text:
Felmondás, felmentés és egy vitatott nem vagyoni kárigény | Munkajog Portál
 Felmondás, felmentés és egy vitatott nem vagyoni kárigény
 Posted on 2010-07-08 by Goda Mark
 A Tárgyalóba bekopogtatva a munkáltató a szakszervezeti tisztségviselőnek címzett rendes felmondásáért járja a canossát. Állítólag kötelessége lett volna kideríteni, a sok közül melyik szakszervezeti szerv jogosult az egyetértésről dönteni...
 ... A második esetben ketten töltenek be másfél státuszt, az önkormányzat ebből felet elvon. Csak a részmunkaidős közalkalmazott menthető fel a fenntartói határozat következtében? Végül egy munkájában megrokkant ember nem vagyoni kárigényének alaposságát ítéli meg a bíróság.
 I. Az egyetértésre jogosult szakszervezet és a felmentés
 A felperes munkavállaló a V. Szakszervezet egyik alapszervezetének titkárhelyettese volt. Az alperes munkáltató november 22-én csoportos létszámleépítésről értesítette, ennek kiadása előtt kérte a szakszervezet hozzájárulását. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének vezetője november 24-én kelt levelében hozzájárulását adta a rendes felmondáshoz. A felperes december 6-ától a következő év augusztus 31-éig táppénzen volt. Az alperes december 6-án kelt rendes felmondásával a felperes munkaviszonyát megszüntette. Indokolása szerint az intézkedésre – mint ahogy arról a november 22-én kelt értesítésben tájékoztatta – azért került sor, mert a munkáltató határozatával december 1-től kezdődően csoportos létszámcsökkentést határozott el. Ennek ütemezéséről szóló döntés értelmében a felperes munkaköre megszűnt. A felperes keresetében a rendes felmondása jogellenességének megállapítását és ahhoz fűződő jogkövetkezmények alkalmazását kérte, a felmondáshoz ugyanis hiányzott a szakszervezeti szerv előzetes hozzájárulása.
 Első- és másod fok: jogellenes a felmondás
 A munkaügyi bíróság a szakszervezeti egyetértés megadása körében úgy foglalt állást, hogy a V. Szakszervezet alapszabálya rendelkezett akként, hogy az elnökség gondoskodik a választott tisztségviselők jogvédelméről. A szakszervezet területi bizottsága szervezeti- és működési szabályzata (szmsz) sem a taggyűlést, sem a szakszervezeti bizottságot nem hatalmazta fel az egyetértési jog gyakorlására. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének szmsz-e sem tartalmazott erre vonatkozó felhatalmazást, sem a titkári testület, sem a területi bizottság, de a területi képviselet vezetőjének jogai és kötelezettségei közt sem szerepel felhatalmazás az előzetes egyetértési jog megadására. A munkaügyi bíróság szerint a Területi Képviselet vezetője egyébként sem dönthetett egy személyben, ha a jogszabály szakszervezeti szerv, tehát testület döntését igényelte. Miután nem az arra hatáskörrel rendelkező szakszervezeti szerv adott előzetes hozzájárulást a felperes munkaviszonyának rendes felmondással történő megszüntetéséhez, ezért a felmondás jogellenes. A bíróság az Mt. 100. § alkalmazásával 12 havi átlagkeresetnek megfelelő összeg és elmaradt munkabér fizetésére kötelezte az alperest. A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. A szakszervezeti egyetértés elmaradása körében a kifejtette, hogy a munkáltatót terhelte megfelelő gondos eljárással annak megállapítása, hogy a szakszervezeti tisztségviselő esetében mely szerv minősült közvetlen felsőbb szakszervezeti szervnek, ennek megfelelően a munkáltatónak kellett viselnie annak kockázatát, ha nem az arra jogosult szervtől kérte az egyetértést.
 Felülvizsgálat: fókuszban az előzetes egyetértés
 Az alperes érvelése szerint az érintett szakszervezetet és a felperest terhelte mindazon tájékoztatás megadása, szakszervezeti dokumentumok munkáltató részére történő rendelkezésre bocsátása, amelyek áttanulmányozása alapján a közvetlen felsőbb szakszervezeti szerv előzetes egyetértését tudta volna megkérni. Az illetékes szakszervezet és a felperes Mt. 3. § (1)-(3) bekezdésbe ütköző magatartása okozta a munkáltatói felmondás jogellenességét. Ezért nem volt jogellenes a rendes felmondás, azt a bíróságoknak érdemben kellett volna vizsgálniuk. A felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet indokolásának kiegészítését kérte arra vonatkozóan, hogy az előzetes hozzájárulás megkérése körében nem volt szerepe. Az alperes ugyanis maga is elismerte, nem a megfelelő szakszervezeti szervet kereste meg az ügybeli előzetes egyetértési jog gyakorlása során, ebből következően a felmondása jogellenes volt.
 Legfelsőbb: nem a munkáltató kötelessége a jogosult szakszervezet felkutatása
 Az alperesi felülvizsgálati kérelem alapos volt, a felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelme viszont nem. Az eljárt bíróságok az alperes belső szabályzataiban foglaltak alapján helytállóan állapították meg, hogy az alperes rendes felmondását megelőzően az Mt. 28.§-ában foglaltaknak megfelelően a V. Szakszervezet előzetes egyetértését megkérte. A felperessel történt egyeztetést követően a szakszervezet Területi Képviseletének vezetője a rendes felmondáshoz egyetértését megadta. Az elsőfokú bíróság a V. Szakszervezet több szervét megkereste annak közlése iránt, hogy a felperes esetében melyik felettes szerv volt az előzetes egyetértés megadására jogosult, de a szakszervezeti szervek ellentmondásosan nyilatkoztak. Helytállóan állapította meg a munkaügyi bíróság, hogy a V. Szakszervezet Területi Bizottságának szmsz-e sem az alapszervezeti taggyűlést, sem a szakszervezeti bizottságot nem hatalmazta fel az egyetértési jog gyakorlására. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének szmsz-e sem tartalmazott erre vonatkozó rendelkezést, a titkári testület, a területi bizottság, és a területi képviselet vezetőjének jogai és kötelezettségei közt nem szerepelt felhatalmazás az előzetes egyetértési jog megadására. A szakszervezeti szervnél kialakított feladatmegosztás nem bírálható felül, mert a szakszervezet önállóan szervezi feladatainak ellátását. Az adott esetben megállapítható: a szakszervezet belső szabályzataiban nincs egyértelmű rendelkezés arról, hogy melyik szerv jogosult az előzetes egyetértési jog megadására. Helytállóan hivatkozott az alperes felülvizsgálati kérelmében arra, hogy az Mt. 3. §-ában foglaltak szerint a szakszervezetet együttműködési kötelezettség terhelte, amely alapján az érintett V. Szakszervezet volt köteles arról gondoskodni, hogy a munkáltató megkeresésére, az arra jogosult szerv nyilatkozzon az előzetes hozzájárulásról. Nem helytálló a jogerős ítélet azon érvelése, hogy a munkáltató feladata annak megállapítása, hogy a védelem alatt álló szakszervezeti tisztségviselő esetében mely szerv minősült közvetlen felsőbb szakszervezeti szervnek. A szakszervezettől elvárható, hogy a munkáltató megkeresésére az arra jogosult nyilatkozzon, mégpedig olyan módon, hogy utóbb a szakszervezet eljárása a felmondás jogellenességét ne eredményezhesse. Nem helytálló azon érvelés, mely szerint a rendes felmondás jogellenességét eredményezte, hogy az alperes az előzetes hozzájárulás megadása iránt nem az arra hatáskörrel rendelkező szakszervezeti szerv egyetértését szerezte be, hiszen alperes V. Szakszervezetet a nyilatkozat kiadása érdekében az Mt. 28.§ (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően megkereste és a munkáltató terhére nem eshet, hogy a hozzájárulás megadása nem az arra jogosulttól származott. A Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte.
 II. Félállás elvonása és a részmunkaidőt elutasító közalkalmazott felmentése
 A felperes a tanuszoda vezető, testnevelő tanárként állt az alperes munkáltatónál közalkalmazotti jogviszonyban. Május 25-én az önkormányzat tanuszodáinak vezetői a következő tanévre vonatkozó úszás oktatás óráinak tárgyában megbeszélést tartottak. Az ott elfogadott uszoda beosztás tartalma szerint az önkormányzat képviselő-testülete határozatával a jövő évi tanévre vonatkozó úszás oktatás órakeretét elfogadta, majd határozatával jóváhagyta az úszásoktatást végző pedagógusok számát is, melyet az alperesnél egy főben állapított meg. Az alperes igazgatója június 26-án levélben tájékoztatta a felperest, hogy a fenntartó határozata értelmében, az intézményben fél álláshely elvonásra került, mely a tevékenység átszervezését igényli, és ez a felperes munkakörét érinti. Közölte a felperessel, hogy foglalkoztatása részmunkaidőben lenne lehetséges, illetve a teljes munkaidőben való foglalkoztatásához – a képzettségének megfelelően – felajánlotta részére összevont napközis csoport vezetését, valamint tömegsport-foglalkozás tartását. A felperes a kinevezés módosításához nem járult hozzá. Az alperes felmentéssel a felperes közalkalmazotti jogviszonyát mindezekre hivatkozással megszüntette, aki keresetében a felmentés jogellenességének megállapítását és jogkövetkezményei alkalmazását kérte.
 Első fok: jogellenes a felmentés
 A munkaügyi bíróság megállapította, hogy az alperes jogellenesen szüntette meg a közalkalmazotti jogviszonyt, így az az ítélet jogerőre emelkedésének napján szűnik meg. Kötelezte az alperest, hogy a felperes részére 10 havi átlagkeresetet és elmaradt illetményt fizessen meg. Az ítélet szerint a képviselő-testület határozata az úszás oktatás óraszámát csökkentette, és e képviselő-testületi döntés fél státusz megszüntetését tette szükségessé, azaz a képviselő-testületi döntés értelmében a fél státuszon foglalkoztatott, nem pedig a teljes munkaidős felperes további foglalkoztatását kellett megszüntetni. Az alperes intézkedésével túlterjeszkedett a közalkalmazotti jogviszony megszűnését megalapozó képviselő-testületi döntésen, nem annak határozatát hajtotta végre, attól eltért. Mivel az alperes a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja alapján kizárólag azon közalkalmazott jogviszonyát szüntethette volna meg jogszerűen, akinek foglalkoztatására a képviselő-testület döntése értelmében nincs lehetőség, a felperes felmentése jogellenes.
 Másodfok: fordul a kocka – jogszerű a megszüntetés
 A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet megváltoztatta, és felperes keresetét elutasította. A felmentés oka világos volt, abból valódi indoka a felperes részére nyilvánvalóan kitűnt. Tény, hogy a testületi határozat az alperesi uszodánál az oktatást végzők számát egy főben hagyta jóvá. Ezt a felmentés nem jelölte meg, de ez még nem eredményez jogellenességet, mert az önkormányzati határozatok döntésének lényegét illetően a felperes megállapíthatóan részletes tájékoztatást kapott. Az úszás oktatásához az előző tanév végéig az e célból biztosított státusz 1,5 volt. Az alperes ez alapján a felperest teljes, és V. J.-t részmunkaidőben foglalkoztatta. Szeptember 1-jétől az osztályok száma csökkent, 20 óra helyett 12 órát tartott az alperes a külső iskolák részére, a képviselő-testület a munkáltatót érintő olyan döntést hozott, amellyel az alperes intézményben fél álláshelyet elvont. Ezért a felmentésre a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pont alatt felsorolt okból került sor. A státusz elvonása szükségszerűen kinevezés módosítást – annak hiányában – átszervezést igényelt, melyet a munkáltató mérlegelési jogkörben dönthetett el. A teljes státuszon foglalkozott közalkalmazott munkaköre is megszüntethető volt, nemcsak a részmunkaidősé. A munkáltató – amennyiben a felajánlott kinevezés módosítás nem vezet eredményre – mindenképpen egyik közalkalmazott jogviszonyának megszüntetésére kényszerült.
 Felülvizsgálat: a részmunkaidőst kellett volna felmenteni
 A felperes felülvizsgálati kérelmében előadta, hogy a külsős órák száma valóban csökkent, de éppen emiatt biztosított a fenntartó 1,5 helyett egy státuszt. Szerinte a képviselő-testület döntésének megfelelően az oktatást egy fő láthatta el, ezért jogszerűen a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja alapján csak a részmunkaidőben foglalkoztatott jogviszonya lett volna megszüntethető.
 Legfelsőbb: a felmentés az önkormányzati döntésnek megfelelt
 A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelmet nem találta alaposnak. A Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja szerint a munkáltató a közalkalmazotti jogviszonyt felmentéssel akkor szüntetheti meg, ha – többek között – az önkormányzati képviselő-testületnek a munkáltatót érintő döntése, különösen a feladatok változásából adódó átszervezés vagy a költségvetési támogatás csökkentése következtében a közalkalmazott további foglalkoztatására nincs lehetőség. A felmentés indokolása egyértelműen tartalmazta a képviselő-testület döntését, mely az alperesi iskolában az úszás oktatás óraszámának csökkentését határozta el. Nem volt vitatott, hogy az iskolavezetők megállapodása és javaslatuk alapján az önkormányzat képviselő-testülete határozott arról, hogy az alperesnél az úszásoktatás ellátásához az új tanévtől egy főt kell biztosítani, tehát az önkormányzat képviselő-testülete olyan a munkáltatót érintő – a feladatok csökkenéséből adódó – döntést hozott, hogy az alperesi iskolából fél álláshelyet elvont. Miután a perbeli időszakig az alperes iskolában az úszásoktatás folytatására 1,5 státusz volt biztosított, és ezt a képviselőtestület hivatkozott döntése egy főben határozta meg, az alperes a 1,5 státuszon foglalkoztatottak közül – kinevezés módosítás hiányában – mindenképpen az egyik közalkalmazott jogviszonyának megszüntetésére kényszerült. Alaptalan volt a felülvizsgálati kérelem azon érvelése, mely szerint kizárólag a részmunkaidőben foglalkoztatott közalkalmazott jogviszonya lett volna megszüntethető. A kifejtettekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
 III. Foglalkozási megbetegedés – az állapotrosszabbodás és a nem vagyoni kárigény
 A munkaügyi bíróság ítéletében kötelezte az alperest a felperes javára 700.000,- forint nem vagyoni kártérítés megfizetésére. Az ezt meghaladó – további 3.000.000,- forint nem vagyoni kár iránti – keresetet elutasította. A bíróság megállapította, hogy az 1942-ben született felperes 1960-tól dolgozott az M. Ércbányászati Vállalatnál, 1984-ig földalatti beosztásokban, ezt követően rehabilitációs eljárás keretében külszíni munkakörben 1990-ig, amikor rokkantsági nyugdíjba helyezték. A felperesnél 1984-ben szilikózis foglalkozási megbetegedéssel összefüggésben 26%-os munkaképesség-csökkenés alakult ki, mely 1999. évre súlyosbodott, és 50%-os munkaképesség-csökkenést eredményezett. Az erre alapított 2005. évben érvényesített nem vagyoni kártérítési igényét az alperes munkáltató elévülésre hivatkozással elutasította. 2006. november 1-jétől a felperes szilikózisból származó munkaképesség-csökkenése már 100%-os, a zaj okozta halláskárosodás foglalkozási megbetegedése 26%, vibrációs ártalom foglalkozási megbetegedése 16%, összbaleseti szempontból pedig 100%-os munkaképesség-csökkenése állapítható meg, melynek következtében a felperes II. csoportú rokkanttá vált. A levont jogkövetkeztetés szerint nem vagyoni kártérítés a szilikózis foglalkozási eredetű megbetegedés 50%-os munkaképesség-csökkenést okozó mértéke súlyosbodásáért illetheti meg a felperest, miután az 50%-os munkaképesség-csökkenést fenntartó szilikózisra alapítva elévülési időn belül nem terjesztett elő igényt. A bíróság szerint a felperes egészségi állapotában a szilikózis foglalkozási megbetegedésével összefüggésben 1999-től 2006. november 1-jéig olyan mértékű állapotromlás következett be, amely miatt új igényként nem vagyoni kárpótlásra lett jogosult. Az igazságügyi orvosszakértői vélemény alapján a szilikózis eredetű munkaképesség-csökkenés 100%-ra változott. Ez a korábban is fennálló életvitelbeli korlátozottságok súlyosbodását, kiegészülését, és újabb korlátozottságot eredményezett annyira, hogy a felperesnél már nyugalmi helyzetben is fennállnak a fulladási tünetek. A tüdő eredetű szívbántalom okán a keringés egyensúlyában is rosszabbodás következett be, amely lábainak dagadásában, a fulladásérzet fokozódásában, a korábbinál intenzívebb fáradékonyságban, a felső légúti fer-tőzésekre való fogékonyság erősödésében jelenik meg. E tünetek a felperes mindennapi élettevékenységét elnehezítik. Mozgásában, házkörüli, háztartási teendők ellátásában, szabadidő eltöltésében oly mértékben korlátozzák, amely az alperes által peren kívül már elismert és teljesített 1.300.000,- forint nem vagyoni kártérítésen felül – figyelemmel a felperes szilikózis mellett fennálló egyéb egészségkárosodásaira is – az igény esedékessé válásakor fennállt ár- és értékviszonyok alapján további 700.000 forint nem vagyoni kártérítést alapoz meg az igény keletkezésétől számított késedelmi kamattal növelt összegben [Mt. 177. § (2) bekezdés, Mt. 159. §, Ptk. 301. § (1) bekezdés].
 Másodfok: emeli a nem vagyoni kártérítés mértékét
 A másodfokú bíróság az alperest terhelő tőkemarasztalás összegét 1.200.000,- forintra és kamataira, felemelte. Helytállónak ítélte, hogy a felperes egészségi állapotában a szilikózis foglalkozási megbetegedésével összefüggésben 1999-től 2006. november 1.-jéig következett-e be olyan mértékű állapotromlás, amely miatt új igényként nem vagyoni kárpótlásra jogosult. A korábbi 50%-os mértékű munkaképesség-csökkenés 100%-osra változása a felperes egészségi állapotában jelentős rosszabbodást jelent, amelynek következtében önálló kár- kötelemként nem vagyoni kárpótlásra vált jogosulttá
 Ennek összege megállapításánál az elsőfokú bíróság helyesen értékelte a rendelkezésre álló tényeket, adatokat. A felperes okiratokkal igazolta, hogy 2008. április 2-ától oxigénterápiát írtak elő számára, amely oxigénpalack használatával jár együtt.
 Felülvizsgálat: állapotrosszabbodása miatt emeljék a kártérítést
 A felperes felülvizsgálati kérelme az elsőfokú ítéletben foglalt marasztalási összeg 3.700.000,- forintra történő felemelésére irányult. A bíróságok okszerűtlen mérlegeléssel állapították meg a nem vagyoni kártérítés összegét. Nem értékelték ugyanis, hogy az állapotrosszabbodás következtében a felperes az életére minden tekintetben kiható károsodást szenvedett: mozgásában, önmaga ellátásában, embertársaival való kapcsolatában az élettere beszűkült, állandó orvosi felügyeletre, kezelésre szorul, mindez pszichikailag is megviseli.
 Legfelsőbb: csak az állapotrosszabbodással kapcsolatos nem vagyoni hátrányok kompenzálhatók
 A felülvizsgálati kérelem alaptalannak minősült. A felperes 100 %-os munkaképesség-csökkenését eredményező szilikózis megbetegedése egy hosszabb folyamat eredményeként keletkezett. A felperes az alperesnél azonban nem vagyoni kártérítést nem igényelt sem akkor, amikor a szilikózis 26%os, sem pedig akkor, amikor már 50%-os munkaképesség-csökkenést eredményezett, holott életminősége a szilikózis megbetegedés következtében ekkor már jelentősen romlott. A légzési panaszok, a fulladásos tünetek, a köhögési rohamok, a fizikai terhelhetőség nagymérvű lecsökkenése már 1984-ben, illetve 1999. évben nem vagyoni kárigényt alapozott volna meg, így kizárólag az állapotrosszabbodásra visszavezethető nem vagyoni hátrányok kompenzálhatók a jelen perben érvényesített nem vagyoni kártérítéssel, melynek megállapított mértéke ezzel arányos. A fentiekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
 Bíró, Legfelsőbb Bíróság


type: wikipedia

text:
Safonovo (en ) est une ville de l'oblast de Smolensk, en Russie, et le centre administratif du raïon Safonovski. Sa population s'élevait à en 2014.
 Géographie
 Safonovo est arrosée par la rivière Vopets et se trouve à au nord-est de Smolensk et à à l'ouest-sud-ouest de Moscou.
 Histoire
 Le village de Safonovo a été mentionné pour la première fois en 1859. En 1918, le village devint le centre de Safonovo Volost; depuis 1929, il est le centre du raïon Safonovski. Dans les années 1930, d'importants gisements de lignite furent découverts à proximité. En 1938, le village reçut le statut de commune urbaine et en 1952 celui de ville.
 Dans l'actuel raïon de Safonovo se trouvaient de grands domaines appartenant à plusieurs familles aristocratiques russes, dont les princes Golitsyne, les princes Ouroussov, Ozerov, Barychnikov, Engelgarts. Dans le domaine Alexandovskoïe naquit le futur commandant de l'Armée rouge, Mikhaïl Toukhatchevski.
 Population
 Au cours des années 1990, la situation démographique de Safonovo s'est gravement détériorée. En 2001, le solde naturel accusait un inquiétant déficit de 12,7 pour mille, avec un taux de natalité particulièrement faible (6,5 pour mille), et un taux de mortalité très élevé (19,2 pour mille). La population a diminué de 22 pour cent depuis 1989.
 Recensements (*) ou estimations de la population
 Économie
 L'industrie de Safonovo se distingue par deux usines notables :
 SEZ ou Safonovski elektromachinostroïtelni zavod (en ) : moteurs électriques synchrones et asynchrones (30 à ), générateurs synchrones, ventilateurs industriels, chauffe-eau industriels, etc.
 Avangard (en ) : produits en plastiques renforcés de fibre de verre et de fibre de carbone.
 Notes et références
 Liens externes
 Informations sur Safonovo
 Cartes topographiques


text:
Ray Costict (March 19, 1955 – January 3, 2012) was a linebacker for the New England Patriots from 1977 to 1979. Costict played collegiately at Mississippi State before being drafted the 11th round by the Patriots.
 He is Mississippi State's career leader in tackles with 467.
 References
 1955 births
 2012 deaths
 People from Moss Point, Mississippi
 American football linebackers
 Mississippi State Bulldogs football players
 New England Patriots players
 New Jersey Generals players
 Players of American football from Mississippi


type: other

text:
Kvk.IV.37.376/2019/5. számú határozat | K Ú R I A
 Kvk.IV.37.376/2019/5. számú határozat
 Az ügy száma: Kvk.IV.37.376/2019/5.
 (1077 Budapest, Rózsa utca 22.)
 A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Nemzeti Választási Bizottság 29/2019. számú határozata
 A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 29/2019. számú határozatát helybenhagyja.
 [1] A kérelmező 2019. március 13-án jelölő szervezetként való nyilvántartásba vételét kérte az Európai Parlament tagjainak 2019. évi választásán a választási irodák hatáskörébe tartozó feladatok végrehajtásának részletes szabályairól, a választási eredmény országosan összesített adatai körének megállapításáról, valamint a választási eljárásban használandó nyomtatványokról, valamint egyes választási tárgyú rendeletek módosításáról szóló 3/2019. (II. 27.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) 9. melléklete szerinti P2-es megjelölésű formanyomtatványon. A bejelentkezéshez csatolta a párt színes emblémáját, a Fővárosi Törvényszék 13.Pk.60.153/2017/63. számú 2019. február 8-án kelt végzését, valamint a Fővárosi Ítélőtábla 1.Pk.50.003/2017/2. számú végzését.
 [2] Ezt követően még ugyanazon a napon egy új P2-es formanyomtatványon módosította a korábban benyújtott P2-es nyomtatványon megadott székhelyadatát, az 1077 Budapest, Rózsa utca 22. címről az 1053 Budapest, Múzeum körút 13. I/12. címre.
 [3] A Nemzeti Választási Iroda (a továbbiakban: NVI) a 2019. március 13-ai bejelentkezést követően ellenőrizte a kérelmező adatainak hitelességét a civil szervezetek közhiteles bírósági nyilvántartásában. Az NVI által végzett ellenőrzés eredményeképp az NVB megállapította, hogy e nyilvántartás adatai szerint a kérelmező székhelye – eltérően a székhelyadat módosítását kérő, másodjára benyújtott P2-es nyomtatványon feltüntetett címadattól – az 1077 Budapest, Rózsa utca 22. szám alatt található.
 [4] A Nemzeti Választási Bizottság 29/2019. számú, 2019. március 14-én kelt határozatával a kérelmező nyilvántartásba vétel iránti kérelmét visszautasította.
 [5] Az NVB megállapította továbbá, hogy a közhiteles nyilvántartásban a kérelmező képviselőjeként öt személy szerepel; köztük Fekete-Győr András és Soproni Tamás általános és önálló képviseleti joggal, azonban mindkettőjük esetében a nyilvántartás rögzíti, hogy a képviselői megbízásuk 2018. július 31-én megszűnt. Rajtuk kívül a párt törvényes képviseletére három személy, Matisz Károly, Hajnal Miklós és Borbély Ede jogosult. Ez utóbbi személyek önállóan jogosultak eljárni, képviseleti joguk terjedelme különös. Esetükben a megbízás megszűnésének időpontját nem tartalmazza a civil szervezetek névjegyzéke. A kérelmezőt Fekete-Győr András jelentette be, a P2 nyomtatványt ő látta el kézjegyével, mint a párt képviseletére a bírósági nyilvántartás szerint jogosult, annak ellenére, hogy a civil szervezetek névjegyzéke szerint képviselői megbízása 2018. július 31. napján megszűnt.
 [6] Az NVB rögzítette, hogy a kérelmező által csatolt, a Fővárosi Törvényszék 13.Pk.60.153/2017/63. számú végzése rendelkezik a kérelmező székhelyének az 1053 Budapest, Múzeum körút 13. I/2. számra változásáról, a párt képviseletének megváltozásáról és Fekete-Győr András képviselői megbízása 2020. június 10-ig történő meghosszabbításáról. Ugyanakkor a végzés nem tartalmazza a Törvényszék jogerősítő záradékát, emiatt nem alkalmas az abban szereplő adattartalom nyilvántartásba vételére.
 [7] A fentiek alapján az NVB megállapította, hogy a kérelmező bejelentett székhelycíme eltér a közhiteles nyilvántartásban szereplő adattartalomtól, továbbá a nyilvántartás adatai szerint az eljárt, képviseleti joggal bíró személy megbízásának időtartama 2018. július 31-én megszűnt. A bejelentés során megadott adatok nem felelnek meg a civil szervezetek névjegyzékében szereplő adatoknak, így a bejelentés nem felel meg a törvényes feltételeknek.
 [8] Az NVB megjegyezte ugyanakkor, hogy jelen visszautasítás jogerőre emelkedése nem jelenti akadályát annak, hogy amennyiben a székhelycím és a törvényes képviselő(k) megbízásának időtartama a közhiteles nyilvántartásában rendezésre kerülnek, a kérelmezőt ismételt bejelentés után, az egyéb törvényes feltételek fennállása esetén, az NVB nyilvántartásba vegye.
 [9] Az NVB a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 133. § (2) bekezdésére hivatkozva a rendelkező részben foglaltaknak megfelelően határozott.
 [10] Az NVB határozatával szemben a kérelmező terjesztett elő bírósági felülvizsgálati kérelmet, amelyben kérte, hogy a Kúria az NVB 29/2019. számú határozatát változtassa meg úgy, hogy a kérelmezőt mint jelölő szervezetet az Európai Parlament magyar tagjainak 2019. évi választásán vegye nyilvántartásba.
 [11] A kérelmező képviseleti jogosultságával összefüggésben a felülvizsgálati kérelem hivatkozott arra, hogy a civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény (a továbbiakban: Cnytv.) 86. § (1) bekezdése szerinti közhitelességből, valamint a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 3:13. § (2) bekezdése szerint a közhitelesség tartalmából fakadóan – a jogi személy képviseletében harmadik személyekkel szemben mindaddig eljárhat, amíg a képviseleti jogát a nyilvántartásból jogerősen nem törölték. Ezt támasztja alá a kérelmező szerint a Kúria több eseti döntése és a Fővárosi Ítélőtábla 1.Pk.50.003/2017/2. számú végzése is.
 [12] A kérelmező szerint, amennyiben a megbízatás megszűnéséhez a képviseleti jog automatikus megszűnését kívánta volna jogkövetkezményként fűzni a jogalkotó, akkor a Cnytv.-ben ekként rendelkezett volna. Ezzel szemben a Cnytv. 90. §-a kifejezetten azt rögzíti, hogy a civil szervezetek nyilvántartásában adatváltozás átvezetésének csak a Cnytv.-ben vagy külön jogszabályban meghatározott eljárást, a képviseleti jog vonatkozásában változásbejegyzési vagy törvényességi felügyeleti eljárást követően van helye. Mivel Fekete-Győr András képviseleti jogát a civil szervezetek nyilvántartásából nem törölték, a kérelmező képviseletére a következetes bírói gyakorlat szerint „mindenkivel szemben és minden eljárásban”, így a Ve. 119. § (2) bekezdésének alkalmazása során is jogosult volt, ezért a kérelmező képviseletében eljárva aláírhatta a jelölő szervezetként való nyilvántartásba vételre irányuló kérelemre rendszeresített P2 nyomtatványt is.
 [13] A kérelmező szerint az NVB határozatban megjelenő jogértelmezés azzal járna, hogy egy párt a legfontosabb jogosultságát, a jelöltállítás jogát nem gyakorolhatná, hiszen a nyilvántartásba bejegyzett törvényes képviselő már nem, az újonnan megválasztott törvényes képviselő pedig (jogerős nyilvántartásba vétel hiányában) még nem járhatna el a jelölő szervezetként való nyilvántartásba vételének kérelmezése során. A bírósági esetjog ezt a helyzetet kerüli el azáltal, hogy a törvényes képviselő nyilvántartásból való jogerős törléséig a képviseleti jogát mindenkivel szemben és minden eljárásban elismeri. Az ettől eltérő jogértelmezés ellentétes az Alaptörvény 28. cikke szerinti követelményekkel, mivel a jelölő szervezet jelöltállításhoz való alapvető jogát alkotmányos indok nélkül, a józan ésszel és a cél szerinti értelmezés követelményével ellentétesen korlátozza.
 [14] A székhellyel összefüggésben a kérelmező szerint az a körülmény, hogy a P2 nyomtatványon nem a civil szervezetek bírósági nyilvántartásában szereplő székhelyét tüntette fel, nem alapozza meg a nyilvántartásba vétel iránti kérelem visszautasítását. A Ve. több esetben kifejezetten előírja, hogy egy kérelem vagy jognyilatkozat érvényességének feltétele, hogy az abban feltüntetett adatok közhiteles nyilvántartás adataival egyezzenek meg. A jelölő szervezet nyilvántartásba vételére irányuló kérelemmel kapcsolatban viszont a Ve. ilyen követelményt nem határoz meg, a székhelyadat P2 nyomtatványon való feltüntetése a kérelem benyújtója azonosításának célját szolgálja. Ha a jelölő szervezet az általa megadott adatok alapján egyértelműen azonosítható, a jelölő szervezetként való nyilvántartásba vétel iránti kérelmet nem lehet visszautasítani.
 [16] A kérelmező pártnak, általa sem vitatottan, az Európai Parlament tagjainak 2019. évi választásán jelölő szervezetként való nyilvántartásba vétel iránti kérelméről megállapítható volt, hogy a szervezetnek a bejelentéshez szükséges P2-es nyomtatványon feltüntetett székhelycíme eltér a civil szervezetek közhiteles nyilvántartásának adataitól, továbbá a bejelentésekor eljárt Fekete-Győr Andrásnak a szervezet képviseletére vonatkozó megbízása sem az Európai Parlament tagjainak választása kitűzésének, sem a szervezet bejelentkezésének időpontjában már nem állt fenn.
 [17] A jelölő szervezet bejelentésének jelentőségét az adja, hogy a Ve. szerinti jogokat (listaállítás, listán szereplő jelölt jelölése, a választói névjegyzékről adatszolgáltatási igény, választási bizottsági tag megbízása stb.) a választási eljárásban az IM rendeletben meghatározott határidőkhöz kötötten gyakorolhatja. Közülük egyik első lényeges a listaállítás bejelentése 2019. április 23-án esedékes. Ezen egyes jogosítványok gyakorlása érdekében az adott határidők esedékességéig van lehetőség a jelölő szervezet Ve. 119. § szerinti bejelentésére a jog gyakorlása érdekében, valamint a meghatározott feltételeknek megfelelő nyilvántartásba vétel elérésére. A feltételeknek adott esetben való meg nem felelés e határidők előtt hátrányos következmények nélkül bármikor korrigálható.
 [18] Jelen ügyben a kérelmezői bejelentés két adata: a képviseleti jogosultság gyakorlójának és a székhelynek törvényben meghatározott nyilvántartással való meg nem egyezősége, illetve annak elfogadhatósága a jogvita tárgya. A Cnytv. VII. fejezete tartalmazza a civil és egyéb cégnek nem minősülő szervezetek nyilvántartásának adattartalmát, közte a szervezet képviselőjének a nevét és a szervezet székhelyét.
 [19] A Ptk. 3:13. § (2) bekezdése alapján amennyiben „[a] nyilvántartás közhiteles: vélelmezni kell, hogy a nyilvántartott jogok, tények és adatok (a továbbiakban együtt: nyilvántartott adatok) fennállnak és valósak. Senki sem hivatkozhat arra, hogy nyilvántartott adatról nem tudott. A jogi személy jóhiszemű személyekkel szemben nem hivatkozhat arra, hogy valamely általa bejelentett nyilvántartott adat nem felel meg a valóságnak. Az ellenkező bizonyításáig vélelmezni kell annak jóhiszeműségét, aki a nyilvántartásban bízva, ellenérték fejében szerez jogot.”
 [20] A kérelmező szerint a közhitelesség tartalmából fakadóan a jogi személy képviselője harmadik személyekkel szemben mindaddig eljárhat, amíg a képviseleti jogát a nyilvántartásból jogerősen nem törölték. A fentiek szerint a Ptk. alapján kiegészítőlegesen hozzátéve: feltéve, hogy vélelmezhető a nyilvántartásban való bizalmat illetően a jóhiszeműség. Jelen esetben azonban a nyilvántartás tartalmazza, hogy a képviselőként eljáró személynek a – civil szervezettől kapott felhatalmazáson alapuló – képviselői megbízása több mint fél éve megszűnt. Márpedig ez a jogi tény a szervezeti képviselet gyakorlásának hatályát illetően önmagában „ellenkező bizonyításnak” tekinthető. Magából a Cnytv.-ből nyilvánvaló, hogy a képviseleti jog nem a nyilvántartáson, hanem a (civil szervezettől eredő) felhatalmazáson alapul. Az ellenkező tartalmat hordozó bizonyított tény tehát a Cnytv. 86. §-án alapuló közhitelesség okán a nyilvántartási adat tartalmát illető bizalmat, azaz az ehhez fűződő vélelmet a Ptk. alapján megdönti. Márpedig a kérelmező által hivatkozott felsőbírósági döntések megállapításai nyilvánvalóan csak a vélelem megdöntésig terjedő értelmezési tartományban kerülhetnek alkalmazásra.
 [21] Jelen esetben a vélelem felhasználásának körét ezen kívül még a Ve. is behatárolja. A kérelmező szerint az NVB határozatban megjelenő jogértelmezés azzal járna, hogy egy párt a legfontosabb jogosultságát, a jelöltállítás jogát nem gyakorolhatná, hiszen a nyilvántartásba bejegyzett törvényes képviselő már nem, az újonnan megválasztott törvényes képviselő pedig (jogerős nyilvántartásba vétel hiányában) még nem járhatna el a jelölő szervezetként való nyilvántartásba vételének kérelmezése során. A bírósági esetjog ezt a helyzetet kerüli el azáltal, hogy a törvényes képviselő nyilvántartásból való jogerős törléséig a képviseleti jogát mindenkivel szemben és minden eljárásban elismeri. Ennek a megállapításnak az érvényét nem érintve a Ve. alkalmazási körében azonban a 133. § (1) bekezdés szerinti ellenőrzés tartalmát is figyelembe kell venni. Eszerint „[a] választási iroda a bejelentett szervezet létezését és adatainak hitelességét a civil szervezetek bírósági nyilvántartásában, a bejelentett jelölt adatait a központi névjegyzékben ellenőrzi” – ami értelemszerűen a megfelelés kívánalmát kell, hogy jelentse. A bírósági nyilvántartással való összevetés elvégeztetése ebben az eljárásban tehát szűkíteni rendeli a Ptk. szerint vélelem alkalmazási körét. A „mindenkivel szemben és minden eljárásban” való eljárás joga a külön törvény Ve. 119. § (2) bekezdésének alkalmazása során, a választási eljárást illetően, a közhiteles nyilvántartásnak való megfelelést is megkívánja.
 [22] A jog gyakorlásának szabályszerűségével kapcsolatos vélelem kérdésétől el kell választani a székhely tényének kérdését. A kérelmező szerint a Ve. több esetben kifejezetten előírja, hogy egy kérelem vagy jognyilatkozat érvényességének feltétele, hogy az abban feltüntetett adatok közhiteles nyilvántartás adataival egyezzenek meg; a jelölő szervezet nyilvántartásba vételére irányuló kérelemmel kapcsolatban viszont a Ve. ilyen követelményt nem határoz meg; a székhelyadat P2 nyomtatványon való feltüntetése a kérelem benyújtója azonosításának célját szolgálja. A Kúria szerint ez igaz, figyelemmel azonban arra, hogy a Ve. egyúttal a fent említett 119. § (2) bekezdés útján ezt az értelmezési lehetőséget is szűkíti a megfelelés iránti elvárást kifejező kontroll előírása útján. A Ve. 133. § (1) bekezdése egyértelműen fogalmaz akkor, amikor kimondja, hogy a bejelentett szervezet adatait – a hitelességi vizsgálat során – a civil szervezetek bírósági nyilvántartásával kell összevetni. Ha eltérés van, ez a bejegyzés törvényes akadálya.
 [23] Figyelemmel ezen érvelésre a Kúria az NVB határozatának jogszabály-ellenességét nem állapította meg, ezért a határozatot helybenhagyta. A Kúria az NVB határozatával egyezően jelzi, hogy a közhiteles adatok nyilvántartásban való jogerős átvezetését követően, a törvényes feltételek fennállása esetén a nyilvántartásba vételnek, és ennek nyomán a jelölő szervezet választási eljárásban biztosított jogai gyakorlásának akadályai elhárulnak.


text:
Zeleved (ou Zélévet, Zheleved) est une localité du Cameroun située dans le département du Mayo-Tsanaga et la Région de l'Extrême-Nord, à proximité de la frontière avec le Nigeria. Elle fait partie de l'arrondissement de Mayo-Moskota et du canton de Moskota.
 Population
 En 1966-1967, la localité comptait 566 habitants, des Mafa.
 Lors du recensement de 2005, on y a dénombré .
 Infrastructures
 La localité dispose d'un collège public d'enseignement général bilingue (CES).
 Notes et références
 Annexes
 Bibliographie
 Jean Boutrais (et al.), Le Nord du Cameroun. Des hommes. Une région, ORSTOM, Paris, 1984, 539 p.
 Dictionnaire des villages du Margui-Wandala, ORSTOM, Yaoundé, , 115 p.
 Liens externes
 Mozogo, sur le site Communes et villes unies du Cameroun (CVUC)
 Village dans la région de l'Extrême-Nord


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 28.1.2016
 COM(2016) 30 final
 2016/0013(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 Středisko pro rozvoj podnikání (dále jen „CDE“) je subjekt zřízený přílohou III dohody o partnerství AKT-EU
 1
 .
 Právní rámec CDE tvoří stanovy a jednací řád Střediska pro rozvoj podnikání přijaté rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-EU č. 8/2005
 2
 (dále jen „stanovy CDE“), služební řád Střediska pro rozvoj podnikání přijatý rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-EU č. 9/2005
 3
 a finanční nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání
 4
 přijaté rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-EU č. 5/2004 (dále jen „finanční nařízení pro CDE“).
 Rada ministrů AKT-EU se na 39. zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června 2014 v Nairobi ve společném prohlášení rozhodla, že přistoupí k řádnému uzavření CDE. V tomto společném prohlášení Rada ministrů přenesla na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoc k přijetí rozhodnutí nezbytných pro uzavření CDE.
 Od června 2014 byly postupně dokončeny kroky směřující k uzavření CDE. V rámci procesu uzavření CDE je v těchto konkrétních souvislostech zapotřebí provést určité úpravy finančního nařízení pro CDE.
 Finanční nařízení pro CDE bylo přijato Výborem velvyslanců AKT-EU, jenž je podle stanov CDE orgánem dohledu nad CDE. Výkonná rada CDE proto dopisem ze dne 19. října 2015 žádá Výbor velvyslanců AKT-EU, aby odchylky od finančního nařízení pro CDE předem schválil. Tyto odchylky se týkají:
 i) možnosti uspořádat jeden víceletý povinný audit pro období posledních čtyř let existence CDE (tj. od 2013 do 2016) namísto každoročních povinných auditů podle čl. 27 odst. 5 finančního nařízení pro CDE;
 ii) možnosti za tímto účelem podepsat smlouvu s jednou auditorskou společností, přestože čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE stanoví, že stejná auditorská společnost nemůže být jmenována na více než tři po sobě jdoucí roky.
 Za účelem zajištění hladkého průběhu uzavření CDE se navrhuje, aby Výbor velvyslanců AKT-EU přenesl na výkonnou radu CDE pravomoc upravit výše uvedené předpisy týkající se CDE v závislosti na zvláštních potřebách souvisejících s jeho řádným uzavřením.
 2016/0013 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na přílohu III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT-EU“)
 5
 , a zejména na čl. 2 odst. 6 uvedené přílohy,
 s ohledem na rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (dále jen „finanční nařízení pro CDE“)
 6
 ,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Rada ministrů AKT-EU se na 39. zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června 2014 v Nairobi ve společném prohlášení rozhodla, že přistoupí k řádnému uzavření Střediska pro rozvoj podnikání („CDE“) a ke změně přílohy III dohody o partnerství AKT-EU a že za tím účelem přenese na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoc v této záležitosti pokračovat s cílem přijímat nutná rozhodnutí.
 (2)Výbor velvyslanců AKT-EU v rozhodnutí č. 4/2014 ze dne 23. října 2014
 7
 připomíná, že při uzavření CDE musí být respektovány pravomoci orgánů dohledu nad CDE určené v příloze III dohody o partnerství AKT-EU a postupy stanovené Radou ministrů AKT-EU ve společném prohlášení.
 (3)V čl. 2 odst. 6 písm. d) přílohy III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že Výbor velvyslanců AKT-EU kontroluje celkovou strategii střediska a dohlíží na práci výkonné rady.
 (4)V čl. 2 odst. 7 písm. a) přílohy III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že výkonná rada CDE „vypracovává finanční předpisy, služební řád a pravidla fungování střediska“.
 (5)V žádosti výkonné rady CDE zaslané Výboru velvyslanců AKT-EU dopisem ze dne 19. října 2015 se vysvětluje, že v souvislosti s uzavřením střediska si výkonná rada CDE přeje odchýlit se od čl. 27 odst. 1 a 5 finančního nařízení pro CDE a žádá orgány dohledu o udělení předchozího souhlasu.
 (6)Změny finančního nařízení pro CDE a služebního řádu Střediska pro rozvoj podnikání
 8
 (dále jen „služební řád CDE“) nebo odchylky od nich v závislosti na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE, vyžadují pružný postup.
 (7)Jelikož požadavky podle čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE na jmenování auditorské společnosti na období tří let a požadavek podle čl. 27 odst. 5 finančního nařízení pro CDE, aby tato společnost každým rokem sestavila zprávu o povinném auditu, již nejsou v souvislosti se současným uzavíráním dané organizace relevantní,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1.Postoj, který má Unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro CDE, vychází z podmínek předlohy rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU připojené k tomuto rozhodnutí.
 2.Zástupci Unie ve Výboru velvyslanců AKT-EU mohou schválit drobné změny předlohy rozhodnutí bez dalšího rozhodnutí Rady.
 Článek 2
 Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU bude po přijetí zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda / předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3. Dohoda podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000, pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).
 (2)
 Úř. věst. L 66, 8.3.2006, s. 16.
 (3)
 Úř. věst. L 348, 30.12.2005, s. 54.
 (4)
 Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52.
 (5)
 Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3. Dohoda podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000, pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).
 (6)
 Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52.
 (7)
 Úř. věst. L 330, 15.11.2014, s. 61.
 (8)
 Úř. věst. L 348, 30.12.2005, s. 54.
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 28.1.2016
 COM(2016) 30 final
 PŘÍLOHA
 návrhuROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
 PŘÍLOHA
 návrhu
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
 PŘÍLOHA
 Předloha
 ROZHODNUTÍ VÝBORU VELVYSLANCŮ AKT-EU
 o schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
 VÝBOR VELVYSLANCŮ AKT-EU,
 s ohledem na přílohu III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT-EU“)
 1
 , a zejména na čl. 2 odst. 6 uvedené přílohy,
 s ohledem na rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (dále jen „finanční nařízení pro CDE“)
 2
 ,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)V čl. 2 odst. 6 písm. d) přílohy III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že Výbor velvyslanců AKT-EU kontroluje celkovou strategii střediska a dohlíží na práci výkonné rady.
 (2)V čl. 2 odst. 7 písm. a) přílohy III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že výkonná rada CDE „vypracovává finanční předpisy, služební řád a pravidla fungování střediska“.
 (3)Stanovy a jednací řád Střediska pro rozvoj podnikání přijaté rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-EU č. 8/2005
 3
 (dále jen „stanovy CDE“) a finanční nařízení pro CDE poskytují záruky, pokud jde o informování Výboru velvyslanců AKT-EU a jím prováděný dohled.
 (4)Rada ministrů AKT-EU se na 39. zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června v Nairobi ve společném prohlášení rozhodla, že přistoupí k řádnému uzavření CDE a ke změně přílohy III dohody o partnerství AKT-EU a že za tím účelem přenese na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoc v této záležitosti pokračovat s cílem přijímat nutná rozhodnutí.
 (5)Výbor velvyslanců AKT-EU v rozhodnutí č. 4/2014 ze dne 23. října 2014
 4
 připomíná, že při uzavření CDE musí být respektovány pravomoci orgánů dohledu nad CDE určené v příloze III dohody o partnerství AKT-EU a postupy stanovené Radou ministrů AKT-EU ve společném prohlášení.
 (6)V žádosti výkonné rady CDE zaslané Výboru velvyslanců AKT-EU dopisem ze dne 19. října 2015 se vysvětluje, že v souvislosti s uzavřením střediska si výkonná rada CDE přeje odchýlit se od čl. 27 odst. 1 a 5 finančního nařízení pro CDE a žádá orgány dohledu o udělení předchozího souhlasu.
 (7)Změny finančního nařízení pro CDE a služebního řádu Střediska pro rozvoj podnikání
 5
 (dále jen „služební řád CDE“) nebo odchylky od nich v závislosti na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE, vyžadují pružný postup.
 (8)Jelikož požadavky podle čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE na jmenování auditorské společnosti na období tří let a požadavek podle čl. 27 odst. 5 finančního nařízení pro CDE, aby tato společnost každým rokem sestavila zprávu o povinném auditu, již nejsou v souvislosti se současným uzavíráním dané organizace relevantní,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 1.Výbor velvyslanců AKT-EU zaujímá kladné stanovisko k odchylce od čl. 27 odst. 1 a 5 finančního nařízení pro CDE, a to s okamžitým účinkem.
 2.Odchylně od čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE bude CDE moci jmenovat auditorskou společnost na období čtyř let vztahující se na rozpočtové roky 2013 až 2016. Tato auditorská společnost bude vybrána v souladu s postupy pro zadávání zakázek stanovenými ve finančním nařízení pro CDE.
 Odchylně od čl. 27 odst. 5 finančního nařízení pro CDE bude pro roky, které zatím nebyly předmětem auditu, zahájen víceletý audit a výkonné radě CDE bude předložena jedna závěrečná zpráva.
 Článek 2
 Výbor velvyslanců AKT-EU opravňuje výkonnou radu CDE k odchýlení se od finančního nařízení pro CDE a služebního řádu CDE a/nebo k jejich změně v závislosti na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V [...] dne
 Za Výbor velvyslanců AKT-EU
 předseda / předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3. Dohoda podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000, pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).
 (2)
 Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52.
 (3)
 Úř. věst. L 66, 8.3.2006, s. 66.
 (4)
 Úř. věst. L 330, 15.11.2014, s. 61.
 (5)
 Úř. věst. L 348, 30.12.2005, s. 54.


text:
 13.11.2013
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 302/18
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 1131/2013 VAN DE COMMISSIE
 van 7 november 2013
 houdende inschrijving van een benaming in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Poperingse hopscheuten/Poperingse hoppescheuten (BGA))
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1151/2012 van het Europees Parlement en de Raad van 21 november 2012 inzake kwaliteitsregelingen voor landbouwproducten en levensmiddelen (1), en met name artikel 52, lid 2,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Overeenkomstig artikel 50, lid 2, onder a), van Verordening (EU) nr. 1151/2012 is de door België ingediende aanvraag tot registratie van de benaming „Poperingse hopscheuten”/„Poperingse hoppescheuten” bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie
 (2).
 (2)
 Aangezien bij de Commissie geen bezwaren zijn ingediend overeenkomstig artikel 51 van Verordening (EU) nr. 1151/2012, moet de benaming „Poperingse hopscheuten”/„Poperingse hoppescheuten” worden ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in de bijlage bij deze verordening vermelde benaming wordt ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 7 november 2013.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 Dacian CIOLOȘ
 Lid van de Commissie
 (1) PB L 343 van 14.12.2012, blz. 1.
 (2) PB C 57 van 27.2.2013, blz. 6.
 BIJLAGE
 In bijlage I bij het Verdrag genoemde landbouwproducten voor menselijke consumptie:
 Categorie 1.6. Groenten, fruit en granen, in ongewijzigde staat of verwerkt
 BELGIË
 Poperingse hopscheuten/Poperingse hoppescheuten (BGA)


type: contracts

text:
 15.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 341/29
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 142/2015
 ze dne 11. června 2015,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2016/2177]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) 2015/562 ze dne 8. dubna 2015, kterým se mění nařízení Komise (EU) č. 347/2012, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 661/2009, pokud jde o požadavky pro schvalování typu některých kategorií motorových vozidel, pokud jde o vyspělé systémy nouzového brzdění (1), má být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 45zzp (nařízení Komise (EU) č. 347/2012) kapitoly I přílohy II Dohody o EHP se doplňují nová slova a nová odrážka, které znějí:
 „, ve znění:
 —
 32015 R 0562: nařízení Komise (EU) 2015/562 ze dne 8. dubna 2015 (Úř. věst. L 93, 9.4.2015, s. 35).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2015/562 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 12. června 2015 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 11. června 2015.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 93, 9.4.2015, s. 35.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 10.4.2019.
 COM(2019) 184 final
 2019/0094(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Konvencije za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku u pogledu zahtjeva za pristup toj konvenciji koji je podnijela Ujedinjena Kraljevina
 OBRAZLOŽENJE
 1.Predmet prijedloga
 Ovaj se prijedlog odnosi na odluku o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije u tijelu osnovanom na temelju Konvencije za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku („Konvencija NASCO-a”) s obzirom na pristupanje Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske („Ujedinjena Kraljevina”) toj Konvenciji.
 2.Kontekst prijedloga
 Ujedinjena Kraljevina obavijestila je 29. ožujka 2017. Europsko vijeće o namjeri povlačenja iz Europske unije na temelju članka 50. Ugovora o Europskoj uniji. Stoga će Ujedinjena Kraljevina postati treća zemlja, a pravo Unije prestat će se na nju primjenjivati na dan stupanja na snagu sporazuma o povlačenju ili, ako do toga ne dođe, 13. travnja 2019., osim ako Europsko vijeće u dogovoru s Ujedinjenom Kraljevinom jednoglasno odluči produljiti to razdoblje.
 Do povlačenja iz Unije Ujedinjena Kraljevina ostaje država članica sa svim pravima i obvezama koji proizlaze iz Ugovorâ, uključujući poštovanje načela lojalne suradnje. Europsko vijeće u smjernicama od 29. travnja 2017. prepoznalo je potrebu da se, u međunarodnom kontekstu, uzmu u obzir posebnosti Ujedinjene Kraljevine kao države članice koja se povlači, pod uvjetom da ona poštuje svoje obveze i ostane lojalna interesima Unije dokle god je država članica.
 Unija i Ujedinjena Kraljevina u pregovorima su dogovorile sporazum o povlačenju na temelju članka 50. Ugovora o Europskoj uniji, koji je 25. studenoga 2018. potvrdilo Europsko vijeće („sporazum o povlačenju”). Unutarnji postupci za sklapanje tog sporazuma u u tijeku su na razini Unije
 1
 . U četvrtom dijelu sporazuma o povlačenju predviđeno je prijelazno razdoblje tijekom kojeg će se pravo Unije, uključujući međunarodne sporazume koje je sklopila Unija, i dalje primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu i u njoj („prijelazno razdoblje”). Unija će obavijestiti svoje međunarodne partnere o posebnim dogovorima predviđenima u sporazumu o povlačenju u skladu s kojima bi se u prijelaznom razdoblju Ujedinjena Kraljevina smatrala državom članicom za potrebe međunarodnih sporazuma koje je sklopila Unija, uključujući Konvenciju NASCO-a.
 U Komunikaciji Komisije „Pripreme za povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije 30. ožujka 2019.: akcijski plan za izvanredne situacije” od 13. studenoga 2018. utvrđene su mjere za nepredvidive situacije koje Komisija planira poduzeti ako na dan povlačenja sporazum o povlačenju ne stupi na snagu. U toj je komunikaciji Komisija navela mjere koje smatra neophodnima, istodobno podsjećajući da će u kasnijoj fazi možda biti potrebne dodatne mjere.
 Europsko vijeće (članak 50.) 13. prosinca 2018. i 21. ožujka 2019. ponovno je pozvalo na intenzivniji rad u pogledu pripremljenosti i djelovanja u nepredvidivim situacijama, na svim razinama, s obzirom na posljedice povlačenja Ujedinjene Kraljevine, uzimajući u obzir sve moguće ishode.
 Konvencija NASCO-a trenutačno se primjenjuje na Ujedinjenu Kraljevinu stoga što je Unija ugovorna stranka te konvencije. To će završiti na datum kada Ujedinjena Kraljevina više ne bude obuhvaćena Konvencijom NASCO-a kao država članica Unije.
 Glavni cilj Konvencije NASCO-a jest „doprinijeti kroz savjetovanje i suradnju očuvanju, obnovi, povećanju i racionalnom upravljanju stokovima lososa, uzimajući u obzir najbolje znanstvene dokaze koji su joj dostupni”. Konvencija NASCO-a stupila je na snagu 1. listopada 1983. Depozitar Konvencije NASCO-a jest Vijeće Europske unije.
 2.1.Organizacija za očuvanje sjevernoatlantskog lososa
 Organizacija za očuvanje sjevernoatlantskog lososa međunarodna je organizacija osnovana na temelju Konvencije NASCO-a. Osnovana je uzimajući izravno u obzir posebne odredbe o katadromnim ribljim vrstama navedenima u članku 66. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. („UNCLOS”).
 Konvencija se primjenjuje na stokove divljeg lososa koji migriraju izvan područja koja se nalaze u ribolovnoj jurisdikciji obalnih država Atlantika sjeverno od geografske širine 36°S.
 NASCO je stoga nadležan za reguliranje ribolovne aktivnosti divljeg lososa na otvorenome moru u cijelom sjevernom Atlantiku. Bavi se i drugim relevantnim pitanjima povezanima s očuvanjem stokova divljeg lososa. U širem kontekstu NASCO razmatra daljnje odgovarajuće mjere za vode u jurisdikciji ugovornih stranaka kako bi se osiguralo preživljavanje divljeg atlantskog lososa.
 NASCO ima pravnu osobnost, a u odnosima s ostalim međunarodnim organizacijama i na državnom području ugovornih stranaka ima pravnu sposobnost potrebnu za obavljanje svojih dužnosti i ostvarivanje svojih ciljeva.
 2.2.NASCO
 NASCO se sastoji Vijeća, triju regionalnih komisija (Komisija za Sjevernu Ameriku, Komisija za sjeveroistočni Atlantik, Komisija za zapadni Grenland) i Tajništva. U Vijeću su predstavnici svih ugovornih stranaka konvencije: Danska (s obzirom na Farske otoke i Grenland), Europska unija, Kanada, Norveška, Ruska federacija i Sjedinjene Američke Države. Francuska (s obzirom na Saint-Pierre-et-Miquelon) prisustvuje sastancima NASCO-a u svojstvu promatrača.
 Europska unija stranka je Konvencije NASCO-a
 2
 jer je sadržaj njezinih aktivnosti obuhvaćen područjem primjene zajedničke ribarstvene politike, za koju Unija ima isključivu nadležnost. Države članice obuhvaćene su Konvencijom NASCO-a na temelju prava Unije.
 Europska unija punopravna je članica Komisije za sjeveroistočni Atlantik i Komisije za zapadni Grenland. U Komisiji za Sjevernu Ameriku Europska unija ima pravo podnošenja prijedloga za regulativne mjere koje se odnose na stokove divljeg lososa koji potječe iz područja Unije i pravo glasanja o tim prijedlozima. U tu svrhu Unija se smatra članicom te Komisije ako se u njoj razmatraju takvi prijedlozi.
 2.3.Predviđeni akt NASCO-a
 Ako Vijeće NASCO-a to odobri, pristup Konvenciji NASCO-a ima svaka država s ribolovnom jurisdikcijom u sjevernom Atlantiku.
 U svojem dopisu od 28. veljače 2019. Ujedinjena Kraljevina podnijela je predsjedniku Vijeća NASCO-a zahtjev za odobrenje pristupanja Konvenciji NASCO-a. Tajništvo NASCO-a 11. ožujka 2019. o tom je obavijestilo sve stranke konvencije, uključujući Europsku komisiju. U skladu s člankom 17. Konvencije NASCO-a kako bi se pristupanje Ujedinjene Kraljevine smatralo valjanim potrebno je prethodno odobrenje Vijeća NASCO-a.
 Odluke Vijeća NASCO-a donose se tročetvrtinskom većinom glasova prisutnih članova koji su glasovali za ili protiv. Glasovanje se može provesti samo pod uvjetom da je prisutno dvije trećine članova Vijeća.
 Isprave o odobrenju ili pristupanju zatim se polažu kod Depozitara. Za svaku stranku koja Konvenciji NASCO-a pristupa nakon polaganja traženih isprava o ratifikaciji, odobrenju ili pristupanju, konvencija stupa na snagu na dan polaganja isprave o pristupanju.
 Ujedinjena Kraljevina objasnila je da je njezin zahtjev podnesen u okviru planiranja djelovanja u nepredvidivim situacijama u slučaju da sporazum o povlačenju ne stupi na snagu. U svojem je zahtjevu Ujedinjena Kraljevina navela da „[u] slučaju da sporazum o povlačenju bude potpisan, ratificiran i odobren [...] Ujedinjena Kraljevina neće položiti ispravu o pristupanju na temelju koje bi bila primljena u članstvo NASCO-a kao zasebna država s učinkom od dana njezina povlačenja iz Europske unije.”
 3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije
 Odlukom Vijeća Komisija bi se trebala ovlastiti da, u ime Unije, odobri pristupanje Ujedinjene Kraljevine Konvenciji NASCO-a, uzimajući u obzir sljedeći uvjet: s obzirom na trenutačnu neizvjesnost oko datuma i uvjeta povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije, Unija bi svoje odobrenje trebala priopćiti NASCO-u tek kad se pravo Unije prestane primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu.
 Osnovni je cilj zajedničke ribarstvene politike, kako je utvrđeno u Uredbi (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća
 3
 , „osigurati da ribolovne aktivnosti budu ekološki, gospodarski i društveno održive i da se njima upravlja u skladu s ciljevima postizanja gospodarskih i društvenih koristi te koristi za zapošljavanje, obnove i održavanja ribljih stokova iznad razina koje mogu osigurati najveći održivi prinos i da pridonose dostupnosti zaliha hrane”.
 U interesu je Unije da Ujedinjena Kraljevina surađuje u upravljanju stokovima lososa uz potpuno poštovanje odredaba Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. („UNCLOS”) i Sporazuma Ujedinjenih naroda o provedbi odredaba Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. u pogledu očuvanja i upravljanja pograničnim ribljim naseljima i stokovima vrlo migratornih vrsta od 4. kolovoza 1995. („UNFSA”) ili bilo kojeg drugog međunarodnog sporazuma ili norme međunarodnog prava.
 U skladu s člankom 66. UNCLOS-a države iz čijih rijeka potječu stokovi anadromnih vrsta imaju prvenstveni interes i odgovornost za te stokove. Država iz koje potječu stokovi anadromnih vrsta mora osigurati njihovo očuvanje uvođenjem odgovarajućih regulativnih mjera u području ribarstva u svim vodama koje se nalaze na području od kopna do vanjskih granica njezina isključivog gospodarskog pojasa. Ako stokovi anadromnih vrsta migriraju u vode ili kroz vode od kopna do vanjskih granica isključivoga gospodarskog pojasa države koja nije država porijekla, ta država mora surađivati s državom porijekla radi očuvanja i upravljanja takvim ribljim stokovima.
 Država porijekla anadromnih stokova i druge države koje love te stokove moraju se usuglasiti oko provedbe članka 66. UNCLOS-a. Takva se suradnja može uspostaviti u okviru regionalnih organizacija za upravljanje ribarstvom.
 Ujedinjena Kraljevina, kao država porijekla i država s ribolovnom jurisdikcijom, ima legitimni interes na području primjene Konvencije NASCO-a jer su vode u isključivom gospodarskom području Ujedinjene Kraljevine i susjednom otvorenom moru dio područja primjene Konvencije NASCO-a.
 Pristupanje Ujedinjene Kraljevine Konvenciji NASCO-a omogućit će Ujedinjenoj Kraljevini suradnju u pogledu nužnih mjera upravljanja i očuvanja koje se odnose na lososa uzimajući u obzir prava, interese i obveze drugih zemalja i Europske unije te obvezu obavljanja ribolovnih aktivnosti uz održivo iskorištavanje stokova.
 S obzirom na legitimne ribolovne interese Ujedinjene Kraljevine na području primjene Konvencije NASCO-a, obvezu Ujedinjene Kraljevine da surađuje u pogledu nužnih mjera za upravljanje ribarstvom i potrebu da se nakon pristupa Ujedinjene Kraljevine konvenciji osigura obvezujući karakter odluka NASCO-a, Komisija preporučuje da se zahtjev Ujedinjene Kraljevine prihvati.
 Predlaže se da Komisija bude ovlaštena obavijestiti Predsjednika Vijeća NASCO-a o stajalištu Unije kojim se podržava pristupanje Ujedinjene Kraljevine od trenutka prestanka primjene prava Unije na Ujedinjenu Kraljevinu te da u kontekstu Vijeća NASCO-a na kojem će se odlučivati o članstvu Ujedinjene Kraljevine glasuje u skladu s tim.
 Ako se Ujedinjena Kraljevina povuče iz Unije prema uvjetima iz sporazuma o povlačenju i s njim povezanog prijelaznog razdoblja, Unija će nakon potpisivanja sporazuma o povlačenju izvijestiti svoje međunarodne partnere, uključujući i ostale stranke Konvencije NASCO-a, da se tijekom tog prijelaznog razdoblja Ujedinjena Kraljevina treba smatrati državom članicom za potrebe međunarodnih sporazuma čija je Unija stranka.
 4.Pravna osnova
 4.1.Postupovna pravna osnova
 4.1.1.Načela
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma.”
 Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali „presudno utječu na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
 4
 .
 4.1.2.Primjena u predmetnom slučaju
 Ako Vijeće NASCO-a to odobri, pristup Konvenciji NASCO-a ima svaka država s ribolovnom jurisdikcijom u sjevernom Atlantiku.
 Odluke Vijeća NASCO-a donose se tročetvrtinskom većinom glasova prisutnih članova koji su glasovali za ili protiv. Glasovanje se može provesti samo pod uvjetom da je prisutno dvije trećine članova Vijeća NASCO-a.
 Pristupanje je okončano polaganjem isprave o pristupanju kod depozitara i stupa na snagu na dan primitka.
 Depozitar izvješćuje sve potpisnice i sve stranke pristupnice o svim položenim ispravama o odobrenju ili pristupanju te ih obavješćuje o datumu i strankama za koje ta konvencija stupa na snagu.
 Kad stupi na snagu, pristup Ujedinjene Kraljevine bit će obvezujuć prema međunarodnom pravu u skladu s člankom 17. stavkom 3. Konvencije NASCO-a i može presudno utjecati na sadržaj zakonodavstva EU-a.
 Predviđenim se aktom ne dopunjuje niti mijenja institucionalni okvir Konvencije NASCO-a. Stoga je postupovna pravna osnova za predloženu odluku članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 4.2.Materijalnopravna osnova
 4.2.1.Načela
 Materijalnopravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima nekoliko ciljeva ili nekoliko elemenata te ako se može utvrditi da je jedan od tih ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedni, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnopravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.
 4.2.2.Primjena u predmetnom slučaju
 Glavni cilj i sadržaj predviđenog akta odnose se na zajedničku ribarstvenu politiku.
 Stoga je materijalnopravna osnova predloženih odluka članak 43. UFEU-a.
 4.3.Zaključak
 Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 43. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a,
 2019/0094 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Konvencije za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku u pogledu zahtjeva za pristup toj konvenciji koji je podnijela Ujedinjena Kraljevina
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 43. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Konvencija za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku
 5
 („Konvencija NASCO-a”) odobrena je Odlukom Vijeća 82/886/EEZ
 6
 i stupila je na snagu 1. listopada 1983.
 (2)Ujedinjena Kraljevina dostavila je 29. ožujka 2017. obavijest o namjeri povlačenja iz Unije na temelju članka 50. Ugovora o Europskoj uniji. Ugovori će se na Ujedinjenu Kraljevinu prestati primjenjivati od dana stupanja na snagu sporazuma o povlačenju ili, ako do toga ne dođe, 13. travnja 2019., osim ako Europsko vijeće, u dogovoru s Ujedinjenom Kraljevinom, jednoglasno odluči produljiti to razdoblje.
 (3)Do povlačenja iz Unije Ujedinjena Kraljevina ostaje država članica sa svim pravima i obvezama koji proizlaze iz Ugovorâ, uključujući poštovanje načela lojalne suradnje.
 (4)Europsko vijeće u smjernicama od 29. travnja 2017. prepoznalo je potrebu da se, u međunarodnom kontekstu, uzmu u obzir posebnosti Ujedinjene Kraljevine kao države članice koja se povlači, pod uvjetom da ona poštuje svoje obveze i ostane lojalna interesima Unije dok je država članica.
 (5)Sporazum o povlačenju sadržava dogovore za primjenu odredaba prava Unije na Ujedinjenu Kraljevinu i u njoj nakon datuma na koji se Ugovori prestanu primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu („prijelazno razdoblje”). Ako taj sporazum stupi na snagu, zakonodavstvo Unije, uključujući međunarodne sporazume čija je Unija stranka, u skladu s tim sporazumom nastavit će se primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu i u njoj tijekom prijelaznog razdoblja te će se prestati primjenjivati nakon isteka tog razdoblja.
 (6)Konvencija NASCO-a trenutačno se primjenjuje na Ujedinjenu Kraljevinu stoga što je Unija ugovorna stranka te konvencije.
 (7)U skladu s člankom 17. stavkom 3. Konvencije NASCO-a, pristup konvenciji, uz uvjet odobrenja Vijeća Organizacije za očuvanje sjevernoatlantskog lososa, osnovane Konvencijom NASCO-a, ima svaka država koja ima ribolovnu jurisdikciju u sjevernom Atlantiku ili je država porijekla stokova lososa.
 (8)Ujedinjena Kraljevina podnijela je 28. veljače 2019. zahtjev za pristupanje Konvenciji NASCO-a kao ugovorna stranka s obzirom na mogući izostanak sporazuma o povlačenju do datuma prestanka primjene Ugovora na nju.
 (9)U skladu s člankom 66. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora (UNCLOS)
 7
 države iz čijih rijeka potječu stokovi anadromnih vrsta imaju prvenstveni interes i odgovornost za te stokove. Država iz koje potječu stokovi anadromnih vrsta mora osigurati njihovo očuvanje uvođenjem odgovarajućih regulativnih mjera u području ribarstva u svim vodama koje se nalaze na području od kopna do vanjskih granica njezina isključivog gospodarskog pojasa. Ako stokovi anadromnih vrsta migriraju u vode ili kroz vode od kopna do vanjskih granica isključivoga gospodarskog pojasa države koja nije država porijekla, ta država mora surađivati s državom porijekla radi očuvanja i upravljanja takvim ribljim stokovima.
 (10)Kako bi se spriječilo neodrživo ribarstvo, u interesu je Unije da Ujedinjena Kraljevina surađuje u upravljanju stokovima lososa uz potpuno poštovanje odredaba UNCLOS-a i Sporazuma Ujedinjenih naroda o provedbi odredaba Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. u pogledu očuvanja i upravljanja pograničnim ribljim naseljima i stokovima vrlo migratornih vrsta od 4. kolovoza 1995. (UNFSA)
 8
 ili bilo kojeg drugog međunarodnog sporazuma ili norme međunarodnog prava.
 (11)Kako je predviđeno člankom 66. UNCLOS-a, oko provedbe tog članka moraju se usuglasiti država porijekla anadromnih stokova i druge države koje love te stokove. Takva se suradnja može uspostaviti u okviru regionalnih organizacija za upravljanje ribarstvom.
 (12)Pristupanje Ujedinjene Kraljevine Konvenciji NASCO-a omogućit će Ujedinjenoj Kraljevini suradnju u pogledu nužnih mjera upravljanja i očuvanja uzimajući u obzir prava, interese i obveze drugih zemalja i Unije kako bi se osiguralo obavljanje ribolovnih aktivnosti uz održivo iskorištavanje predmetnih stokova lososa.
 (13)Stoga je u interesu Unije da odobri zahtjev za pristup Konvenciji NASCO-a koji je podnijela Ujedinjena Kraljevina od trenutka prestanka primjene prava Unije na Ujedinjenu Kraljevinu.
 DONIJELA JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u Vijeću Organizacije za očuvanje sjevernoatlantskog lososa osnovane Konvencijom za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku jest da se odobri zahtjev za pristup Ujedinjene Kraljevine toj konvenciji pod uvjetom da odobrenje stupi na snagu od trenutka prestanka primjene prava Unije na Ujedinjenu Kraljevinu.
 Članak 2.
 Ova je Odluka upućena Komisiji.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Vidjeti Odluku Vijeća (EU) 2019/274 od 11. siječnja 2019. o potpisivanju, u ime Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL L 471, 19.2.2019., str. 1.).
 (2)
 SL L 378, 31.12.1982., str. 24.
 (3)
 SL L 354, 28.12.2013., str. 22.
 (4)
 Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka / Vijeće, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.
 (5)
 SL L 378, 31.12.1982., str. 25.
 (6)
 Odluka Vijeća 82/886/EEZ od 13. prosinca 1982. o sklapanju Konvencije za očuvanje lososa u sjevernom Atlantiku (SL L 378, 31.12.1982., str. 24.).
 (7)
 SL L 179, 23.6.1998., str. 3.
 (8)
 SL L 189, 3.7.1998., str. 14.


text:
Hundehvalpen med væsentlige mangler – U 2014.3715 H
 Højesterets dom i sag 72/2013 afd. 1. Refereret af andre i U 2014.3715 H.
 Tema: Mangler ved løsøre, formodningsreglen, ophævelse, erstatning
 Fakta: To parter indgik i juni 2009 en aftale vedrørende salget af en hund. I slutningen af oktober 2009 måtte køberen dog lade hunden aflive, idet den led af osteochondrose og hoftedysplasi. Køberen krævede af denne grund købet hævet samt erstatning for den negative kontraktinteresse og derved for de udgifter, han havde afholdt til dyrlæge og foder.
 Højesteret fandt, at der forelå en formodning for, at manglen ved hunden havde foreligget på tidspunktet for risikoens overgang, idet den opstod inden seks måneder efter leveringen. For at afkræfte formodningen gjorde sælgeren gældende, at hundens lidelser skyldtes hundens opvækstforhold, navnlig dens alt for hurtige vækst grundet overfodring, samt at hunden var kommet til skade under leg med en anden hund.
 I den forbindelse forklarede én dyrlæge, at overfodring kunne være årsag til hundens lidelser, mens to andre dyrlæger afviste, at hverken overfodring eller skaden i det konkrete tilfælde var årsag hertil. Højesteret fandt ikke, at sælgeren havde afkræftet formodningen, hvorfor der forelå en mangel. Idet denne ydermere var væsentlig, var køberen berettiget til at ophæve kontrakten. Køberen havde dog ikke krav på erstatning.
 Eksamensrelevans: Dommen vedrører, hvornår en mangel ved salgsgenstanden anses for at have foreligget på tidspunktet for risikoens overgang med den følge, at sælgeren hæfter for den pågældende mangel.
 Købeloven ("KBL") § 77 a, stk. 1, som gælder i forbrugerkøb – dvs. et køb, som en forbruger (en køber, der hovedsageligt handler uden for sit erhverv) foretager hos en erhvervsdrivende (en sælger, der handler som led i sit erhverv) – foreskriver, at afgørelsen af, om en salgsgenstand lider af en mangel, skal træffes ud fra salgsgenstandens beskaffenhed på tidspunktet for risikoens overgang. Såfremt der på dette tidspunkt foreligger en mangel, hæfter sælgeren for den pågældende mangel, uanset om manglen først viser sig senere.
 Stk. 3 indeholder en formodningsregel, som angiver, at en mangel, der viser sig inden seks måneder efter leveringen, formodes at have været til stede på tidspunktet for risikoens overgang, medmindre dette er uforeneligt med salgsgenstandens eller den manglende overensstemmelses art. Formodningsreglen er eksempelvis uforenelig med salgsgenstandens art, hvis der er tale om friske fødevarer (f.eks. frugt eller grøntsager), idet disse forventeligt går til grunde inden for seks måneder.
 Højesteret fastslog, at hunden blev leveret i juni 2009, og at den måtte aflives som følge af osteochondrose og hoftedysplasi i oktober 2009, hvorfor manglen viste sig inden seks måneder efter risikoens overgang. Der var i sagen tale om et forbrugerkøb, hvorfor KBL § 77 a fandt anvendelse, og Højesteret fandt hernæst, at der ikke i sagen var tale om en situation, hvor en anvendelse af formodningsreglen ville være uforeneligt med salgsgenstandens eller den manglende overensstemmelses art. Der forelå derfor en formodning for, at manglen forelå på tidspunktet for risikoens overgang med den følge, at sælger ville hæfte herfor, medmindre sælgeren konkret kunne afkræfte formodningen for, at manglen ved hunden var til stede på tidspunktet for risikoens overgang. En række modstridende udtalelser fra tre dyrlæger fandtes imidlertid ikke at kunne danne grundlag for at antage, at hundens lidelser var opstået efter risikoens overgang som følge af overfodring eller skade fra leg med en anden hund, og formodningen var derfor ikke blevet afkræftet.
 Højesteret lagde således til grund, at manglen ved hunden forelå på tidspunktet for risikoens overgang, hvorfor sælgeren hæftede herfor. Højesteret fandt endvidere, at manglen ved hunden konstituerede en væsentlig mangel, hvorfor køberen var berettiget til at hæve købet. Højesteret fandt dog ikke, at sælgeren havde handlet ansvarspådragende, idet det ikke af køberen var blevet godtgjort, at sælgeren kendte eller burde kendte til de to lidelser, jf. KBL § 80, stk. 1, nr. 3. Af den grund forelå der intet ansvarsgrundlag, hvorfor sælgeren ikke kunne få erstattet sin negative kontraktinteresse i form af udgifter afholdt til dyrlæge og foder.
 I dommen fandt Højesteret, at formodningsreglen i KBL § 77 a, stk. 3, som foreskriver, at en mangel i forbrugerforhold formodes at have været til stede på tidspunktet for risikoens overgang, såfremt den viser sig inden for seks måneder efter levering, fandt anvendelse på en mangel ved en hund. Sælgeren hæftede derfor for manglen, idet sælgeren ikke formåede at afkræfte formodningen.