text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,14.9.2015
 COM(2015) 447 final
 2015/0204(NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega muudetakse määrust (EL, Euratom) nr 609/2014 meetodite ja menetluse kohta, millega tehakse kättesaadavaks traditsioonilised, käibemaksupõhised ja kogurahvatulul põhinevad omavahendid, ning muude sularahavajaduste rahuldamiseks vajalike meetmete kohta
 SELETUSKIRI
 1.
 ETTEPANEKU TAUST
 Nõukogu ja komisjon leppisid kokku ühisdeklaratsioonis, mis on lisatud nõukogu 26. mai 2014. aasta koosoleku protokollile. Sellel koosolekul võeti vastu omavahendeid käsitlevate õigusaktide pakett, mis koosneb otsusest 335/2014 Euroopa Liidu omavahendite süsteemi kohta (omavahendite otsus), määrusest nr 608/2014, millega kehtestatakse Euroopa Liidu omavahendite süsteemi rakendusmeetmed, ja määrusest nr 609/2014 meetodite ja menetluse kohta, millega tehakse kättesaadavaks traditsioonilised, käibemaksupõhised ja kogurahvatulul põhinevad omavahendid, ning muude sularahavajaduste rahuldamiseks vajalike meetmete kohta.
 Omavahendite otsus on peamine õigusakt, millega sätestatakse süsteemi põhielemendid, nagu omavahendite loend ning kulukohustuste ja maksete assigneeringute ülemmäärad (seega liidu eelarve suurus). Omavahendite süsteemi rakendusmeetmed tulenevad Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) kahest artiklist.
 –Hiljuti vastu võetud määrus nr 608/2014, millega kehtestatakse Euroopa Liidu omavahendite süsteemi rakendusmeetmed, põhineb ELi toimimise lepingu artikli 311 lõikel 4 (kehtestatud Lissaboni lepinguga) ja sisaldab praegu eelarvevahendite jäägi arvutamise ja eelarvestamise eeskirju ning kontrolli- ja järelevalvemeetmeid.
 –Määrus nr 609/2014, mis on uuesti sõnastatud määrus 1150/2000, põhineb ELi toimimise lepingu artikli 322 lõikel 2 ja käsitleb omavahendite kättesaadavaks tegemise eeskirju ja sularahavajaduste rahuldamiseks vajalikke meetmeid. See sisaldab praktilist korda seoses traditsiooniliste omavahendite kindlaksmääramise, tõendavate dokumentide säilitamise, halduskoostöö, kogurahvatulul põhinevate omavahendite suhtes kohaldatava määraga, omavahendite raamatupidamisarvestuse, nende kättesaadavaks tegemise ning korrigeerimiste ajastamisega ning sätetega, mis on seotud rahavoogude juhtimisega ja summadega, mida ei ole võimalik sisse nõuda.
 Mõlemad määrused jõustuvad samal päeval kui otsus 335/2014, pärast seda, kui kõik liikmesriigid on selle otsuse kooskõlas oma vastavate põhiseaduslike nõuetega heaks kiitnud. Paketti kohaldatakse tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2014.
 Eespool nimetatud 26. mai 2014. aasta ühisdeklaratsioonis võttis komisjon kohustuse esitada ettepanek määruse 609/2014 artikli 12 kohta, et võimaldada vaadata läbi viivitusega kättesaadavaks tehtud summadelt viivise arvutamise menetlus. Deklaratsioonis osutatakse veel, et viivise määr vastab proportsionaalsuse põhimõttele, tagades samas süsteemi sujuva toimimise sularahavajaduste rahuldamiseks.
 Peale viivise-eeskirjade käsitletakse selles ELi toimimise lepingu artikli 322 lõikel 2 põhinevas ettepanekus ka käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite iga-aastase korrigeerimise menetlust, sest viimane, 2014. aasta enneolematu suurusega korrigeerimiste kontekstis tehtud muudatus pärast määruse nr 609/2014 jõustumist enam ei kehti.
 Lisaks pakutakse välja veel mõned praeguse korra peamiselt tehnilist laadi selgitused ja parandused. Need kajastavad viimatisi kogemusi ja õppetunde seoses omavahendite raamatupidamisarvestusega, komisjoni rahaliste vahenditega esimesel poolaastal, komisjoni (Eurostat) teostatava kogurahvatulu andmete hindamisega, kriminaaluurimiste mõjuga traditsiooniliste omavahendite kindlaksmääramisele ja kättesaadavaks tegemisele ning aruandlusega omavahendite summade kohta, mida ei ole võimalik sisse nõuda.
 Komisjoni kavandatud muudatuste põhjendused on esitatud allpool.
 2.
 ETTEPANEKU SISU
 (1) Komisjoni kontod omavahendite jaoks (määruse nr 609/2014 artikkel 9)
 a) Konto avamise ja pidamise eest vastutavate üksuste täpsustamine
 Määruse nr 609/2014 artikli 9 kohaselt peab liikmesriikidel olema avatud komisjoni nimel omavahendite konto kas nende riigikassas või selleks määratud asutuses. Praktikas on need liikmesriigid, kes ei ole otsustanud riigikassa kasuks, määranud selleks asutuseks riigi keskpanga. Artikkel 9 peaks kajastama seda tava, täpsustades, et määrata võib ainult keskpanku. Lisaks kaitseb see ELi eelarvet mis tahes võimalike finantsriskide eest, mis on seotud sellega, et komisjon hoiab omavahendeid kommertspankades avatud kontodel. Sellistest olukordadest tuleb hoiduda, arvestades piiranguid, mis on kehtestatud kõnealuse määrusega komisjoni võimalustele omavahendite kontodelt vahendeid välja võtta. Järjepidevuse tagamiseks on see muudatus lisatud ka määruse nr 609/2014 artiklisse 6, mis käsitleb raamatupidamisarvestusse kandmist ja teavitamist, ning artiklisse 15, mis käsitleb maksekorralduste täitmist.
 b) Selle tagamine, et omavahendite kontod on tasuta ja ilma negatiivse intressita
 Need kontod, mille liikmesriigid on avanud määruse nr 609/2014 artikli 9 kohaselt komisjoni nimel ELi omavahendite hoiustamiseks seni, kuni komisjonil on vaja neid kasutada maksete tegemiseks, peaksid olema nii tasuta kui ka (positiivse või negatiivse) intressita. Selle sätte eesmärk on vältida kahju ELi eelarvele.
 Arvestades määruse nr 609/2014 artikli 14 lõike 1 sätteid, mis piiravad komisjoni võimalust kasutada vahendeid ulatuses, mis on vajalik eelarve täitmiseks, oleks nendele kontodele kehtestatud tasu võrdne ELi eelarve jaoks kättesaadavate vahendite vähendamisega. Sellega seoses tuleks samamoodi vältida ka negatiivset intressi, sest sellel on samasugune kahjulik mõju nagu tasudel. Tasude või negatiivse intressi kohaldamine mõne komisjoni konto suhtes põhjustaks ka liikmesriikide ebavõrdset kohtlemist, sest solidaarsuse põhimõtte ja ELi eelarve ühise rahastamise põhimõtte kohaselt peavad teised liikmesriigid kompenseerima selle kahju kogurahvatulul põhineva vahendi kaudu. Seetõttu tehakse ettepanek, et asjaomane liikmesriik peaks maksma ELi eelarvesse määruse nr 609/2014 artikli 9 kohaselt komisjoni nimel avatud omavahendite konto suhtes kohaldatud mis tahes tasu või negatiivse intressi.
 Selle muudatusega tagatakse ka, et ELi eelarvet ei mõjuta kahjulikult Euroopa Keskpanga 5. juuni 2014. aasta otsus 2014/337/EL (EKP/2014/23),
 1
 millega nähakse ette negatiivne intressimäär, millega kaasneb hoiuse omaniku maksekohustus asjaomase riigi keskpanga ees, sealhulgas selle riigi keskpanga õigus debiteerida vastavalt asjaomase valitsuse hoiukontot, või teised samalaadsed selliste ELi keskpankade otsused, kus tuleb hoida ELi omavahendeid vastavalt määruse nr 609/2014 artiklile 9. Hüvitamise kohustus peaks tagama, et ELi eelarve, s.t kõik liikmesriigid, ei kanna mis tahes negatiivse intressi kulu, mida on omavahendite kontode suhtes selle EKP otsuse järgselt juba kohaldatud. Selles kontekstis tuleks meenutada, et seni ei ole komisjon nõudnud liikmesriikidelt omavahendite kontode eest tasu EKP positiivsete intressimäärade korral.
 c) Lisaselgitus
 Õiguskindluse huvides tuleks selgitada, et artiklis 9 osutatud komisjoni omavahendite kontosid võib debiteerida ainult komisjoni korraldusel, kui teataval kuupäeval makstav omavahendite netosumma on negatiivne (s.t kui vahendeid peab saama liikmesriik). Kõik kanded sellele kontole tehakse eelnimetatud põhimõtte kohaselt. See on juba olemasoleva nõude üksikasjalik selgitus.
 (2) Käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite ülekandmine igakuiste kaheteistkümnendikosadena (määruse nr 609/2014 artikli 10 lõige 3)
 Määruse nr 609/2014 artikli 10 lõike 3 kohaselt võidakse olenevalt liidu sularahapositsioonist paluda liikmesriike kanda Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) erivajaduste katmiseks aasta esimeses kvartalis ettemaksena ühe või kahe kuu võrra varem üle kaheteistkümnendikosad käibemaksupõhistest ja kogurahvatulul põhinevatest omavahenditest.
 Viimastel aastatel on komisjonil olnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide suurte igakuiste maksete tõttu aasta esimestel kuudel korduvalt raskusi kõigi maksete õigeaegse tegemisega rahaliste vahendite ajutise, kuni 6 miljardi euro suuruse puudujäägi tõttu aasta esimeses pooles. Seepärast peaks olema võimalik, et vajaduse korral saab aasta esimese kuue kuu jooksul ette maksta veel ühe kaheteistkümnendikosa. See peaks olema võimalik ka Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kulude tasumiseks. See piiratud täiendav paindlikkus aitaks komisjonil täita maksetega seotud regulatiivseid nõudeid.
 (3) Käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite iga-aastaste korrigeerimiste ühtlustamine (määruse nr 609/2014 artikli 10 lõiked 4–7)
 Määruse nr 1150/2000 artikli 10 kohaselt toimub käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimine igal aastal detsembrikuu esimesel tööpäeval.
 Need korrigeerimised erinevad aastate arvestuses ja võivad olla positiivsed (liikmesriikidelt nõutavad täiendavad maksed) või negatiivsed (liikmesriikidele tagastatavad summad). Erandlikes olukordades võivad need korrigeerimised anda tulemuseks väga suuri summasid. Kohustus teha sellised suured summad kättesaadavaks võib liikmesriikide jaoks tähendada suurt finantskoormust, millega võib kaasneda tõsine eelarvepinge, eelkõige aasta lõpu poole. Samuti võib komisjoni kohustus tagastada suuri summasid juhul, kui korrigeerimiste kogusumma on negatiivne, põhjustada aasta sel perioodil raske sularahaolukorra.
 Nagu näitavad 2014. aasta septembris/oktoobris saadud andmed, võivad kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimised olla liikmesriikide eelmiste aastate kogurahvatulu andmetes tehtud suurte muudatuste tõttu erakordselt suured.
 Seetõttu võttis nõukogu 18. detsembril 2014 komisjoni ettepanekul vastu määruse nr 1377/2014, millega muudetakse määrust (EÜ, Euratom) nr 1150/2000,
 2
 lubades liikmesriikidel tagasiulatuvalt alates 30. novembrist 2014 teha korrigeerimised erandlikes olukordades kättesaadavaks kuni järgmise aasta septembri esimese tööpäevani.
 Määrus nr 1150/2000, mida on muudetud määrusega nr 1377/2014, tunnistatakse kehtetuks, kui jõustub määrus nr 609/2014, s.t samal päeval, kui jõustub omavahendite otsus nr 335/2014, pärast seda, kui kõik liikmesriigid on selle kooskõlas oma põhiseadusest tulenevate nõuetega heaks kiitnud. Seetõttu peaks käesolev muudatus käsitlema ka käibemaksu ja kogurahvatulu korrigeerimiste küsimust.
 Kuigi kavandatava muudatusega säilitatakse arvutusmeetod, muudetakse sellega teatamise ajakava ja korrigeerimiste kättesaadavaks tegemise tähtpäeva. Lisaks käsitletakse selles ka suurte negatiivsete korrigeerimiste küsimust.
 Vastavalt määruse nr 1553/89 artikli 7 lõikele 1 ja määruse nr 1287/2003 artikli 2 lõikele 2 peavad liikmesriigid edastama komisjonile aastal n käibemaksu ja kogurahvatulu andmed aasta n–1 ja eelmiste aastate kohta. Selle alusel arvutab komisjon korrigeerimised ja aasta n+1 jaanuaris teatatakse liikmesriikidele täpsed lõplikud summad.
 Samal ajal esitab komisjon arvutuse, mille järgi jaotatakse aasta n+1 eelarve korrigeerimiste kogusumma liikmesriikide vahel ümber nende vastava osakaalu järgi kõigi liikmesriikide kogurahvatulus („kogurahvatulu võti”)
 3
 . Edaspidi enam asjakohast paranduseelarvet vastu ei võeta, kuna korrigeerimised jaotatakse ümber automaatselt ja kohe. See on praeguse süsteemi oluline lihtsustamine.
 Iga liikmesriigi käibemaksu ja kogurahvatulu korrigeerimiste individuaalse summa ja selle liikmesriigi jaoks tekkiva ümberjaotamise tulemuse vahe kantakse artikli 9 kohaselt omavahendite raamatupidamisarvestusse aasta n+1 juuni esimesel tööpäeval. Kuna liikmesriike teavitatakse kavandatud menetluse raames aegsasti, ei tohiks enam olla vaja erieeskirju erakordselt suurte summade jaoks. Käibemaksu ja kogurahvatulu korrigeerimiste ajastamine ei kattu enam määruse nr 609/2014 artikli 11 kohase mitteosalemisest tuleneva korrigeerimisega liikmesriikide jaoks, kes ei osale konkreetse liidu meetme või poliitika rahastamises. Mitteosalemisest tuleneva korrigeerimise puhul, mille finantsmõju on piiratud,
 4
 säilib praegune tähtpäev, s.t detsembri esimene tööpäev.
 ELi siseriiklikud raamatupidamiseeskirjad on kehtestatud Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemis (ESA 2010). Nende eeskirjade järgi kohaldatakse majandusvoogude kajastamise suhtes tekkepõhisuse põhimõtet, st vood kirjendatakse „majandusliku väärtuse loomisel, muutmisel või kustutamisel või nõuete ja kohustuste tekkimisel, muutmisel või kustutamisel”. ESA 2010 kohaselt kajastatakse liikmesriikide käibemaksupõhiseid ja kogurahvatulul põhinevaid sissemakseid valitsemissektori kuludena sarnaselt muude jooksvate siiretega selleks ette nähtud kategoorias D.76, ja need mõjutavad valitsemissektori eelarve puudujääki. ELi liikmesriikidele tagastatud sissemaksed tasaarvestatakse nende jooksvate siiretega. Märge korrigeerimiste valitsussektori kulutustega seotud, käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevatele omavahenditele avaldatava mõju registreerimise kohta tuleks teha siis, kui need summad on lõplikult fikseeritud ja kuuluvad maksmisele. Võttes arvesse, et tehakse ettepanek, et summad fikseeritakse lõplikult ja need tuleb maksta aastal n+1, on see aasta, mis peaks olema asjakohane korrigeerimiste statistilisel registreerimisel, samuti stabiilsuse ja kasvu pakti kohaldamise eesmärgil.
 (4) Kogurahvatulu andmete aegumise edasilükkamine antud eelarveaastale järgnevasse neljandasse aastasse (määruse nr 609/2014 artikli 10 lõige 7)
 Praegu peaksid liikmesriigid esitama komisjonile arvandmed kogurahvatulu kogusumma ja selle komponentide kohta igal aastal 22. septembriks (määruse nr 1287/2003 artikli 2 lõige 2), kuid kogurahvatulus tehtavaid muudatusi võib arvesse võtta ainult kuni antud eelarveaastale järgneva neljanda aasta 30. septembrini. Sellest tulenevalt on väga vähe aega, et hinnata kõiki aastal n+4 aasta n kohta edastatud muudatusi. Tagamaks, et rahvamajanduse kogutulu komitee saab siiski kontrollida ja valideerida aasta n kogurahvatulu andmeid, tuleks määruse nr 609/2014 artikli 10 lõike 7 kohast aegumistähtaega pikendada aasta n+4 30. septembrist 30. novembrini.
 Seega tuleks pikendada ka määruse nr 609/2014 artikli 3 kohast, määruse nr 1287/2003 artiklis 3 osutatud statistiliste menetluste ja alustega seotud tõendavate dokumentide säilitamise miinimumperioodi aasta n+4 30. septembrist 30. novembrini.
 (5) Määruse nr 609/2014 artikli 10 struktuuri ühtlustamine
 Praegu koosneb määruse nr 609/2014 artikkel 10 üheksast lõikest ja rohkem kui 20 lõigust. Loetavuse parandamiseks tuleks see jagada kolmeks artikliks, igale artiklile tuleks lisada pealkiri ja lõigud tuleks nummerdada, kui see on vajalik.
 (6) Viivisemäär (määruse nr 609/2014 artikkel 12)
 Praegu nähakse artiklis 12 ette viivisemäära baasmäära (EKP – või euroalavälise riigi keskpanga – põhiline refinantseerimismäär) fikseeritud iga-aastane suurendamine 2 protsendipunkti võrra ja muutuv kasv 0,25 protsendipunkti iga viivitatud kuu kohta. Seda määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.
 Kuna komisjon ei saa eelarve tavapärase täitmise käigus oma kontosid miinusesse lasta, on omavahendite õigeaegne maksmine väga tähtis. Praegune süsteem on aidanud tagada, et eelarve täitmiseks vajalikud omavahendid tehakse kättesaadavaks õigel ajal ja täies mahus
 5
 . Läbivaadatud viivise-eeskirjades tuleks see eesmärk säilitada. Lisaks tuleks eeskirjade ühtsust säilitada ka selguse ja õiguskindluse huvides.
 Süsteemi sujuva toimimise kindlustamiseks, nimelt selleks, et omavahendid makstaks õigel ajal ja täies mahus, tuleks fikseeritud kasvu suurendada 3,5 protsendipunktini (see on muu hulgas määr, mida kohaldatakse finantsmääruse artikli 83 lõike 2 punkti b rakenduseeskirjade kohaselt sissenõutavate summade suhtes, kui kohustav sündmus ei ole asjade riigihankeleping või teenusleping). See peaks tagama, et omavahendite makset ei peeta kinni, kui refinantseerimiskulud rahaturgudel oleksid väiksemad kui makstav viivis. Ettepanek peaks eelkõige ennetama (lühikesi) viivitusi käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite – mis moodustavad praegu rohkem kui 80 % ELi eelarve tuludest – igakuiste kaheteistkümnendikosade kättesaadavaks tegemisel.
 Teisest küljest, kuna praegused eeskirjad võivad pikaajaliste hilinemiste korral tuua kaasa väga kõrged viivisemäärad, peaks baasmäära maksimaalse aastase suurenemise ülempiir olema 20 protsendipunkti, suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes. Ülempiiri kehtestamine tagab proportsionaalsuse, kuna 5,5aastase hilinemise järel viivisemäära enam ei tõsteta. See muudatus peaks lahendama mõne liikmesriigi peamise mure, mis on seotud traditsiooniliste omavahendite valdkonnas pikkadest hilinemistest tulenevate väga kõrgete viivisemäärade üksikjuhtumitega. Viimase 5 aasta jooksul sisse nõutud viivisesummasid käsitlevate andmete alusel tooks 20 protsendipunkti ülempiir tegelikult kaasa liikmesriikide võlgnetava viivise vähenemise rohkem kui 30 %.
 Uusi eeskirju kohaldatakse omavahendite summadele, mille maksetähtpäev on pärast kavandatud määruse jõustumist. Sujuva ülemineku tagamiseks kohaldatakse viivisemäära ülempiiri siiski ka juhul, kui komisjon või liikmesriigid said omavahendite summa teada alles pärast kavandatud määruse jõustumist. Näiteks omavahendite suhtes, mis oleks tulnud teha kättesaadavaks 2010. aastal, kuid sellest saadakse teada alles pärast kavandatud määruse jõustumist (nt 2018. aastal), kohaldataks kehtivate eeskirjade kohast viivisemäära, kuid aastase viivisemäära suurendamise suhtes kohaldataks siiski 20 protsendipunkti ülempiiri.
 Segaduse vältimiseks täpsustab komisjon pärast kavandatava määruse jõustumist viivisenõudeid käsitlevates kirjades selgelt kohaldatavad viivise-eeskirjad.
 (7) Võimalus vabastada liikmesriigid finantsvastutusest juhtudel, kui raamatupidamisarvestusse kandmine või tollivõla tekkimisest teatamine on lükatud edasi eesmärgiga mitte kahjustada kriminaaluurimisi (määruse nr 609/2014 artikli 13 lõige 2)
 Määruse nr 609/2014 artikli 13 lõike 2 kohaselt on liikmesriigid vabastatud selliste kindlaksmääratud nõuetele vastavate summade komisjoni käsutusse andmise kohustusest, mida ei ole võimalik sisse nõuda i) vääramatu jõu tõttu või ii) muudel liikmesriikidest mittesõltuvatel põhjustel.
 Uus liidu tolliseadustik,
 6
 mis jõustub 1. mail 2016, võimaldab liikmesriikidel lükata tollivõlast teatamise ja selle raamatupidamisarvestusse kandmise edasi sellise ajani, mil see ei kahjusta kriminaaluurimisi
 7
 . Kriminaalses tegevuses kahtlustatud võlgnikest viivitamatult teatamine võib tõepoolest takistada pettustevastast võitlust ja kuritegelike võrgustike lammutamist. Peale selle nõutakse ELi toimimise lepingu artiklis 325, et liikmesriigid võtaksid liidu finantshuve kahjustavate kelmuste vastu samu meetmeid, mida nad kasutavad omaenda finantshuve kahjustavate kelmuste vastu. Jälitustoimingud on tõhusad ja vajalikud meetmed, et kaitsta nii ELi kui ka liikmesriikide finantshuve.
 Omavahendeid käsitlevates õigusaktides puuduvad siiski konkreetsed sätted selle kohta, kas võib loobuda traditsioonilistest omavahenditest, mida ei saa selliste hilinenud teadete tõttu sisse nõuda. Liidu tolliseadustik reguleerib importijate ja riiklike tolliasutuste suhet, samas kui omavahendeid käsitlevad õigusaktid käsitlevad liikmesriikide ja komisjoni suhteid.
 Liidu finantshuvide tõhusa kaitse edendamiseks ja liidu tolliseadustiku äsja kasutusele võetud sätete arvessevõtmiseks tehakse ettepanek kehtestada selgesõnaline säte, mis lubab vabastada – teatud rangelt järgitavatel tingimustel – liikmesriigid nende rahalisest vastutusest seoses traditsiooniliste omavahendite summadega, mida ei ole võimalik sisse nõuda tollivõlast teatamise edasilükkamise tõttu eesmärgiga mitte kahjustada kriminaalmenetlust ja pettustevastast võitlust. Kinnitamaks, et sellistel juhtudel ei ole võimalik summasid sisse nõuda asjaomasest liikmesriigist „mittesõltuvatel teistel põhjustel” (teatamise künnist käsitletakse järgmises punktis), kontrollib komisjon eelkõige, kas
 –kriminaaluurimised olid õigustatud nii ELi kui ka liikmesriigi finantshuvide kaitsmiseks ja kas need viidi läbi hoolikalt;
 –omavahendite kaotus oli kindlasti tingitud kriminaaluurimistes nõutud teatamise või raamatupidamisarvestusse kandmisega viivitamisest ja
 –siseriiklikke lõive ja makse ei koheldud soodsamalt kui traditsioonilisi omavahendeid.
 (8) Teatamiskohustuse künnise suurendamine summade puhul, mida ei ole võimalik sisse nõuda (määruse nr 609/2014 artikli 13 lõige 3)
 Künnist, mille korral liikmesriikidel on kohustus komisjonile aru anda määruse nr 609/2014 artikli 13 lõike 3 kohaselt sissenõudmisele mittekuuluvateks loetud või kuulutatud traditsiooniliste omavahendite juhtudest, tuleks suurendada 50 000 eurost 100 000 euroni, et vähendada liikmesriikide ja komisjoni halduskoormust. See muudatus ei mõjuta aruandluskohustusega juhtumi määratlust, nimelt seda, et aruanne hõlmab kõiki sama arvestuse kontrolli või järelkontrolli järelduste tulemusena kindlaksmääratud nõudeid samale ettevõtjale ja on seotud sama eeskirjade eiramise või sama liiki kaupadega, kui sissenõudmisele mittekuuluvateks loetud või kuulutatud nõuete kogusumma ületab 100 000 eurot, sõltumata nõuete individuaalsest summast.
 Kuna säilib liikmesriikide kohustus teatada määruse nr 608/2014 artikli 5 kohaselt suurematest kui 10 000 euro suurustest pettuse- ja eeskirjade eiramise juhtumitest andmebaasi OWNERS, võib komisjon selliseid juhtumeid ikkagi kontrollida ja see võib tuua kaasa maksete tegemise ELi eelarvesse.
 (9) Selgitus sularahavarude erandliku haldamise kohta üksnes makseviivituse korral laenu maksmisel (määruse nr 609/2014 artikli 14 lõige 3)
 Määruse artikli 609/2014 artikli 14 lõike 3 kohaselt võib komisjon ainult juhul, kui nõukogu määruste ja otsuste kohaselt sõlmitud lepingu järgse või kohaselt garanteeritud laenu maksmisel tekib makseviivitus ja kui nende laenude suhtes ei ole finantseeskirjades ette nähtud muid meetmeid, võtta liidu võlgade teenindamiseks välja oma varadest suurema summa, olenemata lõikes 2 ette nähtud tingimustest.
 Pärast Lissaboni lepingu jõustumist võtavad nüüd olenevalt pädevusest, mille alusel garantiid või laenud anti, teatavaid selliseid otsuseid ja määrusi, mida varem võttis vastu nõukogu, vastu nii Euroopa Parlament kui ka nõukogu. See kehtib näiteks Euroopa Investeerimispanga (EIP) otsuste kohta, mis käsitlevad EIP finantstehinguid, mis tehakse välisvolituse raames ELi tagatisega, või kolmandatele riikidele antava makromajandusliku finantsabi kohta (mis kaetakse aga peamiselt välistegevuse tagatisfondist). Kuigi selle sätte kohaldamisala ei laiendata, tuleks lihtsalt selgitada, et see hõlmab samu õigusakte, mis olid algselt hõlmatud.
 2015/0204 (NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega muudetakse määrust (EL, Euratom) nr 609/2014 meetodite ja menetluse kohta, millega tehakse kättesaadavaks traditsioonilised, käibemaksupõhised ja kogurahvatulul põhinevad omavahendid, ning muude sularahavajaduste rahuldamiseks vajalike meetmete kohta
 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut ja eriti selle artikli 322 lõiget 2,
 võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 106a,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust
 8
 ,
 võttes arvesse Euroopa Kontrollikoja arvamust
 9
 ning arvestades järgmist:
 (1)Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000
 10
 sõnastati uuesti nõukogu määrusega (EL, Euratom) nr 609/2014
 11
 . Määrus (EL, Euratom) nr 609/2014 jõustub nõukogu otsuse 2014/335/EL, Euratom, jõustumise päeval
 12
 . See otsus ei ole veel jõustunud, kuna kõik liikmesriigid peavad selle heaks kiitma.
 (2)Selleks et võtta nõuetekohaselt arvesse rahvamajanduse kogutulu komitee kogurahvatulu andmeid käsitleva arvamuse ajastust ja anda komisjonile (Eurostat) piisavalt aega oluliste andmete hindamiseks, peaksid kõik eelmiste aastate kogurahvatulus tehtavad muudatused olema võimalikud kuni asjaomasele eelarveaastale järgneva neljanda aasta 30. novembrini. Seega tuleks pikendada käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahenditega seotud tõendavate dokumentide säilitamise perioodi sellele eelarveaastale järgneva neljanda aasta 30. septembrist 30. novembrini, mille kohta andmed on esitatud.
 (3)Omavahendite jaoks ette nähtud komisjoni kontosid, mille liikmesriigid peavad avama määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikli 9 kohaselt, peaksid haldama liikmesriigi riigikassa või liikmesriigi keskpank ja need peaksid olema täiesti tasuta ja intressideta. Mis tahes tasud või negatiivsed intressid vähendaksid liidu eelarve vahendeid ja põhjustaksid liikmesriikide ebavõrdset kohtlemist. Seetõttu peaksid liikmesriigid, kes kohaldavad komisjoni omavahendite kontodele tasusid või negatiivset intressi, maksma liidu eelarvesse hüvitise.
 (4)Tuleks selgitada, et liikmesriikide määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikli 9 kohaselt avatud komisjoni omavahendite kontosid võib debiteerida ainult komisjoni korraldusel.
 (5)Selguse ja loetavuse huvides tuleks määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikkel 10 jagada mitmeks artikliks.
 (6)Tuleks tagada, et komisjonile on igal ajal kättesaadavad piisavad sularahavarud, et täita eelarve täitmisest tulenevad regulatiivsed maksenõuded, mis on koondunud eriti aasta esimesele kuuele kuule, eelkõige Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) erivajadustega seotud kulude katmiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1307/2013
 13
 kohaselt ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide erivajadustega seotud kulude katmiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 kohaselt
 14
 . Selleks et vähendada viimastel aastatel ette tulnud sularahavarude ajutisest puudujäägist tingitud maksete hilinemise riski, tuleks lubada komisjonil tuua ettepoole kuni ühe kaheteistkümnendikosa ülekandmine, kui see on põhjendatud sularahavajadustega.
 (7)Määruse (EL, Euratom) nr 1150/2000 kohaselt peab komisjon arvutama käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimised ja teatama need liikmesriikidele õigel ajal, et nad saaksid kanda need korrigeerimiste summad detsembri esimesel tööpäeval komisjoni kontole.
 (8)Korrigeerimiste summad, mis tuli teha kättesaadavaks 2014. aasta detsembri esimesel tööpäeval, olid enneolematult suured. Selleks et vältida vahetult enne aasta lõppu põhjendamatult suuri eelarvelisi piiranguid liikmesriikidele, muudeti nõukogu määrusega (EL, Euratom) nr 1377/2014
 15
 määrust (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, võimaldades lükata teatavatel erandlikel asjaoludel edasi nende summade kandmise komisjoni kontole.
 (9)Määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, mida on muudetud määrusega (EL, Euratom) nr 1377/2014, pärast määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 jõustumist enam ei kehti.
 (10)Lihtsustamise huvides ning selleks, et piirata liikmesriikide ja komisjoni eelarvekoormust, eelkõige aasta lõpus, tuleks ühtlustada käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimise menetlust. Seega peaks liikmesriikidele summade ametliku teatamise ja nende komisjoni omavahendite kontole kandmise kuupäeva vahele jääma rohkem aega. Teatamine ja kontodele kandmise tähtpäev peaksid langema samale aastale, see aasta on oluline ka valitsemissektori raamatupidamisarvestuse mõju registreerimisel ning stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamisel. Lisaks tuleks korrigeerimiste kogusumma liikmesriikide vahel kohe ümber jagada vastavalt nende osakaalule kogurahvatulul põhinevates omavahendites. Arvestades sellega, et korrigeerimiste mõju on pikalt ette teada ja see jaotatakse liikmesriikide vahel automaatselt ümber, ei tohiks olla enam vaja erandeid, nagu need, mis on kehtestatud määrusega (EL, Euratom) nr 1377/2014.
 (11)Viivise arvutamise kord peaks tagama eelkõige selle, et omavahendid tehakse kättesaadavaks õigel ajal ja täies mahus, mis on väga oluline Euroopa Liidu eesmärkide saavutamiseks ja poliitika elluviimiseks.
 (12)Määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artiklis 12 sätestatud määr sisaldab baasmäära suurendamist 2 protsendipunkti võrra ja progressiivset suurendamist 0,25 protsendipunkti võrra iga viivitatud kuu kohta; suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes. See määruse (EL, Euratom) nr 1150/2000 artiklist 11 üle võetud säte on aidanud tagada, et omavahendid tehakse kättesaadavaks õigel ajal ja täies mahus. Praeguse süsteemi põhielemendid tuleks seetõttu säilitada ja neid vajaduse korral kohandada.
 (13)Olemasolevad eeskirjad, mis näevad ette üha suureneva määra, on toonud aga erandjuhtudel kaasa väga suure viivise maksmise traditsiooniliste omavahendite valdkonnas, hõlmates mõnikord mitmeaastasi hilinemisi. Selleks et tagada süsteemi proportsionaalsus, säilitades samas hoiatava mõju, peaks baasmäära maksimaalne aastane suurenemine piirduma 20 protsendipunktiga.
 (14)Teisest küljest võib fikseeritud määra suurendamine kahe protsendipunkti võrra määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikli 12 kohaselt põhjustada eeskätt lühiaegsete hilinemiste korral huvipuuduse teha omavahendid kättesaadavaks õigel ajal, kui refinantseerimiskulud rahaturgudel on väiksemad kui makstav viivis. Seega selleks, et kindlustada veelgi süsteemi tõrgeteta toimimist, tuleks tõsta suurendamise fikseeritud määr 3,5 protsendipunktini. See peaks eelkõige ära hoidma hilinemisi selliste käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite igakuiste kaheteistkümnendikosade kättesaadavaks tegemisel, mis praegu moodustavad rohkem kui 80 % Euroopa Liidu eelarve tuludest.
 (15)Selleks et edendada liidu finantshuvide tõhusat kaitset ja võtta arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013
 16
 hiljuti kasutusele võetud sätteid, tuleks selgelt ette näha võimalus vabastada liikmesriigid teatud rangelt järgitavatel tingimustel kohustusest teha liidu eelarve jaoks kättesaadavaks traditsiooniliste omavahendite summad, mida ei ole võimalik sisse nõuda kriminaaluurimiste kahjustamise vältimise eesmärgil edasi lükatud raamatupidamisarvestusse kandmise või tollivõlgadest teatamise edasilükkamise tõttu.
 (16)Selleks et vähendada liikmesriikide ja komisjoni halduskoormust, tuleks suurendada künnist, mille korral liikmesriikidel on kohustus komisjonile aru anda sissenõudmisele mittekuuluvateks loetud või kuulutatud traditsiooniliste omavahendite juhtudest.
 (17)Tuleb täpsustada, et komisjonile määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikli 14 lõike 3 kohaselt antav võimalus võtta välja varade kogusummast suurem summa, et tagada liidu kohustuste täitmine ainult juhul, kui nõukogu määruste ja otsuste kohaselt sõlmitud lepingu järgse või kohaselt garanteeritud laenu maksmisel tekib makseviivitus, hõlmab ka määrusi ja otsuseid, mille pärast Lissaboni lepingu jõustumist peavad vastu võtma nii nõukogu kui ka kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepinguga Euroopa Parlament ja nõukogu.
 (18)Seetõttu tuleks määrust (EL, Euratom) nr 609/2014 vastavalt muuta.
 (19)Järjepidevuse huvides peaks käesolev määrus jõustuma samal päeval kui määrus (EL, Euratom) nr 609/2014 ja seda tuleks kohaldada samuti alates kõnealuse määruse kohaldamise kuupäevast. Kuigi määrust (EL, Euratom) nr 609/2014 kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2014, tuleks käesoleva määruse teatud sätteid kohaldada alles pärast käesoleva määruse jõustumist. Määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 artikli 12 muudatust tuleks kohaldada juhul, kui omavahendi maksetähtpäev on hilisem kui käesoleva määruse jõustumise kuupäev. Liikmesriikidele peaks olema aga kasulik viivisemäära summaarse kasvu piiramine ka juhul, kui omavahendist saadakse teada pärast käesoleva määruse jõustumist,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE
 Artikkel 1
 Määrust (EL, Euratom) nr 609/2014 muudetakse järgmiselt.
 (1)
 Artikli 3 teine lõik asendatakse järgmisega:
 „Liikmesriigid säilitavad määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 artiklis 3 osutatud statistiliste menetluste ja alustega seotud tõendavaid dokumente asjaomasele eelarveaastale järgneva neljanda aasta 30. novembrini. Käibemaksupõhiste omavahendite baasiga seotud tõendavaid dokumente säilitatakse sama kaua.”
 (2)
 Artiklit 6 muudetakse järgmiselt:
 a)
 lõige 1 asendatakse järgmisega:
 „1. Omavahendite raamatupidamisarvestust peab iga liikmesriigi riigikassa või keskpank ning see jaguneb vastavalt vahendite liigile.”;
 b)
 lõike 3 kolmandat lõiku muudetakse järgmiselt:
 i)
 esimeses taandes asendatakse viide artikli 10 lõikele 3 viitega artikli 10a lõikele 1;
 ii)
 teine taane asendatakse järgmisega:
 „ – artikli 10b lõike 5 esimeses lõigus märgitud arvutuse tulemus kantakse arvestusse kord aastas, välja arvatud artikli 10b lõike 2 punkti b esimeses taandes märgitud erikorrigeerimised, mis kantakse raamatupidamisarvestusse asjaomase liikmesriigi ja komisjoni vahelise kokkuleppe sõlmimisele järgneva kuu esimesel tööpäeval.”
 (3)
 Artiklit 9 muudetakse järgmiselt:
 a)
 lõiget 1 muudetakse järgmiselt:
 i)
 esimene ja teine lõik asendatakse järgmistega:
 „Iga liikmesriik kannab omavahendid artiklites 10, 10a ja 10b sätestatud korras kontole, mis on avatud komisjoni nimel liikmesriigi riigikassas või riigi keskpangas. Seda kontot võib debiteerida ainult komisjoni korraldusel.
 See konto on omavääringus ning tasuta ja intressideta.”
 ii)
 lisatakse kolmas lõik:
 „Iga liikmesriik hüvitab komisjonile kõik sellele kontole kohaldatud tasud või negatiivsed intressid kõnealuste tasude või negatiivse intressi kohaldamisele järgneva kuu esimesel tööpäeval.”;
 b)
 lõige 2 asendatakse järgmisega:
 „2. Liikmesriigid või nende keskpangad edastavad komisjonile elektroonilisel kujul järgmise teabe:
 a)
 tööpäeval, mil nad kannavad omavahendid komisjoni kontole, konto väljavõtte või krediteerimise teatise, millel on näidatud omavahendite kanne kontole;
 b)
 ilma et see piiraks punkti a kohaldamist, hiljemalt teisel tööpäeval pärast konto krediteerimist konto väljavõtte, millel on näidatud omavahendite kanne kontole.”
 (4)
 Artikkel 10 asendatakse järgmisega:
 „Artikkel 10
 Traditsiooniliste omavahendite kättesaadavaks tegemine
 1.
 Pärast sissenõudmiskulude mahaarvamist vastavalt otsuse 2014/335/EL, Euratom, artikli 2 lõikele 3 ja artikli 10 lõikele 3 tehakse kanne kõnealuse otsuse artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud traditsiooniliste omavahendite kohta hiljemalt sellele kuule järgneva teise kuu üheksateistkümnendale kuupäevale järgneval esimesel tööpäeval, mil nõue käesoleva määruse artiklis 2 ette nähtud korras kindlaks määrati.
 Artikli 6 lõike 3 teise lõigu alusel eraldi raamatupidamisarvestusse kantavate nõuete puhul tuleb kanne teha siiski hiljemalt nõude sissenõudmise kuule järgneva teise kuu üheksateistkümnendale kuupäevale järgneval esimesel tööpäeval.
 2.
 Vajaduse korral võib komisjon paluda liikmesriikidel teha omavahendite, välja arvatud käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite kanne ettemaksena ühe kuu võrra varem teabe alusel, mis on nende käsutuses sama kuu viieteistkümnendal kuupäeval.
 Iga ettemaksena tehtavat kannet korrigeeritakse järgmisel kuul lõikes 1 nimetatud kande tegemise ajal. Selles korrigeerimises sisaldub ettemaksena tehtava kande summaga võrduva negatiivse kande summa.
 Artikkel 10a
 Käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite kättesaadavaks tegemine
 1.
 Võttes arvesse mõju, mida käibemaksupõhistele ja kogurahvatulul põhinevatele omavahenditele avaldab Ühendkuningriigile võimaldatav eelarvelise tasakaalustamatuse korrigeerimine ning Taani, Madalmaade, Austria ja Rootsi brutomaksete vähendamine, kantakse nimetatud vahendid kontole iga kuu esimesel tööpäeval kaheteistkümnendikosadena asjaomastest eelarve kogusummadest konverteerituna omavääringusse eelarveaastale eelneva kalendriaasta viimasel ametliku noteeringu päeval kehtiva, Euroopa Liidu Teataja C-seerias avaldatud vahetuskursi alusel.
 2.
 Erivajadusteks, mis on seotud EAGFi kulude maksmisega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 1307/2013* ja Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kulude maksmisega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 1303/2013,** ning olenevalt liidu sularahapositsioonist võib komisjon paluda liikmesriikidel kanda eelarveaasta esimesel kuuel kuul ettemaksena kuni kolme kuu võrra varem kontole käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite eelarvelistest summadest üks kaheteistkümnendik või osa sellest kaheteistkümnendikust, võttes arvesse mõju, mida nimetatud vahenditele avaldab Ühendkuningriigile võimaldatav eelarvelise tasakaalustamatuse korrigeerimine ning Taani, Madalmaade, Austria ja Rootsi brutomaksete vähendamine.
 Pärast esimest kuut kuud ei tohi ühe kuu taotletav kanne olla suurem kui üks kaheteistkümnendik käibemaksupõhistest ja kogurahvatulul põhinevatest omavahenditest ning peab jääma eelarvesse selleks otstarbeks kavandatud summade piiresse.
 Komisjon teatab sellest liikmesriikidele hiljemalt kaks nädalat enne taotletava kande tegemist.
 Lõiget 4, mis käsitleb iga aasta jaanuaris kontole kandmiseks ette nähtud summat, ning lõiget 5, mida kohaldatakse juhul, kui eelarvet ei ole enne eelarveaasta algust lõplikult vastu võetud, kohaldatakse kõnealuste ettemaksena tehtavate kannete suhtes.
 3.
 Muudatuste tegemine käibemaksupõhiste omavahendite ühtses määras, kogurahvatulul põhinevate omavahendite määras, otsuse 2014/335/EL, Euratom artiklites 4 ja 5 osutatud Ühendkuningriigile võimaldatava eelarvelise tasakaalustamatuse korrigeerimises ja selle rahastamises ning Taani, Madalmaade, Austria ja Rootsi brutomaksete vähendamise rahastamises eeldab paranduseelarve lõplikku vastuvõtmist ning kõnealuste muudatuste alusel taaskorrigeeritakse pärast eelarveaasta algust kontole kantud kaheteistkümnendikosad.
 Kõnealused taaskorrigeerimised tehakse esimese kande ajal pärast paranduseelarve lõplikku vastuvõtmist, kui see võetakse vastu enne kuu kuueteistkümnendat päeva. Vastasel juhul tehakse taaskorrigeerimised teise kande ajal pärast paranduseelarve lõplikku vastuvõtmist. Erandina finantsmääruse artiklist 11 kantakse need taaskorrigeerimised asjaomase paranduseelarve eelarveaasta raamatupidamisarvestusse.
 4.
 Iga eelarveaasta jaanuari kaheteistkümnendikosad arvutatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artikli 314 lõikes 2 nimetatud eelarveprojektis ettenähtud summade põhjal, konverteerituna omavääringusse vahetuskursi alusel, mis kehtib eelarveaastale eelneva kalendriaasta 15. detsembrile järgneval esimesel ametliku noteeringu päeval; korrigeerimise kohta tehakse kanne järgmisesse kuusse.
 5.
 Kui eelarvet ei ole vähemalt kaks nädalat enne järgmise eelarveaasta jaanuari kannet lõplikult vastu võetud, teevad liikmesriigid siiski iga kuu, kaasa arvatud jaanuari esimesel tööpäeval kande ühe kaheteistkümnendikosa kohta viimati lõplikult vastu võetud eelarvesse kantud käibemaksupõhistest ja kogurahvatulul põhinevatest omavahenditest, võttes arvesse mõju, mida nimetatud vahenditele avaldab Ühendkuningriigile võimaldatav eelarvelise tasakaalustamatuse korrigeerimine ning Taani, Madalmaade, Austria ja Rootsi brutomaksete vähendamine; tehtud kanded korrigeeritakse eelarve lõplikule vastuvõtmisele järgneval esimesel maksetähtpäeval, kui eelarve võetakse vastu enne asjaomase kuu kuueteistkümnendat päeva. Vastasel juhul toimub korrigeerimine teisel maksetähtpäeval, mis järgneb eelarve lõplikule vastuvõtmisele.
 6.
 Taani, Madalmaade, Austria ja Rootsi brutomaksete vähendamise rahastamises ei tehta hilisemaid muudatusi, kui määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 artikli 2 lõike 2 kohased kogurahvatulu andmed muutuvad.
 Artikkel 10b
 Eelmiste eelarveaastate käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimised
 1.
 Iga liikmesriigi puhul kantakse käibemaksupõhiste omavahendite baasi aastaaruande põhjal, mis on tehtud määruse (EMÜ, Euratom) nr 1553/89 artikli 7 lõike 1 kohaselt, selle aruande edastamisele järgneval aastal deebetisse kõnealuses aruandes sisalduva info alusel summa, mille arvutamisel kohaldatakse eelarveaastal, mida aruanne käsitleb, vastu võetud ühtset määra, ning kantakse kreeditisse kõnealuseks eelarveaastaks tehtud 12 makset. Liikmesriigi käibemaksupõhiste omavahendite baas, mille suhtes kohaldatakse kõnealust määra, ei või siiski ületada otsuse 2014/335/EL, Euratom, artikli 2 lõike 1 punktis b kindlaks määratud protsendimäära kogurahvatulust, millele on viidatud kõnealuse otsuse artikli 2 lõike 7 esimeses lõigus.
 2.
 Pärast iga käibemaksupõhiste omavahendite baasi parandust vastavalt määruse (EMÜ, Euratom) nr 1553/89 artikli 9 lõikele 1 korrigeeritakse iga asjaomase liikmesriigi puhul, kelle kõnealuseid parandusi võimaldav baas ei ületa otsuse 2014/335/EL, Euratom, artikli 2 lõike 1 punktis b ja artikli 10 lõikes 2 sätestatud protsendimäärasid, käesoleva artikli lõikes 1 osutatud saldot järgmiselt:
 a)
 31. juuliks määruse (EMÜ, Euratom) nr 1553/89 artikli 9 lõike 1 esimese lõigu alusel tehtud parandused põhjustavad üldise korrigeerimise järgmisel aastal;
 b)
 kui komisjoni meetmed baasi parandamiseks määruse (EMÜ, Euratom) nr 1553/89 artikli 9 lõike 1 teise lõigu alusel põhjustavad käesoleva määruse artikli 9 lõikes 1 osutatud kontole tehtavate kannete erikorrigeerimise, siis tehakse kõnealune korrigeerimine kuupäeval, mille komisjon määrab kindlaks vastavalt kõnealustele meetmetele. Erikorrigeerimise võib siiski igal ajal kontole kanda asjaomase liikmesriigi ja komisjoni vahelisel kokkuleppel kooskõlas määruse (EMÜ, Euratom) nr 1553/89 artikli 9 lõikega 1.
 Lõikes 4 osutatud muudatused kogurahvatulus põhjustavad nende liikmesriikide saldo korrigeerimise, kelle käesoleva lõike esimeses lõigus osutatud parandusi võimaldava käibemaksupõhiste omavahenditebaasi muutuva määra ülempiir on selline, nagu on sätestatud otsuse 2014/335/EL, Euratom artikli 2 lõike 1 punktis b ja artikli 10 lõikes 2.
 3.
 Liikmesriikide poolt määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 artikli 2 lõike 2 kohaselt esitatud eelmise eelarveaasta kogurahvatulu kogusummat turuhindades ja selle komponente väljendavate arvandmete põhjal kantakse iga liikmesriigi puhul arvandmete esitamise aastale järgneval aastal deebetisse summa, mille arvutamisel kohaldatakse tema kogurahvatulu suhtes arvandmete esitamisele eelneva aasta puhul vastuvõetud määra, ning kreeditisse kantakse kõnealuse eelneva eelarveaasta jooksul tehtud maksed.
 4.
 Kõik muudatused, mis tehakse eelmiste eelarveaastate kogurahvatulus vastavalt määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 artikli 2 lõikele 2, kui nimetatud määruse artiklist 5 ei tulene teisiti, põhjustavad iga asjaomase liikmesriigi vastavalt käesoleva artikli lõikele 3 kindlaks määratud saldo korrigeerimise. Pärast asjaomasele eelarveaastale järgneva neljanda aasta 30. novembrit ei võeta arvesse ühtegi kogurahvatulus tehtavat muudatust, välja arvatud muudatused seoses punktidega, millest komisjon või liikmesriik on teatanud enne kõnealust kuupäeva.
 5.
 Iga liikmesriigi jaoks arvutab komisjon välja lõigetes 1–4 nimetatud korrigeerimistest, välja arvatud lõike 2 punkti b kohased erikorrigeerimised, tuleneva summa ja selle tulemuse vahe, mis saadakse, korrutades korrigeerimiste kogusumma protsendiga, mida selle liikmesriigi kogurahvatulu esindab kõigi liikmesriikide kogurahvatulus, nagu on kohaldatav korrigeerimiste tegemiseks esitatud andmete aastale järgneva aasta eelarve suhtes 15. jaanuaril.
 Selleks arvutuseks konverteeritakse summad omavääringust eurodesse või vastupidi asjaomasele eelarveaastale eelneva kalendriaasta viimasel ametliku noteeringu päeval kehtiva, Euroopa Liidu Teataja C-seerias avaldatud vahetuskursi alusel.
 Komisjon teatab selle arvutuse tulemusel saadud summad liikmesriikidele enne korrigeerimiste tegemiseks andmete esitamise aastale järgneva aasta 1. veebruari. Iga liikmesriik kannab netosumma artiklis 9 osutatud kontole sama aasta juunikuu esimesel tööpäeval.
 6.
 Käesoleva artikli lõigetes 1–5 nimetatud toimingud kujutavad endast muudatusi selle eelarveaasta tuludes, mille jooksul tuleb need kanda artiklis 9 osutatud kontole.
 ______________________________________________
 *Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1307/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 608).
 **Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1303/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).
 (5)
 Artikli 11 lõige 2 asendatakse järgmisega:
 „2. Komisjon arvutab korrigeerimise välja asjaomasele eelarveaastale järgneval aastal.
 Arvutus tehakse asjaomase eelarveaasta arvandmete põhjal:
 a)
 kogurahvatulu kogusumma turuhindades ja selle komponendid, mille liikmesriigid on esitanud määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 artikli 2 lõike 2 kohaselt;
 b)
 kõnealusele meetmele või poliitikale vastavate tegevuskulude eelarve täitumine.
 Korrigeerimine arvutatakse, korrutades kõnealuste kulude kogusumma, välja arvatud kõnealuses meetmes või poliitikas osalevate kolmandate riikide rahastatud kulud, protsendiga, mis väljendab korrigeerimisele õigust omava liikmesriigi kogurahvatulu osa kõikide liikmesriikide kogurahvatulust. Korrigeerimist rahastavad meetmes või poliitikas osalevad liikmesriigid vastavalt skaalale, mis määratakse kindlaks, jagades nende kogurahvatulu kõikide osalevate liikmesriikide kogurahvatuluga. Korrigeerimise arvutamiseks konverteeritakse summad omavääringust eurodesse või vastupidi asjaomasele eelarveaastale eelneva kalendriaasta viimasel ametliku noteeringu päeval kehtiva vahetuskursi alusel.
 Iga asjaomast aastat käsitlev korrigeerimine on ühekordne ja see on lõplik isegi juhul, kui kogurahvatulu suurust hiljem muudetakse.”
 (6)
 Artikli 12 lõiked 2 ja 3 asendatakse järgmistega:
 „2. Majandus- ja rahaliitu kuuluvate liikmesriikide viivisemäär võrdub Euroopa Liidu Teataja C-seerias avaldatud maksetähtpäeva kuu esimese kalendripäeva intressimääraga, mida Euroopa Keskpank kohaldas oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes ning mida on suurendatud 3,5 protsendipunkti võrra.
 Kõnealusele määrale lisandub 0,25 protsendipunkti iga viivitatud kuu kohta.
 Esimese ja teise lõigu kohane suurendamine kokku ei ületa 20 protsendipunkti. Suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.
 3. Majandus- ja rahaliitu mittekuuluvate liikmesriikide viivisemäär võrdub intressimääraga, mida liikmesriikide keskpangad kohaldasid oma põhiliste refinantseerimistehingute suhtes kõnealuse kuu esimesel kuupäeval ning mida on suurendatud 3,5 protsendipunkti võrra või liikmesriikide puhul, kelle keskpanga intressimäär ei ole teada, keskpanga intressimäärale kõige paremini vastava intressimääraga, mida kohaldatakse liikmesriigi rahaturul kõnealuse kuu esimesel kuupäeval ning mida on suurendatud 3,5 protsendipunkti võrra.
 Kõnealusele määrale lisandub 0,25 protsendipunkti iga viivitatud kuu kohta.
 Esimese ja teise lõigu kohane suurendamine kokku ei ületa 20 protsendipunkti. Suurendatud määra kohaldatakse kogu viivitusaja suhtes.”
 (7)
 Artiklit 13 muudetakse järgmiselt:
 a)
 lõikele 2 lisatakse teine lõik:
 „Liikmesriigid on vabastatud esimeses lõigus osutatud kohustusest ka siis, kui raamatupidamisarvestusse kandmine või tollivõlast teatamine kooskõlas tollieeskirjadega lükatakse edasi, et mitte kahjustada kriminaaluurimist ja kindlaksmääratud makse ei ole võimalik sisse nõuda üksnes selle edasilükkamise tõttu ja kui täidetud on järgmised tingimused:
 a)
 kriminaaluurimised on õigustatud kaitsmaks liidu finantshuve;
 b)
 kriminaaluurimised viiakse läbi hoolikalt;
 c)
 siseriiklikke lõive ja makse ei kohelda soodsamalt kui lootusetuid nõudeid.”
 b)
 lõike 3 esimene lõik asendatakse järgmisega:
 „Kui asjaomaste kindlaksmääratud maksude suurus ületab 100 000 eurot, edastavad liikmesriigid kolme kuu jooksul pärast lõikes 2 märgitud haldusotsuse tegemist või kooskõlas nimetatud lõikes osutatud tähtaegadega komisjonile aruande nende juhtumite kohta, mille suhtes on kohaldatud lõiget 2.”
 (8)
 Artikli 14 lõige 3 asendatakse järgmisega:
 „3. Ainult juhul, kui nõukogu või Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruste ja otsuste kohaselt sõlmitud lepingu järgse või kohaselt garanteeritud laenu maksmisel tekib makseviivitus ning tekib olukord, mille tõttu komisjon ei saa õigel ajal võtta selliste laenude suhtes finantseeskirjades ette nähtud muid meetmeid, et tagada liidu õiguslike kohustuste täitmine laenuandjate ees, võib liidu võlgade maksmiseks ajutiselt kohaldada lõikeid 2 ja 4, olenemata lõikes 2 ette nähtud tingimustest.”
 (9)
 Artikkel 15 asendatakse järgmisega:
 „Artikkel 15
 Maksekorralduste täitmine
 1.
 Liikmesriigid või riigi keskpank täidavad komisjoni maksekorraldused komisjoni juhiste kohaselt ja mitte hiljem kui kolme tööpäeva jooksul pärast korralduse saamist. Sularahatehingute puhul täidavad liikmesriigid korraldusi siiski komisjoni määratud aja jooksul.
 2.
 Liikmesriigid või riigi keskpank saadavad komisjonile elektroonilisel kujul ja mitte hiljem kui kahe tööpäeva jooksul pärast iga tehingu sooritamist konto väljavõtte, millel on näha asjaomased tehingud. ”
 Artikkel 2
 1.
 Käesolev määrus jõustub määruse (EL, Euratom) nr 609/2014 jõustumise päeval.
 Kui lõigetest 2 ja 3 ei tulene teisiti, siis kohaldatakse seda alates 1. jaanuarist 2014.
 2.
 Artikli 1 punkti 1, punkti 2 alapunkti b, punkti 3 alapunkti a punkti ii ning punkte 4 ja 7 kohaldatakse alates käesoleva määruse jõustumise kuupäevast.
 Määruse nr 609/2014 artikli 3 teist lõiku, artikli 6 lõike 3 kolmandat lõiku, artiklit 10 ning artikli 13 lõikeid 2 ja 3 selles versioonis, mis kehtib enne käesoleva määruse jõustumise kuupäeva, kohaldatakse ajavahemikul 1. jaanuarist 2014 kuni käesoleva määruse jõustumise kuupäevani.
 3.
 Käesoleva määruse artikli 1 lõiget 6 kohaldatakse nende omavahendite hilinenud maksete eest viivise arvutamisel, mille maksetähtpäev on pärast käesoleva määruse jõustumist. Siiski kohaldatakse viivisemäära suurendamise piirangut nende omavahendite hilinenud maksete eest viivise arvutamisel, mille maksetähtpäev oli enne käesoleva määruse jõustumist ning millest komisjon või asjaomased liikmesriigid said teada alles pärast käesoleva määruse jõustumise kuupäeva.
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Brüssel,
 Nõukogu nimel
 eesistuja
 FINANTSSELGITUS
 ETTEPANEKU NIMETUS:
 Määruse nr 609/2014 muutmine
 1.EELARVEREAD:
 31., 32. peatükk ja artikkel 700
 2.FINANTSMÕJU
 ◻
 Ettepanekul puudub finantsmõju
 ◻
 Ettepanekul puudub finantsmõju kuludele, kuid sellel on finantsmõju tuludele. Mõju on järgmine:
 (miljonites eurodes üks koht pärast koma)
 Eelarverida
 Tulu
 17
 12kuuline periood, alates pp/kk/aaaa
 [aasta n]
 Artikkel
 Mõju omavahenditele
 Artikkel
 Mõju omavahenditele
 Olukord pärast meetme rakendamist
 [n+1]
 [n+2]
 [n+3]
 [n+4]
 [n+5]
 Artikkel
 Artikkel
 3.PETTUSEVASTASED MEETMED
 Meetmeid ei võeta.
 4.MUUD MÄRKUSED
 Selgitus, et komisjoni määruse nr 609/2014 artikli kohased kontod peavad olema tasuta või intressideta, välistab, et liidu eelarve tulud vähenevad selliste tasude ja/või intresside tõttu.
 Käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite korrigeerimised: kuna summad, mis võivad olla positiivsed või negatiivsed, ei ole teada, on eelarve 3. jaotises (31. ja 32. peatükk) ainult märge „p.m.”. Jõustumisele järgneval aastal kavandatud edasilükkamise tõttu saldo puudub. Kõigi liikmesriikide saldode kavandatud tasaarvestuse eelarvemõju on komisjoni jaoks neutraalne.
 Viivis hilinenult kättesaadavaks tehtud omavahenditelt. Eelarve koostamise ja vastuvõtmise ajal ei saa eeldada, et Euroopa Komisjon või eelarvepädevad institutsioonid saaksid ennustada või täpsustada selliseid tehinguid nagu viivise maksmine. Siiski kantakse igal aastal eelarve tulude poolele 5 miljoni euro suurune summa eelarvereale 7000, et hõlbustada laekuva viivise korrektset käsitlemist eelarves. Raamatupidamise aastaaruanded kajastavad tegelikult saadud summasid.
 (1)
 Euroopa Keskpanga otsus 2014/337/EL, 5. juuni 2014, hoiuste, jääkide ja ülemääraste reservide tasustamise kohta (EKP/2014/23), ELT L 168, 7.6.2014, lk 115.
 (2)
 ELT L 367, 23.12.2014, lk 14.
 (3)
 Samuti kasutab praegune süsteem korrigeerimisi ümber jaotava paranduseelarve koostamiseks kõige uuemat kättesaadavat kogurahvatulu baasmäära (kui komisjon esitab paranduseelarve ettepaneku ja kui Euroopa Parlament ja nõukogu selle heaks kiidavad).
 (4)
 Viimase viie aasta keskmine kogusumma on 49 miljonit eurot.
 (5)
 Seda kinnitati hiljuti omavahendite kõrgetasemelise töörühma 17. detsembri 2014. aasta esimeses hindamisaruandes: esimeses lõigus leheküljel 13 märgitakse, et ELi eelarve-eeskirjades ette nähtud suured viivised on olnud tõhus mehhanism liikmesriikide õigeaegsete maksete tagamisel.
 (6)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 952/2013, 9. oktoober 2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1).
 (7)
 Liidu tolliseadustiku artikli 102 lõige 3 ja artikli 105 lõige 6.
 (8)
 ELT C [...], [...], lk [...].
 (9)
 Arvamus nr [...], [...] ELT C [...], [...], lk [...].
 (10)
 Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, 22. mai 2000, millega rakendatakse otsus 2007/436/EÜ, Euratom, Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta (EÜT L 130, 31.5.2000, lk 1).
 (11)
 Nõukogu määrus (EL, Euratom) nr 609/2014, 26. mai 2014, meetodite ja menetluse kohta, millega tehakse kättesaadavaks traditsioonilised, käibemaksupõhised ja kogurahvatulul põhinevad omavahendid, ning muude sularahavajaduste rahuldamiseks vajalike meetmete kohta (ELT L 168, 7.6.2014, lk 39).
 (12)
 Nõukogu otsus 2014/335/EL, Euratom, 26. mai 2014, Euroopa Liidu omavahendite süsteemi kohta (ELT L 168, 7.6.2014, lk 105).
 (13)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1307/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 608).
 (14)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1303/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320).
 (15)
 Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1377/2014, 18. detsember 2014, millega muudetakse määrust (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, millega rakendatakse otsus 2007/436/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta (ELT L 367, 23.12.2014, lk 14).
 (16)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 952/2013, 9. oktoober 2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1).
 (17)
 Traditsiooniliste omavahendite (põllumajandussaaduste tollimaksud, suhkru- ja tollimaksud) korral peab märgitud olema netosumma, s.t brutosumma pärast 25 % sissenõudmiskulude mahaarvamist.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 20.7.2015
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 236/22
 Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Saksamaa) 30. märtsil 2015 – Der Bundesbeauftragte für Asylangelegenheiten versus N
 (Kohtuasi C-150/15)
 (2015/C 236/31)
 Kohtumenetluse keel: saksa
 Eelotsusetaotluse esitanud kohus
 Sächsisches Oberverwaltungsgericht
 Põhikohtuasja pooled
 Apellatsioonkaebuse esitaja: Der Bundesbeauftragte für Asylangelegenheiten
 Vastustaja apellatsioonimenetluses: N
 Menetluses osales: Saksamaa Liitvabariik
 Eelotsuse küsimused
 1.
 Kas direktiivi 2011/95/EL (1) artikli 9 lõike 1 punkti a koostoimes artikli 10 lõike 1 punktiga b tuleb tõlgendada nii, et
 a)
 tuleb eeldada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „põhiõiguste harta”) artikli 10 lõikega 1 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 9 lõikega 1 tagatud usuvabaduse rasket rikkumist ja seega direktiivi 2011/95 artikli 9 lõike 1 punktis a märgitud tagakiusamist, kui teatava usudoktriiniga, mida taotleja tunnistab ja kuulutab, ette nähtud usulised toimingud või käitumine, mis on selle usukäsituse keskne osa või põhineb taotleja religioossel uskumusel, olles eriti tähtis tema usulise identiteedi säilitamiseks, on asjaomases päritoluriigis karistuse ähvardusel keelatud,
 või
 b)
 on nõutav, et teatavat usku tunnistav ja kuulutav taotleja tõendab täiendavalt, et sellise usukäsituse keskse osana ette nähtud usulised toimingud või käitumine, mis on tema päritoluriigis karistuse ähvardusel keelatud, on tema usulise identiteedi säilitamiseks „eriti tähtsad” ja selles tähenduses „vajalikud”?
 2.
 Kas direktiivi 2011/95 artikli 9 lõiget 3 koostoimes artikli 2 punktiga d tuleb tõlgendada nii, et
 selleks, et tuvastada taotleja põhjendatud kartus tagakiusamise ees ja teda ähvardav tegelik oht (real risk), et mõni direktiivi 2011/95 artiklis 6 nimetatud isik teda taga kiusab või ebainimlikult või väärikust alandavalt kohtleb või karistab,
 pidades silmas taotleja tunnistatava ja kuulutatava usukäsituse keskseks osaks olevaid usulisi toiminguid või käitumist, mis on taotleja usulise identiteedi säilitamiseks eriti tähtsad ja tema päritoluriigis karistuse ähvardusel keelatud,
 a)
 tuleb seose hindav analüüs läbi viia nii, et võrreldakse seost taotleja usukäsitust keelust olenemata tunnistavate isikute hulga ja asjaomaste usuliste toimingute tõttu taotleja päritoluriigis aset leidnud tegelike tagakiusamisjuhtude arvu vahel, võttes arvesse asjaomase riigi kriminaalmenetluse praktika võimalikku ebakindlust ja ettearvamatust,
 või
 b)
 piisab sellest, kui tõendatakse taotleja päritoluriigi kriminaalmenetluse praktikas selliste õigusnormide tegelikku kohaldamist, mis karistuse ähvardusel keelavad taotleja tunnistatava ja kuulutatava usukäsituse keskse osana ette nähtud usulised toimingud või käitumise, mis on taotleja usulise identiteedi säilitamiseks eriti tähtsad?
 3.
 Kas siseriikliku menetlusõiguse säte (käesoleval juhul Verwaltungsgerichtsordnung’i (halduskohtumenetluse seadustik, VwGO) § 144 lõige 6), mis näeb ette, et kassatsioonikohtu õiguslik hinnang on asja sisuliselt arutanud kohtule siduv, on kooskõlas liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõttega, kui asja sisuliselt arutanud kohus soovib teatavat liidu õiguse normi tõlgendada kassatsioonikohtust erinevalt, kuid sellist tõlgendamist takistab isegi pärast ELTL artikli 267 teise lõigu alusel algatatud eelotsusemenetluse lõppu siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt tuleb otsuse tegemisel lähtuda kassatsioonikohtu õiguslikust hinnangust?
 (1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT L 337, lk 9)


type: wikipedia

text:
Tiibet (, Wylie-translitteraatio: Bod; kiinaksi ) on tiibetiläisten asuttama ylänköalue Aasiassa. Tiibetiläiset puhuvat tiibetin kieltä. Buddhalaisuudella ja dalai-lamalla on keskeinen rooli tiibetiläisten identiteetissä. Tiibetin keskuskaupunki on Lhasa.
 Tiibetillä on pitkä historia, ja se on ollut vuoroin itsenäinen ja vuoroin valloitettu. Kiina miehitti Tiibetin 1950-luvun alussa, minkä jälkeen Keski-Tiibetistä tuli Tiibetin autonominen alue ja yksi Kiinan 27 maakunnasta. Tiibetiläisiä asuu myös muissa Länsi-Kiinan maakunnissa, ja vuoden 1959 epäonnistuneen kansannousun seurauksena tiibetiläisiä pakolaisia elää runsaasti etenkin Intiassa.
 Tiibetin poliittinen asema on kiistanalainen. Sillä on maanpaossa oleva hallitus, joka tavoittelee alueelle autonomiaa, ja sitä radikaalimpi itsenäisyysliike, jolle autonomia ei riitä. Yksikään YK:n jäsenmaa ei ole tunnustanut Tiibetin pakolaishallitusta.
 Maantiede
 Tiibetin pinta-ala on noin kaksi miljoonaa neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Himalajan ja Karakorumin vuoristoon, pohjoisessa Gobin autiomaahan ja idässä Sichuanin alankoon.
 Tiibetin ylänkö on maailman suurin vuoristoalue ja korkeimmalla sijaitseva ylänkö, ja sitä kutsutaankin joskus ”maailman katoksi”. Ylänkö on korkeudeltaan 3 000−5 000 metriä. Tiibetin pohjoisosien Qinghain ylänkö on alavampaa maata kuin etelän ylängöt. Tiibetin alueelta alkavat useimmat Aasian suurimmista joista, itään ja etelään virtaavat Keltainenjoki, Jangtse, Mekong, Salween ja Brahmaputra.
 Tiibetin ydinaluetta on Keski-Tiibet, joka käsittää nykyisen Tiibetin autonomisen alueen. Sen ympärillä olevia tiibetiläisiä alueita ovat pohjoisen Amdo ja Kham, jotka kuuluvat Kiinan Qinghain, Gansun, Sichuanin ja Yunnanin maakuntiin, sekä etelässä Pakistanin, Nepalin ja Intian valtioiden alueella sijaitsevat Ladakhin, Zanskarin, Mustangin ja Sikkimin sekä itsenäinen Bhutanin kuningaskunta niitä ympäröivine alueineen. Tiibetin suurimpia ja tärkeimpiä kaupunkeja ovat Lhasa, Shigatse, Labrang, Xining ja Dartsedo.
 Luonto ja ilmasto
 Suurin osa Tiibetin maastosta on karua eikä sovi asutukseen. Keski- ja pohjoisosissa on laajoja aavikkoaroja, aavikoita ja vuoristokasvillisuutta. Maakunnan väestö onkin keskittynyt hieman tasaisempaan eteläosaan, jonne monsuunisateet kesäisin yltävät. Muutoin Tiibetin ilmasto on kuivaa ylänköilmastoa.
 Kaakkois-Tiibetin ilmasto on leuto, ja vuoden keskilämpötila on siellä 8 astetta. Länsi-Tiibetissä keskilämpötila on alle nollan. Lhasan vuorokauden ylin lämpötila on kesä–elokuussa keskimäärin 20–23 astetta ja alin 9–10 astetta; joulu–tammikuun alin lämpötila on keskimäärin miinus 9–10 astetta. Lämpötila voi vaihdella voimakkaasti vuorokauden sisällä. Tiibetin sadekausi on toukokuusta syyskuuhun, jolloin koko vuoden sademäärästä saadaan 90 prosenttia. Sateet tulevat Lhasan, Shigatsen ja Chamdon alueilla yleensä öisin. Kaakkois-Tiibetin vuotuinen sademäärä on 5 000 mm ja Luoteis-Tiibetin vain 50 mm.
 Tiibetin ylängöllä elää harvinaisia eläinlajeja, kuten tiibetinantilooppi, tiibetingaselli, villi jakki, kiangi, baraali, lumileopardi, bengalintiikeri ja mustakaulakurki.
 Tiibetin ylängöllä on muun muassa Changtangin ja Arjin Shanin luonnonsuojelualueet.
 Historia
 Varhaisvaiheet
 Tiibet syntyi poliittisena kokonaisuutena ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina Yarlung Tsangpon laaksossa. Valtion ensimmäinen tunnettu hallitsija oli Songtsen Gampo (629–650), jonka aikana Tiibetistä tuli keskitetty buddhalainen valtakunta. Tiibetin kirjakieli oli viimeistään jo tuolloin syntynyt, ja buddhalaisten tekstien kääntäminen sanskritista tiibetiksi alkoi. Myös buddhalainen taide koki tuolloin ensimmäisen kukoistuskautensa.
 Tiibetin valtakunta alkoi laajeta pienempien paikalliskansojen kustannuksella. Tiibet kävi sodan Kiinaa vastaan vuosina 635–636, ja vuosina 763–764 Tiibet valloitti Kiinan pääkaupungin. Tiibet jakaantui vuosiksi 843–1246 useiksi paikallisiksi kuningaskunniksi eikä ole sen jälkeenkään enää toiminut yhtenäisenä valtiona. Mongolit liittivät Tiibetin omaan valtakuntaansa vuonna 1246, mutta tiibetiläinen kulttuuri säilyi elinvoimaisena ja levisi mongolienkin keskuuteen. Vuonna 1578 Tiibetistä tuli teokratia, kun mongolihallitsija Altan-kaani perusti Tiibetiin dalai-lama-instituution ja nimitti lama Sonam Gyatson dalai-lamaksi. Mongolien valta Tiibetissä päättyi 1720, kun alue siirtyi mantšurialaiselle Qing-dynastialle.
 Britannian vaikutus
 1800-luvulla Tiibet alkoi noudattaa eristäytynyttä ulkopolitiikkaa tilanteessa, jossa Venäjä ja Britannia kilpailivat vallasta Aasiassa. Jesuiitat ja kapusiinimunkit olivat perustaneet lähetysaseman Lhasaan jo 1700-luvun alussa, ja tiettävästi ensimmäinen englantilainen oli käynyt alueella 1811. 1800-luvulla tiibetiläiset karkottivat eurooppalaiset maastaan heitä tavatessaan. 1800-luvun puolivälin jälkeen britit lähettivät kahdenkymmenen vuoden ajan intialaisia kartoittamaan Tiibetiä, mutta vasta 1890-luvulla Tiibetin tasankoja päästiin tutkimaan.
 Britannia hyökkäsi Tiibetiin vuonna 1904, minkä seurauksena Etelä-Tiibetin pienet kuningaskunnat lähentyivät brittiläistä imperiumia. Bhutania lukuun ottamatta ne tulivat myöhemmin osaksi Intiaa, Nepalia ja Pakistania.
 Itsenäisyyden aika 1911–1950
 Britannia ja Kiina pelkäsivät Venäjän vaikutuksen lisääntymistä, joten ne solmivat vuonna 1906 sopimuksen, jossa Tiibet laskettiin kuuluvaksi Kiinan etupiiriin. Kiina miehitti Tiibetin ensimmäistä kertaa vuosina 1910–1912, mutta Kiinan keisarikunnan kaaduttua Tiibet irtautui Kiinan vaikutuspiiristä, ja Kiinan sisällissodan aikana osapuolet eivät osoittaneet suurta kiinnostusta Tiibetiä kohtaan.
 Keski-Tiibetin itsenäistyttyä mantšujen vallasta vuosiksi 1911–1950 se sai modernin kansallisvaltion piirteitä omine hallituksineen, rahajärjestelmineen ja armeijoineen. Maa ei kuitenkaan koskaan saanut kansainvälistä tunnustusta itsenäisyydelleen.
 Kiinan kansantasavallan valtakausi
 Kiinan kansanarmeija marssi Tiibetiin 7. lokakuuta 1950 liittääkseen sen Kiinaan ja aloitti täten Kiinan–Tiibetin sodan. Vähäisen vastarinnan jälkeen Tiibetin oli taivuttava kiinalaisten teknisesti ja lukumääräisesti ylivoimaisen armeijan edessä.
 Tiibetiläisten johtajat solmivat Pekingin painostuksen alaisina 17-kohtaisen sopimuksen, joka määräsi tiibetiläisten maat sosialisoitaviksi ja jaettaviksi uudelleen. Tiibetiläiset alkoivat kärsiä ruokapulasta, kun suurin osa sadosta jouduttiin luovuttamaan Kiinan keskushallinnolle. Tiibetiläisten vastarintaliike vahvistui ja tilanne kärjistyi Lhasassa maaliskuussa 1959. Kiinan armeija kukisti kapinan verisesti, 87 000 tiibetiläistä sai surmansa ja dalai-lama pakeni Intiaan. Myös tiibetiläisten luostareita, taidetta ja uskonnollisia tekstejä tuhottiin.
 Autonomiseksi alueeksi
 Kiina teki osasta Tiibetiä vuonna 1965 Tiibetin autonomisen alueen. Buddhalainen koulutusjärjestelmä korvattiin maallisella, karjatalous sosialisoitiin ja yksityisomaisuus takavarikoitiin. Kulttuurivallankumouksen aikana Tiibetissä hävitettiin paljon perinteistä kulttuuria: buddhalaista taidetta ja esineistöä sekä suuri osa luostareista tuhottiin. Kulttuurivallankumous ja sitä edeltänyt uskonnonvastainen kampanja vaikuttivat suuresti tiibetiläiseen yhteiskuntaan, ja tiibetiläinen kulttuuri säilyi toimintakykyisenä vain Tiibetin ulkopuolella. Kiinan uudistuspolitiikan myötä vuoden 1978 jälkeen osa uskonnollisista vapauksista palautettiin Tiibetiin ja hallintoa liberalisoitiin.
 Autonomia- ja itsenäisyyspyrkimykset
 Kiinan mukaan Tiibet on erottamaton osa Kiinaa, sillä Tiibetin paikallishallinto on Yuan-dynastiasta lähtien ollut Kiinan keskushallinnon alainen. Nykyinen dalai-lama on vaatinut Kiinaa antamaan Tiibetille autonomian maan etnisen ja kulttuurin säilymisen turvaamiseksi, mutta hän ei ole vaatinut täyttä itsenäisyyttä. Kiina nujertaa yhä Tiibetin itsenäisyyttä tai suurempia vapauksia vaativat kansanliikkeet. Dalai-laman kuvan hallussapidosta joutuu tänäkin päivänä vankilaan ennalta määräämättömäksi ajaksi.
 Väestö
 Tiibetin väestöstä etnisiä tiibetiläisiä on noin 92 prosenttia. Muita kansallisuuksia alueella ovat muun muassa han-kiinalaiset, moinbat, lhobat, huit, dengit ja šerpat.
 Etnisiä tiibetiläisiä on nykyisin yhteensä noin kuusi miljoonaa. Heillä on omat kulttuuriset arvot, oma kieli, omat sosiaaliset perinteet ja oma uskonto. Tiibetiläisten omaperäinen aineellinen ja henkinen kulttuuri, kuten vaatetus ja kansanperinne, on hyvin yhtenäinen koko tiibetiläisalueella, ja se on levinnyt myös Tiibetin ulkopuolelle kuten Mongoliaan.
 Tiibetin ulkopuolella elää nykyisin noin 130 000 tiibetiläispakolaista, joista suurin osa Intiassa. Pakolaisvirta Tiibetistä alkoi vuoden 1959 epäonnistuneesta kansannoususta, jolloin nykyinen dalai-lama pakeni maasta Intiaan. Dharamsalassa dalai-lama perusti vuonna 1960 Tiibetin pakolaishallituksen, ja hän on tehnyt maailmanmatkoillaan Tiibetin poliittista tilannetta tunnetuksi.
 Tiibetiläispakolaisia asuu Intian lisäksi myös Nepalissa ja Bhutanissa. Länsimaissa tiibetiläisiä asui pakolaishallituksen mukaan vuonna 1998 alle 10 000, mutta todellinen lukema on luultavasti paljon suurempi. Yhdysvalloissa asuu noin 7 000 tiibetiläistä ja Sveitsissä 3 000, ja heitä on paljon myös Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Länsimaiden tiibetiläisistä varsinaisia pakolaisia ovat 1960–1970-luvuilla tulleet; myöhemmät tulijat ovat siirtolaisia. Tiibetiläisten yhteisöt länsimaissa ovat edelleen hyvin tiiviitä ja järjestäytyneitä.
 Perhe ja koulunkäynti
 Tiibetiläisperheessä mies hoitaa kodin ulkopuoliset työt, kuten eläintenhoidon ja kaupankäynnin, ja vaimo hoitaa kaikki kotityöt. Kiinan laki rajoittaa paimentolaisperheiden lapsiluvun kolmeen ja maanviljelijöiden kahteen. Tiibetissä ei perinteisesti ole käyty koulua, mutta nykyisin osa lapsista käy peruskoulua. Ammatillista jatkokoulutusta on tarjolla kuitenkin vain vähän, ja se on kallista.
 Kieli
 Tiibetiläiset puhuvat tiibetin kieltä. Uskonnollisessa kirjakielessä käytettävä tiibetin kirjakieli on yhtenäinen, mutta puhekieli eroaa alueittain melko paljon. Jotkin pienet tiibetiläiset väestöt käyttävät muita kieliä äidinkielenään, ja toisaalta esimerkiksi Pakistanin baltit puhuvat tiibetiä, vaikka ovatkin muslimeja.
 Uskonto
 Tiibetin pääuskonto on buddhalaisuus, joka saapui Tiibetiin Intiasta ja nousi maan pääuskonnoksi 600-luvulla. Uskonto on Tiibetissä edelleen hyvin näkyvässä ja tärkeässä asemassa, mutta maa on samalla uskonnollisesti suvaitsevainen. Tiibetinbuddhalaisuus eli lamalaisuus kuuluu mahayanabuddhalaisuuden piiriin ja on ottanut vaikutteita etenkin Tiibetin paikallisista kansanuskomuksista. Tiibetinbuddhalaisuus jakautuu useaan koulukuntaan, joista nyingma eli vanha koulukunta on alkuperäisin ja 1300–1400-luvuilla syntynyt gelug-koulukunta nuorin ja samalla johtavin. Näiden ja muiden buddhalaisten koulukuntien lisäksi Tiibetissä vaikuttaa bön-uskonto, jonka juuret ovat esibuddhalaisessa uskonnossa.
 Dalai-lama on Tiibetin korkein uskonnollinen auktoriteetti ja maan johtaja, ja hänellä on suuri merkitys tiibetiläisille. Dalai-lama-järjestelmän perusti vuonna 1578 mongolihallitsija Altan-kaani. Sönam Gyatso, tiibetinbuddhalaisen gelug-koulukunnan kolmas päälama nimettiin silloin taannehtivasti kolmanneksi dalai-lamaksi. Sen jälkeen dalai-laman arvonimi on periytynyt kunkin dalai-laman jälleensyntymille, joista nykyinen, neljästoista, on Tenzin Gyatso (1935–). Hän elää maanpaossa Intiassa ja johtaa pakolaishallintoa. Hänet tunnetaan väkivallattoman vastarinnan ja maailmanrauhan puolestapuhujana, ja hänelle myönnettiinkin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1989. Dalai-laman jälkeen Tiibetin toiseksi korkein uskonnollinen auktoriteetti on panchen-lama. Nykyisen dalai-laman maailmanmatkojen sekä Intiaan ja länsimaihin muuttaneiden tiibetiläispakolaisten ansiosta tiibetinbuddhalaisuus on saanut länsimaissa kymmeniätuhansia harjoittajia 1970-luvulta lähtien.
 Tiibetiläiset luostarit ovat toimineet tärkeinä tiibetiläisyhteisön palvelukeskuksina, jotka ylläpitävät rituaalista tietotaitoa ja suorittavat hengellisiä tehtäviä maallikoiden puolesta. Vastineeksi maallikot ovat ylläpitäneet luostareita lahjoituksillaan. Tiibetin luostareissa harjoitetaan rituaaleja, liturgiaa, joogaa ja dogmatiikkaa, sekä annetaan initiaatioita ja saadaan mystisiä kokemuksia. Luostarimaailma on askeettinen, ja luostareissa vallitsee kova kuri. Päivittäisiä rutiineja ohjaavat tantroina tunnetut liturgiset ja rituaaliset tekstit. Nuoren munkin meditaatio-opetus luostarissa kestää kolme vuotta, kolme kuukautta ja kolme päivää. Laki sallii nykyisin munkki- ja nunnavihkimyksen normaalisti aikaisintaan 18-vuotiaana, mutta ennen vanhaan vihkimys tehtiin usein jo lapsena.
 Tiibetiläiset ovat perinteisesti kantaneet mukanaan rukousmyllyä (mani khorlo tai chökhor), joka koostuu varresta ja sen ympäri myötäpäivään pyöritettävästä sylinteristä. Rukousmyllyn sisälle on kääritty voimallisia tekstejä sisältäviä paperisuikaleita, ja yhdellä rummun pyörityksellä kaikki tulevat luetuksi. Temppelien seinustoilla on lisäksi rivissä suurikokoisia rukousmyllyjä, jotka pyöräytetään liikkeelle ohikulkiessa. Tiibetiläiset käyttävät monia muitakin rituaaliesineitä, kuten rukousnauhoja.
 Kulttuuri
 Taide
 Kankaalle maalattu uskonnollisaiheinen thangka on ehkä tunnetuin tiibetiläinen taidemuoto. Thangkassa esitetään hengellisiä totuuksia vertauskuvallisessa muodossa, ja se voi toimia myös meditaation apuna.
 Tiibetiläiset teekannut ja muut perinteiset käyttö- ja seremoniaesineet ovat hyvin koristeellisia. Muita tunnettuja tiibetiläisiä käsityötuotteita ovat satulat ja matot. Tiibetiläinen taide ja käsityöt tunnetaan voimakkaista väreistään, joita käytetään luostareissa ja uskonnollisissa esineissä, thangkoissa ja seinämaalauksissa, vaatetuksessa, koruissa ja matoissa.
 Buddhalaisessa taiteessa ja koristelussa käytetään usein kahdeksaa vanhaa onnea tuovaa symbolia: valkoinen päivänvarjo, kultakalapari, jalokiviruukku, lootuskukka, valkoinen kotilonkuori, päättymätön solmu, voitonviiri ja kultainen pyörä. Näitä symboleja käytetään myös hääjuhlissa ja muissa rituaaleissa.
 Tärkeä tiibetiläinen esine on suojelevia esineitä sisältävä gau-amulettikotelo, jota kannetaan kaulakorun tapaan, tai muualla kehossa tai vaatteissa, tai remmiin ripustettuna.
 Tiibetiläiset käyttävät paljon korukiviä, etenkin turkoosia, punaista korallia, meripihkaa, lapislatsulia, helmiä ja jadea. Korukivet ovat pääasiassa tuontitavaraa. Manikivet ovat suurehkoja kivisiä amuletteja, joihin on kaiverrettu tiibetinkielisiä mantroja.
 Pakolaisten myötä länsimaihin kulkeutui runsaasti perinteisiä tiibetiläisiä esineitä, joista on tullut suosittu keräilykohde 1950-luvun jälkeen. Suurin osa tiibetiläisestä antiikista – veistoksista, thangkoista ja rituaaliesineistä – on peräisin 1800-luvulta ja 1900-luvun ensimmäiseltä puoliskolta. Suuri osa tiibetiläisistä rituaaliesineistä valmistetaan nykyisin Nepalissa.
 Arkkitehtuuri
 Perinteinen tiibetiläinen arkkitehtuuri on omaleimaista. Sille on tyypillistä sisäänpäin kallistuvat seinät, rintamuurit, symmetrisyys, kivijalka, tasakattoisuus sekä mustat ikkunan- ja ovenkehykset. Tiibetin tunnetuin rakennus on Lhasassa sijaitseva Potala, joka oli aikoinaan dalai-laman pääasuinrakennus. Nykyisin Tiibetiin rakennetaan betonista ja raudasta paljon moderneja rakennuksia, jotka ovat syrjäyttämässä perinteisen rakennustyylin.
 Ruoka
 Tiibetiläinen keittiö on syntynyt Tiibetin korkeuksien ankarissa ilmasto-oloissa paikallisen uskonnon ja tapojen muovaamana. Koska kasviksia on vaikea viljellä, liha- ja maitoruoat ovat tärkeitä, etenkin jakki, nauta, lammas ja vuohi. Myös ohraa viljellään paljon. Yleisimpiä tiibetiläisiä ruokia ovat esimerkiksi tsampa, ohrajauhoista ja jakin voista tehty leivonnainen, jota voidaan syödä voi-teen tai liha- ja vihannesvellin kanssa; nuudelit (thenthuk tai thukpa) vihannesten kera, kaupunkilaisten suosima aamiainen; sekä momot eli liha- tai vihannesmykyt. Yleisimpiä juomia ovat keitetty tee, johon sekoitetaan kirkastettua voita ja suolaa, makea tee, johon sekoitetaan sokeria, sekä alkoholipitoinen ohraviini (chang).
 Talous
 Tiibetissä vallitseva elinkeino on maanviljely omiin tarpeisiin. Maanviljelyä voidaan harjoittaa vain jokilaaksoissa, minkä vuoksi maatalouden painopiste on karjataloudessa. Tärkeimmät kotieläimet ovat jakki, lammas, vuohi ja hevonen.
 Tiibetiläiset on perinteisesti jaettu kolmeen yhteiskuntaryhmään: paimentolaiset, maanviljelijät ja munkit. Maanviljelijät asuvat sijoillaan ja viljelevät etupäässä ohraa. Paimentolaiset viettävät liikkuvaa elämää ja tuottavat lihaa ja voita. Tiibetiläinen ruokavalio yhdistelee paimentolaisten ja maanviljelijöiden tuotteita. Munkit asuvat maan lukuisissa luostareissa, joiden asujaimistoon kuuluu myös suuri joukko apuhenkilökuntaa. Nykyisin myös paimentolaisilla on oltava hallituksen määräysten mukaisesti talviasuttava talo.
 Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana Kiina aloitti paimentolaiskulttuurin alasajon ja sosialisoi talousjärjestelmän. Myöhemmin hallintoa liberalisoitiin.
 Vuoden 1999 jälkeen Tiibetin infrastruktuuria on kehitetty: etenkin teitä on parannettu ja matkustusta Tiibetiin siten helpotettu. Tiibetin elintaso on silti etenkin maaseudulla edelleen alhainen verrattuna muihin Länsi-Kiinan maakuntiin. Maan kehityshankkeista ja matkailutulosta saatava hyöty ei yleensäkään tavoita alueen tiibetiläistä väestöä, jonka kehitystä perinteinen yhteiskuntajärjestelmä edelleen hidastaa.
 Lhasassa toimii pienimuotoista kevyttä teollisuutta. Kiina on perustanut Tiibetiin nykyaikaista teollisuutta muun Kiinan mallin mukaan, mutta Tiibetin luonnonolojen, energianlähteiden puutteen ja koulutustason alhaisuuden vuoksi teollisuus on voimakkaasti tappiollista ja toimii tukiaisilla.
 Luonnonvarat
 Tiibetissä on runsaat mineraaliesiintymät: etenkin kromia ja kuparia alueella on runsaasti. Kiina on kulkuyhteyksien kehittämisen myötä 2000-luvulla ryhtynyt hyödyntämään maan mineraalivaroja ahkerasti. Myös kultaa Tiibetissä esiintyy paljon, joskin paikalliset asukkaat eivät pidä sen louhintaa soveliaana uskonnollisista syistä.
 Etelä-Tiibetissä on ollut laajoja ja monipuolisia metsiä. Tiibetin autonominen alue on Kiinan suurin puutavaran lähde. Virallisten tilastojen mukaan Kiina oli hyödyntänyt Tiibetin metsiä vuoteen 1985 mennessä 54 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta. Laajoja alueita on hakattu paljaiksi, mikä on johtanut tulviin ja eroosioon. Pakolaishallitus on vaatinut Kiinaa lopettamaan metsän uudistumisen kannalta tuhoisat hakkuut välittömästi.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Seulonnan keskeiset artikkelit
 42 Aasia


text:
Handi'chiens — anciennement Association nationale d'éducation de chiens d'assistance pour personnes handicapées, ANECAH — est une association reconnue d'utilité publique française dont l'objectif vise à former et à remettre gratuitement des chiens d'assistance. Ces chiens reçoivent une éducation spécifique afin de pouvoir aider dans leur vie quotidienne leurs maîtres, lesquels se trouvent en situation de handicap mental ou physique ou psychique sans déficience majeure de l'acuité visuelle.
 Créée en 1989, sous l'impulsion de Marie-Claude Lebret, selon le modèle des , Handi'chiens dispose désormais de treize délégations ainsi que de quatre centres d'éducation respectivement répartis à Alençon (Orne), Marcy-l'Étoile près de Lyon (Rhône), Saint-Brandan près de Saint-Brieuc (Côtes-d'Armor) et Vineuil près de Blois (Loir-et-Cher).
 Historique
 Le premier centre d'éducation pour chiens d'assistance est fondé à Alençon en 1989 par Marie-Claude Lebret dans le cadre d'un projet d'action éducative du Lycée professionnel Agricole d'Alençon. Le concept des chiens d'assistance est importé des États-Unis et basé sur le système , formés par la (CCI) :
 Le est inauguré le centre d'éducation de Lyon, grâce au Docteur Nicole Bru. Le centre de Saint-Brandan est créé en grâce au Député des Côtes d'Armor, Marc Le Fur et au Docteur Hélène Bost-Hourticq, Présidente d'Handi'chiens entre 1994 et 2008. Il est inauguré en par Bernadette Chirac.
 Chaque centre d'éducation est labellisé par une commission composée de représentants du Ministère de la Santé et de l'Agriculture selon les conditions définies par le décret du . L'association Handi'chiens est la seule à bénéficier de ce label pour les chiens d'assistance. Celui-ci permet aux personnes handicapées moteur de bénéficier d'une aide animalière prévue par la loi de .
 En 2010, l'association Handi'chiens reçoit le prix spécial du jury lors du concours Autonomic Innov du salon Autonomic Paris, prix qui récompense les principales innovations au service de l'amélioration de la qualité de vie des personnes en situation de handicap et des personnes âgées dépendantes.
 Par décret du , l'association est reconnue d'utilité publique et en , , le Ministère des Affaires sociales et de la Santé publie un arrêté simplifiant la procédure de labellisation des centres d'éducation et créant un statut pour les chiens guide d'aveugle et les chiens d'assistance, même en cours d'apprentissage, attesté par un certificat national.
 Objectif
 Contrairement aux écoles de chiens guides d'aveugle, les chiens formés par l'association Handi'chiens ne sont pas destinés au guidage des personnes déficientes visuelles.
 Ces chiens vont aider à l'exécution de tâches quotidiennes en intérieur comme à l'extérieur alors que les chiens guides d'aveugle permettent surtout à leur maître de se déplacer.
 L'association forme quatre catégories de chiens :
 le chien d'assistance : il est confié à une personne souffrant d'un handicap moteur. Il va aider son bénéficiaire à accomplir les gestes du quotidien, en lui donnant ainsi plus de liberté et d’autonomie. Il va aussi faciliter la communication avec les personnes valides en « dédramatisant» le fauteuil.
 le chien d'éveil : pour des enfants souffrant de troubles autistiques, de trisomie ou polyhandicapés. Il va permettre de stimuler, éveiller, d’apaiser les angoisses.
 le chien d'accompagnement social : il est confié à des référents dans des établissements accueillant des enfants et des adultes handicapés, des personnes âgées dépendantes. Il procure un effet calmant et sécurisant, incite à la motricité et permet de maintenir du lien social en stimulant la curiosité du patient.
 le chien d’assistance détecteur de crises d’épilepsie : il sent l’imminence d’une crise et prévient son maître. En cas de crise, il peut se coucher sur son maître pour le protéger et l'apaiser. Il peut aussi réaliser un certain nombre de tâches spontanées comme déclencher une alarme, apporter le téléphone, etc.
 Organisation
 Bénévoles
 Majoritairement basé sur le bénévolat, cette ressource humaine est la plus importante de l'association. Elle regroupe plus de dans toute la France.
 Familles d'Accueil
 Elles sont bénévoles et accueillent un chien durant environ seize mois pour le socialiser et le pré-éduquer. Elles sont encadrées, accompagnées et formées par des Délégués. Chaque délégué gère ainsi un groupe de "FA" (généralement entre trois et cinq familles) au sein d'une "Délégation régionales".
 Familles Relais
 Elles sont bénévoles et accueillent un chien lors d'une courte période (un weekend, quelques jours, etc.). Elles sont formées et encadrées par un Délégué ou un Éducateur afin de savoir gérer, dans le quotidien, un futur chien d'assistance ou un chien déjà remis. Elles pourront ainsi aider une Famille d'Accueil, un Bénéficiaire ou même un centre d'éducation en hébergeant temporairement un chien. Contrairement aux Familles d'Accueil, les Familles Relais ne doivent pas faire travailler le chien pour lui apprendre de nouvelles commandes ou pour les améliorer.
 Délégués
 Bénévoles également, ils sont spécialement formés à l'éducation des chiens d'assistance Handi'chiens. Ils ont pour rôle de sélectionner, d'encadrer et de former les Familles d'Accueil. Ils connaissent particulièrement bien les finalités attendues et les méthodes d'éducation à utiliser. Ils sont en contact régulier avec les Éducateurs dont ils dépendent.
 Éducateurs
 Ils sont salariés de l'association et travaillent dans les centres d'éducation. Ils encadrent les Délégués régionaux et donc l'éducation des chiens. Ils sont parfois également Délégués eux-mêmes (bénévolement). Ils sont chargés de terminer l'éducation des chiens, de choisir leur catégorie et de les transmettre aux bénéficiaires.
 Parcours du chien
 Sélection des chiots
 Les chiens sont sélectionnés par les éducateurs selon :
 la qualité de leur pedigree, pour éviter au maximum des risques héréditaires telles que la dysplasie coxo-fémorale ou les tares oculaires,
 leur comportement afin qu'ils ne soient pas craintifs, trop indépendants, etc.
 Les races privilégiées sont le labrador retriever et golden retriever
 Formation du chien
 L'éducation d'un chien d'assistance s'effectue sur deux ans
 Accueil en famille
 Dès l'âge de huit semaines, les chiots en provenance direct des élevages, sont placés en famille d'accueil. Ces familles, encadrées par un Délégué spécialement formé, auront pour rôle de la socialisation et la pré-éducation du chiot. La socialisation consiste à rendre le chien à l'aise dans toutes les situations de la vie courante. Il devra notamment pouvoir prendre les transports en commun, aller au restaurant, dans les magasins, au cinéma, etc. La pré-éducation consiste en l'apprentissage d'une vingtaine de commandes ou de techniques "de base" : assis, couché, aboiement sur commande, ouverture de porte, rapport d'objets, marche en laisse, etc. Cette phase en famille d'accueil pour le chien dure jusqu'à ses .
 Formation en centre d'éducation
 De 18 à , les chiens intègrent un centre d'éducation. Les éducateurs se chargent de leur apprendre des commandes supplémentaires spécifiques à leur mission. Ils analysent également chaque chien pour déterminer à quel type de personne il pourra le mieux correspondre. Une fois sa formation terminée, un chien d'assistance Handi'chiens est capable de répondre à plus de 50 commandes différentes pour réaliser différentes tâches : ouvrir ou fermer une porte, ramasser et rapporter des objets sans les abîmer, allumer la lumière, décrocher le téléphone, alerter en aboyant, etc.
 Le stage de passation
 Quand les éducateurs jugent que le chien est prêt à être remis (généralement à ses ), ce dernier est présenté à un stage d'adaptation et de transmission. Les chiens y sont attribués à leur bénéficiaire selon la complicité détectée durant les premiers jours. Le bénéficiaire y apprendra les différents ordres qu'il peut donner au chien mais aussi la manière de bien s'en occuper.
 La vie auprès du bénéficiaire
 Le chien remis à un bénéficiaire reste la propriété de l'association. Un suivi est ainsi assuré et il est possible de vérifier que les acquis sont bien utilisés et que le chien répond bien aux besoins tant sur le plan du comportement que sur le plan affectif. Les conditions de vie des chiens sont également évaluées et surveillées.
 La retraite
 Les chiens sont en exercice durant environ huit ans. Dès que le chien rencontrent des difficultés à remplir ses fonctions et afin de respecter son âge, il est mis en retraite. Il termine généralement ses jours en compagnie de son bénéficiaire. Cela n'est cependant pas toujours possible (pour certaines personnes très dépendantes par exemple, ou lorsque le chien a de gros problèmes de santé), et le chien est alors adopté par une famille.
 Les réformes
 Certains chiens (25 à 30% des sujets sélectionnés) ne vont pas au bout du programme et ne deviennent ainsi jamais des chiens d'assistance. Les raisons peuvent être nombreuses : problèmes de santé comme des allergies, des dysplasies, des boiteries, etc. et plus rarement des problèmes comportementaux comme des peurs excessives, une énergie trop débordante et difficile à canaliser, etc. Les chiens réformés sont proposés à l'adoption et sortent ainsi du programme en rejoignant un foyer où ils deviendront un chien de famille.
 Aspect financiers
 La formation d'un chien d'assistance Handi'Chiens revient à environ . Le chien est cependant remis gratuitement à son bénéficiaire.
 Ce montant regroupe l'achat du chiot, son entretien (nourriture, vermifuge, antiparasitaire, soins vétérinaires, etc.) durant sa formation, les frais de fonctionnement des centres d'éducation et du siège, ainsi que les rémunérations des salariés de l'association (éducateurs, responsables, etc.).
 Le financement de l'association est assuré par la générosité et la solidarité du public (au travers de dons ou de legs), des Fondations, des Entreprises, des Clubs Service et des collectivités locales et territoriales.
 Partenaires et soutiens
 Dans l'ensemble de la France, l'association compte de nombreux soutiens qui, chaque année, renouvellent leurs efforts pour faire connaître son activité, l'aider à trouver des familles d'accueil pour ses jeunes chiens ainsi que des fonds.
 APF, MDPH et Fondation d'amis
 L'association des paralysés de France () soutient activement l'action d'Handi'chiens par le biais de conférences conjointes, collectes de fonds et parrainages de jeunes chiens. Dans sa foulée les Maisons départementale des personnes handicapées (abrégé en MDPH), ont ouvert à leur tour leur porte à l'association qui a pu ainsi présenter au grand public son activité.
 Monde de l'enseignement
 Au fil du temps le monde de l'enseignement est devenu un des grands partenaires de l'association et ce à tous ses échelons. De l'enseignement supérieur jusqu'aux écoles primaires, une chaîne continue de solidarité s'est tissée, rivalisant d'initiatives et d'imagination pour lui apporter aide et soutien.
 L'enseignement supérieur
 Ainsi les écoles vétérinaires d'Alfort, de Toulouse, de Lyon, de Nantes offrent à l'association leurs compétences ainsi que des familles d'accueil.
 L'ESSEC a établi un partenariat avec elle, à l'instar d'une grande entreprise. Ses élèves mettent à son service leur énergie et savoir-faire afin de l'aider à collecter des dons et trouver des familles d'accueil.
 Diverses universités comme l'université de Cergy-Pontoise, l'université de la Sorbonne ouvrent leur porte et se font relais de leurs besoins.
 Quant aux IUT de Nancy et Caen, ils ont établi eux aussi un partenariat avec l'association.
 Enseignement primaire et secondaire
 Au sein des lycées comme des collèges et des écoles primaires, des initiatives de soutien se mettent place encadrées par les enseignants et en collaboration avec différentes associations de parents d'élèves .
 La Poste
 Dans la Sarthe , La Poste a proposé à la vente des « Prêt-à-poster » en faveur de Handi'chiens. Devant son succès, l'initiative a ensuite été étendue à tous les bureaux de poste de la Mayenne et du Maine-et-Loire
 Lions Clubss et Rotary International
 Partenaire depuis plus d'une décennie du Lions Clubss, ses membres - comme ceux du Rotary club - s'impliquent de diverses manières en faveur de l'association afin de collecter des fonds pour ses activités.
 Le monde artistique
 Le , Laurent Baffie a organisé une vente aux enchères d'objets de stars en faveur des associations Handi'chiens, La chaîne de l'espoir et les services hospitaliers pour enfants malades permettant de récolter .
 Lauréate de prix
 L'association se voit aussi gratifier d'aide ponctuelle et de prix. En 2011 Le Club sociétaire initiatives passions de la Banque populaire du Nord lui décerne leur prix, en 2013 ce sera le tour de la Banque populaire de l'Ouest de lui octroyer le « Prix Régional Initiatives Sociétaires. Toujours en 2013 elle remporte le « prix de la Solidarité Reader's Digest-France Bleu-Fondation du Crédit mutuel.
 Bibliographie
 Marie-Bénédicte Desvallon, Lorène Bourdin, Blanche De Granvilliers Chiens de travail : manuel juridique sur les chiens de sécurité, de sauvetage et d'assistance. Wroclaw : Amazon fulfillment, copyright 2020.
 Notes et références
 Notes
 Références
 Références Harvard
 Voir aussi
 Articles connexes
 Aide simienne
 Zoothérapie
 Liens externes
 Site officiel
 Anecah (association Nationale pour l'Éducation de Chiens d'Assistance pour Handicapés)
 Association ou organisme canin
 Handicap en France
 Association ou organisme d'aide aux personnes handicapées
 Association fondée en 1989
 Association française reconnue d'utilité publique
 Aide technique à la mobilité ou à l'accessibilité
 Chien d'assistance