type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
Nr C 46/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17.2.96
 Överklagande, ingivet den 13 december 1995 av 1 . Antil målet i sak och i andra hand att domstolen skall
 lean Rice Mills NV, 2. European Rice Brokers AVV och återförvisa målet till förstainstansrätten .
 3 . Guyana Investments AVV, av den dom som Europeiska
 gemenskapernas förstainstansrätt meddelade den 14 sep
 tember 1995 i de förenade målen T-480/93 och T-483/93 :
 1 . Antillean Rice Mills NV, 2 . Trading & Shipping Co Ter Grunder och huvudargument
 Beek BV, 3 . European Rice Brokers AW, 4. Alesie Curaçao
 NV och 5 . Guyana Investments AVV mot Europeiska
 gemenskapernas kommission, med stöd av Europeiska — Förstainstansrätten har genom de överväganden och de
 unionens råd, Franska republiken och Italienska beslut som anges i punkterna 90-97 i den överklagade
 republiken domen brutit mot och/eller gjort en felaktig tillämpning
 ( mål C-390/95 P) av fördragets fjärde del och/eller artikel 190 i fördraget
 ( 96/C 46/ 10 ) och/eller ULT-beslutet( 3 ) eller åtminstone gemenska
 pens allmänna rättsprinciper, i synnerhet genom att
 fastslå att rådet har rätt att införa skyddsklausuler som
 möjliggör restriktioner mot fri import av jordbruksvaror
 Antillean Rice Mills NV, European Rice Brokers AW och med ursprung i ULT i de tillämpningsbeslut som tas med
 Guyana Investments AW har den 13 december 1995 till stöd av artikel 136.2 .
 Europeiska gemenskapernas domstol överklagat den dom
 som Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt medde
 lade den 14 september 1995 i de förenade målen T-480/93
 och T-483/93 : 1 . Antillean Rice Mills NV, 2 . Trading & — Förstainstansrätten har genom de överväganden och det
 beslut som anges i punkterna 199-131 i den överklagade
 Shipping Co . Ter Beek BV, 3 . European Rice Brokers AVV,
 4 . Alesie Curaçao NV och 5 . Guyana Investments AW mot domen brutit mot och/eller gjort en felaktig tillämpning
 Europeiska gemenskapernas kommission, med stöd av av fördragets fjärde del och/eller artikel 190 i fördraget
 Europeiska unionens råd, Franska republiken och Italienska och/eller ULT-beslutet eller åtminstone gemenskapens
 allmänna rättsprinciper, i synnerhet genom att fåstslå att
 republiken. Klaganden företräds av P. Galzener och W.
 Knibbeler, advokater i Rotterdam och J. Pel, advokat i
 kommissionen hade fog för att anse att svårigheter hade
 Amsterdam och har uppgivit följande adress för delgivning: uppstått som kunde leda till en försämring av odling av
 N. Loesch, 11 rue Goethe, Luxemburg.
 Indicaris inom gemenskapen .
 — Förstainstansrätten har genom de överväganden och det
 Klagandena yrkar att domstolen skall beslut som anges i punkterna 149, 150 och 151 i den
 överklagade domen brutit mot och/eller gjort en felaktig
 tillämpning av artikel 109.2 i ULT-beslutet eller åtmin
 1 . upphäva den överklagade domen( ! ) i den mån sökan stone gemenskapens allmänna rättsprinciper, i synner
 denas talkan inte bifalls till fullo, het genom att fastslå att minimipriset i det andra beslutet
 inte överskridit gränserna för vad som är strikt nödvän
 digt enligt artikel 109.2 .
 2 . till fullo bifalla de yrkanden som sökandena redan gjort
 gällande inför förstainstansrätten ( 2 ) och i synnerhet:
 — Förstainstansrätten har genom de överväganden och det
 2.1 i sin helhet upphäva kommissionens beslut 93/ beslut som anges i punkterna 41 och 177-186 i den
 127/EEG av den 25 februari 1993 om införande av överklagade domen brutit mot och/eller gjort en felaktig
 skyddsåtgärder för ris med ursprung i Neder tillämpning av artikel 190 i fördraget och/eller arti
 ländska Antillerna och kommissionens beslut 93/ kel 215 i fördraget eller åtminstone gemenskapens
 211 /EEG av den 13 april 1993 om ändring av allmänna rättsprinciper, i synnerhet genom att under
 kommissionens beslut 93/ 127/EEG av den 25 feb omständigheterna i det aktuella fallet fastslå att gemen
 ruari 1993 om införande av skyddsåtgärder för ris skapen bara kan anses vara ansvarig när det föreligger
 med ursprung i Nederländska Antillerna, ett tillräckligt allvarligt brott mot en rättsregel av högre
 rang till skydd för enskilda .
 2.2 förplikta kommissionen att ersätta den skada som
 sökandena har lidit till följd av dessa beslut, — Förstainstansrätten har genom de överväganden och det
 beslut som anges i punkterna 190-194 i den överklagade
 domen brutit mot och/eller gjort en felaktig tillämpning
 2.3 förplikta kommissionen att ersätta rättegångskost av artikel 190 i fördraget och/eller artikel 215 i fördraget
 naderna såväl i rättegången i förstainstansrätten eller åtminstone gemenskapens allmänna rättsprinciper,
 som i domstolen . i synnerhet genom att ha underlåtit att undersöka om det
 förelåg ett tillräckligt allvarligt brott mot gemenskaps
 rätten och vidare genom att vid prövningen av de
 3 . Sökandena yrkar i första hand att domstolen i enlighet bestridda besluten felaktigt ha lagt avgörande vikt vid en
 med artikel 54 i domstolens stadga själv skall avgöra åtgärd som genomförts av Nederländska Antillerna .
 ---pagebreak--- 17.2.96 ISV Europeiska gemenskapernas officiella tidning Nr C 46/7
 — Förstainstansrätten har genom de överväganden och det fallet, vilken platsen för skiljedomsförfarandet är enligt
 beslut som anges i punkt 207 i den överklagade domen denna klausul ?
 brutit mot och/eller gjort en felaktig tillämpning av
 artikel 190 i fördraget och/eller artikel 215 i fördraget
 eller åtminstone gemenskapens allmänna rättsprinciper, 3 ) Om svaret på fråga 1 är att beslutet även — för att den
 i synnerhet genom att utifrån konstaterandet att den domstol som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd
 aktuella skadan inte på något sätt var oväntad, ha dragit skall vara behörig — måste ha verkan eller kunna ha
 den slutsatsen att den skada sökanden lidit inte över verkan i ifrågavarande konventionsstat, betyder detta
 skrider de ekonomiska risker som är förenade med att att beslutet måste kunna verkställas där och är det då
 driva verksamhet inom den aktuella sektorn . nödvändigt att detta villkor är uppfyllt då ansökan om
 den interimistiska åtgärden lämnas in, eller är det
 tillräckligt att detta villkor med stor sannolikhet
 (M EGT nr C 286 , 28.10.1995 , s . 10 . uppfylls i framtiden ?
 ( 2 ) EGT nr C 171 , 22.6.1993 , s . 11 och 12 .
 ( 3 ) Rådets beslut 91 /482/EEG av den 25 juli 1991 ( EGT nr L 263 ,
 1991 , s . 1 ).
 4 ) Omfattas den möjlighet som föreligger enligt artikel 289
 och följande i Nederlands Wetboek van Burgerlijke
 Rechtsvordering ( de nederländska rättegångsreglerna
 avseende tvistemål ) att i brådskande fall ansöka om att
 ordföranden för Arrondissementsrechtbank meddelar
 ett beslut om interimistiska åtgärder av begreppet
 " interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder " i
 artikel 24 i Brysselkonventionen ?
 Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av Höge Raad
 der Nederlanden av den 8 december 1995 i målet mellan
 Van Uden Maritime BV, som även idkar handel under 5 ) Är det av betydelse för svaret på fråga 4 om ett
 namnet Van Uden Africa Line och dels Kommanditgesell förfarande i sak är anhängigt eller kan anhängiggöras
 schaft in Firma Deco-Line, Peter Determann KG, dels Peter och, om så är fallet, är det av betydelse att ett
 Determann skiljedomsförfarande är anhängigt ?
 ( mål C-391/95 )
 ( 96/C 46/ 11 ) 6 ) Är det av betydelse för svaret på fråga 4 att den
 interimistiska åtgärd som har begärts är ett beslut om att
 uppfylla en betalningsförpliktelse, såsom avses i
 Höge Raad der Nederlanden begär genom beslut av den
 fråga 1 ?
 8 december 1995 , vilket inkom till domstolens kansli de
 14 december 1995 , att Europeiska gemenskapernas dom
 stol skall meddela ett förhandsavgörande i målet mellan Van 7) Om fråga 4 besvaras jakande, skall i det fall då " domstol
 Uden Maritime BV, som även idkar handel under namnet
 i en annan konventionsstat är behörig att pröva målet i
 Van Uden Africa Line och dels Kommanditgesellschaft in sak enligt denna konvention " artikel 24 och särskilt de
 Firma Deco-Line, Peter Determann KG, dels Peter Deter
 däri angivna " interimistiska åtgärder [. . .] som kan
 mann beträffande följande frågor: vidtas enligt lagen i en konventionsstat " förstås så att
 domstolen för det interimistiska förfarandet ( utan
 1 ) När en förpliktelse att betala det, som på grund av ett vidare ) är behörig om den är behörig enligt nationella
 avtal har förfallit till betalning, skall uppfyllas i en behörighetsregler, även då reglerna i fråga är de regler
 konventionsstat — så att borgenären enligt artikel 5.1 i till vilka det hänvisas i artikel 3 andra stycket i
 Brysselkonventionen kan för att framställa ett yrkande Brysselkonventionen eller är dess behörighet i det senare
 om verkställighet, väcka talan vid en domstol i denna fallet beroende av att mer specifika villkor är uppfyllda,
 stat mot en gäldenär som har försummat att betala, även exempelvis att den interimistiska åtgärd om vilken har
 då gäldenären har sitt hemvist i en annan konventions ansökts måste ha ( eller skall kunna ha ) verkan i den
 stat — är då domstolarna i den första staten också ( utan ifrågavarande konventionsstaten ?
 vidare ) behöriga att pröva en ansökan, som borgenären
 har lämnat in avseende sin gäldenär, om att genom ett
 8 ) Om fråga 7 skall besvaras så att det för att domstolen
 interimistiskt beslut förplikta gäldenären att betala det
 som prövar ansökan om interimistiska åtgärder även
 belopp som denne enligt domstolen som prövar ansö skall ha behörighet krävs att beslutet skall ha ( eller skall
 kan med största sannolikhet är skyldig borgenären, eller
 kunna ha ) verkan i den ifrågavarande konventionssta
 gäller mer specifika villkor för att den domstol som
 ten, betyder detta att beslutet måste kunna verkställas i
 prövar ansökan skall ha behörighet, som exempelvis
 villkoret att det beslut som talan i det interimistiska denna stat och är det nödvändigt att detta villkor är
 förfarandet avser skall ( kan ) ha verkan i ifrågavarande uppfyllt när ansökan om interimistiska åtgärder lämnas
 konventionsstat ? in, eller är det tillräckligt att det sannolikt uppfylls i
 framtiden ?
 2 ) Är det av betydelse för svaret på fråga 1 om parternas
 avtal innehåller en skiljedomsklausul och, om så är


jurisdiction: US

text:
 240 Md. 212 (1965)
 213 A.2d 555
 STEINPREIS
 v.
 LEET
 [No. 432, September Term, 1964.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided October 19, 1965.
 Motion for rehearing filed November 29, 1965.
 Denied December 13, 1965.
 The cause was argued before PRESCOTT, C.J., and HAMMOND, MARBURY, OPPENHEIMER and BARNES, JJ.
 Robert J. Steinpreis, in proper person, for appellant.
 Harry M. Leet, in proper person, for appellee.
 PRESCOTT, C.J., delivered the opinion of the Court.
 This appeal gives us little difficulty in its decision. Our main difficulty has been to attempt to unravel the pertinent issue or issues for determination (briefs on both sides and the record extract having been prepared and submitted in proper person). Appellant's briefs go into the history and law of the actions of ejectment and distraint for rent, and point out allegedly erroneous rulings by, and conclusions of, the judge of the People's Court of Montgomery County and, on appeal, by a judge of *214 the Circuit Court for said county. However, the basic, and only, issue necessary to determine the appeal is whether the said People's Court and Circuit Court lacked jurisdiction, in its fundamental sense, to consider and determine the case below. (The record before us does not make it clear that the question of jurisdiction was raised in the People's Court, Shippler v. Broom, 62 Md. 318, however, appellant claims that he did and appellee does not deny the claim. For the purposes of this appeal, we shall assume that he did. For the proper procedure to be followed where the jurisdiction of a justice of the peace is desired to be challenged (not followed here), see Rayner v. State, 52 Md. 368.[1]) If said courts had jurisdiction, this Court has no constitutional, statutory or other power, under the circumstances here involved, to review their conduct of the case or their conclusions. (For exceptions to this rule, not here pertinent, see Code (1957), Article 5, § 21.) If either of them lacked jurisdiction, we are empowered to so rule.
 In the condition that the record reaches us it is impossible to be certain that the facts are stated with precision and accuracy. However, only a few are necessary to determine the appeal, and we shall state them as they seem to be developed in the record. In March of 1963, plaintiff-appellee rented to the appellant, by written lease, a dairy farm, located in Montgomery County, for a specified term, and which called for a monthly rental. The lease, of course, contained other terms and conditions, which are not pertinent to the determination of this appeal. Controversies arose between the parties and litigation by way of distraint for rent and an action for repossession of the property ensued. Apparently, in about December of 1963, the landlord brought an action in the People's Court, praying a judgment for restitution of the premises and past-due rent. (This action is only collaterally relevant to the present appeal.) The court refused the judgment for restitution, but required the payment of back rent. The landlord appealed to the Circuit Court. While this appeal was pending, the landlord, in the latter part of January, 1964, instituted another suit in the People's Court asking for a judgment of restitution and rent of $165 for the month of January, 1964 (this was the initial *215 proceeding in the appeal at bar.) This case was heard in the People's Court on January 27, 1964, and resulted in a judgment in favor of the present appellee for restitution and $165, from which the present appellant appealed to the Circuit Court. The first appeal to the Circuit Court was not heard until about February 1, 1964. The Circuit Court reversed and granted a judgment for repossession from which no appeal was attempted. The appellee regained possession of his property; hence we are not now concerned with any aspect regarding the right to repossession. Thereafter, on November 16, 1964, the second appeal from the People's Court was heard, and the Circuit Court entered judgment for $165 for unpaid rent. The appeal to this Court followed.
 In appeals from justices of the peace (in this case a judge of the People's Court) to the Circuit Courts, the Circuit Courts sit in an appellate capacity. This Court does not review the actions and conclusions of the Circuit Courts when exercising such a capacity, unless there is specific constitutional or statutory authorization to do so, Board of Medical Examiners v. Steward, 203 Md. 574, or the courts have exceeded their jurisdiction, Berlinsky v. Eisenberg, 190 Md. 636. In the case at bar, we think the People's Court and the Circuit Court had jurisdiction over the parties to the suit and the subject matter of the case, and neither court exceeded its authority or jurisdiction. The parties both appeared in, and were heard by, the courts below; and no challenge is made that the courts lacked jurisdiction over the parties. The principal claim asserted is a technical contention that the People's Court lacked jurisdiction over the subject matter of the suit because said suit was instituted by using a form used by landlords under Code (1957), Article 53, §§ 28-32, and no rent was due. The judgment actually obtained (and appealed from) was simply a money judgment in the Circuit Court for $165 for rent found to be due from the tenant to the landlord under a written lease. The authority and jurisdiction to hear this class of cases and to render judgments therein is fully granted to the People's Court by Code (1957), Article 52, §§ 5, 6, 99, and 100, and Article 53, § 29. And the trial de novo in the Circuit Court was authorized by Code (1957), Article 5, § 30. Code (1957), Article 52, § 42, *216 specifically states that no special pleading shall be required in an action before a justice of the peace, and authorizes amendments so that the "case may be tried on its real merits." And jurisdiction over the subject matter of a case is not ousted by irregularities in the proceedings or by an erroneous deciding of the case (Stanley v. Safe-Deposit & Trust Co. of Baltimore, 87 Md. 450), or by insufficiencies in the pleadings. (Fooks' Ex'rs v. Ghingher, 172 Md. 612). Thus, the courts below having jurisdiction over the parties and having the power to determine the class of cases to which the case at bar belongs, and neither court having exceeded its jurisdiction, the judgment was validly entered. Hence, the appeal must be dismissed. Montgomery Ward & Co. v. Herrmann, 190 Md. 405.
 The appellee filed a motion to strike certain portions of appellant's brief on the ground that said portions contained scurrilous and scandalous matter. We agree with appellee's contention. The statements (with the exception of Item 5) are improper, irrelevant, and unwarranted. The record discloses nothing to justify their inclusion in the brief. The motion to strike (with the exception of Item 5 contained therein) will be granted, and the designated portions of appellant's brief will be expunged from the record.
 Motion to strike granted; appeal dismissed; appellant to pay the costs.
 NOTES
 [1] See also Lambros v. Brown, 184 Md. 350.


type: wikipedia

text:
Geomagnetyzm – zespół naturalnych zjawisk magnetycznych związanych z Ziemią jako planetą. Badanie tych zjawisk jest domeną geofizyki.
 Wokół Ziemi oraz w jej wnętrzu istnieje naturalne pole magnetyczne zwane ziemskim polem magnetycznym. Odpowiada w przybliżeniu polu dipolowemu (polu wytwarzanemu przez magnes w kształcie kuli). Ulega cały czas wahaniom oraz powolnym zmianom, a nawet odwróceniu namagnesowania, co zdarza się średnio raz na kilkaset tysięcy lat; danych na ten temat dostarczają badania paleomagnetyczne.
 Pole to jest wytwarzane przez prądy płynące we wnętrzu i atmosferze Ziemi oraz przez namagnesowane skały.
 Paleomagnetyzm jest dziedziną geomagnetyzmu zajmującą się badaniem pola magnetycznego w przeszłości. Metoda paleomagnetyczna opiera się na fakcie, że powstające skały (zarówno wylewne, jak i osadowe) ulegają trwałemu namagnesowaniu w momencie zastygania lub sedymentacji w sposób zgodny z panującym w danym czasie polem magnetycznym; namagnesowanie to pozostaje pomimo zmian kierunku zewnętrznego pola magnetycznego. Badając skały w miejscu ich narastania, można określić kierunek pola magnetycznego w przeszłości.
 Badania pola magnetycznego minerałów z różnych okresów i miejsc posłużyły do weryfikacji teorii powstawania kontynentów, w tym i do teorii wędrówki kontynentów.
 Przypisy


type: contracts

text:
 31.10.2013
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 291/27
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 70/2013
 tat-3 ta’ Mejju 2013
 li temenda l-Anness II (Regolamenti tekniċi, standards, ittestjar u ċertifikazzjoni) tal-Ftehim ŻEE
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea (“il-Ftehim ŻEE”), u b’mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) Nru 494/2011 tal-20 ta’ Mejju 2011 li jemenda r-Regolament (KE) Nru 1907/2006 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill dwar ir-Reġistrazzjoni, il-Valutazzjoni, l-Awtorizzazzjoni u r-Restrizzjoni ta’ sustanzi kimiċi (REACH) fir-rigward tal-Anness XVII (Kadmju) (1), kif korrett permezz tal-ĠU L 136, 24.5.2011, p. 105, għandu jiġi inkorporat fil-Ftehim ŻEE.
 (2)
 L-Anness II tal-Ftehim ŻEE għandu għalhekk jiġi emendat skont dan,
 ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 L-inċiż li ġej għandu jiżdied fil-punt 12zc (ir-Regolament (KE) Nru 1907/2006 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) tal-Kapitolu XV tal-Anness II ta’ mal-Ftehim:
 “—
 32011 R 0494: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (UE) Nru 494/2011 tal-20 ta’ Mejju 2011 (ĠU L 134, 21.5.2011, p. 2), kif korrett permezz tal-ĠU L 136, 24.5.2011, p. 105.”
 Artikolu 2
 It-testi tar-Regolament (UE) Nru 494/2011, kif korretti permezz tal-ĠU L 136, 24.5.2011, p. 105, bil-lingwa Islandiża u dik Norveġiża, li għandhom jiġu ppubblikati fis-Suppliment ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, ikunu awtentiċi.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ fl-4 ta’ Mejju 2013, sakemm ikunu saru n-notifiki kollha skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ŻEE (*).
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni tiġi ppubblikata fit-Taqsima ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, u fis-Suppliment ŻEE tiegħu.
 Magħmul fi Brussell, it-3 ta’ Mejju 2013.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Gianluca GRIPPA
 (1) ĠU L 134, 21.5.2011, p. 2.
 (*) L-ebda rekwiżiti kostituzzjonali ma huma indikati.


type: other

text:
URANTIA RAAMAT, 68. Kiri. Tsivilisatsiooni koidik
 URANTIA RAAMAT - 68. Kiri. Tsivilisatsiooni koidik
 § 1. Kaitsev ühiskonnastumine
 § 2. Sotsiaalse progressi tegurid
 § 3. Tondihirmu ühiskonnastav mõju
 § 4. Tavade areng
 § 5. Maakasutusviisid kui enese elatamisviisid
 § 6. Kultuuri areng
 68. Kiri. Tsivilisatsiooni koidik
 Paper 68 : The Dawn of Civilization
 SIIT algab lugu pikast-pikast heitlusest, mille käigus jõuab inimsugu oma loomsest eksistentsist vaid veidi paremast seisundist kõigi vahepealsete ajastute kaudu hilisemate aegadeni, mil inimkonna kõrgemate rasside seas kujunes välja tõeline, kuigi ebatäiuslik tsivilisatsioon.
 Tsivilisatsioon on rassi saavutus, see ei ole bioloogiliselt omane, mistõttu tuleb kõiki lapsi kasvatada kultuurikeskkonnas ja iga järgmine põlvkond noori peab omandama hariduse uuesti. Tsivilisatsiooni paremaid omadusi — teaduslikke, filosoofilisi ja religioosseid aspekte — ei anta ühelt põlvkonnalt teisele edasi pärilikkuse teel. Neid kultuurisaavutusi säilitatakse ainult sotsiaalse pärandi targa talletamisega.
 68:0.2 (763.2) Civilization is a racial acquirement; it is not biologically inherent; hence must all children be reared in an environment of culture, while each succeeding generation of youth must receive anew its education. The superior qualities of civilization — scientific, philosophic, and religious — are not transmitted from one generation to another by direct inheritance. These cultural achievements are preserved only by the enlightened conservation of social inheritance.
 Koostööl põhineva sotsiaalse arengu käivitasid Dalamatia õpetajad ja inimkonda õpetati kolmsada tuhat aastat rühmategevuste vaimus. Neist varastest ühiskonnaõpetustest sai kõige rohkem kasu sinine inimene, mõningal määral punane ja kõige vähem must inimene. Hilisematel aegadel on kõige kaugemale jõudnud kollase ja valge rassi sotsiaalne areng.
 1. Kaitsev ühiskonnastumine
 Tihedalt koos elades kujunevad inimeste vahel sageli meeldivad suhted, kuid ürginimesel puudusid loomulikud ülevoolavad vennalikud tunded ja soov oma kaaslastega sotsiaalselt suhelda. Varased rassid õppisid, et „ühinemises peitub jõud”, pigem kurvast kogemusest ning see loomuliku vennaarmastuse puudumine takistab nüüd inimeste vendluse kohest teostumist Urantial.
 Ühinemine sai ellujäämise hinnaks juba varakult. Üksik inimene oli abitu, kui ta ei kandnud hõimumärki. See märk tõendas kuulumist rühma, mis kõigi tema vastu suunatud rünnakute eest kindlasti kätte maksis. Isegi Kaini ajal võis üksi võõrale maale rändamine ilma mingi rühmaühenduse märgita saatuslikuks osutuda. Tsivilisatsioon kindlustab inimest vägivaldse surma vastu, kuid selle kindlustuse eest tuleb tasuda allumisega ühiskonna arvukatele seadustele.
 Ürgühiskond põhines seega vastastikustel vajadustel ja ühinemisega kaasneval suuremal turvalisusel. Ning inimühiskond on arenenud ajastuid tänu eraldumishirmule ja vastumeelsele koostööle.
 Primitiivsed inimolendid mõistsid varakult, et rühm on tunduvalt võimsam ja tugevam kui selle üksikliikmete arvuline summa. Sada ühinenud ja koos töötavat inimest võivad nihutada paigast suure kivi; kakskümmend hea väljaõppega rahuvalvajat võivad peatada vihase rahvahulga. Nii sündis ühiskond, mis pole lihtsalt arvuline ühendus, vaid pigem aruka koostöö organiseerimise tulemus. Kuid koostöö ei ole inimesele loomuomane: ta õpib koostööd tegema kõigepealt hirmu tõttu ja hiljem avastades, et see aitab kõige paremini ületada ajast tulenevaid raskusi ja kaitsta end eeldatavate igavikuohtude eest.
 Rahvad, kes nii varakult ürgühiskonnaks koondusid, suutsid edukamalt loodust allutada ja end omasuguste vastu kaitsta, neil olid paremad ellujäämisvõimalused; seetõttu on tsivilisatsioon, vaatamata paljudele tagasilöökidele, Urantial püsivalt edasi liikunud. Ja vaid seetõttu, et ühinemine on ellujäämisvõimalusi parandanud, pole inimese paljudel eksisammudel seni õnnestunud inimtsivilisatsiooni ei peatada ega hävitada.
 Nüüdisaegne kultuurühiskond on suhteliselt uus nähtus, mida näitab ka niisuguste primitiivsete sotsiaalsete tingimuste säilimine tänapäeval, mis on iseloomulikud Austraalia põliselanikele ning Aafrika bušmanitele ja pügmeedele. Nende mahajäänud rahvaste seas võib täheldada midagi varase rühmavaenu taolist, isiklikku kahtlustamist ja muid väga asotsiaalseid jooni, mis olid iseloomulikud kõigile ürgrassidele. Need iidsete aegade asotsiaalsete rahvaste õnnetud jäänused tõendavad kõnekalt, et inimese loomupärased individualistlikud kalduvused ei suuda sotsiaalse progressi tõhusamate ja võimsamate organisatsioonide ning ühendustega edukalt konkureerida. Need mahajäänud ja kahtlustavad asotsiaalsed rassid, kes räägivad iga viiekümne või saja kilomeetri järel erinevat dialekti, näitavad, missuguses maailmas te praegu elaksite, kui poleks olnud Planeedivürsti kehalise kaaskonna ühiseid õpetusi ja Aadama rassiülendajate rühma hilisemat tööd.
 Moodne ütlus „tagasi looduse juurde” on teadmatuse põhjustatud eksiarvamus, usk kunagise väljamõeldud „kuldajastu” reaalsusesse. Legend kuldajastust võib põhineda ainult ajaloolistel faktidel Dalamatia ja Eedeni kohta. Ent need täiustunud ühiskonnad jäid kaugele utoopiliste unistuste teostumisest.
 2. Sotsiaalse progressi tegurid
 Tsiviliseeritud ühiskond on tekkinud tänu inimese varastele pingutustele ületada oma vastumeelsus eraldumise ees. Ent see ei tarvitse tähendada vastastikust kiindumust ning teatavate primitiivsete rühmade praegune rahutus näitab hästi, mida varased hõimud on läbi elanud. Kuigi ka tsivilisatsioonis võivad indiviidid omavahel kokku põrgata ja võidelda ning ehkki võib tunduda, et tsivilisatsioon ise on vaid ühitamatu kogum püüdlusi ja võitlusi, annab see siiski tunnistust tõsisest püüdlusest, mitte stagnatsiooni tapvast monotoonsusest.
 Ehkki intellekti tase on kultuuri arengutempole suuresti kaasa aidanud, on ühiskonna eesmärk põhiliselt indiviidi eluviisides peituva riskielemendi vähendamine. Ühiskond on liikunud edasi just nii kiiresti, kui kiiresti on õnnestunud vähendada oma elus valu ja suurendada naudinguelementi. Seega rühib kogu ühiskond aeglaselt saatuse — hävimise või ellujäämise poole, sõltuvalt sellest, kas sihiks on enesealalhoidmine või eneserahuldamine. Enesealalhoid tekitab ühiskonna, ülemäärane eneserahuldamine aga hävitab tsivilisatsiooni.
 68:2.2 (764.5) While the level of intelligence has contributed considerably to the rate of cultural progress, society is essentially designed to lessen the risk element in the individual’s mode of living, and it has progressed just as fast as it has succeeded in lessening pain and increasing the pleasure element in life. Thus does the whole social body push on slowly toward the goal of destiny — extinction or survival — depending on whether that goal is self-maintenance or self-gratification. Self-maintenance originates society, while excessive self-gratification destroys civilization.
 Ühiskond on seotud enesejäädvustamise, enesealalhoiu ja eneserahuldamisega, kuid paljude kultuurirühmade lähemaks sihiks tasuks võtta inimese eneseteostus.
 Urantial praegu olemasoleva sotsiaalse organisatsiooni väljaarenemine on vaevalt seletatav ainult loodusinimese karjainstinktiga. Kuigi see loomupärane karjadeks ühinemise kalduvus on inimühiskonna üheks aluseks, on inimese seltsivus suures osas siiski omandatud. Inimolendite varasele ühinemisele aitasid kaasa kaks suurt tegurit — nälg ja seksuaalne armastus; need instinktiivsed tungid on inimesel loomariigiga ühised. Veel kaks emotsiooni, mis viisid inimolendeid kokku ja hoidsid koos, olid edevus ja hirm, eriti tondihirm.
 Ajalugu on inimese ajastutepikkuse toidu nimel peetud võitluse kroonika. Ürginimene mõtles vaid siis, kui ta oli näljane; toidu säästmine oli tema esimene enesesalgamine, eneseohjeldamine. Ühiskonna arenedes ei jäänud toidunälg enam ainsaks vastastikuste ühenduste loomise ajendiks. Inimkonda viisid lähemalt kokku ka paljud muud näljad, mitmesuguste vajaduste rahuldamine. Ent tänapäeva ühiskonnas on inimese oletatavad vajadused ületähtsustatud. Kahekümnenda sajandi lääne tsivilisatsioon ägab väsinult tohutu ülemäärase luksusekoorma ja ohjeldamatult paljunevate soovide ja ihade all. Nüüdisühiskond kannatab kaugeleulatuvate omavaheliste ühenduste ja äärmiselt keerulise vastastikuse sõltuvuse kõige ohtlikumate faaside pinge all.
 Nälg, edevus ja tondihirm avaldasid pidevalt sotsiaalset survet, kuid seksuaalne iha oli ajutine ja hootine. Sugutung polnud ainus, mis sundis primitiivseid mehi ja naisi võtma endale majapidamise rasket koormat. Varane kodu põhines sagedase rahulduse võimaluseta mehe seksuaalsel rahutusel ja naiste andunud emaarmastusel, mis on teatud määral ühine kõigil kõrgemat liiki emasloomadel. Abitu imiku olemasolu tingis mehe ja naise tegevuste varase diferentseerumise; naine pidi elama paikselt, et ta saaks maad harida. Ja juba varastest aegadest saadik on peetud koduks alati kohta, kus elab naine.
 Seega muutus naine arenevas ühiskonnas varakult asendamatuks mitte niivõrd põgusa seksuaalkire kui just toiduvajaduse tõttu; ta oli enesealalhoiuks oluline partner. Ta oli toiduga varustaja, koormakandja ja seltsiline, kes talus halba kohtlemist ägeda pahameeleta. Lisaks kõigile neile meeldivatele omadustele oli ta alati käepärast ka seksuaalse rahuldamise vahendina.
 Peaaegu kõigel, millel on tsivilisatsioonis kestvat väärtust, on juured perekonnas. Perekond oli esimene edukas rahurühm: mees ja naine õppisid oma vastandlikke külgi kohandama, õpetades samal ajal rahupüüdlusi ka oma lastele.
 Abielu funktsioon evolutsioonis on rassi püsimajäämise kindlustamine, mitte lihtsalt isikliku õnne teostamine; enesealalhoid ja enesejäädvustamine on kodu tõelised eesmärgid. Eneserahuldamine on juhuslik ja ebaolulise tähtsusega, see on vaid ajend seksuaalühenduse kindlustamiseks. Loodus nõuab ellujäämist, kuid tsivilisatsiooni kuuluvad kunstid täiendavad jätkuvalt abielu meeldivaid külgi ja perekonnaelust saadavat rahuldust.
 Kui vaadelda edevust laiemalt koos uhkuse, auahnuse ja auga, võime näha nii seda, kuidas need kalduvused aitavad kaasa inimühenduste moodustumisele, kui ka seda, kuidas nad hoiavad inimesi koos, sest need emotsioonid pole midagi väärt, kui ei ole, kelle ees esineda. Edevus tõi peagi kaasa teisi emotsioone ja impulsse, mis nõudsid sotsiaalset näitelava, kus end näidata ja rahuldada. See emotsioonirühm sünnitas kõigi kunstide, tseremooniate ja igat liiki sportlike mängude ja võistluste varased alged.
 Edevus aitas ühiskonna sünnile vägevalt kaasa, kuid käesolevate ilmutuste ajaks ähvardavad edev-uhke põlvkonna vildakad püüdlused ülimalt spetsialiseerunud tsivilisatsiooni kogu keerulist struktuuri põhja suruda ja üle ujutada. Naudinguhimu on ammu ületanud toidunälja, enesealalhoiu õiguspärased sotsiaalsed eesmärgid on kiiresti teisenemas eneserahuldamise labasteks ja ohtlikeks vormideks. Enesealalhoid ehitab ühiskonda, ohjeldamatu eneserahuldamine hävitab vältimatult tsivilisatsiooni.
 3. Tondihirmu ühiskonnastav mõju
 Ürgsed ihad sünnitasid algselt ühiskonna, kuid tondihirm hoidis seda koos ja andis selle olemasolule inimesevälise aspekti. Tavaline hirm oli füsioloogilise päritoluga, kas hirm füüsilise valu, rahuldamata nälja või mingi maise õnnetuse ees, kuid tondihirm oli uus ja kõrgemat liiki hirm.
 Tondiunenäod olid võib-olla suurim inimühiskonna arengut mõjutanud tegur. Kuigi enamik unenägusid häiris ürgset meelt väga, oli tondiunenägu lausa terroriseeriv ning ajas ebausklikud unenäonägijad üksteise embusse, sest nad soovisid tõsiselt koos olla, et üksteist kaitsta vaimude maailma ähmaste ja nähtamatute kujutletavate ohtude eest. Tondiunenägu oli üks looma- ja inimtüüpi meele kõige varem ilmnenud erinevusi. Loomad ei kujutle surmajärgset ellujäämist.
 Kui tonditegur välja arvata, olid kogu ühiskonna aluseks vaid põhivajadused ja põhilised bioloogilised tungid. Kuid tondihirm tõi tsivilisatsiooni uue teguri — hirmu, mis ulatub indiviidi elementaarsetest vajadustest kaugemale ja tõuseb tunduvalt kõrgemale isegi rühma alalhoiuvõitlusest. Hirm surnute lahkunud hingede ees tõi päevavalgele uue ja hämmastavat liiki hirmu, kohutava ja võimsa hirmu, mis aitas piitsutada iidsete aegade varaste ajastute lõtvu ühiskonnakordi palju distsiplineeritumateks ja juhitavamateks ürgseteks rühmadeks. See mõttetu ebausk, mis püsib mõnevõrra veel praegugi, valmistas inimese meelt ette selleks, et pärast ebausklikku hirmu ebareaalse ja üleloomuliku ees avastada hiljem „hirm Issanda ees, mis on tarkuse algus”. Evolutsiooni käigus kogetud alusetud hirmud peavad asenduma ilmutusest innustatud aukartusega Jumaluse ees. Varasest tondihirmukultusest sai võimas sotsiaalne side ja inimkond on sellest kaugest ajast saadik enam-vähem pidevalt vaimsuse poole püüelnud.
 Nälg ja armastus viisid inimesi kokku, edevus ja tondihirm hoidsid neid aga koos. Kuid ainuüksi need emotsioonid ilma rahuedendavate ilmutusteta ei suuda inimestevahelistes suhetes esinevate kahtlustuste ja ärrituste pinget taluda. Üleinimlikest allikatest saadava abita hakkab inimühiskond teatava piirini jõudes pinge all lagunema ning needsamad sotsiaalsed mobiliseerivad mõjud — nälg, armastus, edevus ja hirm — paiskavad inimkonna üheskoos sõtta ja veresauna.
 68:3.4 (766.5) Hunger and love drove men together; vanity and ghost fear held them together. But these emotions alone, without the influence of peace-promoting revelations, are unable to endure the strain of the suspicions and irritations of human interassociations. Without help from superhuman sources the strain of society breaks down upon reaching certain limits, and these very influences of social mobilization — hunger, love, vanity, and fear — conspire to plunge mankind into war and bloodshed.
 Rahuarmastus ei ole inimsoole loomupäraselt omane, see pärineb ilmutatud religiooni õpetustest, edumeelsete rahvaste kogemustepagasist, eriti aga Jeesuse, Rahuvürsti õpetustest.
 4. Tavade areng
 Kõik nüüdisaegsed sotsiaalsed institutsioonid on välja arenenud teie metsikute esivanemate ürgsetest tavadest: tänased tavad on veidi teisenenud ja laienenud eilsed tavad. Rühmale on tava sama mis indiviidile harjumus; rühmatavad kujunevad rahvakommeteks või hõimutraditsioonideks — kollektiivseteks kommeteks. Neist varastest algetest pärinevad kõik nüüdisaegse inimühiskonna institutsioonid.
 68:4.1 (767.1) All modern social institutions arise from the evolution of the primitive customs of your savage ancestors; the conventions of today are the modified and expanded customs of yesterday. What habit is to the individual, custom is to the group; and group customs develop into folkways or tribal traditions — mass conventions. From these early beginnings all of the institutions of present-day human society take their humble origin.
 Tuleb arvestada, et ühiskondlikud tavad on alguse saanud püüdest kohandada rühma elu kollektiivse eksistentsi tingimustega; ühiskondlikud tavad olid inimese esimene ühiskondlik institutsioon. Ning kõik need hõimureageeringud arenesid välja püüdest vältida valu ja alandust ning samal ajal nautida mõnu ja võimu. Rahvakommete nagu ka keelte läte on alati teadvustamatu ja ettekavatsematu ning seetõttu saladuskatte all.
 Tondihirm ajendas ürginimest kujutlema üleloomulikku ning see lõi kindla aluse neile eetika ja religiooni võimsatele sotsiaalsetele mõjudele, mis omakorda säilitasid ühiskonna kombeid ja tavasid muutumatuna põlvest põlve. Need kombed muutis püsivaks ja kinnistas varakult ka uskumus, et surnud kaitsevad kiivalt oma elu ja surma ajal valitsenud tavasid; seepärast tulevad nad kohutavalt kätte maksma neile elavatele surelikele, kes on söandanud suhtuda hooletu põlgusega elureeglitesse, mida nemad oma lihaliku elu ajal olid austanud. Selle kõige parimaks näiteks on kollase rassi praegune aukartus oma esivanemate ees. Hiljem väljakujunenud primitiivne religioon süvendas tondihirmu tunduvalt ja muutis kombed veelgi püsivamaks, kuid edasiliikuv tsivilisatsioon on inimkonda üha enam vabastanud hirmu köidikutest ja ebausu orjusest.
 Enne Dalamatia õpetajate vabastavat ja liberaliseerivat õpetust oli iidne inimene komberituaalide abitu ohver, ürgset metslast hoidsid igast küljest raamis lõputud tseremooniad. Kõike, mida ta tegi, hommikusest ärkamisest kuni õhtul koopas uinumiseni, tuli teha just ühelainsal viisil — vastavalt hõimu pärimustele. Ta oli tavade ori; tema elus polnud midagi vaba, spontaanset ega algupärast. Puudus loomulik edasiliikumine kõrgema vaimse, moraalse või sotsiaalse eksistentsi poole.
 68:4.4 (767.4) Prior to the liberating and liberalizing instruction of the Dalamatia teachers, ancient man was held a helpless victim of the ritual of the mores; the primitive savage was hedged about by an endless ceremonial. Everything he did from the time of awakening in the morning to the moment he fell asleep in his cave at night had to be done just so — in accordance with the folkways of the tribe. He was a slave to the tyranny of usage; his life contained nothing free, spontaneous, or original. There was no natural progress toward a higher mental, moral, or social existence.
 Varane inimene oli tavade tugevas haardes, metslane oli tõeline tavade ori, ent ikka ja jälle tekkis sellest tüübist hälbinuid, kes söandasid uut moodi mõtelda ja oma eluviise täiustada. Vaatamata sellele on ürginimese inertsus bioloogiliseks kaitsepiduriks, mis hoiab ära tema liiga äkilise sattumise olukorda, kus kohanematus ülemäära kiiresti edasiliikuva tsivilisatsiooniga võib hukutavaks osutuda.
 Ent need tavad ei ole üdini pahad, nende areng peaks jätkuma. Nende täielik muutmine radikaalse revolutsiooni teel võiks saada tsivilisatsiooni järjepidevusele saatuslikuks. Inimajaloo rada on täis kõrvaleheidetud ja aegunud ühiskondlike tavade jäänuseid, kuid püsima on jäänud vaid need tsivilisatsioonid, mis on võtnud vanade tavade asemel kasutusele uued ja sobivamad.
 Ühiskonna püsimajäämine sõltub põhiliselt tema tavade edumeelsest arengust. Tavade arenguprotsess saab alguse soovist katsetada: pakutakse välja uusi ideid — tekib konkurents. Edasiliikuv tsivilisatsioon võtab edumeelse idee vastu ja jääb püsima, aeg ja olukorrad selekteerivad lõpuks sobivaima rühma, mis jääb alles. Kuid see ei tähenda, et iga üksik muutus inimühiskonna koosseisus on toimunud paremuse poole. Ei! Tõepoolest mitte! Sest Urantia tsivilisatsiooni pikas edasiliikumisvõitluses on toimunud palju-palju taandarenguid.
 68:4.7 (767.7) The survival of a society depends chiefly on the progressive evolution of its mores. The process of custom evolution grows out of the desire for experimentation; new ideas are put forward — competition ensues. A progressing civilization embraces the progressive idea and endures; time and circumstance finally select the fitter group for survival. But this does not mean that each separate and isolated change in the composition of human society has been for the better. No! indeed no! for there have been many, many retrogressions in the long forward struggle of Urantia civilization.
 5. Maakasutusviisid kui enese elatamisviisid
 Maa on ühiskonna näitelava, inimesed näitlejad. Ja inimene peab oma tegevust alati maa tingimustega kohandama. Tavade areng sõltub alati maa ja inimese vahekorrast. See on tõesti nii, kuigi seda võib olla raske mõista. Inimese maakasutusviisid ehk enese elatamisvõtted pluss tema elatustase annavad rahvakommete ehk tavade kogusumma. Ja inimese kohanemine elu nõuetega võrdub kokkuvõttes tema kultuuritasemega.
 Varaseimad inimkultuurid tekkisid idapoolkera jõgede äärde ja tsivilisatsioon astus edasi nelja suure sammuna.
 1. Koriluse etapp. Toiduvajaduse, nälja sunnil kujunes esimene tööstusliku organiseerumise vorm, algelised toidukogumisread. Mõnikord marssis niisugune näljane rivi toitu korjates viieteistkümne kilomeetri ulatuses üle maa. See oli kultuuri algeline rändeetapp ning seda eluviisi järgivad praegu ka Aafrika bušmanid.
 2. Jahipidamise etapp. Käsirelvade leiutamine võimaldas inimesel küttima hakata ja toiduorjus vähenes. Leidlik andoniit, kes oli raskes võitluses oma rusikale tõsiselt viga teinud, taasavastas mõtte kasutada oma käsivarre asemel pikka piiki ja rusika asemel selle otsa kõõlustega seotud kõva ränikivitükki. Paljud hõimud tegid iseseisvalt samasuguseid avastusi ning need erinevad haamrid olid inimtsivilisatsiooni suur edusamm. Mõned Austraalia põliselanikud on tänapäeval sellest tasemest vaid veidi kaugemale jõudnud.
 Sinistest inimestest said meisterlikud kütid ja lõksuseadjad; jõgede tarastamise teel püüdsid nad palju kala ning kuivatasid ülejäägid talvel söömiseks. Jahiloomade püüdmiseks kasutati paljusid erinevat liiki leidlikke lõkse ja püüniseid, kuid suuremaid loomi primitiivsed rassid ei küttinud.
 3. Karjakasvatuse etapp. See tsivilisatsiooni faas sai võimalikuks tänu loomade kodustamisele. Hilisemate karjakasvatajarahvaste hulka kuuluvad araablased ja Aafrika põliselanikud.
 Karjakasvatajate eluviis vabastas inimese toiduorjusest veelgi enam; inimene õppis elama oma kapitali intressidest, oma karja juurdekasvust, ja see jättis kultuurile ning progressile rohkem aega.
 Karjakasvatuse-eelses ühiskonnas tegid sugupooled omavahel koostööd, kuid loomakasvatuse levikuga taandusid naised sotsiaalse orjuse sügavusse. Varasematel aegadel oli mehe ülesandeks loomset, naise tööks taimset toitu hankida. Kui nüüd algas inimeksistentsi karjakasvatuse ajajärk, langes naise väärtus tunduvalt. Tal tuli endiselt töötada, et eluks vajalikke taimi hankida, kuid mees sai külluses loomset toitu ka oma karjast. Mees muutus naisest suhteliselt sõltumatuks, naise seisund halvenes kogu karjakasvatusperioodi jooksul pidevalt. Selle ajajärgu lõpuks polnud ta suurt enamat kui inimloom, kes pidi tööd tegema ja inimjärglasi sünnitama, nagu kariloomadki pidid töötama ja poegima. Karjakasvatusajastutel armastasid mehed väga oma kariloomi, seda kahetsusväärsem on, et neil ei kujunenud sügavamat kiindumust oma naiste vastu.
 4. Põlluharimise etapp. See ajajärk algas tänu koduaiandusele ning on ainelise tsivilisatsiooni kõrgeim etapp. Nii Caligastia kui ka Aadam püüdsid aiandust ja põlluharimist õpetada. Aadam ja Eeva olid aednikud, mitte karjused, ja aiandus seostus neil päevil kõrgema kultuuriga. Taimekasvatus avaldab inimkonna kõigile rassidele õilistavat mõju.
 Põllumajandus enam kui neljakordistas maa ja inimese suhtarvu maailmas. Seda võib kombineerida eelmise kultuurietapi karjakasvatamisviisidega. Kui need kolm etappi osaliselt kattuvad, siis mehed kütivad ja naised harivad maad.
 Karjakasvatajate ja maaharijate vahel on olnud alati hõõrumisi. Kütt ja karjakasvataja olid sõjakad, võitlushimulised; põllumees on rahuarmastavamat tüüpi. Loomadega tegelemine seostub võitluse ja jõuga, taimedega tegelemine kannatlik kuse, vaikuse ja rahuga. Põlluharimine ja tööstuslik tootmine on rahuaja tegevused. Kuid nende ühiskondlike tegevuste nõrk külg on see, et neis pole ei põnevust ega seikluslikkust.
 Inimühiskond on arenenud jahipidamise etapilt karjakasvatuse kaudu põllumajanduse territoriaalse etapini. Ja selle üha edasiareneva tsivilisatsiooni iga etapiga kaasnes üha vähem ja vähem rändamist; inimene hakkas aina enam kodus elama.
 Nüüd ilmus põllumajanduse täienduseks tööstuslik tootmine, tänu sellele kodanike klassid, kes ei tegelenud põllumajandusega, linnastusid ja suurenesid arvuliselt. Ent tööstuslik ajajärk ei saa püsima jääda, kui selle juhid ei mõista, et ka kõrgeimad sotsiaalsed arengud peavad alati põhinema tugeval põllumajandusel.
 6. Kultuuri areng
 Inimene on maaolend, looduslaps — ükskõik kui väga ta ka ei püüaks maast pääseda, ei õnnestu see tal päriselt kunagi. „Mullast oled sa võetud ja mullaks pead saama” kehtib otsesõnu kogu inimkonna kohta. Inimene on võidelnud, võitleb ning jääb edaspidi võitlema maa nimel. Primitiivsete inimolendite esimesed sotsiaalsed ühendused tekkisid nende maa pärast toimunud võitluste võitmiseks. Maa ja inimese suhtarv on kogu sotsiaalse tsivilisatsiooni alus.
 Inimese intellekt suurendas kunstide ja teaduste abil maa saagikust; samal ajal piirati mõnevõrra järglaste loomulikku arvukust, millega võideti elatusvahendeid ja vaba aega kultuuri ülesehitamiseks.
 Inimühiskond allub seadusele, mille kohaselt elanikkonna suurus peab olema võrdelises sõltuvuses maakasutusviisidest ja pöördvõrdeline elatustasemega. Kõigi nende varaste ajastute jooksul määrasid nõudmine ja pakkumine inimeste ja maa hindeväärtust veelgi enam kui praegu. Kui maad, asustamata maad, leidus külluses, oli vajadus inimeste järele suur ning inimelu väärtus tõusis tunduvalt: elu kaotus oli seetõttu kohutavam. Perioodidel, mil maad oli napilt ja tekkis ülerahvastatus, muutus inimelu suhteliselt odavaks, nii et sõjad, näljahädad ja katkud ei valmistanud suurt muret.
 68:6.3 (769.8) Human society is controlled by a law which decrees that the population must vary directly in accordance with the land arts and inversely with a given standard of living. Throughout these early ages, even more than at present, the law of supply and demand as concerned men and land determined the estimated value of both. During the times of plentiful land — unoccupied territory — the need for men was great, and therefore the value of human life was much enhanced; hence the loss of life was more horrifying. During periods of land scarcity and associated overpopulation, human life became comparatively cheapened so that war, famine, and pestilence were regarded with less concern.
 Kui maa saagikus väheneb või elanike arv kasvab, algab taas paratamatu võitlus ning ilmnevad inimloomuse kõige halvemad jooned. Maa saagikuse paranemine, tehnika areng ja elanikkonna vähenemine soodustavad inimloomuse paremate külgede arengut.
 Ühiskonna äärealadel areneb inimkonna kvalifitseerimata osa; kaunid kunstid ja tõeline teaduse areng koos vaimse kultuuriga on õitsenud paremini suuremates elukeskustes, kus neid toetab põllumajanduse ja tööstusega tegelev elanikkond ning maa ja inimese suhtarv on veidi väiksem. Linnad võimendavad alati oma elanike häid või halbu omadusi.
 Perekonna suurus on alati sõltunud elatustasemest. Mida kõrgem on elatustase, seda väiksem on perekond, kuni olukord stabiliseerub või algab järkjärguline väljasuremine.
 Elatustase on kõigi ajastute jooksul määranud mitte lihtsalt püsimajääva elanikkonna kvantiteedi, vaid ka kvaliteedi. Kohaliku klassi elatustase tekitab uusi sotsiaalseid kaste, uusi kombeid. Kui elatustase muutub liiga komplitseerituks või liiga luksuslikuks, hakkab see kiiresti ennast hävitama. Kastid tulenevad otseselt tihedasti koos elava elanikkonna omavahelise konkurentsi tugevast sotsiaalsest survest.
 Varased rassid kasutasid sageli mitmesuguseid võtteid elanike arvu piiramiseks: kõik ürghõimud tapsid füüsilise puudega ja haiglased lapsed. Enne naiste ostmise aegu tapeti tüdrukud sageli juba imikuna. Sündinud lapsi kägistati, kuid lemmikmeetodiks oli lapse jätmine looduse meelevalda. Kaksikute isa nõudis tavaliselt ühe lapse tapmist, sest mitmikute sündi peeti kas nõiduse või truudusetuse tulemuseks. Samast soost kaksikud jäeti reeglina ellu. Need kaksikutega seotud tabud olid kunagi küll peaaegu üldlevinud, kuid andoniitide kommetesse ei kuulunud: nemad pidasid kaksikuid alati heaks endeks.
 Paljud rassid õppisid tegema aborti, mis levis, kui sünnitamine muutus vallalistele tabuks. Tütarlastel oli ammu tavaks oma järglasi tappa, kuid tsiviliseeritumates rühmades said need ebaseaduslikud lapsed tüdrukute emade hoolealusteks. Paljud primitiivsed klannid surid abortide ja lapsetapmiste pärast peaaegu välja. Kuid vaatamata kommete diktaadile hävitati väga vähe lapsi, keda oli juba imetatud — emaarmastus oli selleks liiga tugev.
 68:6.9 (770.6) Many races learned the technique of abortion, and this practice became very common after the establishment of the taboo on childbirth among the unmarried. It was long the custom for a maiden to kill her offspring, but among more civilized groups these illegitimate children became the wards of the girl’s mother. Many primitive clans were virtually exterminated by the practice of both abortion and infanticide. But regardless of the dictates of the mores, very few children were ever destroyed after having once been suckled — maternal affection is too strong.
 Nende elanike arvu piiramise ürgsete meetodite jälgi leidub isegi kahekümnendal sajandil. Austraalias on hõim, kelle emad keelduvad kasvatamast rohkem kui kaht või kolme last. Üks inimsööjate hõim sõi alles hiljuti iga viienda sündinud lapse. Madagaskaris hävitavad mõned hõimud ikka veel kõik teatavatel õnnetutel päevadel sündinud lapsed, mille tagajärjel sureb ligikaudu kakskümmend viis protsenti imikutest.
 Maailma seisukohalt ei ole ülerahvastatus minevikus kunagi tõsine probleem olnud, aga kui sõdu on vähem ja teadus piirab inimeste haigusi üha enam, võib see lähitulevikus tõsiseks ohuks muutuda. Niisugusel ajal peab ennast ilmutama maailma juhtide tarkus. Kas Urantia valitsejatel on piisavalt taipu ja julgust soodustada keskmise ehk stabiliseerunud inimolendi paljunemist ebatavaliste ja tohutult kasvavate alanormaalsete äärmusrühmade asemel? Edendada tuleks normaalset inimest, tema on tsivilisatsiooni selgroog ja rassi muteerunud geeniuste allikas. Alanormaalseid inimesi tuleks ühiskonna kontrolli all hoida; neid ei tohiks tekkida rohkem, kui on vaja lihttöödeks, mis nõuavad loomast kõrgemat intellektitaset, aga nii vähe oskusi, et need tähendaksid kõrgemat tüüpi inimkonnale tegelikult orjust ja aheldatust.
 [Esitanud kunagi Urantial asunud Melkisedek.]