text:
Smlouva o zájezdu je jako zvláštní smluvní typ upravena v ustanoveních §§ 2521 - 2549 občanského zákoníku. Provozovatelé cestovních kanceláří nad rámec těchto ustanovení musí zohledňovat jak obecnou úpravu o závazcích, tak i zvláštní úpravu o uzavírání spotřebitelských smluv obsaženou v ustanoveních §§ 1810 – 1819 občanského zákoníku. Nadto je podnikání v oblasti cestovního ruchu regulováno zvláštním zákonem č. 159/1999 Sb., o některých podmínkách podnikání a o výkonu některých činností v oblasti cestovního ruchu, ve znění pozdějších předpisů. A právě omezení se na znalost tohoto předpisu stran provozovatelů cestovních kanceláří je pomyslným kamenem úrazu popisovaného problému.
 Citovaný zákon totiž ve svém ustanovení § 10 odst. 1 písm. i) stanoví cestovní kanceláři povinnost úplně a řádně informovat o „pasových a vízových požadavcích pro občany České republiky a zdravotních formalitách, které jsou nutné pro cestu a pobyt, a o obvyklých cenách a lhůtách pro jejich vyřízení.“1 Citované ustanovení je možné vnímat jako vadnou implementaci směrnice Rady 90/314/EHS (o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy)2, a to proto, že omezení informační povinnosti na občany České republiky může být vnímáno jako „diskriminační vůči občanům jiných členských států“.3
 Byť by bylo možné o této diskriminační povaze právní úpravy (při zohlednění textace a smyslu citované směrnice) hlouběji diskutovat, není toto s ohledem na znění ustanovení občanského zákoníku jako soukromoprávního a později účinného právního předpisu potřebné. A to proto, že ustanovení § 2524 občanského zákoníku zakotvuje povinnost pořadatele zájezdu sdělit před uzavřením smlouvy vhodným způsobem údaje o pasových a vízových požadavcích (obecně) zákazníkovi.4
 Dotčené ustanovení § 2524 občanského zákoníku se tak aplikačně neomezuje pouze na české občany, nýbrž stanoví tuto informační povinnost absolutně pro všechny zákazníky. Pokud je tedy pro aplikaci daného ustanovení otázka státního občanství konkrétního zákazníka irelevantní, platí přesný opak pro provozovatele cestovní kanceláře, který se - chce-li s dotyčným zákazníkem uzavřít smlouvu o zájezdu - jakožto podnikatel stává plně odpovědným za to, že svoji informační povinnost úplně a řádně splnil.
 Nadto je třeba upozornit, že shora citovaná směrnice bude s účinností od 1. července 2018 zrušena a nahrazena Směrnicí EP a Rady 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015. Ta provádí zcela totožnou extenzi (s cílem vytvořit v oblasti cestovních služeb „skutečný“ vnitřní trh chránící spotřebitele), když vymezuje osobu cestujícího jako každou osobu, která má v úmyslu uzavřít smlouvu v působnosti směrnice.
 Aby mohla být informační povinnost cestovní kanceláře plněna, je nasnadě otázka (např. v situaci, kdy zákazník perfektně hovoří česky), zda může být provozovatel cestovní kanceláře odpovědný za to, že se aktivně zájemce o koupi zájezdu - s ohledem na své zacílení na českou klientelu - na jeho státní občanství nedotazuje. V praxi je totiž informační povinnost stran vízových a pasových povinností plněna odkazem na podkladové materiály zájezdu, které obsahují informace o pasových a vízových povinnostech výhradně pro české občany. Musí tedy ten který zájemce předem pořadatele zájezdu informovat o svém státním občanství nebo je pořadatel zájezdu tím, kdo má stran této okolnosti pokládat každému potenciálnímu zákazníku otázku jakého státu je občanem? A pokud ano, není tímto cestovní kancelář nucena cílit i na zahraniční klientelu?
 Vzhledem k tomu, že občanský zákoník zakotvuje povinnost pořadatele zájezdu plnit stanovenou informační povinnost je patrno, že zákonodárce předpokládá neznalost zákazníka o pasových a vízových požadavcích transferové či cílové destinace jakož i neznalost jeho povinnosti opatřit si příslušné zdravotní doklady. Proto lze dovodit, že zákonodárce „posvěcuje“ i neznalost zákazníka o důležitosti informace o jeho státním občanství pro provozovatele cestovní kanceláře. Pořadatel zájezdu, jakožto osoba zavazující se zajistit bezvadnou realizaci zájezdu, je proto vždy povinen tyto skutečnosti aktivně od zákazníka zjišťovat, a to bez ohledu na to, že jiným než „českým zákazníkům“ nemíní poskytované služby nabízet. Pouze tímto postupem je možné vyhnout se případné odpovědnosti za vady zájezdu spočívající ve zmaření popřípadě pouze zkrácení dovolené, kdy může být pořadatel zájezdu povinen k náhradě újmy za narušení dovolené ve smyslu ustanovení § 2543 občanského zákoníku.
 1 §10 odst. 1 písm. i) zákona č. 159/1999 Sb., o některých podmínkách podnikání a o výkonu některých činností v oblasti cestovního ruchu
 2 Směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990, o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy.
 3 Hulmák a kol. Občanský zákoník VI. Závazkové právo. Zvláštní část (§2055 - 3014). Praha: C. H. Beck 2014. In: Beck-online.
 4 „Pořadatel sdělí zákazníkovi vhodným způsobem ještě před uzavřením smlouvy údaje o pasových a vízových požadavcích, lhůtách pro jejich vyřízení a sdělí mu také, jaké zdravotní doklady jsou pro cestu a pobyt požadovány.“


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 14.11.2016
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 419/18
 Presuda Suda (deseto vijeće) od 14. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia del País Vasco – Španjolska) – Florentina Martínez Andrés protiv Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López protiv Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 (Spojeni predmeti C-184/15 i C-197/15) (1)
 ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članci 5. i 8. - Primjena uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme - Mjere za sprječavanje zlouporabe uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Sankcije - Promjena kvalifikacije radnog odnosa na određeno vrijeme u „ugovor o radu na neodređeno vrijeme koji nije trajne naravi” - Načelo djelotvornosti))
 (2016/C 419/22)
 Jezik postupka: španjolski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Tribunal Superior de Justicia del País Vasco
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelji: Florentina Martínez Andrés (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López (C-197/15)
 Tuženici: Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 Izreka
 1.
 Članak 5. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, koji je zaključen 18. ožujka 1999., priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP treba tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalni sudovi države članice na koju se to odnosi primjenjuju nacionalni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, tako da se, u slučaju zlouporabe uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme, pravo zadržavanja radnog odnosa priznaje osobama koje je zaposlilo upravno tijelo na temelju ugovora o radu na koje se primjenjuju pravila radnog prava, dok se to pravo općenito ne priznaje osoblju koje je to upravno tijelo zaposlilo na temelju upravnog prava, osim ako u nacionalnom pravnom poretku ne postoji druga učinkovita mjera za kažnjavanje takvih zlouporaba u odnosu na iste, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
 2.
 Odredbe Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme priloženog Direktivi Vijeća 1999/70, u vezi s načelom djelotvornosti, treba tumačiti na način da im se protive nacionalna postupovna pravila koja obvezuju radnika zaposlenog na određeno vrijeme na pokretanje novog postupka radi određivanja prikladne sankcije u slučaju kada sud utvrdi postojanje zlouporabe uzastopnih ugovora na određeno vrijeme, s obzirom na to da to neophodno stvara radniku postupovne nepogodnosti, osobito u vidu troška, trajanja postupka i pravila o zastupanju, koje pretjerano otežavaju korištenje prava koja su priznata pravnim poretkom Unije.
 (1) SL C 236, 20. 7. 2015.


type: legislation

text:
 2.6.2011
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 147/15
 RICHTLINIE 2011/63/EU DER KOMMISSION
 vom 1. Juni 2011
 zur Änderung der Richtlinie 98/70/EG des Europäischen Parlaments und des Rates über die Qualität von Otto- und Dieselkraftstoffen zwecks Anpassung an den technischen Fortschritt
 DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION —
 gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
 gestützt auf die Richtlinie 98/70/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Oktober 1998 über die Qualität von Otto- und Dieselkraftstoffen und zur Änderung der Richtlinie 93/12/EWG des Rates (1), insbesondere auf Artikel 10 Absatz 1,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Mit der Richtlinie 98/70/EG werden umweltbezogene Spezifikationen sowie Analysemethoden für Otto- und Dieselkraftstoffe aufgestellt, die in Verkehr gebracht werden.
 (2)
 Diese Analysemethoden beziehen sich auf bestimmte durch das Europäische Komitee für Normung (CEN) festgesetzte Normen. Da das CEN diese Normen aufgrund des technischen Fortschritts durch neue ersetzt hat, ist es zweckmäßig, die Verweise auf jene Normen in den Anhängen I und II der Richtlinie 98/70/EG zu aktualisieren.
 (3)
 In Anhang III der Richtlinie 98/70/EG ist die maximal zulässige Dampfdruckabweichung für Ottokraftstoffe mit Bioethanol festgelegt. Die Werte in jenem Anhang sind auf zwei Dezimalstellen gerundet. In der Norm EN ISO (Internationale Organisation für Normung) 4259:2006 sind die Regeln für die Rundung von Ergebnissen in Anlehnung an die Präzision des Testverfahrens festgelegt; dort ist die Rundung auf eine Dezimalstelle vorgeschrieben. Daher ist es angezeigt, die Werte in Anhang III der Richtlinie 98/70/EG entsprechend zu ändern.
 (4)
 Die in dieser Richtlinie vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des durch Artikel 11 Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG eingesetzten Ausschusses für Kraftstoffqualität —
 HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
 Artikel 1
 Die Richtlinie 98/70/EG wird wie folgt geändert:
 1.
 Anhang I wird wie folgt geändert:
 a)
 Fußnote 1 erhält folgende Fassung:
 „(1)
 Die Prüfverfahren sind die in EN 228:2008 genannten Verfahren. Die Mitgliedstaaten können gegebenenfalls die Analysemethoden verwenden, die in EN 228:2008 ersetzenden Normen genannt sind, wenn diese nachweislich mindestens den gleichen Genauigkeitsgrad wie die ersetzten Analysemethoden aufweisen.“
 b)
 Fußnote 6 erhält folgende Fassung:
 „(6)
 Andere Monoalkohole und Ether, deren Siedeendpunkt nicht höher liegt als in EN 228:2008 angegeben.“
 2.
 In Anhang II erhält Fußnote 1 folgende Fassung:
 „(1)
 Die Prüfverfahren sind die in EN 590:2009 genannten Verfahren. Die Mitgliedstaaten können gegebenenfalls die Analysemethoden verwenden, die in EN 590:2009 ersetzenden Normen genannt sind, wenn diese nachweislich mindestens den gleichen Genauigkeitsgrad wie die ersetzten Analysemethoden aufweisen.“
 3.
 Anhang III wird durch den im Anhang dieser Richtlinie enthaltenen Text ersetzt.
 Artikel 2
 (1) Die Mitgliedstaaten erlassen und veröffentlichen innerhalb von 12 Monaten nach Veröffentlichung dieser Richtlinie im Amtsblatt die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie nachzukommen.
 Sie wenden diese Rechtsvorschriften innerhalb von 12 Monaten nach Veröffentlichung dieser Richtlinie im Amtsblatt an.
 Bei Erlass dieser Vorschriften nehmen die Mitgliedstaaten in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
 (2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der innerstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
 Artikel 3
 Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
 Brüssel, den 1. Juni 2011
 Für die Kommission
 Der Präsident
 José Manuel BARROSO
 (1) ABl. L 350 vom 28.12.1998, S. 58.
 ANHANG
 „ANHANG III
 FÜR OTTOKRAFTSTOFFGEMISCHE MIT BIOETHANOL MAXIMAL ZULÄSSIGE DAMPFDRUCKABWEICHUNG
 Bioethanolgehalt (Vol %)
 Maximal zulässige Dampfdruckabweichung (kPa) (1)
 0
 0
 1
 3,7
 2
 6,0
 3
 7,2
 4
 7,8
 5
 8,0
 6
 8,0
 7
 7,9
 8
 7,9
 9
 7,8
 10
 7,8
 Die zulässige Dampfdruckabweichung für einen Bioethanolgehalt zwischen den aufgeführten Werten wird durch lineare Interpolation zwischen dem unmittelbar über und dem unmittelbar unter dem Bioethanolgehalt liegenden Wert ermittelt.“
 (1) Die in der Spezifikation angegebenen Werte sind ‚tatsächliche Werte‘. Bei der Festlegung ihrer Grenzwerte wurden die Bestimmungen der ISO-Norm 4259:2006 ‚Mineralölerzeugnisse — Bestimmung und Anwendung der Werte für die Präzision von Prüfverfahren‘ angewendet, und bei der Festlegung eines Mindestwerts wurde eine Mindestdifferenz von 2 R über Null berücksichtigt (R = Reproduzierbarkeit). Die Ergebnisse der einzelnen Messungen werden auf Grundlage der in ISO 4259:2006 beschriebenen Kriterien ausgewertet.


type: other

text:
130 II 497. Auszug aus dem Urteil der II. öffentlichrechtlichen Abteilung i.S. X. gegen Eidgenössisches Justiz- und Polizeidepartement (Verwaltungsgerichtsbeschwerde)
 Art. 17 al. 1, art. 17 al. 2, 1re et 2e phrases et art. 7 al. 1 LSEE; art. 3 ss ALCP, art. 4 et 5 OLCP; libération du contrôle fédéral. Art. 17 al. 2, 2e phrase LSEE; point de départ du délai. Accord sur la libre circulation des personnes; droit à l'octroi d'une autorisation d'établissement? Le recours de droit administratif au Tribunal fédéral contre une décision sur recours du Département fédéral de justice et police concernant la libération du contrôle fédéral n'est ouvert qu'autant qu'un droit à une autorisation d'établissement se laisse déduire du droit fédéral ou d'une convention internationale (consid. 2). Interprétation de l'art. 17 al. 2, 2e phrase LSEE: pour que l'époux étranger acquière le droit à une autorisation d'établissement, son conjoint (étranger) doit avoir été en possession d'une autorisation d'établissement pendant toute la durée des cinq années de vie conjugale commune en Suisse (consid. 3). L'octroi d'une autorisation d'établissement aux conjoints (étrangers) d'étrangers établis en Suisse se détermine aujourd'hui comme avant d'après l'art. 17 al. 2 LSEE et ne fait pas l'objet, également pour les personnes soumises à l'Accord sur la libre circulation des personnes, de cet accord (consid. 4). Faits à partir de page 50
 Mit Eingaben vom 20. August, 8. und 23. September 2002 beantragte X. beim Migrationsamt des Kantons Zürich die Erteilung der Niederlassungsbewilligung. Die kantonale Behörde leitete das Begehren am 3. Oktober 2002 zum Entscheid an das zuständige BGE 130 II 49 S. 51Bundesamt für Ausländerfragen (heute: Bundesamt für Zuwanderung, Integration und Auswanderung [IMES]) weiter. Dieses verfügte am 7. Oktober 2002, dass X. per 1. Oktober 2007 aus der eidgenössischen Kontrolle entlassen werde. Die Niederlassungsbewilligung könne frühestens am 2. Oktober 2007 erteilt werden.
 2. 2.1 Gemäss Art. 15 Abs. 1 und 2 ANAG (SR 142.20) ist die kantonale Fremdenpolizei oder eine ihr übergeordnete kantonale Behörde zuständig, Aufenthalts- und Niederlassungsbewilligungen zu erteilen. Dabei entscheidet sie grundsätzlich nach freiem Ermessen (Art. 4 ANAG). Alle Anwesenheitsbewilligungen, ausser die in Art. 18 Abs. 2 ANAG vorgesehenen, bedürfen aber der Zustimmung des Bundesamtes für Zuwanderung, Integration und Auswanderung (Art. 18 Abs. 3 ANAG), so auch die Niederlassungsbewilligung (PETER UEBERSAX, in: Uebersax/Münch/Geiser/Arnold, Ausländerrecht, Basel 2002, Rz. 5.73, S. 155).
 2.2 Nach Art. 17 Abs. 1 ANAG zweiter Satz in Verbindung mit Art. 11 Abs. 2 und Art. 19 Abs. 3 ANAV (SR 142.201) setzt das Bundesamt für Zuwanderung, Integration und Auswanderung im Einzelfall fest, wann der Ausländer aus der eidgenössischen Kontrolle entlassen wird, das heisst, von welchem Zeitpunkt an es frühestens der Erteilung der Niederlassungsbewilligung durch den Kanton zustimmt. Der Zustimmungsentscheid des Bundesamtes kann mit Beschwerde beim Eidgenössischen Justiz- und Polizeidepartement angefochten werden (Art. 20 Abs. 1 lit. a ANAG). Dieses entscheidet darüber grundsätzlich endgültig (vgl. Art. 20 Abs. 3 ANAG); gegen den Beschwerdeentscheid des Departementes über die Entlassung aus der eidgenössischen Kontrolle ist die Verwaltungsgerichtsbeschwerde an das Bundesgericht nur zulässig, sofern sich aus dem Bundesrecht oder aus einer zwischenstaatlichen Vereinbarung ein Anspruch auf die Niederlassungsbewilligung ableiten lässt (vgl. Urteil 2A.540/1997 vom 28. April 1998, E. 1 und 2). BGE 130 II 49 S. 52
 Die Beschwerdeführerin ist der Auffassung, sie erfülle sämtliche Voraussetzungen von Art. 17 Abs. 2 ANAG, da ihr Ehegatte im Besitze der Niederlassungsbewilligung sei, sie selber seit mehr als fünf Jahren mit ihm verheiratet sei und während dieser fünf Jahre ordnungsgemäss und ununterbrochen zusammen mit ihm in der Schweiz gewohnt habe. Demgegenüber stellt sich die Vorinstanz auf den Standpunkt, ein Anspruch der Beschwerdeführerin auf eine Niederlassungsbewilligung gemäss Art. 17 Abs. 1 Satz 2 ANAG BGE 130 II 49 S. 53sei erst dann gegeben, wenn - nebst dem ordnungsgemässen und ununterbrochenen Aufenthalt - ihr Ehegatte während der gesamten (fünfjährigen) Zeitdauer den fremdenpolizeilichen Status eines Niedergelassenen innegehabt habe. Z. sei aber erst seit dem 2. Oktober 2002 im Besitz der Niederlassungsbewilligung, weshalb zur Berechnung der Fünfjahresfrist auf dieses Datum abzustellen sei und der Anspruch auf Niederlassung von der Beschwerdeführerin frühestens am 2. Oktober 2007 erworben werden könne.
 3.2.2 Nach einer strikt wörtlichen Auslegung von Art. 17 Abs. 2 Satz 2 ANAG könnte sich jeder Ausländer auf den Niederlassungsanspruch berufen, der seit fünf Jahren ordnungsgemäss und ununterbrochen in der Schweiz in ehelicher Gemeinschaft mit einem niedergelassenen Ausländer zusammenlebt, unabhängig davon, seit wann sein Ehepartner über die Niederlassungsbewilligung verfügt. Rein wörtlich könnte für die Entstehung des Anspruches sogar schon ein fünfjähriger ordnungsgemässer Aufenthalt in der Schweiz vor der Ehe genügen. Eine solche Auslegung stünde indessen in klarem Widerspruch zum Sinn und Zweck des Bundesgesetzes vom 26. März 1931 über Aufenthalt und Niederlassung der Ausländer und lässt sich auch nicht mit der Systematik des Gesetzestextes vereinbaren: Es liegt auf der Hand, dass Art. 17 Abs. 2 Satz 2 ANAG an den vorangehenden Satz 1 anknüpft und damit die zu absolvierende fünfjährige Aufenthaltsdauer vom Zeitpunkt der Entstehung des nach Abs. 2 Satz 1 erworbenen Aufenthaltsrechtes beginnen lassen will. In diesem Sinne wurde die Vorschrift denn auch seit jeher verstanden und gehandhabt. Schon der Anspruch auf Erteilung der Aufenthaltsbewilligung für den nachzuziehenden Ehegatten entsteht erst mit der BGE 130 II 49 S. 54Kontrollentlassung des bereits hier lebenden Ehegatten durch das Bundesamt (bzw. im Zeitpunkt der formellen Erteilung der Niederlassungsbewilligung). Setzt aber schon der Anspruch auf eine Aufenthaltsbewilligung die Niederlassungsbewilligung des bereits in der Schweiz weilenden Ehepartners voraus, so ist folgerichtig, dass der Anspruch des nachgezogenen Ehegatten auf die Niederlassungsbewilligung erst fünf Jahre nach deren Erteilung an den Partner entstehen kann.
 3.2.3 Auch aus Art. 7 Abs. 1 Satz 2 ANAG, auf welchen sich die Beschwerdeführerin beruft, kann sie nichts zu ihren Gunsten ableiten. Wie sie selber zutreffend festhält, stimmt der zweite Satz von Art. 17 Abs. 2 ANAG, welcher dem mit einem niedergelassenen Partner verheirateten Ausländer nach fünf Jahren Aufenthalt einen Anspruch auf Niederlassungsbewilligung einräumt, überein mit Art. 7 Abs. 1 Satz 2 ANAG, welcher dem mit einem Schweizer Bürger verheirateten Ausländer nach ordnungsgemässem und ununterbrochenem Aufenthalt von fünf Jahren Anspruch auf Erteilung der Niederlassungsbewilligung gibt. Die zu Art. 7 Abs. 1 Satz 2 ANAG entwickelte Rechtsprechung ist sinngemäss auch massgebend für die Auslegung von Art. 17 Abs. 2 ANAG (Urteil 2P.382/1997 vom 28. Mai 1998, E. 3b). Dass der ausländische Ehepartner in den Genuss einer Aufenthaltsbewilligung gemäss Art. 7 Abs. 1 ANAG kommen kann, setzt aber voraus, dass sein Ehepartner über die schweizerische Staatsangehörigkeit verfügt. Erst nach einem ununterbrochenen, ordnungsgemässen Aufenthalt von fünf Jahren, der mit dem Datum der Heirat bzw. mit dem Datum der Einreise in die Schweiz, sofern die Ehe im Ausland geschlossen wurde (ANGELA BRYNER, in: Uebersax/Münch/Geiser/ Arnold, a.a.O., Rz. 24.23, S. 1066), oder mit der Einbürgerung beginnt, hat die ausländische Ehepartnerin eines Schweizers Anspruch auf eine Niederlassungsbewilligung. Übertragen auf eine Ausländerin, die mit einem Niedergelassenen verheiratet ist, bedeutet dies, dass diese dann einen Anspruch auf die Niederlassungsbewilligung erwirbt, wenn ihr Ehegatte während der gesamten fünfjährigen Dauer des ehelichen Zusammenlebens über eine Niederlassungsbewilligung verfügt hat. Entgegen der Auffassung der Beschwerdeführerin verstösst diese Auslegung keineswegs gegen den Sinn und Zweck von Art. 17 Abs. 2 Satz 2 ANAG bzw. Art. 7 Abs. 1 ANAG, zumal die privilegierte ausländerrechtliche Stellung ausländischer Ehepartner von Niedergelassenen BGE 130 II 49 S. 55bzw. von schweizerischen Staatsangehörigen vom ausländerrechtlichen Status bzw. der Staatsangehörigkeit des Ehepartners abhängt.
 4. 4.1 Am 1. Juni 2002 ist das Abkommen vom 21. Juni 1999 zwischen der Schweizerischen Eidgenossenschaft einerseits und der Europäischen Gemeinschaft und ihren Mitgliedstaaten andererseits über die Freizügigkeit (Freizügigkeitsabkommen, FZA; SR 0.142.112.681) in Kraft getreten. Es ist im Folgenden noch zu prüfen, ob sich allenfalls aus dem Freizügigkeitsabkommen ein Anspruch auf Erteilung der Niederlassungsbewilligung ableiten lässt.
 Art. 4 der Verordnung vom 22. Mai 2002 über die Einführung des freien Personenverkehrs (VEP; SR 142.203),


type: contracts

text:
 21.2.2008
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 47/28
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 108/2007,
 28. september 2007,
 millega muudetakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingu II lisa (tehnilised normid, standardid, katsetamine ja sertifitseerimine)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu II lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 6. juuli 2007. aasta otsusega nr 83/2007 (1).
 (2)
 Komisjoni 20. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/139/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/769/EMÜ arseeniühendite turustamise ja kasutamise piirangute osas eesmärgiga kohandada direktiivi I lisa tehnika arenguga, (2) tuleb inkorporeerida lepingusse,
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu II lisa XV peatüki punktile 4 (nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ) lisatakse järgmine taane:
 „—
 32006 L 0139: komisjoni direktiiv 2006/139/EÜ, 20. detsember 2006 (ELT L 384, 29.12.2006, lk 94).”
 Artikkel 2
 Direktiivi 2006/139/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 29. septembril 2007, tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (3).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 28. september 2007
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) ELT L 328, 13.12.2007, lk 25.
 (2) ELT L 384, 29.12.2006, lk 94.
 (3) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.


text:
§ 2 Sotsiaalhoolekandelisele abile õigust omavad isikud
 § 9 Sotsiaaltoetuse määramisest keeldumine
 § 10 Mõisted
 § 11 Toimetulekutoetus
 § 12 Koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus
 § 14 Lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus
 § 17 Esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus
 § 18 Juubelitoetus
 § 19 Jõulutoetus
 § 21 Hooldajatoetus
 § 24 Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus
 § 25 Üldhooldusteenust saama õigustatud isik
 § 26 Üldhooldusteenuse taotlemine
 § 27 Üldhooldusteenuse määramine
 § 28 Üldhooldusteenuse eest tasumine
 § 29 Tugiisikuteenus
 § 31 Eluruumi tagamise teenus
 § 32 Sotsiaaltransporditeenus
 § 33 Täisealise isiku hooldus.
 § 34 Varjupaigateenus
 § 35 Turvakoduteenus
 § 38 Asendushooldusteenus
 § 39 Järelhooldusteenus
 § 40 Järelevalve ja kaebuste lahendamine
 RT IV, 03.05.2019, 9
 Vastu võetud 25.04.2019 nr 18
 (1) Sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord (edaspidi kord) reguleerib Väike-Maarja vallas osutatavate sotsiaalteenuste ja makstavate sotsiaaltoetuste taotlemist ja määramist.
 (2) Määrust kohaldatakse koos sotsiaalseadustiku üldosa seaduse ja sotsiaalhoolekande seadusega ning vajadusel koos teiste sotsiaalkaitse korraldust ja sotsiaalkaitse tagamist reguleerivate õigusaktidega. Nimetatud õigusaktides kohalikule omavalitsusele pandud ülesandeid täidab vallavalitsus välja arvatud juhul, kui õigusaktides on selleks määratud muu organ.
 § 2. Sotsiaalhoolekandelisele abile õigust omavad isikud
 Sotsiaalhoolekandelist abi on õigus taotleda üldjuhul isikul, kelle rahvastikuregistris registreeritud elukoht on abi taotlemise ajal Väike-Maarja vald.
 (1) Väike-Maarja vald (edaspidi vald) osutab järgmisi sotsiaalteenuseid:
 7) täisealise isiku hooldus.
 (2) Vald korraldab järgmisi sotsiaalteenuseid:
 4) lapsehoiuteenus;
 5) asendushooldusteenus;
 6) järelhooldusteenus.
 (3) Vald osutab võimalusel ja lähtuvalt isiku abivajadusest muid sotsiaalteenuseid.
 (4) Vald maksab järgmisi sissetulekust sõltuvaid toetusi:
 2) koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus;
 3) küttetoetus;
 4) lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus;
 (5) Vald maksab järgmisi sissetulekust mittesõltuvaid toetusi:
 2) esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus;
 7) vältimatu sotsiaalabi.
 (1) Sotsiaalhoolekandelise abi saamiseks esitab abi vajav isik vallavalitsuse sotsiaalosakonnale vallavalitsuse poolt kinnitatud vormikohase avalduse. Sotsiaalhoolekandelist abi võib taotleda seda vajava isiku kasuks eestkostja, hooldaja, sotsiaaltöötaja või muu õigustatud isik.
 (2) Sissetulekust sõltuva sotsiaaltoetuse taotlemisel ja juhul, kui isik ei ole võimeline sotsiaalteenuste eest täies ulatuses ise tasuma, tuleb vajadusel avaldusele lisada taotleja sissetulekut ja varalist seisu tõendavad dokumendid.
 (3) Taotlust menetleval ametnikul on vajaduse korral õigus ja kohustus nõuda lisadokumente või muid täiendavaid andmeid, kontrollida esitatud andmete õigsust ning teha päringuid andmeregistritesse.
 (4) Juhul, kui isik jätab esitamata nõutud andmed või dokumendid või avalduses on muid puudusi, määrab avaldust läbivaatav ametnik avalduse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, selgitades, et tähtajaks puuduste kõrvaldamata jätmisel võidakse jätta avaldus läbi vaatamata.
 (1) Sotsiaalhoolekandelise abi andmisel lähtutakse esmajärjekorras isiku vajadusest. Isiku pöördumisel või abivajadusest teadasaamisel hindab sotsiaalosakonna ametnik isiku abivajadust ning selgitab välja isikule sobiva parima asjakohase abi.
 (3) Abivajaduse väljaselgitamiseks kasutatakse abivajaduse hindamise instrumenti ja/või juhtumiplaani. Nendest dokumentidest peab selguma teenuse vajadus ja põhjendus. Abivajaduse määra muutumisel või uute asjaolude ilmnemisel, tuleb teenuse osutamise ajal viia läbi korduvhindamine.
 (4) Abivajadusele vastava teenuse väljaselgitamiseks ja võimaldamiseks tehakse isiku nõusolekul koostööd perearsti või teiste spetsialistide ja ametiasutustega.
 (1) Sotsiaalhoolekandelise abi taotlejate avaldused koos lisadokumentidega vaadatakse läbi vallavanema poolt moodustatud toetuste määramise komisjonis.
 (2) Sotsiaalhoolekandelise abi määramine otsustakse kümne tööpäeva jooksul nõuetekohase avalduse esitamisest.
 (3) Sotsiaalhoolekandelise abi määramise või määramisest keeldumise otsustab üldjuhul vallavalitsus haldusaktiga toetuste määramise komisjoni või sotsiaalosakonna ametniku ettepaneku alusel.
 (4) Toimetulekutoetuse ja sissetulekust mittesõltuva toetuse ning sotsiaaltransporditeenuse, võlanõustamisteenuse ja koduteenuse määramise otsustab sotsiaalosakonna ametnik.
 (5) Sotsiaalosakonna juhatajal on õigus otsustada vallavalitsuse poolt kinnitatud ülemmäära ulatuses toetuste väljamaksmist või toetuse asendamist toidutalongiga ilma toetuste määramise komisjoni ja vallavalitsust otsustusprotsessi kaasamata.
 (6) Sotsiaalteenuse määramisel märgitakse haldusaktis millist teenust isikul on õigus saada, põhjendus teenuse valiku osas, mis perioodil isik teenust saab, kes isikule teenust osutab, mida peab isik teenuse saamiseks tegema, kas ja kui suures mahus osaleb vald teenuse eest tasumisel ja hinnang isiku ja tema seadusjärgsete ülalpidajate osaluse suuruse kohta teenuse eest tasumisel.
 (7) Sotsiaalhoolekandelise abi määramisest keeldumisel märgitakse haldusaktis vähemalt:
 1) isiku taotluse kokkuvõte (asjaolud);
 2) abi andmisest keeldumise põhjendus;
 (8) Sotsiaalhoolekandelise abi määramise või määramisest keeldumise haldusakt tehakse vastavalt avalduses märgitud valikule isikule teatavaks:
 3) ametiasutuses;
 (1) Sotsiaalteenuse eest võib teenuse saajalt võtta tasu. Isikult võetava tasu suurus oleneb sotsiaalteenuse mahust, teenuse maksumusest ning teenust saava isiku ja tema perekonna majanduslikust olukorrast.
 (2) Valla poolt osutatavate sotsiaalteenuste maksumuse kehtestab vallavalitsus.
 (3) Enne teenuse eest tasu määramist selgitatakse välja, millised on teenust vajava isiku sissetulekud, väljaminekud, kohustused, vallas- ja kinnisvara olemasolu, kas selle realiseerimine on võimalik ja otstarbekas ning kas isikul on elatise saamise võimalusi, et tasuda teenuse eest. Isikule tutvustatakse teenuse maksumust ja selle eest tasumise korda.
 (4) Kui isik ei ole kohtu kaudu elatist nõudnud, hinnatakse, mil määral on seadusjärgsed ülalpidajad võimelised andma elatist, et isik saaks teenuse eest tasuda. Kui seadusjärgsed ülalpidajad keelduvad isikule põhjendamatult elatist maksmast ja vallavalitsus teeb seda ise, on vallavalitsusel õigus nõuda seadusjärgsetelt ülalpidajatelt käsundita asjaajamise korras tehtud kulutuste katmist.
 (5) Vallavalitsusel on õigus kaalutlusotsusega vabastada isik täielikult või osaliselt teenuse eest tasumisest, arvestades teenust saava isiku majanduslikku olukorda, seadusjärgsete ülalpidajate olemasolu ja nende majanduslikku olukorda, teenuse kasutamise põhjust ning muid juhtumiga seotud asjaolusid.
 (1) Toetus kantakse vallavalitsuse korralduse alusel taotleja arvelduskontole või makstakse välja sularahas. Toetus makstakse välja kolmekümne kalendripäeva jooksul toetuse määramise otsuse tegemisest arvates.
 (3) Kui on põhjendatud kahtlus isiku poolt toetuse mittesihipärases kasutamises võib toetuse välja maksta sotsiaaltöötajale, eestkostjale, hooldajale või muule isikule, kes kasutab saadud vahendeid toetuse taotleja huvides.
 (4) Vallavalitsusel on õigus määratud toetus tagasi nõuda, kui toetuse andmise aluseks olid taotleja poolt esitatud valeandmed. Juhul, kui isik ei tagasta tagasinõutavat toetust ettekirjutuses sätestatud tähtaja jooksul, on vallavalitsusel õigus anda ettekirjutus sundtäitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.
 (5) Sotsiaaltoetuste määrad kehtestab vallavalitsus.
 § 9. Sotsiaaltoetuse määramisest keeldumine
 (1) Sotsiaaltoetuse määramisest võib keelduda, kui:
 1) avalduses on esitatud ebaõigeid andmeid või on andmeid varjatud;
 2) avaldaja ei võimalda avalduses nimetatud asjaolusid kontrollida;
 3) avaldaja ei esita sotsiaalosakonna ametniku poolt küsitud täiendavaid dokumente;
 4) avaldaja ja tema perekonna kasutuses või omandis olevad vallas- ja kinnisasjad tagavad temale toimetulekuks piisavad elatusvahendid;
 5) töövõimeline 18-aastane kuni vanaduspensioniealine isik ei osale töötukassa poolt pakutavatel teenustel;
 6) isikul on õigus saada elatist, kuid isik keeldub elatise saamise kohta dokumenti esitamast või elatist sisse nõudmast;
 7) avaldaja või tema perekonnaliikmete sissetulekud on toimetulekuks piisavad;
 8) avaldaja on eelnevalt määratud toetust kasutanud mittesihipäraselt;
 9) avaldajat on võimalik toetada muul viisil.
 (2) Sotsiaaltoetuse määramisest võib keelduda ka muudel põhjustel kaalutlusotsusega.
 § 10. Mõisted
 1) madala sissetulekuga pere – pere, kelle netosissetulek ühe pereliikme kohta jääb alla riiklikult kehtestatud täisealise isiku toimetulekupiiri kahekordse määra;
 2) madala sissetulekuga isik – üksi elav isik, kelle netosissetulek ühe pereliikme kohta jääb alla riiklikult kehtestatud täisealise isiku toimetulekupiiri kolmekordse määra.
 § 11. Toimetulekutoetus
 § 12. Koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus
 (1) Koolitoetust makstakse madala sissetulekuga perele laste kooliriiete ja koolitarvete ostmiseks.
 (2) Õpilaskodu kohatasu toetust makstakse vanemliku hoolitsuseta õpilaste õpilaskodu koha eest.
 Toetust makstakse autonoomset küttesüsteemi kasutavale madala sissetulekuga isikule või perele üks kord aastas küttematerjali (küttepuud, brikett, kivisüsi jms) ostmiseks.
 § 14. Lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus
 (1) Toetust makstakse madala sissetulekuga perele lasteaia osalustasu ja toidukulude katmiseks.
 (2) Lapsehoolduspuhkusel oleva lapsevanema alla kolme aastase lapse lasteaia toiduraha ja kohatasu kulusid ei kaeta üldjuhul valla eelarvest. Alla kolmeaastase lapse lasteaia toiduraha ja kohatasu kulusid kaetakse valla eelarvest, kui lapse kodune olukord ei soodusta lapse arengut.
 (3) Avaldus toetuse saamiseks esitatakse kaks korda aastas, hiljemalt 20. septembriks ja 20. jaanuariks.
 (4) Perekonna sissetulekute olulisel vähendamisel võib taotleja erandkorras esitada avalduse lõikes 3 sätestatust erineval ajal.
 Toetust on võimalik taotleda põhjendatud kulutuste hüvitamiseks:
 2) prillide ostu osaliseks kompenseerimiseks, kuid mitte rohkem kui vallavalitsuse poolt kehtestatud määras;
 (1) Sünnitoetus määratakse lapse vanemale kui laps on rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja valla elanik sünnist alates ja elab toetuse taotlejaga samal aadressil.
 1) esimene osa – 50% sünnitoetuse määrast makstakse vanemale pärast lapse sünni registreerimist;
 2) teine osa – 50% sünnitoetuse määrast makstakse lapse aastaseks saamisel (lapse teisel eluaastal) eeldusel, et lapse vanem ja laps elavad rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja vallas.
 § 17. Esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus
 (1) Toetust makstakse kõigile Väike-Maarja vallas asuvate koolide esmakordselt esimesse klassi õppima asuvatele lastele, olenemata elukohast.
 (3) Toetus määratakse vallavalitsuse korraldusega koolide poolt esitatud esimesse klassi registreeritud õpilaste nimekirjade alusel.
 § 18. Juubelitoetus
 (2) Toetust makstakse isikule sünnikuupäeval kehtinud toetuse määras.
 § 19. Jõulutoetus
 Jõulutoetus on rahaline või esemeline toetus, mille saamise õigus on:
 (3) Matusetoetus makstakse isiku surma kuupäeval kehtinud määras.
 § 21. Hooldajatoetus
 (1) Hooldajatoetust makstakse raske ja sügava puudega isiku hooldajale või isikule, kes hooldab raske või sügava puudega last.
 (4) Sügava puudega täisealise isiku hooldajale makstakse toetust 100% ning raske puudega täisealise isiku hooldajale 60% hooldajatoetuse määrast.
 (5) 3-16 aastase raske ja sügava puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 100% või 75% puuetega inimeste hooldajatoetuse määrast, olenevalt hooldusvajadusest.
 (6) 16-18 aastase sügava puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 100% hooldajatoetuse määrast.
 (7) 16-18 aastase raske puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 60% hooldajatoetuse määrast.
 (8) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse maksmise lõpetamist tingivate asjaolude tekkimise kuule järgnevast kuust.
 (9) Hooldajatoetust ei määrata, kui:
 1) toetuse taotlejale on määratud raske või sügav puue;
 2) raske või sügava puudega lapse hooldaja töötab.
 (10) Üldjuhul ei määrata hooldajatoetust täisealise hooldatava seadusjärgsele ülalpidajale. Seadusjärgsele ülalpidajale võib erandkorras hooldajatoetuse määrata, kui hooldatava toimetulek igapäevatoimingutega on raskelt häiritud.
 Vältimatut sotsiaalabi antakse isikule, kes on sattunud sotsiaalselt abitusse olukorda elatusvahendite kaotuse või puudumise tõttu. Vältimatu sotsiaalabi tagab vähemalt toidu, hädavajalikud riided ja ajutise majutuse.
 (1) Koduteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on täisealise isiku iseseisva ja turvalise toimetuleku tagamine kodustes tingimustes, säilitades ja parendades tema elukvaliteeti.
 (3) Kõrvalabi vajaduse määra hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi.
 (4) Koduteenuse osutamiseks antakse haldusakt või sõlmitakse haldusleping, milles määratakse kindlaks kõrvalabi vajaduse määrast tulenevad toimingud, mis tagavad isiku iseseisva toimetuleku kodustes tingimustes.
 § 24. Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus
 (1) Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus (edaspidi üldhooldusteenus) on turvalise keskkonna ja toimetuleku tagamine täisealisele isikule, kes terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevatel põhjustel ei suuda kodustes tingimustes ajutiselt või püsivalt iseseisvalt toime tulla.
 (2) Üldhooldusteenuse osutaja koostab 30 päeva jooksul teenuse osutamise alustamisest arvates isikule hooldusplaani.
 (3) Hooldusplaan peab sisaldama hooldusteenuse eesmärki, eesmärgi saavutamiseks ettenähtud tegevusi ja sagedust ning teenuseosutaja hinnangut tegevuste elluviimise kohta.
 § 25. Üldhooldusteenust saama õigustatud isik
 Üldhooldusteenust on õigus saada isikul, kes erivajaduse või sotsiaalse olukorra tõttu ei ole suuteline iseseisvalt kodus elama ja kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada muu sotsiaalteenusega.
 § 26. Üldhooldusteenuse taotlemine
 Üldhooldusteenuse taotlemiseks tuleb esitada üldhooldusteenuse osutajale või vallavalitusele avaldus.
 § 27. Üldhooldusteenuse määramine
 Isikule, kelle hoolduskulud kaetakse vallaeelarvest või kes suunatakse hoolekandeasutusse vallavalitsuse sotsiaalosakonna ettepanekul määratakse üldhooldusteenus vallavalitsuse korralduse alusel.
 § 28. Üldhooldusteenuse eest tasumine
 (1) Üldhooldusteenuse eest tasumise kohustuse võtavad enda kanda üldhooldusteenuse saaja, tema seadus- või lepingujärgne ülalpidaja ja/või vallavalitsus järgnevalt:
 1) üldhooldusteenuse saaja tasub hoolduskulu täielikult, kui seda võimaldavad tema sissetulekud ning muud vahendid;
 2) kui üldhooldusteenuse saaja vahenditest ei piisa, on tal võimalik nõuda oma seadus- või lepingujärgsetelt ülalpidajatelt elatise maksmist hoolduskuludest puudujääva osa tasumiseks;
 3) seadus- või lepingujärgsete ülalpidajate puudumisel, nende võimetuse korral elatist täies ulatuses maksta või muudel juhtudel tasub üldhooldusteenuse saaja oma igakuisest sissetulekust kuni 95% ja puudujääva osa kas osaliselt või täielikult kohalik omavalitsus.
 (2) Teenuse eest tasumise kohta sõlmitakse üldhooldusteenuse osutaja, üldhooldusteenuse saaja ja tema seadus- või lepingujärgse ülalpidaja vahel leping.
 § 29. Tugiisikuteenus
 (1) Tugiisikuteenuse eesmärk on iseseisva toimetuleku toetamine olukordades, kus isik vajab sotsiaalsete, majanduslike, psühholoogiliste või tervislike probleemide tõttu oma kohustuste täitmisel ja õiguste teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi seisneb juhendamises, motiveerimises ning isiku suurema iseseisvuse ja omavastutusvõime arendamises. Last kasvatavale isikule tugiisikuteenuse osutamisel on täiendav eesmärk lapse hooldamise ning turvalise ja toetava kasvukeskkonna ning lapse arengu tagamine.
 (2) Tugiisikuteenust on õigustatud saama lapsed või täiskasvanud, kes vajavad sotsiaalsete, majanduslike, psühholoogiliste või tervislike probleemide tõttu oma kohustuste täitmisel ja õiguste teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi vajaduse määra hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi.
 (3) Teenuse osutamiseks sõlmib vallavalitsus teenuse osutajaga ja kliendiga kolmepoolse halduslepingu. Tugiisik määratakse vallavalitsuse korraldusega.
 (4) Vajadusel abistab vallavalitsus isikut sobiva tugiisiku valikul.
 (5) Teenust osutav tugiisik lähtub teenuse osutamisel haldusaktist või halduslepingust.
 (6) Tugiisikuteenust võib osutada isik, kes sobib tugiisiku ülesandeid täitma isikuomaduste või kogemuste poolest või kellel on sihtgrupiga töötamise kogemus. Eelistatakse isikuid, kes on läbinud erialase tugiisiku koolituse.
 (7) Teenust ei tohi osutada isik:
 1) kellele on määratud karistus tahtlikult toimepandud kuriteo eest;
 3) kes elab samas eluruumis teenuse saajaga.
 (1) Isikliku abistaja teenuse eesmärk on puudega täisealise isiku abistamine igapäevastes tegevustes, toetades seeläbi tema võimalikult iseseisvat toimetulekut osalemise suurendamisega ühiskonnaelu erinevates valdkondades. Isiklik abistaja ei osuta koduteenuseid, vaid abistab klienti nende teostamisel.
 (2) Isikliku abistaja teenust on õigus saada isikul, kellele on määratud puue ning kellel objektiivsete asjaolude hindamise tulemusena on vajadus kasutada füüsilist kõrvalabi igapäevaelu tegevustes, et tagada harjumuspärases keskkonnas võimalikult iseseisev toimetulek.
 (3) Isikliku abistaja tööülesanded ja tööaeg sätestatakse kolmepoolses halduslepingus, mille sõlmivad teenust vajav isik, isiklik abistaja ja vallavalitsus. Isiklik abistaja määratakse vallavalitsuse korraldusega.
 (4) Teenust vajaval isikul on õigus valida teenust osutavat isikut. Vajadusel abistab vallavalitsus isikut sobiva isikliku abistaja leidmisel.
 § 31. Eluruumi tagamise teenus
 (1) Eluruumi tagamine on sotsiaalteenus, mille eesmärk on eluruumi kasutamise võimaluse kindlustamine isikule, kes ei ole sotsiaalmajanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline enda ja oma perekonna vajadustele vastavat eluruumi tagama. Eluruumid või elamud, mida kasutatakse eluruumi tagamise teenuse korraldamiseks määratakse vallavalitsuse korraldusega.
 1) isik, kellel on tervislikel põhjustel raskusi senises eluruumis liikumise või endaga toimetulekuga;
 2) isik, kes ise või kelle pere kasutab regulaarselt sotsiaalhoolekandelist abi ning kellel on raskusi laste kasvatamisel ja lastele inimväärse kasvukeskkonna tagamisega;
 3) isik, kes on tulekahju, loodusõnnetuse või muu ettenägematu juhtumi tagajärjel kaotanud eluaseme;
 4) isik, kelle elukoht enne asendushooldusteenusele suunamist või kinnipidamisasutusse määramist oli rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja vald;
 5) isik, kes lähtuvalt oma vanusest, arengutasemest või varalisest olukorrast ei ole suuteline eluruumi endale või oma perekonnale soetama ning teenuse osutamata jätmine ohustab isiku või tema pere toimetulekut, elu ja tervist.
 (3) Eluruum antakse üldjuhul kasutusele kuni üheks aastaks.
 (4) Objektiivsetel asjaoludel on õigus anda eluruum kasutusele pikemaks tähtajaks või tähtajatult.
 (5) Eluruum antakse isiku kasutusse vallavalitsuse korraldusega, milles märgitakse muuhulgas:
 1) isiku nimi, kellele eluruum eraldatakse;
 2) eluruumi asukoht;
 4) eluruumi üürihind;
 5) üürilepingu sõlmimise tähtaeg.
 (6) Isikuga, kellele vallavalitsus eluruumi eraldas, sõlmitakse kirjalik üürileping. Üürilepingule ei laiene võlaõigusseaduses eluruumide üürimise kohta sätestatu.
 (7) Üürnik on kohustatud:
 1) kasutama eluruumi ja abiruume ning kinnistut vastavalt nende otstarbele;
 2) tasuma üüri ja kõrvalkulude eest;
 3) järgima ühiselu reegleid, käituma lugupidavalt teiste eluruumide elanike suhtes, arvestama teiste eluruumide elanike huvidega, pidama puhtust ja korda;
 4) hüvitama tema või temaga koos elavate isikute süü läbi eluruumi või selles asuvate seadmete või kinnistu kahjustamisega tekitatud kahju;
 5) andma üürilepingu lõppemisel eluruumi üle mitte halvemas seisukorras, kui see oli üürilepingu sõlmimisel, arvestades normaalset kulumist ja lepingujärgset kasutamist;
 6) täitma teisi üürilepingus sätestatud kohustusi.
 (8) Üürnikul on keelatud:
 1) majutada eluruumi isikuid, kelle majutamiseks tal puudub üürilepingu kohaselt õigus;
 3) teha eluruumi ümberehitust ilma üürileandja kirjaliku nõusolekuta.
 (9) Eluruumi kasutusse andmisest võib keelduda kaalutlusotsusega eelkõige juhul, kui:
 1) taotleja omandis või kasutuses olevate vahendite abil on võimalik tagada taotleja vajadustele vastav eluruum;
 3) taotlejal on eluruumi üüri või kõrvalkulude võlgnevus Väike-Maarja vallale;
 4) esinevad muud avalduse rahuldamist välistavad asjaolud.
 § 32. Sotsiaaltransporditeenus
 (2) Teenuse tellija teeb sotsiaaltöötajale suulise või kirjaliku avalduse, milles selgitab teenuse vajadust, sõidu kuupäeva ja sihtkohta. Kui taotleja ei ole oma tervisliku seisundi tõttu võimeline teenust tellima, võivad teenust tellida perearst, sotsiaaltöötaja või isiku lähedased.
 (3) Teenuse tellimus tuleb esitada vähemalt kolm tööpäeva enne soovitud sõiduaega.
 (4) Sotsiaaltransporditeenust korraldab vallavalitsus piirkondlike sotsiaaltöötajate kaudu.
 (5) Sotsiaaltransporditeenuse osutamine on tellijale üldjuhul tasuline.
 (6) Teenuse kasutaja tasub üldjuhul sotsiaaltransporditeenuse eest sõidu lõppemisel transporditeenuse osutajale sularahas, saades vastu kviitungi.
 (7) Sotsiaaltransporditeenuse kasutamisel korraga mitme isiku poolt jagatakse sõidukulu kasutajate vahel.
 § 33. Täisealise isiku hooldus.
 (1) Vallavalitsus seab isiku taotluse alusel hoolduse täisealisele isikule, kes vaimse või kehalise puude tõttu vajab abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks. Hoolduse seadmisel määratakse kindlaks hooldava isiku ülesanded.
 § 34. Varjupaigateenus
 Varjupaigateenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on ajutise ööbimiskoha võimaluse kindlustamine täisealisele isikule, kes ei ole võimeline endale ööbimiskohta leidma.
 § 35. Turvakoduteenus
 Turvakoduteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on tagada lapsele, kes vajab abi tema hooldamises esinevate puuduste tõttu, mis ohustavad tema elu, tervist või arengut või täisealisele isikule, kes vajab turvalist keskkonda ajutine eluase, turvaline keskkond ja esmane abi. Esmase abi raames tuleb isikule vajaduse korral tagada kriisiabi, mis taastab isiku psüühilise tasakaalu ja tegevusvõime igapäevaelus, ning teavitada isikut teistest abi saamise võimalustest. Tulenevalt isiku east ja vajadusest tagatakse ka tema hooldamine ja arendamine.
 Võlanõustamisteenus sotsiaalteenus, mille eesmärk on abistada isikut tema varalise olukorra kindlakstegemisel, võlausaldajaga läbirääkimiste pidamisel ja nõuete rahuldamisel, vältida uute võlgnevuste tekkimist toimetulekuvõime parandamise kaudu ning lahendada muid võlgnevusega seotud probleeme.
 (1) Lapsehoiuteenuse eesmärk on toetada last kasvatava isiku toimetulekut või töötamist või vähendada lapse erivajadusest tulenevat hoolduskoormust
 (2) Vajadusel nõustab sotsiaalosakonna ametnik teenuse saajat lapsehoiuteenuse osutaja valikul.
 (3) Vallavalitsus koostab koostöös teenust saava isiku ja teenuseosutajaga teenuse osutamise haldusakti või halduslepingu, määrates selles kindlaks lapsehoiuteenuse vajadusest tulenevad toimingud ja teenuse osutamiseks olulised tingimused, milleks on vähemalt teenuse osutamise aeg ja koht.
 § 38. Asendushooldusteenus
 (1) Asendushooldusteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on pika- või lühiajaliselt lapse heaolu ja õiguste tagamine, lapsele tema põhivajaduste rahuldamiseks peresarnaste elutingimuste võimaldamine, lapsele turvalise ja arenguks soodsa elukeskkonna loomine ning lapse ettevalmistamine võimetekohaseks toimetulekuks täisealisena.
 (2) Teenuse osutamise vajadust hindab sotsiaalosakonna ametnik lapse heaolust lähtuvalt. Teenust osutatakse lähtuvalt lapse juhtumiplaanist, mida pärast lapse asendushooldusele suunamist täiendatakse koostöös asendushooldusteenuse osutajaga. Asendushooldusele suunatud lapse juhtumiplaan vaadatakse üle vähemalt üks kord aastas.
 § 39. Järelhooldusteenus
 Järelhooldusteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on asendushoolduselt ja eestkostelt lahkuva isiku iseseisva toimetuleku ja õpingute jätkamise toetamine. Järelhooldusteenust osutatakse lähtuvalt juhtumiplaanist, mille alusel vallavalitsus tagab isikule eluaseme ning vajaduspõhised tugiteenused ja toetused.
 § 40. Järelevalve ja kaebuste lahendamine
 (1) Sotsiaalhoolekandelise abi vastavuse üle teostab järelevalvet ja isikute kaebusi lahendab vallavalitsus.
 (2) Kui sotsiaalhoolekandelise abi määramisel on isiku arvates rikutud tema õigusi, võib ta esitada Väike-Maarja vallavalitsusele vaide või halduskohtule kaebuse 30 päeva jooksul arvates haldusaktist või toimingust teadasaamise päevast või päevast, millal isik oleks pidanud sellest teada saama.
 Tunnistada kehtetuks Väike-Maarja Vallavolikogu 14.12.2017 määrus nr 7 „Sotsiaalteenuste osutamise kord Väike-Maarja vallas“ ja Väike-Maarja Vallavolikogu 14.12.2017 määrus nr 8 „Sotsiaaltoetuste määramise kord Väike-Maarja vallas“.


type: wikipedia

text:
1 февруари е 32-рият ден в годината според григорианския календар. Остават 333 дни до края на годината (334 през високосна година).
 Събития
 1587 г. – Кралицата на Англия Елизабет I подписва смъртната присъда на Мария Стюарт.
 1788 г. – В САЩ е патентован параходът.
 1800 г. – Наполеон Бонапарт е провъзгласен за пожизнен консул чрез референдум на новата конституция.
 1810 г. – Преброяването на населението в САЩ показва, че броят на жителите е 7,2 млн. души.
 1851 г. – Извършено е изпитание на първата подводница („Le Plongeur-Marine“), конструирана от баварския офицер Вилхелм Бауер.
 1905 г. – Основан е нидерландския футболен клуб АДО Ден Хааг в град Хага.
 1926 г. – Образувана е Киргизка автономна република в състава на СССР.
 1944 г. – Втората световна война: Започва масирана атака на американската армия срещу японските сили, която завършва на 7 февруари с превземането на Маршалските острови.
 1945 г. – Произнесени са и са изпълнени смъртните присъди срещу осъдените български политици по Дело No 1 на т.нар. Народен съд. До завършването на процесите на Народния съд през април 1945 на смърт са осъдени 2730 души. Датата 1 февруари 1945 г. остава в историята с най-масовото произнасяне на смъртни присъди над политици
 1946 г. – Норвежкият дипломат Тригве Ли става първият Генерален секретар на ООН.
 1950 г. – Народното събрание избира Вълко Червенков за министър-председател на България.
 1957 г. – Главно управление на пътищата преминава към Министерството на комуналното стопанство и благоустройството и се преименува на Министерство на комуналното стопанство, благоустройството и пътищата.
 1958 г. – Изстрелян е първият американски изкуствен спътник на Земята.
 1958 г. – Египет и Сирия се обединяват във федерация, наречена Обединена арабска република, която просъществува до 1961 г.
 1969 г. – С декларация на ръководителите на Югославия и Румъния се опровергава доктрината на Брежнев за приоритет на интересите на международното работническо движение над националните интереси.
 1978 г. – Режисьорът от полски произход Роман Полански е принуден да емигрира от САЩ във Франция, след като е преследван от закона за секс с 13-годишно момиче.
 1979 г. – В Техеран тържествено е посрещнат, след 15-годишно изгнание, завърналия се от Франция аятолах Хомейни.
 1990 г. – Георги Атанасов подава оставка като Министър-председател на България.
 1991 г. – Основана е българска търговска компания АНКА.
 1991 г. – Цените на стоките в България са освободени и започват да се формират по механизмите на пазарната икономика.
 1995 г. – България става асоцииран член на Европейския съюз.
 2003 г. – Космическата совалка Колумбия се разпада при повторното си навлизане в атмосферата на Земята, като загиват всичките седем члена на екипажа.
 2004 г. – По време на ислямското богомолство Хадж в Мека, при изпълняване на опасния ритуал Прогонване на дявола с камъни, паника причинява смъртта на 251 пилигрими.
 2011 г. – България за пръв път отбелязва Ден за почит към жертвите на комунизма
 Родени
 1834 г. – Кузман Шапкарев, български просветен деец († 1909 г.)
 1837 г. – Михаил Хитрово, руски дипломат († 1896 г.)
 1844 г. – Грандвил Стенли Хол, американски психолог († 1924 г.)
 1860 г. – Густав Вайганд, германски езиковед († 1930 г.)
 1870 г. – Йосиф Пречистански, български революционер († 1902 г.)
 1872 г. – Смиле Войданов, български революционер († 1958 г.)
 1874 г. – Хуго фон Хофманстал, австрийски поет († 1929 г.)
 1879 г. – Александър Кръстев, български диригент и композитор († 1945 г.)
 1882 г. – Владимир Димитров – Майстора, български живописец († 1960 г.)
 1885 г. – Йордан Качаков, български политик († 1934 г.)
 1892 г. – Гаврил Генов, български комунист († 1934 г.)
 1894 г. – Джон Форд, американски режисьор († 1973 г.)
 1899 г. – Алексей Бистров, руски учен († 1959 г.)
 1900 г. – Пенчо Георгиев, български художник († 1940 г.)
 1901 г. – Кларк Гейбъл, американски актьор († 1960 г.)
 1902 г. – Лангстън Хюз, американски поет († 1967 г.)
 1905 г. – Емилио Сегре, американски физик, Нобелов лауреат през 1959 г. († 1989 г.)
 1907 г. – Гюнтер Айх, германски поет († 1972 г.)
 1915 г. – Стенли Матюс, английски футболист († 2000 г.)
 1918 г. – Мюриъл Спарк, шотландска писателка († 2006 г.)
 1923 г. – Генко Генков, български художник († 2006 г.)
 1925 г. – Ивайла Вълкова, българска журналистка († 2008 г.)
 1927 г. – Христо Недков, български музикант († 2010 г.)
 1931 г. – Борис Елцин, първи президент на Русия († 2007 г.)
 1939 г. – Клод Франсоа, френски певец († 1978 г.)
 1942 г. – Тери Джоунс, британски актьор
 1946 г. – Иван Кючуков, български футболист
 1946 г. – Николай Михайлов, български политик
 1949 г. – Михо Михов, български генерал
 1949 г. – Руси Карабалиев, български режисьор
 1949 г. – Франко Каузио, италиански футболист
 1954 г. – Бил Муми, американски актьор
 1965 г. – Брендън Лий, американски актьор († 1993 г.)
 1965 г. – Кирил Метков, български футболист
 1966 г. – Дийодоне М'бала М'бала, френски актьор
 1968 г. – Лиза Мари Пресли, американска актриса
 1969 г. – Бахман Гобади, кюрдски кинорежисьор
 1969 г. – Габриел Омар Батистута, аржентински футболист
 1971 г. – Джил Кели, американска порно актриса
 1972 г. – Кристиан Циге, германски футболист и треньор
 1979 г. – Александър Галкин, руски шахматист
 1979 г. – Рутина Уесли, американска актриса
 1982 г. – Надя, бивша българска попфолк певица
 1982 г. – Таканори Матсумото, японски вокалист
 1985 г. – Радослав Анев, български футболист
 1986 г. – Иван Площаков, български футболист
 1988 г. – Анди Валентино, американска порноактриса
 1992 г. – Кели Гос, американска актриса
 1994 г. – Хари Стайлс, британски певец („One Direction“)
 Починали
 997 г. – Геза Унгарски, унгарски владетел (* ок. 945)
 1691 г. – Александър VIII, римски папа (* 1610 г.)
 1733 г. – Август II, крал на Полша (* 1670 г.)
 1851 г. – Мери Шели, английска писателка (* 1797 г.)
 1865 г. – Авксентий Велешки, български духовник (* 1798 г.)
 1871 г. – Гийом Лежан, френски пътешественик (* 1828 г.)
 1903 г. – Джордж Гейбриъл Стоукс, ирландски учен (* 1819 г.)
 1908 г. – Карлуш I, крал на Португалия и Алгарве (* 1863 г.)
 1920 г. – Адолф Албин, румънски шахматист (* 1848 г.)
 1922 г. – Аритомо Ямагата, министър-председател на Япония (* 1838 г.)
 1926 г. – Теодосий Скопски, български духовник (* 1846 г.)
 1945 г. – Екзекутирани български офицери и политици от т.нар. Народен съд
 Александър Радолов, български политик (* 1883 г.)
 Александър Станишев, български политик (* 1886 г.)
 Богдан Филов, министър-председател на България (* 1883 г.)
 Борис Йоцов, български учен (* 1894 г.)
 Васил Митаков, български политик (* 1891 г.)
 Димитър Шишманов, български политик (* 1889 г.)
 Добри Божилов, министър-председател на България (* 1884 г.)
 Иван Русев, български политик (* 1872 г.)
 Иван Бешков, български политик (* 1896 г.)
 Иван Вазов, български политик (* 1892 г.)
 Иван Багрянов, министър-председател на България (* 1891 г.)
 Иван Горанов, български политик (* 1891 г.)
 Княз Кирил Преславски, български княз (* 1895 г.)
 Никола Захариев, български политик (* 1898 г.)
 Никола Михов, български офицер (* 1891 г.)
 Павел Груев, български юрист (* 1879 г.)
 Петър Габровски, министър-председател на България (* 1898 г.)
 Първан Драганов, български политик (* 1890 г.)
 Рашко Атанасов, български военен деец (* 1884 г.)
 Руси Русев, български военен деец (* 1887 г.)
 Теодоси Даскалов, български военен деец (* 1888 г.)
 Христо Калфов, български политик (* 1883 г.)
 1950 г. – Марсел Мос, френски антрополог и социолог (* 1872 г.)
 1957 г. – Фридрих Паулус, германски генерал (* 1890 г.)
 1958 г. – Клинтън Дейвисън, американски физик, Нобелов лауреат (* 1881 г.)
 1961 г. – Ищван Чок, унгарски художник († 1865 г.)
 1966 г. – Бъстър Кийтън, американски актьор (* 1895 г.)
 1971 г. – Александър Андреев, български скулптор (* 1879 г.)
 1971 г. – Амет-хан Султан, съветски летец (* 1920 г.)
 1976 г. – Вернер Хайзенберг, германски физик, Нобелов лауреат през 1932 (* 1901 г.)
 1976 г. – Джордж Уипъл, американски биофизик, Нобелов лауреат през 1934 г. (* 1878 г.)
 1981 г. – Доналд Дъглас, американски авиоконструктор (* 1892 г.)
 1982 г. – Найден Войнов, български шахматист (* 1895 г.)
 1986 г. – Алва Мюрдал, шведски дипломат, Нобелов лауреат през 1982 г. (* 1902 г.)
 1998 г. – Захари Жандов, български режисьор (* 1911 г.)
 2003 г. – Седем членен екипаж на космическата совалка Колумбия
 2003 г. – Монго Сантамария, джаз музикант (* 1917 г.)
 2007 г. – Джан Карло Меноти, американски композитор (* 1911 г.)
 2012 г. – Вислава Шимборска, полска поетеса, есеистка и преводачка, Нобелов лауреат през 1996 г. (* 1923 г.)
 2014 г. – Максимилиан Шел, австро-швейцарски артист, режисьор и продуцент (* 1930 г.)
 2014 г. – Стефан Божков, български футболист и треньор (* 1923 г.)
 2014 г. – Луис Арагонес, испански футболист и треньор (* 1938 г.)
 2014 г. – Василий Петров, съветски маршал (* 1917 г.)
 Празници
 Българска православна църква – Свети Трифон (Трифоновден)
 Православна църква – Свети Фелицитата и Перпетуя (стар стил)
 Алжир – Ден на евакуацията
 България – Ден на признателност и почит към жертвите на комунистическия режим
 САЩ – Национален ден на свободата
 201


text:
Malta Gay News Library: iNews Malta: Kliem Gonzi jweġġa’ lil Joanne Cassar... tgħidlu “Shame on You”
 Il-każ ta’ Joanne Cassar, persuna transgender li l-istat Malti rrifjutalha d-dritt li tiżżewweġ illum qiegħed quddiem il-Qorti Ewropea għad-Drittijiet tal-Bniedem. Joanne Cassar vs Malta jaqra l-isem tal-każ.Fl-2006, Joanne Cassar, flimkien ma' dak li kien l-għarus tagħha applikaw biex jinħarġulhom it-tnedijiet taż-żwieġ mir-Reġistratur taż-Żwiġijiet. Dawn ma nħarġux minkejja li Cassar kienet għamlet operazzjoni fejn bidlet is-sess tagħha. Fil-fatt, riżultat ta’ din l-operazzjoni hija setgħet tibdel is-sess tagħha minn fuq il-karta tal-identità u ċ-ċertifikat tat-twelid.Kien fl-2007 li Joanne Cassar rebħet kawża ċivili fejn il-qorti tat ordni lir-Reġistratur taż-Żwiġijiet biex joħroġ it-tneddijiet. Iżda, l-istat Malti appella u din il-kawża kienet revokata f'appell f'Mejju 2008.Cassar fetħet kawża quddiem il-Qorti Kostituzjonali Maltija fejn mill-ġdid ingħatat raġun. Iżda, din is-sentenza mill-ġdid reġgħet ġiet revokata wara appell fl-2011.Imħeġġa mill-komunità gay u transgender f’pajjiżna u lil hinn minnu Cassar fetħet kawża fil-Qorti Ewropea għad-Drittijiet tal-Bniedem. Anke jekk sforz tal-proċess legali fit-tul u diffiċli Cassar kienet tilfet lil għarus tagħha hija baqgħet tinsisti dwar id-dritt tagħha li tiżżewweġ.Wara li għaddiet minn dan kollu lbieraħ Joanne ma felħitx tisma' d-diskors tal-Prim Ministru li qal li fil-leġislatura li jmiss idaħħal liġi għall-persuna transesswali. Dan wara li l-istat Malti iġġieled kontra d-drittijiet tagħha sal-aħħar mument. Muġugħa b’dan kollu kitbet hekk: “Dr Gonzi, jiddispjaċini ħafna fuq li smajt il-bieraħ wara dak kollu li għaddejtuni minnu f'dawn l-aħħar seba' snin.”Qaltlu kif jista’ issa jgħid li se jgħin persuna transesswali wara li ċaħduha mid-drittijiet tagħha. “Intom stess għidtu ‘lbierah li kif tinqata’ l-kawża jkollkom taċċettawha bilfors fil-parlament. Mela għalfejn lili ħalejtuni ngħaddi minn dan il-martirju kollu. Kissirtuni... mentalment, moralment u finanzjarjament. Shame on you Dr. Gonzi,” kitbet bi kliem iebes Joanne li qalet kemm xtaqet li tkun hi li tintervistah. “Nippreżentalek seba' snin karti mill-qorti ħa tkun taf mil-liema martijrju għaddejtuni u issa li ġejja l-elezzjoni ħa tipprovaw iġagħlu n-nies jemmnu li intom kontu warajja. Int għadek il-Prim Mintistru, għamilli karta bil-miktub li tagħtini d-dritt tal-bniedem,” iżżid tikteb.Hawn Cassar titkellem dwar kif hi kienet dejjem nazzjonalista. “Kont nazzjonalista u kont nemmen ħafna fikom u dejjem lilkom ivvutajt imma issa daqshekk. Issa nistennew mill-Ewropa ha naraw kif ħa tinqata’. Jiddispjaċini ħafna li kelli ndur kontra l-partit tiegħi u nara l-karti fil-qorti Ewropea Joanne Cassar vs Malta. Tal-mistħija,” temmet tgħid imweġġa’ Joanne Cassar. Posted by


text:
 19.9.2017
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 239/8
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/1577
 z dne 5. septembra 2017
 o odobritvi spremembe specifikacije za ime, vpisano v registru zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih označb, ki ni manjša (Acciughe sotto sale del mar Ligure (ZGO))
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil (1) ter zlasti člena 52(2) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Komisija je v skladu s prvim pododstavkom člena 53(1) Uredbe (EU) št. 1151/2012 proučila zahtevek Italije za odobritev spremembe specifikacije za zaščiteno geografsko označbo „Acciughe sotto sale del mar Ligure“, registrirano v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 776/2008 (2).
 (2)
 Ker zadevna sprememba ni manjša v smislu člena 53(2) Uredbe (EU) št. 1151/2012, je Komisija v skladu s členom 50(2)(a) navedene uredbe zahtevek za spremembo objavila v Uradnem listu Evropske unije
 (3).
 (3)
 Ker v skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Komisija ni prejela nobenega ugovora, bi bilo treba spremembo specifikacije odobriti –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Sprememba specifikacije, objavljena v Uradnem listu Evropske unije v zvezi z imenom „Acciughe sotto sale del mar Ligure“ (ZGO), se odobri.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 5. septembra 2017
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Phil HOGAN
 Član Komisije
 (1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.
 (2) Uredba Komisije (ES) št. 776/2008 z dne 4. avgusta 2008 o vpisu nekaterih imen v register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih označb (Acciughe sotto sale del Mar Ligure (ZGO), Brussels grondwitloof (ZGO), Œufs de Loué (ZGO)) (UL L 207, 5.8.2008, str. 7).
 (3) UL C 146, 11.5.2017, str. 10.


text:
Астрологията () е псевдонаучно схващане, че разположението на небесните тела (най-вече планетите от Слънчевата система) е свързано със случващото се в човешкия свят, индивидуално и колективно. Няма факти, потвърждаващи, че астрологията е способна да предсказва бъдещите събития с вероятност, по-голяма от случайност.
 В произхода си астрологията е свързана с опитите за изготвяне на календари, описващи природните цикли, каквито индоевропейските народи предприемат още в третото хилядолетие пр.н.е. Смесването на признаците и причините поражда суеверия, че са разчетени знаци свише.
 В миналото, докато философските и научни традиции са се смесвали, астрологията е разглеждана заедно с астрономията и метеорологията и е била свързвана по-нататък с медицината и алхимията. Макар астрономията и астрологията да са разделени още през II век, например в трудовете на Клавдий Птолемей, който посвещава отделни трактати на астрологията (Тетрабиблос) и астрономията (Алмагест), научната и философска мисъл изоставя астрологичните вярвания през XVII век, когато достиженията на Научната революция, в частност хелиоцентричния модел и нютоновата механика поставят под съмнение основните положения в астрологията. По-нататъшни научни опити оборват твърденията за способност на астрологията да предвижда бъдещи явления. Така някогашната значима дисциплина загубва академичните си и теоретични основи, а вярването в основните положения в астрологията и нейните предсказания силно намалява.
 Астрологията е отхвърлена от съвременната наука. Когато астрологията изказва твърдения, които могат да бъдат потвърдени или оборени с реални експерименти, тези твърдения са били оборени; т.е. никой астрологичен похват не дава повече информация за света от случайни, безразборни твърдения. Не съществува и ясна хипотеза за механизма, по който звездите и планетите влияят на земните дела, освен хипотези, противоречащи на добре изследвани, познати положения от физиката и биологията.
 Психолозите обясняват, че хората лесно могат да бъдат подведени от неясния език, с който си служат астролозите, както например е установил Бертрам Форер в известен експеримент. Противоречията с научния метод, манипулативният език и липсата на практически доказателства за правилността на астрологичните методи дават основания астрологията да се счита за лъженаука в научните среди, а в съвременното общество − за „социален наркотик“ и „утеха за невежите“.
 Практическа оценка
 Прогнозите на професионалните астролози, изглеждащи като твърдения за личността и бъдещето на платеца, не показват никаква успеваемост при наблюдения, чиито условия са контролирани за предубеденост и недобросъвестност на участниците. Така астрологията няма научна валидност и се разглежда като лъженаука. През 1975 г. в отворено писмо на страниците на The Humanist 186 водещи учени (18 от които са нобелови лауреати към момента на написване на писмото), изразяват тревогата си от безкритичното приемане на астрологията в съвременното общество:
 Астрофизикът Нийл ДъГрас Тайсън подчертава нуждата от разбиране на природните закони и опасностите, на които се излагаме, когато безкритично приемаме астрологичните вярвания: „Важна част от начина ни на мислене е знанието за това как природните закони влияят на света около нас. Без това знание, без тази способност за мислене, човек може лесно да стане жертва на хора, които искат да се възползват от него.“
 През 2003 г. бившият астролог учен и психолог Джофри Дийн и психологът Айван Кели провеждат мащабен научен тест за астрологичните предсказания, в рамките на който изследват над сто познавателни, поведенчески и физиологични фактори, и установяват, че успеваемостта на астрологичните прогнози е съпоставима с прогнозите, основани на случайно налучкване. Дийн и Кели провеждат сравнителен анализ на 40 изследвания, в който са включени прогнозите на 700 астролога и над 1000 натални карти. В десет от изследванията на общо 300 души са представяни текстове с интерпретации на натални карти, които трябва да дават информация за участниците, изработени от астролозите, към които са добавяни интерпретации (от 3 до 5), наподобяващи астрологичната стилистика, но изработени от учените, със заключения на случаен принцип. След което участниците са помолени да изберат картата, която смятат, че дава най-много информация за личността им. Заключението от изследването е, че участниците не правят разлика между астрологичните прогнози и случайното налучкване на учените.
 Наука и не-наука често биват разграничавани по критерия за фалсифицируемост (опровержимост) на теориите. Критерият е предложен за пръв път от философа на науката Карл Попър. За Попър, научните изследвания не почиват на индукцията, а върху търсене на опровержение на съществуващите научни теории. Ако теорията е опровергана от един-единствен тест, тя бива отхвърлена. Така всяка теория, която може да бъде определена като научна, трябва да изключва дадени резултати, т.е. получаването на забранени от теорията резултати водят до нейното отхвърляне. По този критерий астрологията е псевдонаука. Самият Попър определя астрологията като „Псевдоемпирична“, „несъобразяваща се с научните стандарти“.
 През 1953 г. социологът Теодор Адорно изследва астрологичните колонки на вестник от Лос Анджелис с цел да изследва определени аспекти от масовата култура в западните общества. Адорно заключава, че астрологията е широкомащабна проява на нерационално мислене, в което отделните хора биват карани да вярват, че авторът на колонката се обръща лично към тях, използвайки ласкателства и неясни обобщения.
 Връзка с астрономията и с други науки
 Астрологията не е астрономия, макар и често да е вземана за наука, понеже завършва на -логия, подобно на някои науки, като биологията, физиологията, антропологията. Според изследване на Евробарометър, проведено в страните-членки на ЕС, на въпроса „коя от тези дисциплини смятате за научни“, астрологията получава 41% положителни отговори, изпреварвайки други лъженауки като хомеопатията (33%), и дори истински науки като икономиката и историята. Объркването с астрономията си проличава от факта, че когато във въпроса думата „астрология“ се замени с „хороскопи“, само 13% ги смятат за научна дисциплина.
 В миналото, поради необходимостта от боравене с астрономически ефемериди, с развитието на астрологията се е развивала и астрономията. Съставените от астрономите таблици за видимото от Земята разположение на планетите, Луната и Слънцето спрямо звездите се използват активно от астролозите, които им придават детерминистично влияние върху човешките съдби. Днес учените определят астрологията като измама, понеже не следва научния метод.
 Много видни учени от ранната история на западната астрономия, включително Тихо Брахе, Йоханес Кеплер и Галилео Галилей са се издържали, практикувайки астрология.
 Астрология в Библията
 В Библията се намират предписания срещу практикуването на астрологията. Срещу практикуването на астрологията се тълкуват като някои пасажи от Библията, например:
 Планети
 В астрологията планети са Луната, Слънцето, Меркурий, Венера, Марс, Юпитер, Сатурн, Уран, Нептун, Плутон.
 Планетите носят имена на богове от римската митология. Митологичната представа за всеки от боговете, на които е кръстена планета, има значение в астрологията.
 Зодиакални знаци
 Астролозите днес приемат, че еклиптиката е разделена на 12 участъка или „знаци“, които са именувани като зодиакалните съзвездия. Това са популярните „зодии“, които са свързани с календарното отчитане на времето. В античността, първоначално, между знаците и съзведията е имало съответствие, но поради прецесията на равноденствието то се е загубило. Така, за астролозите, родените в последната седмица на месец март са под знака на Овена, макар че тогава астрономически слънцето е в предишното съзвездие Риби.
 Ако зодиакалните съзвездия са били дефинирани като съзвездията, които се пресичат от еклиптиката (видимия път на Слънцето по небесната сфера), то те би трябвало да са 13, тъй като тя пресича и „Змиеносец“, третото по големина зодиакално съзвездие.
 Начин на предаване на влиянието на планетите
 Във физиката са известни четири фундаментални взаимодействия, и всички други явления се обясняват като различни проявления на тези сили. Съвременната наука е установила, че няма начин небесните тела да въздействат на човешките съдби чрез едно от тези взаимодействия. В този смисъл тя разглежда твърденията в астрологията като ненаучни разсъждения. Силното и слабото ядрено взаимодействие са изключени, понеже те действат само в атомни мащаби, т.е. остават гравитационното и електромагнитното взаимодействие. Но тогава най-голяма роля в астрологията трябва да играят Луната и Слънцето, които имат най-силното гравитационно въздействие върху Земята, или само Слънцето, което упражнява най-силно електромагнитно въздействие върху Земята от всички небесни тела. а според астролозите, нито Слънцето, нито Луната, а планетите играят главна роля в определянето на човешките съдби. Тоест, влиянието на небесните светила върху съдбата не се предава с нито едно от познатите ни взаимодействия.
 Остава, въпреки теоретичните и експерименталните факти, влиянието на небесните тела, което се свежда главно до това на планетите, да се предава с някакво непознато взаимодействие. Но в последните 15 години, астрономите откриват все повече и повече екзопланети, и се оказва, че наличието на планети около други звезди са нещо обичайно. В Млечния път има 100 милиарда звезди, а във Вселената има 100 милиарда галактики. Около немалка част от тези звезди има планети, т.е. влиянието на планетите от Слънчевата система трябва да е пренебрежимо малко, в сравнение с това на всички тези планети. Астролозите не дават отговор защо това непознато взаимодействие, произтичащо от влиянието на планетите, не се проявява при екзопланетите и защо екзопланетите не са включени в техните хороскопи. Следователно, не съществува никакво взаимодействие, познато на науката, чрез което да се предава влияние от небесните тела на земните дела.
 Хороскоп
 Разположението на небесните светила в деня и часа на раждане на даден човек, се нарича хороскоп. Чрез тези данни се изчисляват 12 астрологични домове включително и асцендентът (изгряващият зодиакален знак на източния хоризонт по време на раждането). На базата на хороскопите, астролозите правят предвиждания за съдбата на дадения индивид. Обикновено обаче под хороскоп се разбират наборът от тълкувания, които астролозите дават на разположението на небесните светила и който често може да се намери в ежедневниците (най-вече таблоиди). Тези хороскопи обикновено са съставени от неясни изречения с двояко тълкуване.
 Известният скептик Джеймс Ранди е показал колко лесно е хората да бъдат подведени от хороскопите. За целта той повтаря опита на Форер: представя се като астролог пред дадена аудитория. Раздава на хората хороскопи, след което отправя запитване до аудиторията дали хороскопът е правилен. 80% от запитаните отговарят, че хороскопът е дал поразително точна информация за тях. Накрая аудиторията разбира, че всъщност лекторът е раздал на всички хора един и същи текст, написан със словоформи, заимствани от хороскопите във вестниците. Аудиторията на Ранди е била подведена от неясния и нееднозначен речник, с който астролозите си служат.
 Дялове
 Различни дялове на астрологията претендират, че съществува връзка между различни небесни обекти и нещата, случващи се на Земята. По този критерий, астрологията се дели на:
 натална (рождена) – дял от астрологията за планетните влияния в индивидуалната звездна карта;
 мунданна – дял от астрологията за планетните действия върху природните явления, времето;
 светска – дял от астрологията, отнасящ се до нациите, политическите и икономическите цикли на развитието им;
 хорарна – дял от астрологията относно точно определен въпрос;
 синастрична – дял от астрологията за взаимоотношенията (любовни, приятелски, делови) между хората;
 кармична – дял от астрологията за проблеми, способности и цялостни тенденции под влияние на кармичното минало;
 медицинска – дял от астрологията за силните и слабите страни на организма, предразположеността към заболявания и лечението им;
 прогностична – дял от астрологията за прогнозиране на общите тенденции в живота на отделен индивид или нация и други.
 Вижте също
 Астролог
 Зодиак
 Шарлатани
 Лъженаука
 Хороскоп на галите
 Източници
 Външни препратки
 Българска астрологична асоциация (официалната страница на професионалните астролози в България)
 Александър Кьосев, България – под зловещи планетарни констелации, Deutsche Welle, 5 януари 2019
 Коя зодия си?, блог на Sparx (критичен анализ на астрологията)
 Astrology and science (сайт за астрологията от гледна точка на науката)
 Астрология в The Skeptic's Dictionary
 BBC Horizon – Astrology (филм на BBC за астрологията, подкрепен със статистически данни) Субтитри (Български)


text:
 10.8.2013
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 233/3
 Pritožba, ki jo je Società Italiana Calzature SpA vložila 5. junija 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 9. aprila 2013 v zadevi T-337/11, Società Italiana Calzature SpA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
 (Zadeva C-309/13 P)
 2013/C 233/04
 Jezik postopka: italijanščina
 Stranke
 Pritožnica: Società Italiana Calzature SpA (zastopnika: A. Rapisardi in C. Ginevra, odvetnika)
 Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), VICINI SpA
 Predlogi
 —
 sodba št. 564400 Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi T-337/11 z dne 9. aprila 2013, ki je bila vročena istega dne, naj se razveljavi in naj se v ugodi zahtevkom družbe Società Italiana Calzature SpA (v nadaljevanju: SIC) iz tožbe na prvi stopnji tako, da se razveljavi odločba drugega odbora za pritožbe z dne 8. aprila 2011 v postopku št. R 918/2010-2 in ugotovi, da je treba zavrniti registracijo znamke družbe VICINI št. 4 337 754 zaradi neobstoja novosti, saj zaradi podobnosti obstaja verjetnost zamenjave s prejšnjim besednim znakom „ZANOTTI“ ki je predmet registracije Skupnosti št. 244 277 in katere imetnica je družba SIC.
 —
 UUNT naj se naloži plačilo vseh stroškov postopka na obeh stopnjah;
 —
 družbi VICINI S.p.A. naj se naloži, da družbi SIC povrne vse stroške, ki so ji nastali v postopku pred oddelkom za ugovore in odborom za pritožbe.
 Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
 Obrazložitev odločbe Splošnega sodišča naj bi bila nezadostna in protislovna. Večja vidnost slikovnega elementa v primerjavi z besednim elementom zahtevane znamke ter dodatek besed „By“ in „Giuseppe“ k izrazu „ZANOTTI“ ne zadostujejo, da bi se izključila verjetnost zmede zaradi povezovanja spornih znamk, glede na značilnosti posameznega od zadevnih elementov in zlasti glede na neobstoj njihovega razlikovalnega učinka.
 Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno štelo, da beseda „ZANOTTI“, ki je besedni element zahtevane znamke, nima samostojnega razlikovalnega učinka, s čimer je tudi s tega vidika izključilo obstoj verjetnosti zmede zaradi povezovanja spornih znamk.


text:
 7.11.2009
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 267/65
 2009 m. rugsėjo 9 d. Pirmosios instancijos teismo nutartis byloje Nijs prieš Audito Rūmus
 (Byla T-375/08 P) (1)
 (Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Audito Rūmų sprendimas pratęsti savo generalinio sekretoriaus mandatą - Sprendimas nepaaukštinti apelianto pareigų per 2004 m. paaukštinimo procedūrą - Iš dalies akivaizdžiai nepriimtinas ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstas apeliacinis skundas)
 2009/C 267/117
 Proceso kalba: prancūzų
 Šalys
 Apeliantas: Bart Nijs (Bereldanžas, Liuksemburgas), atstovaujamas advokatų F. Rollinger ir A. Hertzog
 Kita proceso šalis: Europos Audito Rūmai, atstovaujami T. Kennedy, J.-M. Stenier ir G. Corstens
 Dalykas
 Apeliacinis skundas dėl 2008 m. birželio 26 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) nutarties byloje Nijs prieš Audito Rūmus (F-108/07, dar nepaskelbta Rinkinyje), kuriuo prašoma ją panaikinti.
 Rezoliucinė dalis
 1.
 Atmesti apeliacinį skundą.
 2.
 Bart Nijs padengia savo ir Europos Audito Rūmų šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 301, 2008 11 22.