rechtsopvatting met zijn oordeel dat de afsluiting van een vooronderzoeksprocedure met betrekking tot de litigieuze belastingmaatregel vóór de inwerkingtreding van verordening (EG) nr. 659/1999 (1) een uitdrukkelijke (tot de lidstaat gerichte) beschikking van de Commissie in die zin vergde.
 2.
 Verdraaiing van het besluit van 28 november 2000 waar het Gerecht van oordeel was dat dit besluit een einde maakte aan een vooronderzoeksprocedure met betrekking tot de litigieuze belastingmaatregel die zou berusten op een in april 1994 ingeschreven klacht. Onjuiste rechtsopvatting omdat volgens het Gerecht het heronderzoek van de litigieuze belastingmaatregel in 2000 niet in het kader van de procedure voor bestaande steun diende te geschieden.
 3.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht de procedureregels inzake bewijslast en bewijswaardering niet in acht heeft genomen, in het bijzonder met betrekking tot het schriftelijk bewijs dat het besluit van 28 november 2000 vormt (geloofwaardigheid en bewijskracht ervan). Schending van het recht op een eerlijk proces.
 4.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht de procedureregels inzake bewijswaardering en bewijslast heeft geschonden in verband met de objectieve, relevante, overeenstemmende en afdoende aanwijzingen in de processtukken waaruit blijkt dat de Commissie vóór het besluit van 28 november 2000 de litigieuze belastingmaatregel had onderzocht en dit onderzoek had afgesloten. Onjuiste rechtsopvatting omdat volgens het Gerecht het heronderzoek van de litigieuze belastingmaatregel in 2000 niet in het kader van de procedure betreffende bestaande steun diende te geschieden.
 5.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht de kwalificatie van de in 1993 vastgestelde litigieuze belastingmaatregel als exploitatiesteun door toepassing van de definitie van investeringssteun overeenkomstig de richtsnoeren inzake regionale steunmaatregelen van 1998 heeft bevestigd. Schending van het beginsel van rechtszekerheid, en in het bijzonder van het verbod van terugwerkende kracht.
 6.
 Onjuiste rechtsopvatting met betrekking tot het begrip „relevante informatie” voor het eerste onderzoek van een belastingregeling in het kader van staatssteun waardoor het Gerecht de duur van de vooronderzoeksprocedure niet onredelijk heeft geacht.
 7.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht een termijn van 79 maanden in het onderzochte geval niet onredelijk lang achtte voor een vooronderzoeksprocedure betreffende de litigieuze belastingmaatregel, en derhalve van oordeel was dat artikel 14, lid 1, van verordening (EG) nr. 659/1999 in samenhang met het rechtszekerheidsbeginsel niet was geschonden.
 8.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht een termijn van 79 maanden in het onderzochte geval niet onredelijk lang achtte voor een vooronderzoeksprocedure betreffende de litigieuze belastingmaatregel, en derhalve van oordeel was dat artikel 14, lid 1, van verordening (EG) nr. 659/1999 in samenhang met het beginsel van behoorlijk bestuur niet was geschonden.
 9.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht in het onderhavige geval van oordeel was dat geen sprake is van uitzonderlijke omstandigheden die het gewettigd vertrouwen in de rechtmatigheid van de litigieuze belastingmaatregel kunnen wekken, dat zich verzet tegen terugvordering van de steun overeenkomstig artikel 14, lid 1, van verordening (EG) nr. 659/1999. Verdraaiing van de beschikking.
 10.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht van oordeel was dat in het onderhavige geval het beginsel van gelijke behandeling niet is geschonden, dat zich verzet tegen terugvordering van de steun overeenkomstig artikel 14, lid 1, van verordening (EG) nr. 659/1999.
 11.
 Onjuiste rechtsopvatting omdat het Gerecht de procedureregels inzake de bewijsvoering niet in acht heeft genomen en heeft besloten niet in te gaan op het bewijsaanbod van verzoeker met betrekking tot de overlegging van bepaalde documenten van de Commissie, dat in het licht van de argumenten van het Gerecht tot afwijzing van verzoekers vordering essentieel voor de verdediging van diens belangen blijkt te zijn. Schending van het recht op een eerlijk proces, van het beginsel van gelijke wapens en van het recht van verweer.
 (1) van de Raad van 22 maart 1999 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van artikel 93 van het EG-Verdrag (PB L 83, blz. 1).


type: wikipedia

text:
De vacht of pels (uit Laatlatijn pellicia, afgeleid van klassiek Latijn pellis (huid, vel)) is de behaarde huid van een zoogdier. Een vacht bestaat uit twee soorten haren. De ondervacht bestaat uit fijne haartjes, waardoor deze een isolerende werking heeft. De dekvacht bestaat uit langere haren die dakpansgewijs over elkaar liggen, waardoor deze waterafstotend is. De vacht vormt een beschermende laag. In het algemeen beschermt de vacht het dier tegen de kou, maar in enkele gevallen ook tegen warmte.
 De vacht van dieren verandert per seizoen. 's Winters hebben sommige dieren een dikkere vacht dan in de zomer (wintervacht en zomervacht) en soms een andere kleur. Als dieren verharen, heet dit rui.
 Van een aantal dieren wordt de vacht gebruikt voor wol. Als de vacht nog aanwezig is op de tot leer geprepareerde huid, spreekt men van bont.
 Structuur
 Een vacht bestaat meestal uit twee lagen haar:
 De ondervacht — De onderste laag in een vacht bestaat uit donsharen, meestal golvend of krullend en erg zacht. Donsharen zijn korter dan de haren van de bovenvacht, en ze zijn dof in plaats van glanzend. De ondervacht houdt lucht vast, vormt zo een isolatielaag tussen de huid en de buitenwereld, en voorkomt dat het lichaam snel afkoelt of opwarmt.
 De bovenvacht — De bovenste laag bestaat uit langere, meestal ruwere, bijna rechte haarschachten die door de ondervacht steken. Deze haren worden dekharen genoemd. De dekharen bevatten het meeste pigment.
 Functie
 De vacht heeft de volgende functies:
 bescherming tegen mechanisch geweld.
 bescherming tegen weersinvloeden.
 imponeren van andere dieren.
 Zie ook
 Bont (huid)
 Dons
 Vacht (hond)
 Vachtkleur bij paarden
 Haar
 Huid


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 31.1.2022
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 20/206
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2022/130 НА КОМИСИЯТА
 от 24 януари 2022 година
 за вписване на наименование в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания „Bračko maslinovo ulje“ (ЗНП)
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (1), и по-специално член 52, параграф 2 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 50, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) No 1151/2012 заявлението за регистрация на наименованието „Bračko maslinovo ulje“, подадено от Хърватия, бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2).
 (2)
 Тъй като Комисията не получи никакви възражения по член 51 от Регламент (ЕС) No 1151/2012, наименованието „Bračko maslinovo ulje“ следва да се регистрира,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Регистрира се наименованието „Bračko maslinovo ulje“ (ЗНП).
 Наименованието по първа алинея се използва за идентифициране на продукт от клас 1.5. „Масла и мазнини (масло, маргарин, растителни масла и др.)“ от приложение XI към Регламент за изпълнение (ЕС) No 668/2014 на Комисията (3).
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 24 януари 2022 година.
 За Комисията,
 от името на председателя,
 Janusz WOJCIECHOWSKI
 Член на Комисията
 (1) ОВ L 343, 14.12.2012 г., стр. 1.
 (2) ОВ С 400, 4.10.2021 г., стр. 8.
 (3) Регламент за изпълнение (ЕС) No 668/2014 на Комисията от 13 юни 2014 г. за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (ОВ L 179, 19.6.2014 г., стр. 36).


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 11994N/PRO/10
 Asiakirja Norjan kuningaskunnan, Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu - Pöytäkirja N:o 10 Itävallan saksankielisten erityisilmausten käytöstä Euroopan unionissa
 Virallinen lehti nro C 241 , 29/08/1994 s. 0370
 Pöytäkirja N:o 10 Itävallan saksankielisten erityisilmausten käytöstä Euroopan unionissa Euroopan unionissa sovelletaan seuraavaa:1. Itävallan saksankielisillä erityisilmauksilla, jotka sisältyvät Itävallan oikeusjärjestykseen ja jotka on lueteltu tämän pöytäkirjan liitteessä, on sama asema kuin vastaavilla, kyseisessä liitteessä luetelluilla Saksassa käytetyillä ilmauksilla, ja niitä voidaan käyttää samanlaisin oikeudellisin vaikutuksin.2. Uusien oikeudellisten asiakirjojen saksankielisissä toisinnoissa tämän pöytäkirjan liitteessä luetellut Itävallan erityisilmaukset liitetään asianmukaisessa muodossa vastaaviin Saksassa käytettyihin ilmauksiin.LIITE >TAULUKON PAIKKA>


text:
 6.2.2014
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 36/11
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 109/2014 VAN DE COMMISSIE
 van 5 februari 2014
 tot vaststelling van de forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van 22 oktober 2007 houdende een gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten en specifieke bepalingen voor een aantal landbouwproducten („integrale-GMO-verordening”) (1),
 Gezien Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 van de Commissie van 7 juni 2011 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad, wat de sectoren groenten en fruit en verwerkte groenten en fruit betreft (2), en met name artikel 136, lid 1,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 zijn, op grond van de resultaten van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguayronde, de criteria vastgesteld aan de hand waarvan de Commissie voor de producten en de perioden die in bijlage XVI, deel A, bij die verordening zijn vermeld, de forfaitaire waarden bij invoer uit derde landen vaststelt.
 (2)
 De forfaitaire invoerwaarde wordt elke dag berekend overeenkomstig artikel 136, lid 1, van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011, met inachtneming van de variabele gegevens voor die dag. Bijgevolg moet deze verordening in werking treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in artikel 136 van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 bedoelde forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 5 februari 2014.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 Jerzy PLEWA
 Directeur-generaal Landbouw en Plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 299 van 16.11.2007, blz. 1.
 (2) PB L 157 van 15.6.2011, blz. 1.
 BIJLAGE
 Forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 (EUR/100 kg)
 GN-code
 Code derde landen (1)
 Forfaitaire invoerwaarde
 0702 00 00
 IL
 85,7
 MA
 50,4
 SN
 151,7
 TN
 80,0
 TR
 100,4
 ZZ
 93,6
 0707 00 05
 TR
 124,2
 ZZ
 124,2
 0709 91 00
 EG
 91,5
 ZZ
 91,5
 0709 93 10
 MA
 52,3
 TR
 140,4
 ZZ
 96,4
 0805 10 20
 EG
 49,3
 MA
 52,0
 TN
 48,3
 TR
 71,7
 ZZ
 55,3
 0805 20 10
 IL
 120,0
 MA
 69,2
 ZZ
 94,6
 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90
 CN
 60,8
 EG
 21,7
 IL
 136,0
 JM
 113,2
 KR
 144,2
 MA
 134,7
 TR
 80,0
 ZZ
 98,7
 0805 50 10
 TR
 77,6
 ZZ
 77,6
 0808 10 80
 CN
 73,1
 MK
 28,7
 US
 163,9
 ZZ
 88,6
 0808 30 90
 CN
 46,0
 TR
 122,0
 US
 134,7
 ZA
 93,4
 ZZ
 99,0
 (1) Landennomenclatuur vastgesteld bij Verordening (EG) nr. 1833/2006 van de Commissie (PB L 354 van 14.12.2006, blz. 19). De code „ZZ” staat voor „overige oorsprong”.


text:
Saviour Darmanin (twieled fis-7 ta' Marzu 1977) huwa eks-plejer tal-futbol Malti. Matul il-karriera tiegħu, hu lagħab bħala gowler. Saviour huwa mfakkar li kien parti mill-iskwadra ta' Valletta meta għelbu lil Juventus fl-2008, fejn hu salva penalty biex rebbaħ il-logħba lil Valletta. Bħalissa huwa jmexxi l-iskola tal-gowlers tiegħu f'Malta.
 Unuri
 Klabb
 Pietà Hotspurs
 L-Ewwel Diviżjoni Maltija: 1994–95
 Carlsberg Tournament: 2002–03
 Rothmans International Tournament: 2003–04
 Birkirkara
 FA Trophy: 2004–05
 Għajnsielem
 Tazza tal-Libertà: 2005–06
 Valletta
 Premier League Malti: 2007–08
 Marsaxlokk
 Bet Fair Cup: 2008–09
 Ħoloq esterni
 Nies ħajjin
 Twieldu fl-1977
 Futbolers Maltin
 Plejers ta' Vauxhall Motors FC
 Plejers ta' Birkirkara FC
 Plejers ta' Valletta FC
 Plejers ta' Marsaxlokk FC
 Plejers ta' Vittoriosa Stars FC
 Plejers tal-Premier League Malti
 Kowċis ta' Vittoriosa Stars FC


type: other

text:
Artigo 39 da cf | Trabalhos de casa - Serviço
 Ir para o conteúdo manuais aposentadoria artigo 40 cf/88 artigo 40 cf/88. O artigo 37 da constituição federal de 1988, elenca os princípios inerentes à administração pública, que são: legalidade, impessoalidade, moralidade. O §2o do artigo 40 da constituição federal de 1988: com redação dada pela ec no 47/05, o § 11 do art 37 da cf/88, estabelece que não serão computadas. Da tributação e do parágrafo anterior não forem suficientes para assegurar o cumprimento da determinação da lei complementar referida neste artigo. 39 a união, os estados remunerações utilizadas como base para as contribuições do servidor aos regimes de previdência de que tratam este artigo e o art. Resumão: principais direitos e garantias previstos no artigo 5o da constituição federal) o habeas data é isento de custas (art 5o, lxxvii, da cf.
 39 somente poderão ser base para as contribuições do servidor aos regimes de previdência de que tratam este artigo e o art 201, na forma da lei (redação. Rpps, na conformidade do artigo 40 da cf e da lei 9717/98 e adotou, em cumprimento à redação original do artigo 39, caput da cf/1988. Seção ii dos servidores pÚblicos (redação dada pela emenda constitucional no 18, de 1998) art 39 a união, os estados, o distrito federal e os municípios. Consulte constituição federal cf atualizado com jurisprudência unificada, bibliografia e sites tudo selecionado por especialistas jurídicos da matéria. O artigo 3o da emenda constitucional 20, de 1998, assegurou o direito adquirido à aposentadoria conforme as regras do artigo 40 da cf/1988.
 Modifica o regime e dispõe sobre princípios e normas da administração ressalvado o disposto nos incisos xi e xiv deste artigo e nos arts 39, § 4. Posts sobre artigo 39 escritos por jonatan clt artigos da clt (consolidação das leis do trabalho) início dúvidas trabalhistas artigo 39 outubro 3, 2008. Artigo 7o art 7o são décimo terceiro salário com base na remuneração integral ou no valor da aposentadoria ix o que diz a cf sobre radiaÇÃo nÃo. Texto da seção redação dada pela emenda constitucional no 18, de 521998 art 39 a união, os estados, o distrito federal e os municípios instituirão, no.
 A justiça do trabalho adota, nos termos do artigo 39 da lei 8177/91 apontou-se a inconstitucionalidade do § 12 do artigo 100 da cf/88. Cf artigo 39 parágrafo 3° beatriz liang loading online concursos - artigo 38 da cf - prof boni - duration: 3:15 online concursos 7,481 views. Consulte constituição federal cf atualizado com jurisprudência unificada capítulo 2 da uniÃo artigo 20 artigo 21 artigo 22 artigo 23 artigo 39.
 Art 39 a realização de qualquer ato de propaganda partidária ou eleitoral, em recinto aberto ou fechado, não depende de licença da polícia 1o o candidato.
 Constituição federal do brasil título iv da organização dos poderes capítulo i.
 13 nos termos do artigo 40 § 1o, i, da cf/88, cc artigo 3o, § 2o da ec no 41/03.
 Artigos da cf na íntegra da organização dos poderes » capítulo i - do poder legislativo » artigo 49 artigo 49 xi, 39, § 4o, 150, ii, 153, iii. A hipótese está inscrita no § 4o, do artigo 169 da cf, que dispõe: art 169 a despesa com pessoal ativo e inativo da união, dos estados. Art 14 a soberania popular será exercida pelo sufrágio universal e pelo voto direto e secreto, com valor igual para todos, e, nos termos da lei, mediante. Art 40 - aos servidores titulares de cargos efetivos da do servidor aos regimes de previdência de que tratam este artigo e o art 201, na forma da lei.


type: caselaw

text:
 12.9.2016
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 335/18
 Acórdão do Tribunal de Justiça (Primeira Secção) de 13 de julho de 2016 (pedido de decisão prejudicial do Verwaltungsgericht Düsseldorf — Alemanha) — Joachim Pöpperl/Land Nordrhein-Westfalen
 (Processo C-187/15) (1)
 («Reenvio prejudicial - Artigo 45.o TFUE - Livre circulação de trabalhadores - Funcionário de um Estado-Membro que deixa a função pública para trabalhar noutro Estado-Membro - Legislação nacional que prevê nesse caso a perda dos direitos à pensão de aposentação adquiridos na função pública e a inscrição retroativa no regime geral de pensões de velhice»)
 (2016/C 335/23)
 Língua do processo: alemão
 Órgão jurisdicional de reenvio
 Verwaltungsgericht Düsseldorf
 Partes no processo principal
 Recorrente: Joachim Pöpperl
 Recorrido: Land Nordrhein-Westfalen
 Dispositivo
 1)
 O artigo 45.o TFUE deve ser interpretado no sentido de que se opõe a uma legislação nacional, como a que está em causa no processo principal, segundo a qual uma pessoa com o estatuto de funcionário público num Estado-Membro que se demita voluntariamente das suas funções para exercer um emprego noutro Estado-Membro perde os seus direitos a uma pensão de aposentação nos termos do regime de pensões de aposentação dos funcionários públicos e é inscrita retroativamente no regime geral de seguro de velhice, que dá direito a uma pensão de velhice inferior à que resultaria desses direitos.
 2)
 O artigo 45.o TFUE deve ser interpretado no sentido de que incumbe ao órgão jurisdicional de nacional assegurar a plena eficácia desse artigo e conceder aos trabalhadores, numa situação como a que está em causa no processo principal, direitos à pensão de velhice comparáveis aos dos funcionários públicos que, apesar de uma mudança de empregador público, mantêm o direito a uma pensão de velhice correspondente às anuidades que perfizeram, interpretando o direito interno em conformidade com o referido artigo ou, se tal interpretação não for possível, deixando de aplicar qualquer disposição contrária do direito interno e aplicando um regime igual ao aplicável aos referidos funcionários.
 (1) JO C 245, de 27.7.2015.


text:
(õ) 24.09.2007 10:00
 Vabariigi Presidendi 9. jaanuari 1996. a
 otsusega nr 672
 (1) Töösuhetest tulenevate õiguste tunnustamiseks ja rikutud õiguste kaitseks nõude esitamise tähtaeg töövaidluskomisjoni või kohtusse pöördumiseks on neli kuud, välja arvatud käesoleva paragrahvi 2. lõikes ettenähtud juhul.
 TÖÖVAIDLUSKOMISJONI MOODUSTAMINE JA TÖÖ KORD
 TÖÖLEPINGU EBASEADUSLIKU LÕPETAMISE JA MUUTMISE ASJADE LAHENDAMINE TÖÖVAIDLUSORGANIS
 TÖÖVAIDLUSORGANI OTSUSE TÄITMINE TÖÖLE ENNISTAMISE ASJADES
 (2) Tööle ennistamise otsus on tööandja poolt täidetud, kui tööandja on kirjalikus vormis tühistanud töölepingu lõpetamise kande töölepingus või vastava käskkirja või muu kirjaliku dokumendi töölepingu lõpetamise kohta ega tee takistusi tööle ilmunud töötajale endise (otsuses märgitud) töö tegemiseks. Töölepingu lõpetamisel töölepingu seaduse § 86 punktides 6-8 ettenähtud juhtudel on tööandja kohustatud tunnistama kehtetuks ka dokumendi, mille ta koostas vastavalt töötajate distsiplinaarvastutuse seaduse (RT I 1993, 26, 441; 1995, 16, 228) paragrahvile 11.
 (3) Kui tööandja ei luba töövaidlusorgani otsuse järgi tööle ennistatud töötajat otsuses märgitud tööle, on töötajal õigus esitada täitmisele kuuluv otsus sundtäitmiseks täitevbüroole, kes on kohustatud selle täitma viivitamatult.
 Sõltumata täitevbüroo poole pöördumisest, on töötajal õigus pöörduda kohtusse keskmise palga väljamõistmiseks kohtuotsuse täitmisega viivitatud aja eest (tsiviilkohtupidamise seadustiku § 240). Kui tööandja ei täida töövaidluskomisjoni otsust tööle ennistamiseks, on töötajal õigus sellest tuleneva kahju hüvitamisele iseseisva nõude esitamisega üldises korras.
 (4) Kui tööandja ei ole täitnud tööle ennistamise otsust käesoleva paragrahvi 2. lõikes kirjeldatud viisil, koostab täitur selle kohta akti ja saadab kohtule. Kohus määrab tööandjale täitemenetluse seadustiku paragrahvis 66 ettenähtud trahvi nii töövaidluskomisjoni kui kohtuotsuse täitmisega viivitamise eest.
 (1) Tööle ennistamise otsuse hilisema tühistamise ja hagi rahuldamata jätmise korral on tööandjal õigus tööleping lõpetada samal alusel, kusjuures vallandamiskuupäevaks loetakse töötaja viimane tööloleku päev selle tööandja juures. Töötatud aeg arvatakse pidevasse tööstaaži selle tööandja juures. Töölepingu lõpetamine peab toimuma kahe nädala jooksul hagi rahuldamata jätmise otsuse avalikult teatavakstegemise päevast arvates, kusjuures see ei kuulu hagi korras töövaidluskomisjonis ega kohtus läbivaatamisele ja avaldus tagastatakse tsiviilkohtupidamise seadustiku § 148 lõike 1 punkti 3 alusel.
 (3) Tagasitäitmisega seonduvates muudes küsimustes tuleb juhinduda tsiviilkohtupidamise seadustiku paragrahvidest 358, 359 ja 360.
 § 34. Õigusaktid, mis tunnistatakse kehtetuks käesoleva seaduse jõustumisel
 Käesoleva seaduse jõustumisel tunnistatakse kehtetuks Eesti NSV töökoodeksi paragrahvid 208-234 (ENSV Teataja 1972, 28, lisa 1; 1975, 9, 69; 1977, 1, 11; 1984, 16, 178; 1988, 30, 376).
 § 35. Õigusaktide muutmine ja täiendamine
 (1) Haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 29, 396; RT I 1995, 76-78, 1345; 83, 1441) tehakse järgmised täiendused:
 1) seadustikku täiendatakse paragrahviga 34.1 järgmises sõnastuses:
 "§ 34.1. Töövaidluste lahendamise takistamine Töövaidluste lahendamise takistamise eest tööandja või töötaja poolt - määratakse rahatrahv kuni saja päevapalga ulatuses.";
 2) seadustikku täiendatakse paragrahviga 200.1 järgmises sõnastuses:
 "§ 200.1. Töövaidluskomisjoni ametnikud
 (1) Töövaidluskomisjoni ametiisikud arutavad käesoleva seadustiku paragrahvis 34.1 loetletud haldusõiguserikkumise asju.
 (2) Halduskaristuse määramise õigus on töövaidluskomisjoni juhatajal.".
 (2) Täitemenetluse seadustiku (RT I 1993, 49, 693; 72/73, 1019; 1994, 1, 5; 16, 290; 89, 1515; 1995, 22, 327; 30, 380) § 1 lõiget 1 täiendatakse punktiga 17 järgmises sõnastuses:
 "17) töövaidluskomisjoni otsused."
 (3) Kollektiivse töötüli lahendamise seaduses (RT I 1993, 26, 442) tehakse järgmised muudatused:
 "(1) Kollektiivne töötüli on lahkarvamus tööandja või tööandjate ühingu või liidu ja töötajate või töötajate ühingu või liidu vahel, mis on tekkinud kollektiivlepingute sõlmimisel ja täitmisel ning uute töötingimuste kehtestamisel.";
 2) paragrahvi 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 "§ 12. Töötüli lahendamine kohtus
 (2) Streigi ja töösulu korraldamine on keelatud, arvates töövaidluskomisjoni või kohtusse pöördumise päevast.".
 (4) Eesti Vabariigi töölepingu seaduses (RT 1992, 15/16, 241; 1993, 10, 150; RT I 1993, 26, 441; 1995, 14, 170; 16, 228) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 143 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 "§ 143. Töövaidlusorganisse pöördumise tähtaeg
 (2) Töölepingu lõpetamise õigsuse vaidlustamiseks võivad pooled pöörduda töövaidlusorganisse ühe kuu jooksul, arvates päevast, mis järgnes päevale, mil nad said teada või oleksid pidanud saama teada oma õiguste rikkumisest.";
 2) seaduse tekstis asendatakse sõna "kohus" sõnaga "töövaidlusorgan" vastavas käändes.
 (5) Tsiviilkohtupidamise seadustikus (RT I 1993, 31/32, 538; 1994, 1, 5; 1995, 29, 358) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 148 lõike 1 punkt 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 "9) avaldaja on samaaegselt pöördunud töövaidluse lahendamiseks töövaidluskomisjoni;";
 2) paragrahvi 222 punkt 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 "6) avaldaja on samaaegselt pöördunud töövaidluse lahendamiseks töövaidluskomisjoni;".


text:
Krajnje pojednostavljeno ekscentricitet bi bilo odstupanje od središta.
 Ekscentricitet se koristi za opisivanje putanji nebeskih tijela. Njihove putanje, iako različite, ipak bi se mogle svrstati na tri osnovne: eliptične, parabolične i hiperbolične. Veličina koja daje osnovnu karakteristiku za ove tri geometrijske figure je ekscentricitet. Elipsu kao geometrijski lik, karakteriziraju dva žarišta. Ekscentricitet se izražava u bezdimenzijskim jedinicama (numerički ekscentricitet Mjesečeve orbite oko Zemlje je 0,055).
 Za elipsu ekscentricitet dobijemo, ako podijelimo udaljenost jednog žarišta (fokusa), od središta, s velikom poluosi.
 Kružnica je slučaj kada je ekscentricitet jednak nuli, tj. fokus je poklopljen sa središtem (ε=0).
 Ekscentricitet elipse je u granicama od 0 do 1, kod parabole je 1, a kod hiperbole 1 na više.
 Što je ekscentricitet manji (bliži nuli), tim je krivulja (elipsa) sličnija kružnici. Obratno, čim je ekscentricitet elipse bliži 1, tim je oblik elipse izduljeniji.
 Povezani članci
 Prvi Keplerov zakon
 Krivulje drugog reda
 Analitička geometrija


text:
31.12.2020 SL Uradni list Evropske unije L 444/1463
 SPORAZUM MED EVROPSKO UNIJO IN ZDRUŽENIM KRALJESTVOM VELIKA BRITANIJA IN
 SEVERNA IRSKA GLEDE VARNOSTNIH POSTOPKOV PRI IZMENJAVI IN VAROVANJU TAJNIH
 PODATKOV
 ---pagebreak--- Evropska unija (v nadaljnjem besedilu: Unija)
 ter
 Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (v nadaljnjem besedilu: Združeno kraljestvo),
 skupaj: pogodbenici, sta se –
 OB UPOŠTEVANJU:
 – da imata pogodbenici enake cilje glede krepitve lastne varnosti v vseh vidikih,
 – da pogodbenici soglašata, da bi morali med seboj razvijati sodelovanje pri varnostnih vprašanjih,
 ki so jima v skupnem interesu na področju varnosti podatkov,
 – da si morata pogodbenici zato stalno izmenjevati tajne podatke,
 OB PRIZNAVANJU, da bi celovito in učinkovito sodelovanje in posvetovanje utegnilo terjati dostop do
 tajnih podatkov in gradiva pogodbenic ter njihovo izmenjavo,
 OB ZAVEDANJU, da je za takšen dostop do tajnih podatkov in gradiva ter njihovo izmenjavo treba
 sprejeti primerne varnostne ukrepe,
 OB PRIZNAVANJU, da je ta sporazum dopolnilni sporazum k Sporazumu o trgovini in sodelovanju med
 Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani in Združenim kraljestvom
 Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani (v nadaljnjem besedilu: Sporazum o trgovini in
 sodelovanju) –
 DOGOVORILI NASLEDNJE:
 Člen 1
 1. Zaradi vsestranske krepitve varnosti obeh pogodbenic se ta Sporazum med Unijo in
 Združenim kraljestvom o varnostnih postopkih pri izmenjavi in varovanju tajnih podatkov (v
 nadaljnjem besedilu: Sporazum) uporablja za tajne podatke ali gradivo v kakršni koli obliki, ki ga
 pogodbenica posreduje drugi pogodbenici ali ki si ga pogodbenici izmenjata.
 2. Vsaka od pogodbenic varuje tajne podatke, ki jih prejme od druge pogodbenice, pred
 razkritjem nepooblaščenim osebam ali izgubo, v skladu s pogoji, določenimi v tem sporazumu, in v
 skladu z zakoni, pravili in drugimi predpisi pogodbenice.
 3. Ta sporazum ni podlaga za obvezno posredovanje ali izmenjavo tajnih podatkov med
 pogodbenicama.
 Člen 2
 V tem sporazumu „tajni podatki“ pomenijo vse podatke ali gradivo v kateri koli obliki, katere koli
 narave ali s katerim koli načinom prenosa, ki:
 ---pagebreak--- (a) so s strani katere koli pogodbenice določeni, da jih je treba varovati, ker bi njihovo
 nepooblaščeno razkritje ali izguba lahko v različni meri škodila interesom Združenega
 kraljestva, interesom Unije ali interesom ene ali več njenih držav članic, ter
 (b) so ustrezno označeni z oznako stopnje tajnosti, kot so določene v členu 7.
 Člen 3
 1. Institucije in subjekti Unije, za katere se uporablja ta sporazum so Evropski svet, Svet, Visoki
 predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, Evropska služba za zunanje delovanje (v
 nadaljnjem besedilu: ESZD), Evropska komisija in Generalni sekretariat Sveta.
 2. Navedene institucije in subjekti Unije si lahko izmenjujejo tajne podatke, ki jih prejmejo v
 skladu s tem sporazumom, z drugimi institucijami in subjekti Unije, pod pogojem, da pogodbenica
 pošiljateljica v to pisno privoli in da se pridobijo primerna jamstva, da bo institucija ali subjekt
 prejemnik te podatke ustrezno varoval.
 Člen 4
 Vsaka pogodbenica mora imeti vzpostavljene primerne varnostne sisteme in sprejete varnostne
 ukrepe, ki ustrezajo temeljnim načelom in minimalnim standardom varnosti, določenim v njenih
 zakonih, pravilih ali drugih predpisih, in jih odražajo tudi izvedbeni predpisi iz člena 12, da se zagotovi
 uporaba enake stopnje varovanja tajnih podatkov, za katere se uporablja ta sporazum.
 Člen 5
 1. V zvezi s tajnimi podatki, ki se posredujejo ali izmenjujejo po tem sporazumu, vsaka
 pogodbenica:
 (a) v skladu z lastnimi zakoni, pravili in drugimi predpisi varuje take tajne podatke na način, ki je
 enakovreden varovanju, ki ga zagotavlja za svoje tajne podatke, po ustrezni stopnji tajnosti, kot
 so določene v členu 7;
 (b) zagotovi, da taki tajni podatki obdržijo stopnjo tajnosti, ki jo je določila pogodbenica
 pošiljateljica, ter da se ta stopnja tajnosti ne zniža ali prekliče brez predhodne pisne privolitve
 pogodbenice pošiljateljice; pogodbenica prejemnica tajne podatke varuje v skladu z lastnimi
 zakoni, pravili in predpisi, ki se uporabljajo za podatke z enakovredno stopnjo tajnosti, kakor je
 določeno v členu 7;
 (c) takih tajnih podatkov ne uporablja v drugačne namene od tistih, ki jih je določil organ izvora,
 oziroma tistih, za katere so bili podatki posredovani ali izmenjani, razen ob predhodni pisni
 privolitvi pogodbenice pošiljateljice;
 (d) pod pogoji iz odstavka 2 tega člena brez predhodnega pisnega soglasja pogodbenice
 pošiljateljice takih tajnih podatkov ne razkrije tretjim stranem ali jih ne da na voljo javnosti;
 (e) ne omogoči dostopa do takšnih tajnih podatkov posameznikom, razen če obstaja pri njih
 potreba po seznanitvi s podatki in so bili ti posamezniki varnostno preverjeni ali kako drugače
 pooblaščeni ali jim je bilo to odobreno v skladu z zakoni, pravili in predpisi pogodbenice
 1465
 ---pagebreak--- prejemnice, ki se uporabljajo;
 (f) zagotovi, da se taki tajni podatki obravnavajo in hranijo na varnem, nadzorovanem in
 zaščitenem kraju v skladu z njenimi zakoni, pravili in predpisi ter
 (g) zagotovi, da so vsi posamezniki, ki imajo dostop do takih tajnih podatkov, obveščeni o svoji
 odgovornosti glede njihovega varovanja v skladu z veljavnimi zakoni, pravili in drugimi predpisi.
 2. Pogodbenica prejemnica:
 (a) sprejme vse potrebne ukrepe v skladu s svojimi zakoni in drugimi predpisi, da prepreči dajanje
 tajnih podatkov, posredovanih v skladu s tem sporazumom, na voljo javnosti ali kateri koli tretji
 osebi; v primeru zahteve, da se kateri koli tajni podatek, posredovan v skladu s tem
 sporazumom, da na voljo javnosti ali kateri koli tretji osebi, pogodbenica prejemnica o tem
 nemudoma pisno obvesti pogodbenico pošiljateljico, obe pogodbenici pa se pred sprejetjem
 odločitve o razkritju med seboj pisno posvetujeta;
 (b) pogodbenico pošiljateljico obvesti o vseh zahtevah pravosodnih organov, tudi v okviru sodnih
 postopkov, ali zakonodajnih organov, pristojnih za preiskave, za pridobitev tajnih podatkov,
 prejetih od pogodbenice pošiljateljice v skladu s tem sporazumom; pri presoji take zahteve v
 največji možni meri upošteva stališča pogodbenice pošiljateljice; če se v skladu z zakoni in
 drugimi predpisi pogodbenice prejemnice v primeru take zahteve zadevni tajni podatki
 posredujejo zakonodajnemu organu ali pravosodnemu organu, tudi v okviru sodnih postopkov,
 ki je zanje zaprosil, pogodbenica prejemnica v največji možni meri zagotovi ustrezno varstvo
 podatkov, tudi pred razkritjem drugim organom ali tretjim osebam.
 Člen 6
 1. Tajni podatki se razkrijejo ali posredujejo v skladu z načelom privolitve organa izvora.
 2. Pogodbenica prejemnica za vsak posamezen primer in po predhodni pisni privolitvi
 pogodbenice pošiljateljice ter v skladu z načelom privolitve organa izvora sprejme odločitev o
 razkritju ali posredovanju tajnih podatkov prejemnikom, ki niso ena izmed pogodbenic, na podlagi
 točke (d) člena 5(1).
 3. Generično posredovanje podatkov ni mogoče, razen če se pogodbenici dogovorita o
 postopkih v zvezi z nekaterimi kategorijami podatkov, ki so pomembni za njune specifične zahteve.
 4. Tajni podatki, za katere se uporablja ta sporazum, se smejo posredovati podizvajalcu oziroma
 morebitnemu podizvajalcu le s predhodno pisno privolitvijo pogodbenice pošiljateljice. Preden
 pogodbenica prejemnica izvajalcem ali potencialnim izvajalcem razkrije tajne podatke, zagotovi, da
 so ti izvajalci ali potencialni izvajalci zavarovali svoje objekte in so sposobni varovati tajne podatke v
 skladu z zakoni, pravili in predpisi, ki se uporabljajo, da imajo izvajalci ali potencialni izvajalci
 potrebno varnostno dovoljenje organizacije zase, kadar je to primerno, in da ima njihovo osebje, ki
 potrebuje dostop do tajnih podatkov, ustrezno dovoljenje za dostop do tajnih podatkov.
 1466
 ---pagebreak--- Člen 7
 1. Za vzpostavitev enake stopnje varovanja za tajne podatke, ki se posredujejo ali izmenjujejo
 med pogodbenicama, si oznake stopnje tajnosti ustrezajo takole:
 V EU: Združeno kraljestvo
 TRES SECRET UE/EU TOP SECRET UK TOP SECRET
 SECRET UE/EU SECRET UK SECRET
 CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL Brez ustreznice – glej odstavek 2
 RESTREINT UE/EU RESTRICTED UK OFFICIAL-SENSITIVE
 2. Če se pogodbenici nista drugače dogovorili, Združeno kraljestvo za tajne podatke
 CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL zagotovi enakovredno stopnjo varovanja kot za tajne podatke
 UK SECRET.
 3. Razen če Združeno kraljestvo uradno pisno obvesti EU, da je znižalo ali preklicalo stopnjo
 tajnosti prevzetih tajnih podatkov UK CONFIDENTIAL, Unija za te podatke zagotovi enakovredno
 stopnjo varovanja kot za tajne podatke CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL, ter, razen če Združeno
 kraljestvo uradno pisno obvesti EU, da je znižalo ali preklicalo stopnjo tajnosti prevzetih tajnih
 podatkov UK RESTRICTED, Unija za vse prevzete tajne podatkov UK RESTRICTED zagotovi
 enakovredno stopnjo varovanja kot za tajne podatke RESTREINT UE/EU RESTRICTED.
 Člen 8
 1. Pogodbenici zagotovita, da so vse osebe, ki pri opravljanju svojih uradnih dolžnosti
 potrebujejo dostop ali katerih dolžnosti ali funkcije jim lahko omogočijo dostop do tajnih podatkov
 stopnje tajnosti CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL ali UK SECRET ali več, ki so bili posredovani ali
 izmenjani v skladu s tem sporazumom, ustrezno varnostno preverjene ali kako drugače pooblaščene
 ali jim je bilo to odobreno v skladu z zakoni, pravili in predpisi pogodbenice prejemnice, ki se
 uporabljajo, preden navedene osebe dobijo dostop do takih tajnih podatkov, pri čemer mora biti
 izpolnjena tudi zahteva glede potrebe po seznanitvi s podatki iz točke (e) člena 5(1).
 2. Postopki varnostnega preverjanja se določijo z namenom, da se ugotovi, ali se posamezniku
 ob upoštevanju njegove lojalnosti, vrednosti zaupanja in zanesljivosti lahko dovoli dostop do tajnih
 podatkov.
 Člen 9
 Za namene tega sporazuma:
 (a) se vsi tajni podatki, ki se Uniji posredujejo na podlagi tega sporazuma, pošljejo prek:
 i. osrednjega tajništva Generalnega sekretariata Sveta, če so naslovljeni na Evropski svet,
 Svet ali generalni sekretariat Sveta;
 1467
 ---pagebreak--- ii. pisarne Generalnega sekretariata Evropske komisije, če so naslovljeni na Evropsko
 komisijo;
 iii. pisarne Evropske službe za zunanje delovanje, če so naslovljeni na Visokega predstavnika
 Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ali Evropsko službo za zunanje delovanje;
 (b) vsi tajni podatki, ki se na podlagi tega sporazuma posredujejo Združenemu kraljestvu, se
 Združenemu kraljestvu pošljejo prek diplomatskega predstavništva Združenega kraljestva v
 Uniji;
 (c) pogodbenici se lahko skupaj dogovorita o ustreznih metodah za zagotovitev učinkovite
 izmenjave tajnih podatkov v skladu z ureditvami iz točk (a) in (b).
 Člen 10
 Elektronsko pošiljanje tajnih podatkov med Unijo in Združenim kraljestvom ter elektronsko pošiljanje
 tajnih podatkov med Združenim kraljestvom in Unijo se kodira v skladu z zahtevami pogodbenice
 pošiljateljice, kakor je določeno v njenih zakonih, pravilih in drugih predpisih; varnostna ureditev iz
 člena 12 ustrezno določa pogoje, pod katerimi lahko vsaka pogodbenica v svojih notranjih omrežjih
 prenaša, hrani ali obdeluje tajne podatke, ki jih posreduje druga pogodbenica.
 Člen 11
 Izvajanje tega protokola nadzirajo generalni sekretar Sveta, član Evropske komisije, pristojen za
 varnostne zadeve, visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter nacionalni
 varnostni organ Združenega kraljestva, kabinet vlade.
 Člen 12
 1. Za izvajanje tega sporazuma morajo spodaj našteti pristojni varnostni organi institucij Unije,
 ki delujejo po svojih organizacijskih pooblastilih, in nacionalni varnostni organ Združenega kraljestva,
 kabinet vlade, vzpostaviti medsebojno varnostno ureditev, da bi se določili standardi za medsebojno
 varovanje tajnih podatkov v okviru tega sporazuma:
 (a) Direktorat za varnost in zaščito Generalnega sekretariata Sveta,
 (b) Direktorat za varnost Generalnega direktorata za človeške vire in varnost Evropske komisije ter
 (c) Direktorat za varnost in infrastrukturo ESZD.
 2. Pred posredovanjem ali izmenjavo tajnih podatkov v skladu s tem sporazumom, se pristojni
 varnostni organi iz odstavka 1 strinjajo, da je pogodbenica prejemnica sposobna varovati podatke
 skladno z varnostno ureditvijo.
 Člen 13
 Pogodbenici sodelujeta, kolikor je to razumno izvedljivo, glede varnosti tajnih podatkov, za katere se
 uporablja ta sporazum, ter si lahko nudita vzajemno pomoč v zadevah skupnega interesa na področju
 varnosti podatkov. Pristojni varnostni organi iz člena 12(1) se med seboj posvetujejo o varnostnih
 1468
 ---pagebreak--- vprašanjih in opravljajo vzajemne ocenjevalne obiske, da bi ocenili učinkovitost varnostne ureditve v
 okviru njihovih pristojnosti. Pogodbenici skupaj odločita o pogostosti in datumih teh posvetovanj in
 ocenjevalnih obiskov.
 Člen 14
 1. Pristojni varnostni organ pogodbenice iz člena 12(1) nemudoma obvesti pristojni varnostni
 organ druge pogodbenice o vseh dokazanih ali domnevnih primerih nepooblaščenega razkritja ali
 izgube tajnih podatkov, ki jih je posredovala ta pogodbenica. Pristojni varnostni organ zadevne
 pogodbenice izvede preiskavo, po potrebi s pomočjo druge pogodbenice, ki ji tudi sporoči rezultate.
 2. Pristojni varnostni organi iz člena 12(1) določijo postopke, ki se uporabljajo v takih primerih.
 Člen 15
 Vsaka pogodbenica nosi svoje stroške, ki nastanejo zaradi izvajanja tega sporazuma.
 Člen 16
 1. Nič v tem sporazumu ne spreminja sporazumov ali ureditev med pogodbenicama oziroma
 sporazumov ali ureditev med Združenim kraljestvom in eno ali več državami članicami.
 2. Ta sporazum pogodbenicama ne preprečuje sklenitve drugih sporazumov o posredovanju ali
 izmenjavi tajnih podatkov, za katere se uporablja ta sporazum, pod pogojem, da navedeni sporazumi
 niso v nasprotju z obveznostmi iz tega sporazuma.
 Člen 17
 Vsaka od pogodbenic pisno uradno obvesti drugo pogodbenico o vseh spremembah svojih zakonov,
 pravil in drugih predpisov, ki bi lahko vplivale na varovanje tajnih podatkov iz tega sporazuma.
 Člen 18
 Pogodbenici vse spore glede razlage ali uporabe tega sporazuma rešujeta s posvetovanji.
 Člen 19
 1. Ta sporazum začne veljati isti dan, kot začne veljati Sporazum o trgovini in sodelovanju, če sta
 se pogodbenici pred tem datumom medsebojno uradno obvestili, da sta zaključili svoje notranje
 zahteve in postopke za potrditev svojega soglasja za sprejem obveznosti.
 2. Ta sporazum se uporablja od datuma začetka uporabe Sporazuma o trgovini in sodelovanju
 ali od datuma, ko se pogodbenici medsebojno uradno obvestita, da sta zaključili svoje notranje
 zahteve in postopke za posredovanje tajnih podatkov v skladu s tem sporazumom, pri čemer se
 upošteva poznejši datum. Če se pogodbenici do datuma prenehanja začasne uporabe Sporazuma o
 trgovini in sodelovanju medsebojno ne obvestita uradno, da sta zaključili svoje notranje zahteve in
 postopke za potrditev svojega soglasja glede zavezanosti k temu sporazumu, se ta sporazum preneha
 uporabljati.
 3. Ta sporazum se lahko zaradi sprejetja morebitnih sprememb na predlog ene ali druge
 pogodbenice ponovno preuči.
 1469
 ---pagebreak--- 4. O vsaki spremembi tega sporazuma se pogodbenici dogovorita pisno in sporazumno.
 Člen 20
 1. V skladu s členom FINPROV.8 Sporazuma o trgovini in sodelovanju ta sporazum preneha ob
 prenehanju Sporazuma o trgovini in sodelovanju.
 2. Prenehanje tega sporazuma ne vpliva na obveznosti, ki so že bile prevzete v skladu s tem
 sporazumom. Zlasti se vsi tajni podatki, ki so bili posredovani ali izmenjani v skladu s tem
 sporazumom, še naprej varujejo v skladu z določbami tega sporazuma.
 Člen 21
 Ta sporazum je sestavljen v dveh izvodih v angleškem, bolgarskem, češkem, danskem, estonskem,
 finskem, francoskem, grškem, hrvaškem, italijanskem, Irskem, latvijskem, litovskem, madžarskem,
 malteškem, nemškem, nizozemskem, poljskem, portugalskem, romunskem, slovaškem, slovenskem,
 španskem in švedskem jeziku. Do 30. aprila 2021 bo za vse jezikovne različice Sporazuma opravljena
 dokončna pravna redakcija. Ne glede na prejšnji stavek je treba postopek dokončne pravne redakcije
 angleške različice Sporazuma zaključiti najpozneje do dneva iz člena 19(1), če je ta dan pred
 30. aprilom 2021.
 Jezikovne različice, pripravljene v navedenem postopku dokončne pravne redakcije, bodo
 nadomestile podpisane različice Sporazuma z veljavnostjo od začetka (ab initio) ter se bodo z
 izmenjavo diplomatskih not med pogodbenicama štele za izvirne in dokončne.
 1470
 ---pagebreak--- 1471
 ---pagebreak--- 1472
 ---pagebreak--- 1473
 ---pagebreak---


text:
 18.4.2008
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 108/29
 BESCHLUSS DER KOMMISSION
 vom 31. März 2008
 über die Einleitung einer Untersuchung gemäß Artikel 18 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 980/2005 des Rates hinsichtlich der Vereinigungsfreiheit und des Schutzes des Vereinigungsrechts in El Salvador
 (2008/316/EG)
 DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN —
 gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
 gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 980/2005 des Rates vom 27. Juni 2005 über ein Schema allgemeiner Zollpräferenzen (1), insbesondere auf Artikel 18 Absatz 2,
 nach Anhörung des Ausschusses für allgemeine Präferenzen,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Der Kommission liegen Informationen vor, denen zufolge der Oberste Gerichtshof von El Salvador in seinem Urteil vom 28. Oktober 2007 in den Rechtssachen 63-2007 und 69-2007 befand, dass bestimmte Vorschriften des IAO-Übereinkommens Nr. 87 über die Vereinigungsfreiheit und den Schutz des Vereinigungsrechts nicht mit Artikel 47 der Verfassung von El Salvador vereinbar sind.
 (2)
 Gemäß Artikel 16 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 980/2005 kann die in Kapitel II Abschnitt 2 der Verordnung genannte Sonderregelung vorübergehend zurückgenommen werden, insbesondere wenn die in Anhang III genannten Übereinkommen, die gemäß Artikel 9 Absätze 1 und 2 ratifiziert wurden, in den nationalen Rechtsvorschriften nicht länger berücksichtigt werden oder wenn diese Rechtsvorschriften nicht tatsächlich umgesetzt werden.
 (3)
 Das IAO-Übereinkommen Nr. 87 über die Vereinigungsfreiheit und den Schutz des Vereinigungsrechts ist in Anhang III Teil A Nummer 14 der Verordnung (EG) Nr. 980/2005 aufgeführt.
 (4)
 Im Rahmen einer vorläufigen Prüfung des Urteils des Obersten Gerichts von El Salvador in den Rechtssachen 63-2007 und 69-2007 gelangte die Kommission zu dem Schluss, dass zur Klärung der Frage, ob die Rechtswirkungen dieses Urteils eine vorübergehende Zurücknahme der Sonderregelung rechtfertigen, eine weitere Analyse dieser Rechtswirkungen erforderlich ist. Dementsprechend ist die Kommission der Auffassung, dass genügend Anhaltspunkte vorliegen, um die Einleitung einer Untersuchung zu rechtfertigen.
 (5)
 Eine Konsultation des Ausschusses für allgemeine Präferenzen fand am 3. März 2008 statt —
 BESCHLIESST:
 Einziger Artikel
 Die Kommission leitet eine Untersuchung zur Prüfung der Frage ein, ob in den innerstaatlichen Rechtsvorschriften der Republik El Salvador das IAO-Übereinkommen Nr. 87 über die Vereinigungsfreiheit und den Schutz des Vereinigungsrechts nicht länger berücksichtigt wird oder ob diese Rechtsvorschriften nicht tatsächlich umgesetzt werden.
 Brüssel, den 31. März 2008
 Für die Kommission
 Peter MANDELSON
 Mitglied der Kommission
 (1) ABl. L 169 vom 30.6.2005, S. 1. Verordnung zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 55/2008 (ABl. L 20 vom 24.1.2008, S. 1).


text:
 28.2.2022
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 55/39
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2022/318
 z dnia 21 lutego 2022 r.
 rejestrujące w rejestrze chronionych nazw pochodzenia i chronionych oznaczeń geograficznych nazwę [„Nijolės Šakočienės šakotis” (ChOG)]
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1151/2012 z dnia 21 listopada 2012 r. w sprawie systemów jakości produktów rolnych i środków spożywczych (1), w szczególności jego art. 52 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Zgodnie z art. 50 ust. 2 lit. a) rozporządzenia (UE) nr 1151/2012 wniosek Litwy o rejestrację nazwy „Nijolės Šakočienės šakotis” został opublikowany w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej (2).
 (2)
 Do Komisji nie wpłynęło żadne oświadczenie o sprzeciwie zgodnie z art. 51 rozporządzenia (UE) nr 1151/2012, należy zatem zarejestrować nazwę „Nijolės Šakočienės šakotis”,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Nazwa „Nijolės Šakočienės šakotis” (ChOG) zostaje zarejestrowana.
 Nazwa, o której mowa w akapicie pierwszym, określa produkt należący do klasy 2.3 Chleb, ciasta, ciastka, wyroby cukiernicze, herbatniki i inne wyroby piekarnicze, zgodnie z załącznikiem XI do rozporządzenia wykonawczego Komisji (UE) nr 668/2014 (3).
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 21 lutego 2022 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącą,
 Janusz WOJCIECHOWSKI
 Członek Komisji
 (1) Dz.U. L 343 z 14.12.2012, s. 1.
 (2) Dz.U. C 446 z 3.11.2021, s. 38.
 (3) Rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 668/2014 z dnia 13 czerwca 2014 r. ustanawiające zasady stosowania rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1151/2012 w sprawie systemów jakości produktów rolnych i środków spożywczych (Dz.U. L 179 z 19.6.2014, s. 36).


text:
 Avis juridique important
 |
 22002A0515(03)
 Aftale i form af brevveksling mellem Fællesskabet og Jordan om indførsel i Fællesskabet af friske afskårne blomster og blomsterknopper henhørende under pos. 0603 10 i den fælles toldtarif
 EF-Tidende nr. L 129 af 15/05/2002 s. 0177 - 0178
 AFTALE I FORM AF BREVVEKSLINGmellem Fællesskabet og Jordan om indførsel i Fællesskabet af friske afskårne blomster og blomsterknopper henhørende under pos. 0603 10 i den fælles toldtarifA. Brev fra FællesskabetHr. ...,Fællesskabet og Jordan er blevet enige om følgende:Den gældende ordning fastsætter, at tolden ved indførsel i Fællesskabet afskaffes for friske afskårne blomster og blomsterknopper henhørende under pos. 0603 10 i den fælles toldtarif og med oprindelse i Jordan inden for et loft på 100 tons.Jordan forpligter sig til at overholde de nedenfor angivne betingelser for indførsel i Fællesskabet af roser og nelliker, som kan komme i betragtning ved denne toldafskaffelse:- prisniveauet ved indførsel i Fællesskabet skal svare mindst til 85 % af prisniveauet i Fællesskabet for samme varer i samme perioder- det jordanske prisniveau skal bestemmes ud fra de registrerede priser på indførte varer på repræsentative importmarkeder i Fællesskabet- prisniveauet i Fællesskabet baseres på de registrerede producentpriser på repræsentative markeder i de vigtigste producerende medlemsstater- prisniveauerne skal registreres hver fjortende dag og vægtes med de respektive mængder. Denne bestemmelse gælder for priserne i Fællesskabet og de jordanske priser- for både producentpriserne i Fællesskabet og importprisen for jordanske varer skal der sondres mellem storblomstrede og småblomstrede roser og mellem enkelt- og flerblomstrede nelliker- hvis det jordanske prisniveau for nogen varetype er på under 85 % af prisniveauet i Fællesskabet, suspenderes toldpræferencen. Fællesskabet genindfører toldpræferencen, når der er registreret et jordansk prisniveau svarende til 85 % eller derover af prisniveauet i Fællesskabet.Jeg ville være Dem taknemmelig, såfremt De over for mig vil bekræfte, at Deres regering er indforstået med indholdet af dette brev.Modtag, hr. .., forsikringen om min mest udmærkede højagtelse.På vegne af Rådet for Den Europæiske UnionB. Brev fra JordanHr. ..,Jeg har den ære hermed at anerkende modtagelsen af Deres skrivelse af dags dato med følgende ordlyd: "Fællesskabet og Jordan er blevet enige om følgende:Den gældende ordning fastsætter, at tolden ved indførsel i Fællesskabet afskaffes for friske afskårne blomster og blomsterknopper henhørende under pos. 0603 10 i den fælles toldtarif og med oprindelse i Jordan inden for et loft på 100 tons.Jordan forpligter sig til at overholde de nedenfor angivne betingelser for indførsel i Fællesskabet af roser og nelliker, som kan komme i betragtning ved denne toldafskaffelse:- prisniveauet ved indførsel i Fællesskabet skal svare mindst til 85 % af prisniveauet i Fællesskabet for samme varer i samme perioder- det jordanske prisniveau skal bestemmes ud fra de registrerede priser på indførte varer på repræsentative importmarkeder i Fællesskabet- prisniveauet i Fællesskabet baseres på de registrerede producentpriser på repræsentative markeder i de vigtigste producerende medlemsstater- prisniveauerne skal registreres hver fjortende dag og vægtes med de respektive mængder. Denne bestemmelse gælder for priserne i Fællesskabet og de jordanske priser- for både producentpriserne i Fællesskabet og importprisen for jordanske varer skal der sondres mellem storblomstrede og småblomstrede roser og mellem enkelt- og flerblomstrede nelliker- hvis det jordanske prisniveau for nogen varetype er på under 85 % af prisniveauet i Fællesskabet, suspenderes toldpræferencen. Fællesskabet genindfører toldpræferencen, når der er registreret et jordansk prisniveau svarende til 85 % eller derover af prisniveauet i Fællesskabet.Jeg ville være Dem taknemmelig, såfremt De over for mig vil bekræfte, at Deres regering er indforstået med indholdet af dette brev."Jeg har den ære hermed at bekræfte, at min regering er indforstået med indholdet af Deres brev.Modtag, hr. ..., forsikringen om min mest udmærkede højagtelse.For regeringen for Det Hashemitiske Kongerige Jordan


text:
Alexander ScheuerTelevizija čez državne mejeRegulacija evropskega televizijskega trgaSodišče Evropske skupnosti je po pogodbah o Evropskih skupnostih (ESPJ, ES in ESJE *) in za nekatera področja tudi po pogodbi o Evropski uniji pristojni organ pravosodne oblasti Evropske unije. V skladu z občim načelom Evropske unije, da so pristojnosti držav članic na naddržavni ravni prenosljive le na podlagi podelitve pristojnosti (načelo o omejenem posamičnem pooblastilu), deluje Sodišče EU le v okviru s pogodbo predvidenih postopkov. Za tu obravnavano področje pravosodja so to predvsem postopek zaradi kršitve pogodbe v skladu z 226. členom pogodbe o Evropski skupnosti (P-ES), prošnja o vnaprejšnji odločbi po 234. členu P-ES kot tudi ničnostna tožba in tožba zaradi zavlačevanja v smislu 230. člena P-ES.
 Pravosodje na področju televizije
 Uvrstitev televizijske dejavnosti med davka na storitev oproščene dejavnosti v skladu s členoma 49 in 50 P-ES (1974 do 1988)
 Začenši s razsodbo v zadevi Sacchi leta 1974 (Evropska skupnost, Resolucija 155/73, Zbirka 1974, 409) je Sodišče večkrat ugotovilo in končno tudi podrobno obrazložilo, da se televizijska dejavnost v smislu 49. in 50. člena P-ES šteje za storitveno dejavnost (Evropska skupnost, Res. 352/85, Bond van Adverteerders, Zb. 1988, 2085). S tem je po eni strani določeno, da je Evropska unija načeloma pristojna za urejanje vprašanj televizijske dejavnosti kot temeljne svoboščine, kakor izhaja iz pogodbe, in po drugi strani, da se pri oddajanju televizijskega programa onkraj državnih meja upoštevajo uredbe o oprostitvi dajatve na storitev, tako da je na primer omejitev te svobode dopustna le v določenih, ozko zamejenih in ustreznih primerih.
 Upravičilni razlogi za omejitve (1980 do 1997)
 V obeh preteklih desetletjih se je odločanje osredotočalo na vprašanje, v katerih primerih so države članice upravičene uveljaviti omejitev svobodnega prometa televizijskih oddaj do druge članice. Pri tem naj bi se seveda odločalo glede na dobo pred uvedbo smernice o televiziji (89/552/EGS) v okviru smernice o spremembi (97/36/es) in odtlej veljavnega pravnega položaja.
 Poleg že v pogodbi o Evropski skupnosti eksplicitno navedenih razlogov (prim. čl. 55, 46 P-ES) je treba upoštevati predvsem tako imenovane »neovrgljive zahteve občega interesa«. Sodišče Evropske unije je za področje oprostitve davka na storitev in posebej tudi za televizijsko dejavnost pripoznalo za utemeljene določene omejitve, s tem da te omejitve veljajo brez razlik za nacionalne in za tuje ponudnike in da so v skladu z načelom o sorazmernosti. Mednje sodijo, recimo, zaščita duhovne lastnine, poštenost trgovinskega prometa in zaščita potrošnika, ohranitev pluralistične in nekomercialne radiotelevizije kakor tudi zaščita gledalca pred čezmernim reklamiranjem (Sodišče Evropske unije, Res. 62/79, Coditel I, Zb. 1980, 881; c-288/89, Skisana Gavda, Zb. 1991, I-4007; c-353/89, Komisija/Nizozemska, Zb. 1991, I-4069; c-148/91, Veronica Omroep, Zb. 1993, I-487; c-23/93, TV 10, Zb. 1994, I-4795; Res. 52/79, Debauve, Zb. 1980, 833). Razlogi za obči interes ne smejo biti zgolj gospodarski. Sorazmerni so takrat, ko, prvič, ustrezajo doseganju postavljenega cilja, drugič, so za to nujno potrebni in tretjič, so najblažje sredstvo.
 Opozoriti je treba, da države članice zahtev, ki so bile upoštevane pri dokončni uskladitvi na ravni Evropske skupnosti (glej smernica 93/83/EGS), ne smejo več uveljavljati. Takšni ukrepi pravnega izenačenja so tudi v smernici o televiziji, npr. za zaščito mladoletnih oseb (Sodišče EU c-34/95, Varuhi potrošnikovih pravic/De Agostini, c-35/95 in c-36/95, Varuhi potrošnikovih pravic/TV-Prodaja na Švedskem, Zb. 1997, I-3843).
 Uveljavljanje suverenosti nad ponudnikom RTV programa
 Osrednja točka številnih nadaljnjih odločitev Sodišča Evropskih skupnosti je bilo vprašanje, s katerimi kriteriji določiti, kateri najvišji oblasti je ponudnik programa podrejen. Sodišče je za izhodišče vzelo televizijsko smernico načela o državi ponudnici, s čimer je uvedlo uredbo, da se o zakonitosti televizijskega oddajanja presoja na podlagi pravnega položaja države članice, katere najvišji sodni oblasti se potemtakem podredi ponudnik (2. člen, 1. odstavek smernice 89/552/EGS a. f.). To načelo je izraz v pravni zakonodaji Evropske skupnosti veljavnega temeljnega načela o medsebojnem priznanju. Ta v bistvu pomeni, da se na skupnem trgu prosto trguje s storitvami in proizvodi, kadar ti ustrezajo zahtevam države porekla (temeljno načelo o nadzoru dežele proizvajalke). Za področje televizije je upoštevanje tega načela še toliko bolj pomembno, ker je bilo v skladu z 2. odstavkom 2. člena smernice o televiziji a. f. dodatno normirano temeljno načelo o prosti nadaljnji širitvi, tj. da (izvorne) države članice ne morejo izvajati nobenega dodatnega nadzora v zvezi z zakonitostjo oddajanja. Vpeljava načela o državi ponudnici je tekla v povezavi z usklajevanjem pravnih predpisov, po katerih so države članice na razne načine ovirale oz. imele možnost ovirati prosto izmenjavo televizijskih prenosov (npr. pravilnik o vstavljanju in trajanju reklam ali o prepovedih reklam za nekatere proizvode). Sodišče EU je v večih postopkih izdelalo načela, s katerimi je bilo moč ugotoviti, v kateri državi članici ima ponudnik RTV programa svoj sedež in kje je potemtakem moč nad njim izvajati pravni nadzor (Sodišče EU, c-222/94, Komisija/Združeno kraljestvo, Zb. 1996, I-4025; c-23/93, TV 10 n.n.m.; c-412/93, Leclerc-Siplec; Zb. 1995, I-179; c-11/95, Komisija/Belgija, Zb. 1996, I-4115; c-14/96, Denuit, Zb. 1997, I-2785; c-56/96, VT 4, Zb. 1997, I-3143).
 Kriteriji, ki jih je sodišče EU razvilo v omenjenih postopkih, so bili z revizijo smernice o televiziji leta 1997 vključeni v zakonodajo Evropske unije.
 Nove odločitve (od 1997 dalje)
 V zadnjih dveh letih se je prvostopenjsko sodišče EU bolj posredno ukvarjalo z vprašanjem financiranja javne radiotelevizije v državah članicah. Povod za to so bile pritožbe privatnih konkurentov, ki so se v tekmi s pretežno iz naročnine RTV financiranimi javnimi podjetji čutili prikrajšane. Komisija v okviru preverjanja teh očitkov ni ukrenila vsega potrebnega, kar je med tožbo o zavlačevanju ugotovilo prvostopenjsko sodišče (Prvostopenjsko sodišče EU t-95/96, Gestevision Telecinco/Evropska komisija; t-17/96, TF 1/Evropska komisija, sodba z dne 3. 6. 1999). Isto sodišče je poleg tega razsojalo tudi v primeru ničnostne tožbe privatne flamske televizijske postaje vtm proti odločbi komisije iz leta 1997. Sodišče je podprlo mnenje komisije, da na državnem dovoljenju temelječi monopol v korist privatnih ponudnikov kot edinih, ki smejo oddajati televizijski program z reklamami, krši 86. člen hkrati s 43. členom pogodbe o Evropski skupnosti (Prvostopenjsko sodišče EU, t-266/97. VTM/Evropska komisija, sodba z dne 8. 7. 1999). V obiter dictum se sodišče sklicuje na to, da tudi financiranje javne radiotelevizije s sredstvi, ki ji je v smislu pogodbe moč jemati kot dodatno podporo, ne more upravičiti dodelitve takšnega monopola na reklame.
 Pred kratkim je Sodišče EU glede tega vprašanja sprejelo stališče o vzorcu za izračun dopustne količine prekinitev programa z reklamami (Sodišče EU, c-6/98, ARD/Prosieben Media AG, sodba z dne 28. 10. 1999).
 Tehtanje med raznimi interesi
 Odločbe Sodišča EU v okviru zagovarjanja omejitve svobodne ponudbe storitev (gl. zg. II.2.), odločitve v zvezi z manevrskim prostorom, ki preostane državam članicam pri nadzorovanju prenosa programa iz drugih držav članic, kolikor to zadeva interese, ki v zakonih EU niso bili usklajeni ali so bili usklajeni le delno (prim. zg. prav tam in II.3.), prav tako pa tudi pretežno konkurenčno pravno usmerjene sodbe prvostopenjskega sodišča bi lahko z današnjega vidika imele poseben pomen pri nadaljnjem razvoju evropskega medijskega prava (prim. II.4.). V bližnji prihodnosti lahko tudi pričakujemo, da bodo napetosti med javno radiotelevizijo in privatnimi ponudniki, predvsem pa viri financiranja prve, postali osrednja točka pravosodne prakse. Zunaj področja zakona o radioteleviziji v ožjem smislu pa bo treba razpravljati tudi o problemih, ki jih bo prinesla digitalizacija medijskih vsebin in prenosa in ki bodo posledica tehtanja med raznimi pravno zaščitenimi interesi. Tu je treba misliti na poroštvo svobode mišljenja in svobode radiotelevizije, ki se bosta uveljavili skozi državno regulativo, po eni strani in na pravnem področju do tretje osebe v obliki avtorskih pravic ali z vidika varstva podatkov po drugi strani. Raznovrstne pravne akte Evropske unije na področju telekomunikacij in tudi informacijsko družbo je treba uskladiti z orodjem zakonodaje o radioteleviziji, razvitim na podlagi tradicionalnega gospodarsko-upravnega prava in to je za demokratizacijo družbe posebnega pomena.
 * ESPJ = Evropska skupnost za premog in jeklo
 ES = Evropska skupnost (prej Evropska gospodarska skupnost, EGS), ESJE = Evropska skupnost za jedrsko energijo
 Simona ZatlerPravica medijev in javnostiPravica do svobode izražanja in do informiranja - Primeri pred Evropskim sodiščemSvoboda izražanja po 10. členu Evropske konvencije o človekovih pravicah je bil predmet reševanja v približno desetih odstotkih primerov pred Evropskim sodiščem za človekove pravice v Strasbourgu (v nadaljevanju Sodišče). Od 517 sodb, ki sodijo v to kategorijo, se jih 47 neposredno nanaša na 10. člen Konvencije. Kar v nekaj primerih je Sodišče izrazilo stališče, da naloga medijev ni samo objavljanje informacij in idej, ki so zanimive za javnost, pač pa, da ima javnost tudi pravico do takšnih informacij. Vodilna sodba, v kateri je sodišče obrazložilo to stališče in pomen svobode tiska po 10. členu, je primer Sunday Times proti Združenemu kraljestvu (1979), v katerem je sodišče tisku (in medijem nasploh) priznalo visoko stopnjo varstva. Odločilo je namreč, da »mediji seveda ne smejo prekoračiti meja, ki so v interesu dobrega delovanja pravosodja, je pa njihova dolžnost, da posredujejo informacije in ideje, ki zadevajo probleme, ki prihajajo pred sodišče, in probleme iz drugih področij javnega interesa. Ne samo da imajo mediji nalogo, da posredujejo takšne informacije in ideje, pač pa jih ima tudi javnost pravico dobivati.« Deseti člen Konvencije ne zagotavlja le pravice do informiranja javnosti, temveč tudi pravico javnosti, da je obveščena. Zaščita vira novinarjevega poročanja
 S pravico javnosti, da je obveščena, je tesno povezano vprašanje vira novinarjevega poročanja. V dveh novejših sodbah je sodišče zavzelo stališče, da 10. člen Konvencije varuje tudi vire novinarjevega poročanja, ker bi se sicer lahko zgodilo, da virov informacij sploh ne bi bilo. - Primer Goodwin (1996) William Goodwin, 23-letni novinar, je kot pripravnik delal v poslovnem tedniku Engineer (London, VB). Novembra leta 1989 ga je poklicala neka oseba in mu dejala, da ima precej zanimive informacije o podjetju Tetra, ki se ukvarja z računalniškim softverjem in o katerem je Engineer v preteklosti že nekajkrat pisal. Oseba mu je posredovala podatke o finančnih težavah, ki jih ima to podjetje, in o načrtih za odpuščanje delavcev. Takoj po tem pogovoru je novinar poklical v omenjeno podjetje in vprašal, ali so dejstva o odpuščanju in finančnih težavah resnična. Sledila je sodna prepoved, ki je od novinarja zahtevala, da o tem ne napiše ničesar, z utemeljitvijo, da gre za zaupne finančne podatke zasebne korporacije in da naj novinar vodstvu podjetja takoj sporoči, kdo mu je povedal zgodbo o težavah v podjetju. Ker tega ni hotel storiti, se je kmalu nato znašel na sodišču. Odvetniki podjetja Tetra so vztrajno zahtevali, da naj jim pove ime vira in izroči tudi vse zapiske o pogovorih, ki jih je imel s svojim virom, kar je novinar tudi potem, ko je to zahtevo potrdilo sodišče, kljub grožnji z zaporno kaznijo zavrnil. Zato ga je sodišče obsodilo na globo 5.000 funtov zaradi »žalitve sodišča«. Njegovi odvetniki so se takoj pritožili na prizivno sodišče, to pa je prvo sodbo potrdilo. Preostala jim je le še pritožba na lordsko zbornico. Tudi ta je zahtevala zapiske in celo delovno kartoteko, toda delodajalec ji je ni hotel izročiti. Zahteva za razkritje vira naj bi bila v skladu z desetim členom zakona o žalitvi sodišča, ki sicer določa, »da nobena oseba ne more biti obsojena zaradi žalitve sodišča, če ne iZDA vira informacije, razen v primerih, ko sodišče ugotovi, da je takšno razkritje nujno zaradi interesov pravičnosti, državne varnosti ali iz razlogov preprečevanja neredov ali zločinov«.
 Evropsko sodišče za človekove pravice pa je zavzelo stališče, da takšna zahteva sodišča po razkritju vira krši 10. člen Konvencije. Sodišče je poudarilo načelo, da je »zaščita novinarjevega vira eden od temeljnih pogojev svobode tiska« in da »bi bili viri brez takšne zaščite odvrnjeni od dajanja pomoči tisku, da lahko informira javnost o stvareh javnega interesa«. Sodišče je izreklo, da bi bila lahko »brez zaščite novinarjevega vira temeljna nadzorstvena (›public watchdog‹) vloga tiska spodkopana, kar bi lahko vplivalo na zmožnost tiska, da zagotavlja tekoče in zanesljive informacije«. V tem primeru je Evropsko sodišče menilo, da interesi zasebnega podjetja, da omeji oz. prepreči nastanek škode z razkritjem vira informacij, niso pomembnejši od temeljnega interesa javnosti za zaščito novinarjevega vira.
 Na podlagi tako razsojenega primera in argumentov o pomembnosti pravice novinarjev, da ne razkrijejo svojega vira poročanja, je v sodbi 24. februarja 1997 sodišče izreklo, da je »novinarjeva skrb, da ne izpostavi oz. ne kompromitira svojih virov informacij s predložitvijo (pred sodišče) dokumentov, zakonita«. Razkritje uradne skrivnosti in zaščita državne varnosti
 Posamezne države in njihove vlade imajo veliko diskrecijsko pravico pri omejevanju in sankcioniranju svobode izražanja, ko gre za varovanje državne varnosti. Vendar pa novejše odločbe Sodišča kažejo, da se morajo omejitve ali sankcije na tem temelju opirati na test »nujnosti«, kar pomeni, da mora omejitev usrezati standardu »nujno v demokratični družbi«. Observer/Guardian in Sunday Times (št. 2) proti Veliki Britaniji (1991)
 Primera se nanašata na sodne prepovedi, s katerimi je bila britanskim časopisom prepovedana objava nekaterih delov knjige z naslovom Spycatcher, spominov Petra Wrighta, upokojenega oficirja britanske varnostne službe - MI5. Knjiga je razkrivala domnevne nepravilnosti, ki so se v tej službi dogajale (da je MI5 financirala diplomatsko konferenco v Londonu l. 1950 in l. 1960 tudi posamezne diplomate itd.). Angleški javni tožilec je zahteval prepoved prodaje knjige. V angleških časnikih Observer in Guardian sta izšla dva krajša članka, v katerih so bili predstavljeni nekateri detajli iz posameznih delov knjige. Javni tožilec je zoper časnika sprožil sodni postopek zaradi iZDAje uradne skrivnosti, hkrati je dosegel tudi prepoved nadaljnjega objavljanja člankov, ki bi se nanašali na sporno knjigo. Pozneje so nekateri drugi angleški časniki objavili članke, v katerih so bile predstavljene Wrightove obtožbe na račun obveščevalne službe. Zato sta Observer in Guardian zahtevala razveljavitev prepovedi objavljanja člankov v zvezi s knjigo. Sodišče časnikoma ni ugodilo, javni tožilec pa je sprožil tudi sodni postopek zoper Sunday Times zaradi »iZDAje skrivnosti« (›breach of confidence‹). Sodne prepovedi objavljanja izvlečkov iz knjige Spycatcher so ostale v veljavi tudi še potem, ko je bila v ZDA knjiga že objavljena in je postala prodajna uspešnica.
 Evropsko sodišče za človekove pravice je na plenarnem zasedanju izreklo, da Konvencija izrecno ne prepoveduje preprečitve objave, da pa je nevarnost, ki jo takšne omejitve prinašajo, tako velika, da je potrebna kar se da skrbna presoja Sodišča. To še zlasti velja glede svobode tiska, saj je novica »minljivo oz. kratkotrajno« blago. Na podlagi presoje okoliščin je Sodišče sklenilo, da britanske oblasti pred iZDAjo knjige julija 1987 v ZDA niso storile vsega, kar bi bilo potrebno, da bi preprečile objavo informacij o varnostni službi, zapisanih v tej knjigi, ki je bila takrat še v rokopisu. Sodišče pa je upoštevalo tudi dejstvo, da zato, ker je bila knjiga v ZDA že objavljena, zaupne informacije sploh ni več. Vztrajanje pri prepovedi po juliju 1987 preprečuje časopisom uresničevati njihovo pravico in dolžnost posredovanja informacij javnega interesa, zlasti še, ker so informacije že dosegljive drugje. V takih okoliščinah po mnenju Sodišča ni bilo več zadostnega razloga za prepoved objave in je v obeh primerih sklenilo, da je šlo za kršitev 10. člena Konvencije.
 Varstvo kritičnega in ofenzivnega izražanja
 Deseti člen je še posebno pomemben, ko gre za varstvo kritičnega in napadalnega izražanja. Po mnenju Sodišča »10. člen ne ščiti le informacij in idej, ki so sprejete z naklonjenostjo ali so ocenjene kot nežaljive ali nepomembne, pač pa tudi tiste, ki žalijo, šokirajo ali vznemirjajo državo ali kateri koli del prebivalstva. Takšne so zahteve pluralizma, tolerance in odprtosti duha, brez katerih ni demokratične družbe« (primer Handyside). Svoboda izražanja torej vključuje tako svobodo mnenj kakor tudi vse izjave, ki izražajo sodbe o dejstvih, idejah ali osebah. Načeloma je varstvo svobode mnenj neodvisno od tega, ali jo imajo drugi za koristno, škodljivo, dragoceno ali nepomembno. Varstvo svobode izražanja ne zajema le vsebine, ampak tudi formo ali način. Ni bistveno, ali je določena izjava formulirana polemično in ostro ali spravljivo in previdno. To pomeni, da je treba 10. člen razlagati v luči visoke stopnje varstva svobode izražanja, tudi če informacija prizadene državo ali nekatere skupine, podjetja ali organizacije in javne osebe, kakršni so npr. politiki in sodniki.
 Primer De Haes in Gijsels (1997)
 Belgijsko civilno sodišče je obsodilo dva novinarja tednika Humo, ker da sta zlorabila svobodo tiska in prekoračila meje dovoljene kritike s tem, ko sta žalila in obrekovala štiri člane sodišča. De Haes in Gijsels sta v nekaj člankih obtožil tri sodnike in državnega tožilca strahopetnosti in pristranosti. Novinarja sta zlasti izrazila svoje mnenje o pristranosti sodnikov pri reševanju sodnega primera spolne zlorabe otrok in odločitve o njihovem skrbništvu (primer g. x).
 Sodišče je menilo, da je takšna obsodba novinarjev kršitev 10. člena Konvencije, z obrazložitvijo, da »članki vsebujejo več podrobnih informacij o okoliščinah, v katerih je bila sprejeta odločitev o skrbništvu otrok g. x. Te informacije so se opirale na širšo raziskavo o obtožbah zoper g. x in na mnenja nekaterih strokovnjakov, ki so tudi apelirali na novinarja, naj informacije razkrijeta v korist otrok... Novinarjev ni moč obtožiti, da sta zanemarila svoje profesionalne obveznosti z objavo tega, kar sta izvedela o sodnem primeru. Dolžnost tiska je, da posreduje informacije in ideje javnega interesa.« Tudi razkritje novinarjev o političnem simpatizerstvu nekaterih sodnikov samo po sebi ne more biti obrekljivo. Kakor je izreklo Sodišče, »pri dejstvih, za katere novinarja verjameta, da so takšna, da bi lahko vplivala na te osebe, je politično simpatizerstvo lahko obravnavano kot mogoča potrditev ideje, da te simpatije niso nepomembne za rešitev teh vprašanj«. Varstvo politične in javne razprave Glede na sodno prakso Evropskega sodišča je dana tisku pomembna vloga, t. j. posredovanje informacij in nadzor javnosti nad oblastjo. Lingens proti Avstiji (1986)
 V tej zadevi je avstrijski novinar Peter Lingens v reviji Profil objavil dva članka, ki sta kritizirala takratnega avstrijskega kanclerja Kreiskega, da iz političnih razlogov ščiti nekdanje pripadnike ss in da je spremenil svoje stališče v prid nekdanjim nacistom in avstrijski politiki. Kancler je vložil dve zasebni tožbi, na podlagi katerih je bil nato Lingens obsojen zaradi obrekovanja po avstrijskem kazenskem zakoniku, predvsem zaradi nekaterih negativnih izrazov (kot so »nemoralno«, »nečastno«, »surov oportunizem«), s katerimi je opisal ravnanje Kreiskega.
 Lingens se je na Evropsko sodišče pritožil z utemeljitvijo, da so odločbe avstrijskega sodstva posegle v njegovo pravico do svobodnega izražanja po 10. členu. Sodišče se je s tem strinjalo in obrazložilo, da »svoboda tiska ponuja javnosti eno od najboljših sredstev za spoznavanje stališč in delovanja političnih voditeljev in za oblikovanje mnenja o njih. Še bolj splošno povedano, svoboda političnega dialoga je jedro demokratične družbe, ki preveva celotno besedilo Konvencije.« In v nadaljevanju obrazložitve sodbe, da so »meje sprejemljive kritike širše, kadar gre za politika, kakor kadar gre za navadnega posameznika. V nasprotju z drugim se prvi neizogibno in zavestno izpostavlja natančnemu preverjanju vsake svoje besede in dejanja, tako časnikarjev kakor javnosti na splošno.« Sodišče je tudi izjavilo, da 2. odstavek 10. člena zagotavlja, da je ugled drugih zavarovan in da se to varstvo razteza tudi na politike, vendar pa je treba v takšnih primerih zahteve po varstvu ugleda presojati glede na interese javne razprave o političnih vprašanjih.
 Po mnenju Sodišča je že sama avstrijska kazenska zakonodaja, po kateri mora novinar dokazati resničnost svojih izjav, pomenila kršitev 10. člena Konvencije. Dejstva je namreč mogoče dokazati, resničnosti vrednostnih sodb pa ne. Sodišče je tudi menilo, da je dejstvo, da je vlada proti novinarju, ki je kritiziral politično osebnost, uporabila sankcije, podobno nekakšni cenzuri, ki bi mu zelo verjetno vzela pogum za pisanje kritik v prihodnje. V zvezi s političnimi razpravami bi takšna kazen zelo verjetno odvrnila časnikarje od prispevanja k javni razpravi o vprašanjih, ki vplivajo na življenje skupnosti. Oberschlick proti Avstriji (1991)
 Avstrijsko sodišče je svojega novinarja Oberschlicka spoznalo za krivega obrekovanja, ker je v reviji Forum v celoti objavil ovadbo, ki so jo on in nekatere druge osebe vložili zoper avstrijskega politika Graber Mayerja. Med predvolilno kampanjo je ta politik izrekel nekatere diskriminatorne izjave glede migrantskih delavk in glede družinskih dodatkov. Oberschlick je izrazil svoje mnenje o povezanosti takšnih izjav politika s filozofijo in cilji nacionalsocializma. Zato je Graber Mayer vložil zasebno tožbo proti novinarju zaradi obrekovanja. Oberschlick je bil spoznan za krivega in kaznovan z denarno kaznijo.
 Evropsko sodišče je razsodilo, da je Avstrija v primeru Oberschlick kršila drugi odstavek 10. člena Konvencije. V obrazložitvi sodbe je Sodišče izrazilo stališče, da svoboda izražanja ne pomeni le svobode vsebine informacij in mnenj, ampak tudi oblike, v kateri so objavljene, in zato Oberschlick s tem, da je objavil svoje mnenje v obliki ovadbe, ni prekoračil meje svobode izražanja. Nadalje je Sodišče argumentiralo enako kakor v že prejšnjem sodnem primeru Lingens proti Avstriji, da so meje sprejemljive kritike širše pri politikih kakor pa pri zasebnikih in da bi morali biti do javne kritike še posebno tolerantni tisti, ki kritične izjave tudi sami izrekajo v javnosti. »Politik vsekakor ima pravico do varstva časti in dostojanstva, tudi ko ne deluje le v svoji zasebni sferi, vendar pa je potrebno zahtevo po takšnem varstvu tehtati z interesom odkrite razprave o stvareh, ki so političnega pomena.« Sodišče je menilo, »da je besedilo ovadbe, ki je bilo objavljeno v Forumu, prispevalo k javni razpravi o političnem vprašanju splošnega pomena. Oberschlick je s svojo kritiko hotel na provokativen način pritegniti pozornost javnosti na predlog, ki ji ga je dal določen politik, in prav verjetno je, da bo šokiral ljudi. Politik, ki se na takšen način izraža, se izpostavlja močni reakciji tako novinarjev kakor tudi javnosti.«
 Sodišče je še menilo, da je bila objava ovadbe v Forumu le objava mnenja oziroma vrednostne sodbe avtorja o predlogih politika in da vrednostnih sodb ni mogoče niti jih ni treba dokazovati. Primer Thorgeirson (1992)
 Thorgeirson je avtor dveh člankov, objavljenih v dnevniku Morgungladid, v katerih je zapisal svoj komentar o nasilnosti policije in se zavzel za nov in učinkovitejši sistem preiskave obtožb zoper policijo. Bil je obsojen in kaznovan zaradi obrekovanja policijskih uradnikov z utemeljitvijo, da so nekatere od njegovih izjav »žaljive« in »zmerljive« (na primer oznaka policistov »nasilneži v uniformah«) in da so bile nekatere izjave neresnične. Sodišče pa je pri razsojanju primera upoštevalo okoliščine, da v člankih noben od policistov ni bil izrecno imenovan, da je bil članek javnega pomena in da je bil prvenstveni namen članka reforma in ne omalovaževanje policije. Sodišče je zavrnilo stališče islandske vlade, da se politična razprava presoja drugače kakor razprava o drugih stvareh javnega pomena, in odločilo, da bi obsodba in sankcioniranje lahko zadušila odprto razpravo o stvareh javnega pomena.
 Katera merila in načela morajo upoštevati nacionalna sodišča?
 Nekatera merila in načela, ki jih je razvilo Evropsko sodišče za človekove pravice in ki jih morajo upoštevati tudi nacionalna sodišča pri reševanju sodnih primerov, ki se nanašajo na vprašanje svobode izražanja in informiranja:
 Svoboda izražanja je eden izmed bistvenih temeljev demokratične družbe, je eden izmed temeljnih pogojev za njen napredek in za razvoj vsakega človeka;
 10. člen Konvencije ščiti tako ideje kakor tudi informacije vseh vrst; varovani niso le mnenja, filozofske ideje ali politično izražanje, pač pa tudi dejstva, novice in ideje, ki žalijo, šokirajo ali vznemirjajo državo ali kateri koli del prebivalstva (primer Handyside); naloga medijev ni samo objavljanje informacij in idej, ki so zanimive za javnost, pač pa ima javnost tudi pravico do takšnih informacij (pravica javnosti, da je obveščena - primer Sunday Times proti Združenemu kraljestvu); s pravico javnosti do obveščenosti je tesno povezano vprašanje zaščite vira novinarjevega poročanja; zaščita novinarjevega vira je eden od temeljnih pogojev svobode tiska in zato zahteva za razkritje vira ni v skladu z 10. členom Konvencije, razen če jo upravičujejo pomembnejši javni interesi (primer Goodwin);
 tudi ko gre za omejitve svobode izražanja (državna, vojaška, uradna skrivnost) na temelju nacionalne varnosti, morajo biti takšne omejitve »nujne v demokratični družbi«, kar pa zahteva od sodišča kar se da previdno in skrbno presojo vsakega primera posebej (Konvencija izrecno ne prepoveduje preprečitve objave iz razloga zaščite nacionalne varnosti, je pa nevarnost, ki jo takšne omejitve prinašajo, tako velika, da je potrebna kar se da skrbna presoja Sodišča - primer Spycatcher; zaupni dokumenti pomenijo tako nizko stopnjo skrivnosti, da zaplemba in umik revije nista primerni rešitvi - primer Bluf);
 mediji uživajo večjo svobodo pri komentiranju in poročanju o stvareh političnega ali drugega javnega pomena;
 razlikovanje med politiki in zasebniki - meje sprejemljive kritike so širše, kadar kritika zadeva politične osebe in vlade kakor pa kadar se kritika nanaša na posamezne zasebnike;
 meje sprejemljive kritike so tudi širše, kadar nobena od kritiziranih oseb ni izrecno imenovana;
 potrebno je skrbno razlikovanje med informacijami in mnenji; med dejstvi in vrednostnimi sodbami. Dejstva morajo biti podkrepljena z dokazi, obtoženi pa ni dolžan dokazati resničnostni izjav, ki so vrednostne sodbe ali ki jih ni mogoče dokazovati. Avtor prav tako ni dolžan dokazovati izjav, ki izražajo javno mnenje, ali trditev, ki temeljijo na govoricah ali izjavah drugih.
 Pravica do svobode izražanja in informiranja pred slovenskimi sodišči
 Po osamosvojitvi Slovenija ni imela veliko sodne prakse s tega področja, v zadnjih letih pa so pri nas pogosti predvsem kazenski postopki proti novinarjem zaradi kaznivih dejanj zoper čast in dobro ime (najpogostejša kazniva dejanja so pravno kvalificirana kot razžalitev ali žaljiva obdolžitev), veliko je tudi odškodninskih zadev. Slovenska sodišča pa le s težavo oblikujejo prakso, ki bo upoštevala pravila novinarske stroke in stališča Evropskega sodišča za človekove pravice. V enem od »zgodnejših primerov« (iz l. 1994), ki ga je moralo reševati sodišče, je bila pred prvostopenjskim sodiščem novinarka tednika 7D obsojena, da je storila kaznivo dejanje žaljive obdolžitve, ker da je s tiskom širila in trdila nekaj, kar lahko škodi tožnikovi časti in dobremu imenu. Takšna je bila odločitev sodišča prve stopnje kljub dejstvu, da je šlo za pripovedni intervju. Sodišče je spregledalo pravila novinarske stroke (in tudi določila zakona o javnih glasilih), da novinar kot zapisovalec ne odgovarja za povedano v intervjujih ali izjavah, saj gre tako po obliki kakor vsebini za novinarski zvrsti, ki prenašata mnenje nekoga drugega in da je prvi odgovoren avtor izjave. Po mnenju prvostopenjskega sodišča novinarka ni dokazala resničnosti trditve in tudi ni dokazala, da je imela utemeljen razlog verjeti v resničnost tistega, kar je širila. Novinarka se je nato pritožila na višje sodišče , ki je to sodbo razveljavilo in jo vrnilo v ponovno sojenje. V obrazložitvi razveljavitve je med drugim navedlo, »da je zmotna ocena temeljnega sodišča, da gre v tem primeru za raziskovalno novinarstvo, ne pa za pripovedni intervju«. Po oceni pritožbenega sodišča ne more biti dvoma, da je za izjave, objavljene na tak način, odgovoren tisti, ki jih je podal, »seveda če se ugotovi, da so avtentično zapisane«.
 V nadaljevanju so navedeni le nekateri izreki in posamezni deli obrazložitev sodb, s katerimi je vs izrazilo svoje naziranje glede vprašanj, s katerimi se najpogosteje srečujejo slovenska sodišča pri reševanju primerov v zvezi z zatrjevanimi zlorabami svobode izražanja. Omenjeni izreki so navedeni predvsem zato, ker sodijo med prve primere, v katerih se je slovensko višje sodišče sklicevalo na sodbe in prakso Evropskega sodišča za človekove pravice. Gre predvsem za problem razmejitve med javnostjo in posameznikom, za vprašanje dovoljene kritike in razlikovanje med sporočanjem dejstev in posredovanjem vrednostnih sodb. Med prve primere sodi pravda, v kateri je VS odločilo1, da »pravica do spoštovanja zasebnosti omogoča posamezniku, da živi tako, kot sam želi, in da je zavarovan pred javnostjo«. In v nadaljevanju obrazložitve sodbe: «Zahteva po spoštovanju se sicer zmanjša za toliko, kolikor posameznik sam vstopa v javno življenje in v tožnikovem primeru tožena stranka utemeljeno opozarja, da je dolgoletni funkcionar, ki mora biti pripravljen na kritiko. Toda kritika mora biti objektivna in v zvezi z njegovim delom ter ne sme biti žaljiva.«
 Sodna praksa se je tudi sicer večkrat izrekla o tem, da je obseg varstva pri t. i. osebah javnega življenja ožji oziroma je okvir kritike in kritične presoje njihovega dela širši kakor pri posameznikih, ki to niso. Takšno je bilo tudi mnenje vs, ko je izreklo2, da »javna glasila v demokratični družbi seveda niso namenjena le temu, da govorijo o načelnih stvareh, marveč predvsem o konkretnih početjih in konkretnih ljudeh. Kdor javno deluje, je izpostavljen javni kritiki, in če gre še za funkcionarja, kot je to primer pri tožniku, je celo nujna javna kritika njegovega ravnanja, ki je kakorkoli povezano z njegovim statusom.« Vendar pa »pravica novinarja, da obvešča javnost in da kritizira delo oseb, ki opravljajo javne funkcije, ne obsega tudi pravice, da to stori na način, ki ga Kazenski zakon rs opredeljujej kot kaznivo dejanje«3.
 V enem od primerov4 revizijsko sodišče ni imelo pomislekov proti stališču sodišča druge stopnje, »da objavljeno besedilo, ki se nanaša na tožnika, skupaj s fotografijo moškega akta pomeni poseg v zavarovano sfero njegove osebnosti... Tožena stranka se ne more uspešno sklicevati na okoliščino, da je bilo besedilo o tožniku objavljeno v rubriki s satirično vsebino, saj tožena stranka tudi v tej rubriki ne sme nikomur posegati v pravico do osebnega dostojanstva... Okoliščina, ali je imela tožena stranka namen žaliti tožnikovo osebno dostojanstvo, ni odločilna. Bistveno je, kakšne posledice je imela objava za tožnika samega v okolju, v katerem se nahaja.« Več »nejasnosti« pa v slovenski medijski prostor vnašajo vprašanje zaščite vira novinarjevega poročanja in zakonska določila o varovanju državne skrivnosti. Slovensko sodišče in širša polemična javnost sta se z vprašanjem zaščite vira novinarjevega poročanja srečala v primeru slovenskega novinarja, ki je v enem od slovenskih dnevnikov na podlagi obveščevalnih dokumentov pisal o ozadju nakupa orožja in vojaške opreme v Izraelu. Kot glavnega posrednika pri nakupu topov, posodobitvi tankov in nakupu radijskih zvez je navedel znanega slovenskega poslovneža, poleg njega pa je na podlagi dokumenta navedel še imena nekaterih oseb, ki da so za sklenjene kupčije dobile provizijo. Kriminalisti so na podlagi kazenske ovadbe, ki jo je zoper novinarja vložilo ministrstvo za obrambo zaradi suma iZDAje vojaške skrivnosti, novinarja povabili na pogovor. Ta se je povabilu odzval, vendar na vprašanja kriminalistov ni odgovarjal in se je pri tem skliceval na določbo kodeksa novinarske etike, ki ga zavezuje k molčečnosti, kadar se sprašuje po viru informacij. Kriminalisti so zato na njegovem domu še istega dne opravili hišno preiskavo.
 Primeri, kakršen je ta, so dovolj neobičajni, da zbudijo polemično razpravo znotraj novinarskega kroga kakor tudi širšo javno razpravo. Med šibke točke slovenske zakonodaje sodi ravno dejstvo, da sedanji zakon o javnih glasilih5, ki v pretežni meri določa položaj novinarjev, pravice do zaščite virov ne določa izrecno. O viru govori le 24. člen zakona o javnih glasilih, vendar ne v kontekstu zaščite: »Vir informacij je odgovoren za resničnost in točnost informacij, ki jih daje za javnost... Novinar, ki je dobil informacije od odgovorne osebe iz drugega odstavka tega člena, ni kazensko odgovoren, če je vsebinsko točno objavil informacijo v javnem glasilu.« To pa pomeni, da pravica do zaščite virov ni zakonsko opredeljena, kakor je to v večini evropskih ureditev. Namreč, novinarski zapiski so tako lahko predmet zaplembe in preiskav, novinarjev pa ne varuje državna zakonodaja, pač pa (vendar šele po izčrpanju vseh drugih pravnih sredstev v Sloveniji) samo 10. člen Evropske konvencije o človekovih pravicah.6 Vendar pa navedeni slovenski primer nikakor ni popolnoma identičen s primerom Goodwin (glej zgoraj), ki ga je reševalo Evropsko sodišče za človekove pravice. Medtem ko je v tem primeru novinar pisal o domnevno »zaupnih podatkih zasebne korporacije«, je bil novinar v »slovenskem« primeru osumljen »iZDAje vojaške skrivnosti«. Tu pa je treba upoštevati naziranje Evropskega sodišča, da »zahteva po razkritju vira ni v skladu z 10. členom Konvencije, razen če jo upravičujejo pomembnejši javni interesi«.
 1 Podatkovna baza STAIRS, sodba II Ips 524/95
 2 Podatkovna baza STAIRS, sodba II Ips 919/94.
 3 Podatkovna baza STAIRS, sodba II Ips 243/96.
 4 Podatkovna baza STAIRS, sodba VSO2433, z dne 29. 8. 1996.
 5 U.l. RS, št. 18-728/94, 8. april 1994.
 6 Mekina, Igor. 1996. ›Discipliniranje novinarjev‹; v: Mladina, Mediji, 23/4. junij 1996, str.16.