text:
Batta Júlia Dóra: Sztereotípiák szerepe a büntetőeljárásban « ujbtk.hu – Az új Btk. magyarázata
 Kezdőlap » Szakcikkek » Batta Júlia Dóra: Sztereotípiák szerepe a büntetőeljárásban
 Batta Júlia Dóra: Sztereotípiák szerepe a büntetőeljárásban
 „Ne ítéljetek, hogy ne ítéltessetek.”[1] – írja már a Biblia is és talán legtöbben egyet is értünk azzal, hogy hiba lenne valakit pusztán a hovatartozása, külseje vagy meggyőződése miatt, az adott kategóriához tartozó előítélet alapján megítélni. De vajon tényleg ki tudjuk zárni az életünkből ezeket a kategóriákat? Képesek lennénk a mindennapjainkat sztereotípiák használata nélkül élni? A válasz valószínűleg az, hogy nem. A későbbiekben látni fogjuk, hogy az emberi megismerési folyamat nélkülözhetetlen része a kapott információk kategóriák és sztereotípiák alá rendelése.
 Természetesen az ilyen sztereotip gondolkodás alól nem mentesek a hatóság tagjai és a bírák sem. Vegyük például napjaink egyik legerősebb hatású sztereotípiáját: a „szőke nőt”. Az az általános közvélekedés, hogy a szőke nők dekoratívak és vonzóak, de ehhez legtöbbször butaság is párosul. Hogy miként „férkőzhetnek be” az ítélkezési gyakorlatba a „kategorizáló” gondolkodás nyomán kialakuló sztereotípiák, azt jól példázza az a büntetőügy is, melyben azért indult büntetőeljárás egy határőr ellen, mert a határátkelőhelyen a térfigyelő kamerák által készített felvételekből megállapítható, hogy miután egy csinos fiatal szőke hölgy odament hozzá beszélgetni pár percet, a hölgy és egy másik személy autóját soron kívül átengedte. Ezt követően – habár a fiatal hölgy összes személyes adata rendelkezésre állt – a tényállásban csak annyi került rögzítésre, hogy „egy szőke hajú nő”. A másodfokú bíróság a hölgy nevét rögzítette és mellőzte a hajszínre történő utalást, mivel indokolása szerint az ügyben „nem a sztereotip hangzású szőke hölgyre utalásnak van jelentősége a történeti tényállásban”.[2]
 Elgondolkodtató, hogy vajon milyen lett volna ugyanennek az ügynek a megítélése, ha nem egy fiatal szőke nőt, hanem egy idős embert enged át soron kívül a határőr. Valószínűleg helyes cselekedetként értékelnénk az idős ember átengedését, hiszen az idősek gyakran betegek, tehát a határőr segítsége erkölcsileg igazolhatóvá válik a szemünkben. Pedig tulajdonképpen ez is ugyanolyan sztereotípia lenne, hiszen az átengedett személy életkora alapján döntöttünk arról, hogy szükséges a soron kívüli átengedése, anélkül, hogy bármilyen más információval rendelkeznénk a történtekről és a résztvevő személyekről.
 Úgy tűnik tehát, hogy az emberi gondolkodásból fakadóan már első ránézésre van egy előzetes ítéletünk azokról a személyekről, akikkel találkozunk. Ha messzebb nem is megyünk, azt mindig eldöntjük, hogy az illető szimpatikus, vagy sem. Ezt csak fokozza, ha van egy-két információnk az illetőről, ami ugyan nem fedi le a teljes személyiségét, de könnyű hozzá sztereotípiát társítani. Ilyen lehet például a foglalkozása, vagyoni helyzete, vallási meggyőződése vagy akár az előélete is. Ezek mind hatást gyakorolhatnak a bírákra is egy-egy büntetőeljárás során. Az angolszász jogrendszerben ezért a bűnösség megállapításáig a vádlott előéleti adatait a bíróság nem ismerheti, hogy ahhoz kapcsolódó sztereotípiáktól mentesen hozza meg ítéletét.
 A sztereotípia kifejezést először Walter Lippmann használta, aki a „fejünkben lévő képekként” definiálta őket. Ezek alatt olyan sematikus, leegyszerűsített képeket értett, melyek segítségével kezelni tudjuk az ismételten előforduló történéseket, így a környezetünkről alkotott tudásunkba egyfajta rendszert viszünk. Ekkor még – az 1920-as években – nem választották el élesen egymástól az attitűd, kategória, sztereotípia és előítélet fogalmakat, hanem ezeket mintegy szinonimaként használták.[3] Mára azonban ezek a kategóriák elkülönültek és tudjuk azt, hogy egy-egy sztereotípia kialakulásához hosszú út vezet.
 Éppen ezért még mielőtt rátérnénk arra, hogy mit is értünk pontosan a sztereotípiákon és milyen szerepet játszanak a mindennapi életünkben, ezáltal a büntetőeljárásban is, fontos, hogy megértsük, hogyan működik az emberi megismerési folyamat és ezeknek az elraktározott információknak az előhívása, vagyis az emlékezés.
 Lélektani értelemben a tudás a minket ért impulzusok és információk megértésének, feldolgozásának és kezelésének összessége, melyet az életünk során gyakorolt észlelés, tanulás, gondolkodás és a képzeletünk eredményeznek. Ezzel kapcsolatban a legfontosabb, amit látnunk kell, hogy az emberi megismerés nem csupán leképezi a világot, ami körbevesz minket, hanem egyidejűleg formálja is azt és ezt éljük meg valóságként. Ahhoz, hogy el tudjunk vonatkoztatni egy konkrét helyzettől, tehát ne csak adott térben és időben tudjunk gondolkodni, szükségünk van egy olyan elmebeli funkcióra, ami a tudásanyagot rendezi. Az elmének ez a szervező megismerő működése hozza létre az ún. sémákat, melyek lehetővé teszik számunkra az időperspektívák kiterjesztését, illetve az elkülönülő információk közötti viszonyok meghatározását és belőlük egy egység létrehozását.[4]
 Úgy is fogalmazhatunk, hogy a tudásunk alapegységei a sémák, melyek együttese által válik számunkra a világ egy rendezett, jelentésekkel teli egésszé. Általuk a történések kiszámíthatóbbá válnak számunkra, hiszen az események nagy részét előre valószínűsíteni tudjuk, de helye van a változásoknak is, hiszen az eltérő információkat ugyanúgy feldolgozzuk és elraktározzuk.
 Ugyanakkor a tudás megszerzésének folyamata során a materiális környezet mellett fontos szerepet játszik a társadalmi kontextus is, hiszen a megismerés társadalmi környezetben és meghatározott társadalmi előzményekhez kötötten megy végbe. Festinger szerint társadalmi ítéletalkotás esetén a valóság az, amit mások gondolnak, mondanak vagy tesznek. Ilyenkor ugyanis a valóság a társadalmi összehasonlítás által keletkező tudás terméke, mely lehet, hogy az adott csoporton kívül nem is jelenik meg.[5]
 Nyilvánvalóan az, hogy a minket ért impulzusokat sémák szerint rendszerezzük, nem elegendő ahhoz, hogy egy sztereotípia kialakuljon. A sztereotípia kialakulásához szükség van egy attitűdre. Az attitűd szótári meghatározás szerint viselkedés, modor, mint valamely lelkület megnyilvánulási formája, álláspont, állásfoglalás.[6]
 A szociálpszichológiában Gordon W. Allport hívta fel először a figyelmet a fogalom tudományos jelentőségére, aki egyenesen a legnélkülönözhetetlenebb fogalomnak nevezte az akkori amerikai szociálpszichológiában. Thomas és Znaniecki kísérleteik nyomán úgy határozták meg az attitűdöt, hogy „társadalmi mezben értelmezendő lelki folyamatok, amelyek meghatározzák az egyének viselkedését a társadalomban.” Fontosságuk abban áll, hogy a mindennapi élet során minket ért impulzusok és ingerek közötti eligazodást ezen értékek alapulvétele teszi lehetővé számunkra.[7]
 Allport munkássága nyomán azt látjuk, hogy a sztereotípiák vagy súlyosabb esetben az előítéletek alapvetően két részből tevődnek össze. Az egyik összetevőjük az attitűd, ami valamilyen érzelmi viszonyulást fejez ki, a másik pedig egy túláltalánosított (emiatt általában téves) nézet. Ez a két elem szükségszerűen együtt jár, hiszen szükség van egy csoportra vonatkozó túláltalánosított nézetre ahhoz, hogy valamilyen negatív attitűdöt kössünk hozzá. Elválhat viszont a két fogalom olyan értelemben, hogy nézeteink racionális úton támadhatóak lehetnek, így azokat könnyebb megváltoztatni, mint a hozzá fűzött érzelmeket. Amennyiben azonban az attitűd érvelés hatására sem képes változni, hanem a nézeteket az attitűdökhöz idomítjuk annak érdekében, hogy a nézetrendszer kicsússzon az érvelés alól és igazolható legyen az attitűd, már nem sztereotípiáról, hanem előítéletről beszélünk.[8]
 Kategorizáció és attribúció
 A mindennapok során nagyon gyorsan, nagyon nagy mennyiségben érnek minket impulzusok. Ezeknek a körülöttünk és bennünk zajló történéseknek a kiismerése sürgető, de egyben nagyon nehéz is. Ahogy azt már fentebb láttuk, ennek érdekében az elménk különböző sémákban gondolkozik, de a rendezett életünknek feltétele, hogy a megismeréshez további csoportosításokat eszközöljünk.
 A megismerés egyik legalapvetőbb eljárása a kategorizáció, melynek révén az adott jelenségeket osztályozzuk és rendszerezzük aszerint, hogy bizonyos jegyek előfordulnak-e bennük. Enélkül az emberi pszichikum nem is lenne képes gondolkodásra. A minták természetesen nem velünk születnek, hanem a társadalmi kommunikáció és az életünk során szerzett tapasztalat által jutunk birtokukba.[9] Ahogy elkezdünk alkalmazni egy kategóriát, annyi történést idomítunk hozzá, amennyit csak lehetséges, mert általában arra törekszünk, hogy minél kisebb erőfeszítést kelljen tennünk. Az általunk érzékelt ingerminták előhívják a megfelelő kategóriát, ami már tartalmazza az előzetes ítéletet. Ezért ha az adott kategóriához negatív attitűdök társulnak, automatikusan elkerüljük a személyt és visszautasító magatartást tanúsítunk, hiszen az adott pillanatban ez a legegyszerűbb megoldás.[10]
 A kategorizáció az emberi csoportok észlelésének vizsgálatakor jelentős szerepet tölt be, hiszen emberek csoportjait észlelvén a közöttük lévő különbségeket ezáltal túlhangsúlyozzuk. Ez azt eredményezheti, hogy olyan dolgokra következtetünk (általában helytelenül), ami empirikusan nem támasztható alá.[11] Ezt bizonyítja a Thorndike által felállított ún. „holdudvar-hatás” elmélete. Vizsgálatai során azt figyelte meg, hogy ha valaki valamilyen jó vagy rossz tulajdonsággal rendelkezik, akkor hajlamosak vagyunk az egyén további tulajdonságait is az előbbivel összhangban jónak vagy rossznak ítélni. Ezt a jelenséget vizsgálta Dion, Berscheid és Walster is a múlt század végén. Kísérletük során egymást nem ismerő fiúkat és lányokat kértek meg, hogy tíz percen keresztül beszélgessenek egymással telefonon. A beszélgetés előtt a fiúknak egyszer egy vonzó, másszor egy kevésbé vonzó lány képét mutatták és azt mondták, vele fog beszélgetni, de természetesen ez nem felelt meg a valóságnak. Azok a fiúk, akik azt hitték, hogy a vonzóbb külsejű lánnyal beszélgetnek, barátságosabbak, kedvesebbek voltak, mint azok, akik azt hitték, a kevésbé vonzó lány van a vonal túlsó végén.[12]
 Láthatjuk tehát, hogy ez a jelenség könnyen vezethet elhamarkodott és egyoldalú ítéletalkotáshoz.
 A kategorizáció mellett sztereotípiák kialakulásának másik lényeges eleme az attribúció, vagyis oktulajdonítás. Fritz Heider pszichológus hatalmas jelentőséget tulajdonított az attribúcióknak. Úgy vélekedett, hogy a szociális interakcióban való sikeres részvétel azon múlik, hogy képesek vagyunk-e hatékonyan megérteni, előrelátni és ellenőrizni a szociális környezetünket. Heider szerint ezt úgy tudjuk megoldani, hogy a viselkedés mögött okokat tételezünk fel és az okozás forrását a cselekvő személyében vagy környezetében keressük.[13]
 A hétköznapi tudásunk oktulajdonító sémái alkalmasak ugyan az információk gyors feldolgozására, de ez a gyorsaság sokszor felületességhez és egyoldalúsághoz vezet. Ennek az az oka, hogy saját és mások viselkedését oksági összefüggésbe ágyazva szemléljük, de a valóságban ezek a viszonyok általában bonyolultabbak, mint ahogy mi látjuk őket. Sokszor a látni vélt ok nem is a leglényegesebb összefüggést képezi le, ezért az oktulajdonítás ilyen esetekben lényegében önkényessé válik. Ettől függetlenül az attribúciók teszik lehetővé, hogy a társadalmilag megszerkesztett világban egyszerűen és azonnal reagálva hozzunk ítéleteket. Ezenkívül az értékítéletekkel összefonódva szolgáltatnak logikai alapot a mindennapokban politikai, gazdasági, kulturális és történelmi attitűdjeinkhez azáltal, hogy leegyszerűsítik, összefüggésekkel töltik meg és rendezik a társadalmi eseményeket. Az attribúcióknak emellett fontos szerepük van a visszaemlékezésben is, hiszen emlékezetünk jellemző korlátja, hogy a tényekre vonatkozó információkat rugalmatlanul kezeljük. A kihullott tényismeretek egy részét az értékítéletek és attribúciók pótolják. Ilyenkor az emlékképzés során a megemésztetlen tény élménnyé, személyes tudássá válik, elszakadva a ténybeli alapoktól. Így sokkal könnyebben tudjuk elraktározni az információkat és visszaemlékezni rájuk.[14]
 A sztereotípiák kutatása számos szociológiai felmérés alapjául szolgál. A egyes szakmák, professziók művelőinek társadalmi összetétele, származása között például lényeges különbségek vannak. Az egyes szakmák, professziók rekrutációja, jellegzetessége több tényezőtől is függ, és ezeknek egyike az adott szakma által elérhető társadalmi előnyökben kulminálódik.[15]
 A sztereotípia és megjelenése az emberi megismerési folyamatban
 Az eddigiekben betekintést nyerhettünk a lélektani megismerési folyamatba, vagyis abba, hogy hogyan érzékeljük és dolgozzuk fel azokat az impulzusokat és információkat, amik nap mint nap érnek bennünket. Láthattuk, hogy egy-egy sztereotípia kialakulásához elengedhetetlen a kategorizáció folyamata, azonban fontos kiemelni, hogy a kategória önmagában még nem egyenlő a sztereotípiával. Egy kategória lehet semleges is, egy mindenféle értékítéletet nélkülöző fogalom, ami például az emberek meghatározott fajtájára utal. Akkor válik sztereotípiává, ha ez a kategória „képekkel”, ítéletekkel telik meg. Például ha a cigányság kategóriájáról beszélünk, az még csak egy etnikai csoport tényszerű megjelölése. Abban az esetben viszont, ha ehhez a kategóriához egy lusta, dologtalan, szabadelvű népség képét társítjuk, sztereotípiával állunk szemben.[16] A sztereotípiák az általunk vizsgált összefüggésben leginkább különböző társadalmi nagycsoportokra jellemzőnek tartott tulajdonságokra utaló megállapításokként jelennek meg, melyek nagyfokú közmegegyezésen alapulnak és hosszú időn keresztül fennmaradnak. Höfstätter szerint ennek a csoportközi sztereotípiaképződésnek az alapja lehet a csekély jelentőségű különbségek felnagyítása, a tényleges különbségek túlhangsúlyozása, a tényleges különbségek és empirikusan nem ellenőrizhető vonások közötti hamis ok-okozati kapcsolat felállítása, vagy pedig az adott csoportban valóban létező alakok gyakoriságának eltúlzása.[17] Egy-egy sztereotípia lehet akár teljesen alaptalan is, de általában tartalmaz egy igazságmagot. Különösen az etnikumokkal kapcsolatos sztereotípiáknak kell hogy legyen igazságalapja.[18] Ezek az etnikai sztereotípiák, mint általános ismeretek, kiindulópontként segítségünkre lehetnek, azonban sosem válhatnak abszolút érvényű, megmásíthatatlan ítéletté. Ilyen általánosításokba veszélyes lenne belemenni, hiszen a sztereotip kategória tagjairól, mint egyénekről alkotott benyomások ritkán egyeznek meg teljes mértékben a kategória-sztereotípiákkal, és a kategória képviselőivel kapcsolatos tapasztalásaink sem generalizálódnak feltétlenül az adott kategória egészére. A végleges benyomásunk akár alapvetően is eltérhet a kategória-sztereotípiáról, amennyiben elegendő megkülönböztető információ, motiváció és kognitív kapacitás áll rendelkezésünkre. Nyilván az ezernyi információt, ami minket ér nem tudjuk egyesével értékelni, ezért mindig a kategóriákból és adott esetben a hozzájuk kapcsolt sztereotípiákból indulunk ki. Ezzel nincs is probléma, hiszen lehetetlen a világ összes dolgát önmagában, alaposan megismerni, ezért valamennyire mindannyian rászorulunk a sztereotípiák használatára, hiszen így könnyebb megoldani a feladatokat, gondokat. Az tehát természetes, hogy az adott kategóriára vonatkozó nézetekből indulunk ki, a kérdés csak az, hogy milyen mértékben tesszük magunkévá a célszemélyről szóló megkülönböztető információt, mennyire vagyunk motiváltak arra, hogy a személyt megkülönböztessük magától a kategóriától, mint egésztől.[19] Nincs egyszerű dolgunk, hiszen a különböző tömegközlési eszközök, mint például rádió- és tv-műsorok, újságcikkek, filmek, regények szüntelenül életre keltik és társadalmilag támogatják a sztereotípiákat. Erre a megoldás valószínűleg nem az, hogy elérjük, hogy soha senki ne találkozzon sztereotipizált ábrázolással, hanem az, hogy fejlesszük azon képességeinket, melyek segítségével ezeket felismerjük és képesek vagyunk kivonni magunkat a hatásuk alól.[20] Ennek hiányában büntetőügyben eljáró nyomozó vagy bíró kérdéseit is előre meghatározhatják sztereotípiái, és előzetes várakozást sugalló befolyásoló kérdései nem viszik közelebb az eljárást az anyagi igazság kiderítéséhez.[21]
 A sztereotípiák hatása a bírói meggyőződésre
 Az eddigiek alapján láthatjuk, hogy a különböző csoportokról alkotott sztereotípiák fontos szerepet töltenek be a gyorsan változó világunkban, hiszen nincs idő arra, hogy minden helyzetben minden személyt alaposan megismerjünk és csak ez alapján ítéljük meg. Szükségünk van stabilitásra, egy mankóra, amire támaszkodhatunk a mindennapjaink során, mikor új embereket ismerünk meg.
 A szociálpszichológusok kutatásai sokáig szinte kizárólag ezen társadalmi csoportokra vonatkozó sztereotípiák tartalmának meghatározására összpontosítottak. Újabban viszont már előtérbe kerültek azok a folyamatok, amelyeken keresztül a sztereotípiák kifejtik hatásukat a társas észlelésre, az ítéletekre és a viselkedésre. Ezek a kutatások kimutatták, hogy egy sztereotípia aktiválódása a társas információfeldolgozás minden aspektusát befolyásolhatja, beleértve a figyelem támadáspontját, a viselkedés értelmezését, a következtetések levonását és a felidézést. Befolyásolhatja azt is, hogy az észlelők elsősorban milyen típusú információt keresnek a célszemélyekről, valamint az észlelők viselkedését olyan irányba terelheti, ami önbeteljesítő jóslatként a sztereotípia igazolásához vezet.[22]
 Ennek a jelenségnek ismerete fontos a büntetőeljárásban is. A sztereotípiák használata egyrészt – ahogy azt az eddigiekben is láttuk – egy konkrét várakozást, elvárást jelent az adott helyzettel kapcsolatban, másrészt olyan eszköz, mellyel kitöltjük emlékezetünket. Ezt gyakran tapasztalhatjuk tanúvallomások során, mert a szemtanúk sokszor csak az etnikai hovatartozásra emlékeznek, az egyéni jellemzőkre kevésbé vagy egyáltalán nem. Ilyenkor a tanúk az etnikai vagy csoportbeli sztereotípiák alapján töltik ki az emlékezeti hézagokat. Ennek az a veszélye, hogy ha a konkrét személyre nem illik a séma, a felidézés pontatlan lehet.[23] Ez pedig könnyen tévútra viheti a bírót is, aki egy pontatlan és sztereotip tanúvallomás hatására adott esetben helytelen meggyőződést alakíthat ki. Ezért nagyon fontos, hogy a nyomozás során a hézagok kitöltésére a hatóság verziókat állítson fel, ha a rendelkezésre álló adatok alapján több magyarázat lehetséges és nem lehet tudni, melyik felel meg a valóságnak.[24]
 Természetesen, ahogy az embereknek a mindennapi életük során a meglévő tudásuk alapján van egy elképzelésük, várakozásuk a körülöttük zajló cselekményekkel kapcsolatban úgy a bírónak is a korábbi tapasztalatai alapján van egy előzetes várakozása, tudása, mely segítségével az eljárás során – annak megkönnyítése érdekében – analógiát alkalmazhat. Fontos azonban, hogy ezeket a verziókkal együtt és a konkrét bizonyítékokat figyelembe véve alkalmazza, ellenőrizze, hogy valóban az történt-e, amit tudni vél, nehogy a rutin abszolutizálásával sztereotip és sablonos ítélet szülessen.
 Mivel minden ember tudatára jellemző a sztereotip gondolkodás és meggyőződés, a bíró meggyőződésében is jelen lesznek ilyen elemek, ami lehet például vallási hovatartozás, egy világnézet, de akár rasszizmus vagy antiszemitizmus is. Felmerül azonban a kérdés, hogy ezek megjelennek, illetve megjelenhetnek-e az ítéletben. Egyes vélemények szerint igen, azonban a büntetőeljárási törvény azt mondja, hogy „a bíróság és az ügyész a bizonyítékokat egyenként és összefüggésükben szabadon értékeli és a bizonyítás eredményét az így kialakult meggyőződése szerint állapítja meg.”[25] Így a helyes álláspont valószínűleg az, hogy csak olyan mértékben lehet teret adni a bírói meggyőződésnek az ítélet meghozatalánál, ami jogszerű kereteken belül marad, hiszen a bíró nem a meggyőződése, hanem a jogszabályok szerinti ítélkezésre tesz esküt. Például nem érvényesül az Alaptörvény azon rendelkezése, hogy a törvény előtt mindenki egyenlő, abban az esetben, ha a bírót rasszista, antiszemita meggyőződése vezette az ítélkezésben. Ha a bíróság bizonyítékokat értékelő tevékenysége nem felel meg az eljárási törvény rendelkezéseinek, az ítéletet megalapozatlannak kell tekinteni. Ilyen a bírói gyakorlat szerint, ha a bírói meggyőződés kialakításához szükséges értékelés sérti az észszerűség és logika szabályait, továbbá, ha a bíróság nem vont valamennyi bizonyítékot a mérlegelési körébe.[26]
 Összességében tehát azt látjuk, hogy az ítélet meghozatalában nagyon fontos szerepe van a bírói meggyőződésnek, azonban a törvény egyértelműen a bizonyításhoz kapcsolja azt.[27] Vagyis a bíróságnak az a feladata, hogy a bizonyítékokat beszerezze, vizsgálja és a logika szabályait alkalmazva következtetést vonjon le a vallomások hiteltérdemlőségére nézve.[28] Cséka Eszter egyik munkájában pedig arra is felhívja a figyelmet, hogy önmagában még a dialektikus logika sem elég annak a biztosítására, hogy a jogalkalmazói aktus helyes, megalapozott és törvényes legyen, szükséges kiegészíteni azt egyéb tudati értékelő elemekkel.[29]
 Sztereotípiák a büntetéskiszabásban
 Ítélkezésük során a bírókat nem csak valamilyen személyes meggyőződésük vezérelheti, hanem a társadalomban jelenlévő közvélekedés is. Sokszor nehéz ezektől elvonatkoztatni, következetesen elválasztani a tényekkel alátámasztható valóságtól, mert teljesen beépülhetnek a világképünkbe. Az, hogy ez mennyire így van, jól szemlélteti egy hálapénzzel kapcsolatos ügy, melyben az első fokon eljáró bíróság a pénzbüntetés kiszabásánál nem derítette fel a vádlottak személyi és vagyoni körülményeit, hanem „köztudomású tényként” rögzítette, hogy a magánpraxist vezető orvosok az esetek többségében számlát nem adnak, így az adóbevallásuk nyilván nem tükrözi reális jövedelmüket, illetve hogy az orvosok között a szülész nőgyógyászok a legjobban keresők, a hálapénz miatt. Ennek megfelelően a kiszabott pénzbüntetés napi tételét nem a vádlottak adóbevallásához, hanem egy szubjektív, a feltételezett hálapénzek összegét is tartalmazó jövedelemhez igazította.
 A hálapénz jelensége évtizedek óta megosztja a társadalmat. Vannak, akik szükségesnek és hasznosnak tartják, míg sokan kifejezetten elítélik és korrupciós jellegű cselekményként tekintenek rá. Az, hogy a hálapénz jelensége igen gyakori a magyar egészségügyben, az nem vitatható. Az viszont komoly kérdéseket vet fel, hogy mi történik akkor, ha ezt abszolútnak vesszük és minden orvosra úgy tekintünk, mint a „fájdalom vámszedőire”, pláne akkor, ha ez a vélekedés már az igazságszolgáltatásban is észlelhető. Ha az ilyen esetek elszaporodnak, az aggályos lehet a jogállamiság alapvető elveinek sérelme miatt.
 Éppen ezért a másodfokon eljáró ítélőtábla mellőzte az elsőfokú bíróság ítéletének indokolásából a fentebb említett foglalkozási sztereotípiára és előítéletre utaló részt és felhívta a figyelmet az Alaptörvényből is eredeztethető ártatlanság vélelmének követelményére, valamint az ún. egyéb helyzet szerinti megkülönböztetés tilalmára, ami nyilvánvalóan egy-egy foglalkozási ághoz tartozó hátrányos megkülönböztetést sem tesz lehetővé.[30]
 Ebből az esetből is világosan látszik, hogy az igazságszolgáltatásban különösen fontos, hogy az eljáró személyek fejlesszék azon képességeiket, melyek segítségével felismerik, ha egy sztereotípiával vagy előítélettel állnak szemben és különösen fontos, hogy képesek legyenek kivonni magukat a hatásuk alól, hogy valóban igazságos ítéletek születhessenek.
 Sztereotípia hatása az emlékezésre és tanúvallomásra
 Ahogy azt fentebb, a lélektani folyamatok áttekintése során láttuk, az emberi megismerésben – főként a személyek megismerése esetén – a sztereotípiák használata megkerülhetetlen és nélkülözhetetlen. A mindennapjaink során az intellektuális energiákkal való józan takarékosság sokszor követeli meg tőlünk, hogy az adott egyénre csak mint kategóriatagra tekintsünk. Ez nélkülözhetetlen, hiszen enélkül nem boldogulnánk a mindennapjaink során. Ebből viszont az következik, hogy nem véletlen a szociális kategóriák és sztereotípiák léte, sokszínűsége és elterjedtsége, hiszen nem alkalmazásuk pótolhatatlan hiányt jelentene a személyek megismerésében.[31] Optimális esetben ez a gondolkodás segíti az információfeldolgozást, azok strukturálását, de csak abban az esetben, ha képesek vagyunk komplexen gondolkozni, vagyis nem csupán a „fekete-fehér” kategóriákat használjuk, hanem felismerjük a meglévő sémáktól eltérő információkat és azoknak megfelelően képesek vagyunk alakítani a kategóriákat. Ha nem így történik, akkor a sztereotípiák használata akadályozza a lényeglátást. Az ilyen szimplán és mereven gondolkodó emberek gyakran alkalmaznak projekciót a gondolkodásuk során. Ez azt jelenti, hogy saját gondolataikat vagy késztetéseiket másra vetítik, így olyan folyamatot indítanak el, melynek során a szubjektívet objektívvé vagy legalább látszólagosan valóságossá próbálják tenni. Nagyon gyakori ez a jelenség olyan esetekben, amikor az egyénnek szüksége van egy bűnbak megnevezésére, saját hibája vagy felelőssége áthárítása érdekében. Az ilyen előítéletessé vált gondolkodás és merev sztereotipizálás gyakran vezet súlyos diszkriminációhoz, marginalizációhoz.[32]
 Ennek természetesen nem csak közvetlen élethelyzetekben van jelentősége. Mivel ezeket a sémákat rögzítjük, komoly szerepet játszanak a felidézésben és a visszaemlékezésben. Ha ez így van, akkor viszont nyilvánvaló, hogy egy eljárás során tanúként meghallgatott személy sem fogja mellőzni ezeknek a skatulyáknak a használatát, még abban az esetben sem, ha a gondolkodása nem merev, hanem képes komplexen látni a világot. Gondoljunk csak arra, hogy mindannyiunknak van elképzelése arról, hogy hogyan zajlik egy hétköznapi szituáció, például egy bevásárlás, látogatás az orvosnál vagy egy éttermi vacsora. Azzal kapcsolatban is van előzetes várakozásunk, hogy ezeknek a szituációknak a szereplői hogyan fognak viselkedni. Abban az esetben, ha ezen várakozásainkhoz képest nem tapasztaltunk nagy eltérést, az apró részletek mindegyikét nem raktározzuk el, így ha idővel visszagondolunk ezekre az eseményekre, valószínűleg csak arra fogunk emlékezni, hogy hogyan zajlik általában egy bevásárlás, mi szokott lenni a menete az orvosi vizsgálatnak, vagy hogy viselkednek a pincérek az étteremben. Ezekben a hétköznapi esetekben az emberi visszaemlékezés ezen sajátosságának nincs relevanciája, praktikusabb és hatékonyabb, hogy nem emlékezünk precíz pontossággal az életünk hétköznapi történéseinek minden apró kis részletére.
 Vannak azonban olyan élethelyzetek, amikről ugyanígy van egy előzetes elképzelésünk, várakozásunk, mégis fontos lenne, hogy ne csak a sémákat, hanem az összes részletet a lehető legalaposabban fel tudjunk idézni. Ilyen lesz a büntetőeljárás során a szemtanúk kihallgatása. Elsőre azt gondolhatnánk, hogy egy bűncselekmény szemtanújának lenni nem hétköznapi dolog, így biztos nem tudjuk a történteket a fentiekhez hasonló sztereotípiákra ráhúzni, tehát valószínűleg a felidézés pontosabb lesz. Azonban ha jobban belegondolunk, ahogy az imént említett hétköznapi szituációkról, úgy egy bolti lopásról, egy kocsmai verekedésről vagy bankrablásról és ezek elkövetőiről is él egy kép a fejünkben. Éppen ezért a részletek ilyen esetben is könnyen elvesznek és a visszaemlékezés során a sztereotípiának megfelelően módosulnak, főleg akkor, ha az illető tanú nagyon szimpla, merev gondolkodású. Az is előfordulhat, hogy olyan információkkal egészítik ki ezeket a történéseket a visszaemlékezésük során, amik a konkrét helyzetben nem történtek meg ugyan, de általában úgy szokott lenni vagy az általuk ismert kategóriának velejárója.
 Ezt a jelenséget vizsgálja az úgynevezett forgatókönyv elmélet, ami magyarázatot nyújthat arra, hogy hogyan lehetséges az, hogy a tanúk olykor olyan eseményekről adnak összefüggő és részletes vallomást, melyet teljes egészében nem is láttak. Az elmélet azt mondja, hogy ahogy egy forgatókönyvben állandó szerepek, kellékek és tárgyak vannak, egyik akció előkészíti a másikat, ugyanígy az életben is megvannak ezek a sémák. Éppen ezért csak a legeltérőbb vonásokat kódoljuk, a többit ebbe a meglévő sémába illesztjük bele, vagyis az új információkat a memóriában már meglévő régi információk alapján dolgozzuk fel. Ennek hatására azonban ún. konstruktív emlékezet alakul ki, aminek hatására egy tárgy vagy esemény felidézése torzulhat, abban az esetben, ha nem illeszkedik teljesen a sémába, mivel a megértés és a későbbi felidézés ahhoz fog kötődni, hogy az adott tanúnak milyen személyes tapasztalatai vannak a világról.[33]
 Erre a jelenségre kiváló példa az a debreceni büntetőügy, ami a város egy fiatalok által kedvelt szórakozóhelyén történtekhez kötődik. Egy elefántcsontparti fiatalembert életveszélyesen megszúrtak. A szemtanúk közül vallomástételük során többen említették, hogy a sértett egy üveggel a kezében hadonászott. A szóban forgó üvegre egy idő után többen sörösüvegként hivatkoztak, a sértettre pedig úgy emlékeztek, hogy részeg volt. Tény azonban, hogy a sértett vérében alkoholt kimutatni nem lehetett.[34]
 Az ilyen és ehhez hasonló esetek nehéz feladat elé állítják a bírót, hiszen egyrészt az ő megértése is kötődik ahhoz, hogy milyen személyes tapasztalatai vannak a világról, másrészt fokozott figyelemmel kell lennie a büntetőeljárás felei által felhozott sztereotípiák helyes kezelésére. Egy jó szakember átlátja ezeket a hatásokat és esetleges manipulációkat és képes eldönteni, hogy mikor lehetséges és elégséges, mikor szükséges és mikor óriási hiba a sztereotípiákra és a sztereotip megítélésre hagyatkoznia.[35]
 Sztereotípia és az előzetes letartóztatás összefüggései
 Az eddigiek alapján láthatjuk, hogy a sztereotípiák léte és használata egész életünkben jelen van. Ebből az következik, hogy egy büntetőeljárás során is számos formában találkozhatunk vele. Eddig foglalkoztunk a bírói meggyőződésre és a tanúvallomásokra gyakorolt hatásával. Az előbbihez szorosan kapcsolódva, fontosnak tartom, hogy foglalkozzunk a magyar bíróságok kényszerintézkedések elrendelésével – különösen az előzetes letartóztatással – kapcsolatos gyakorlatával.
 Ezek kényes kérdések lehetnek a büntető eljárásjogban, különösen napjainkban, amikor az emberi jogokkal kapcsolatos kérdések, problémák a legfelkapottabb témák között vannak.[36]
 Az Alaptörvény IV. cikk (1) bekezdése szerint „Mindenkinek joga van a szabadsághoz és az egyéni biztonsághoz.”, a Be. 7. § szerint pedig „Senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg a bűnösségét a bíróság jogerős határozatában nem állapította meg.”. Éppen ezért nehéz megmondani, hogy melyik az a helyzet, amikor a jogerős ítélet előtt korlátozni lehet valakinek a szabadsághoz való jogát, úgy, hogy az ártatlanság vélelme ne sérüljön. Ennek érdekében szükség van az érdekek rangsorolása révén prioritásokat megállapítani és eldönteni, hogy mikor fontosabb az állam bűnüldözési érdeke, mint az állampolgár adott szabadságjoga és mikor élvez utóbbi előnyt. Fontos kiemelni, hogy ez nem lehet kizárólag a törvény feladata, az csak a garanciális kereteket jelöli ki, szükséges mellette, hogy a rangsorolást a jogalkalmazó az adott ügyben – annak sajátosságait figyelembe véve – helyesen tudja alkalmazni, így elkerülhető, hogy sablonos ítéletek szülessenek.[37]
 A legsúlyosabb kényszerintézkedés az előzetes letartóztatás, melynek elrendeléséhez érvényesülnie kell a kényszerintézkedések általános feltételeinek, vagyis hogy szabadságvesztéssel fenyegetett bűncselekmény miatt folyjon eljárás, amelyre nézve fennáll az alapos gyanú és az ügyben a nyomozás el is lett rendelve. Ezek a feltételek konjuktívak, tehát együttesen kell fennállniuk. Az előzetes letartóztatás elrendeléséhez továbbá fenn kell állnia a Be. 129. § (2) bekezdés a)–d) pontjaiban rögzített különös okok valamelyikének. A magyar szabályozásban ezek a hivatkozható indokok a szökés veszélye, a bűnismétlés veszélye, valamint az eljárás meghiúsításának veszélye.[38] Ezek fennállásának kérdésében csak tényeken alapuló következtetés útján lehet állást foglalni.[39] Ehhez a bírónak értékelnie kell az ügyészi indítványt megalapozó bizonyítékokat, valamint a gyanúsított és a védő felszólalásában foglaltakat, viszont kizárólag a kényszerintézkedésben való állásfoglalás mértékéig, tényleges bizonyítást végezni nem lehet.[40] A bíró döntése ezek alapján az előzetes letartóztatás elrendelése, enyhébb kényszerintézkedés elrendelése vagy az ügyészi indítvány elutasítása lehet.[41]
 Abban az esetben, ha a magyar hatóságok eljárása – jelen esetben a kényszerintézkedés elrendelése – során egy adott személy emberi jogai sérültek, az Európa Tanács szervezeti kereti között működő Emberi Jogok Európai Bíróságához (továbbiakban: Bíróság) fordulhat jogorvoslatért. Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezményt (továbbiakban: Egyezmény) Magyarország 1990-ben írta alá, 1992-ben ratifikálta és az 1993. évi XXXI. törvény tette a magyar jogrendszer részévé. Ennek az egyezménynek a hiteles értelmezéséért és érvényesülésének felügyeletéért felel a Strasbourgban székelő Bíróság, mely a jogsértő állam számára nem csupán ajánlásokat fogalmazhat meg, hanem érdemi szankciót, kártérítést is jogosult kiszabni.[42] Ez a jogorvoslat azonban szubszidiárius jellegű, vagyis csak abban az esetben lehet a strasbourgi szervekhez fordulni, ha a kérelmező a rendelkezésre álló összes hazai jogorvoslatot kimerítette.[43] Szükséges az is, hogy a bepanaszolt állam az Egyezmény részese legyen, hogy a jogsérelemért valamely közhatalmi szerv, a törvényhozó, végrehajtó vagy igazságszolgáltatási szervek valamelyike legyen felelőssé tehető, továbbá hogy a kérelem alapját képező jogsérelem az Egyezményben vagy a hozzá fűzött Kiegészítő Jegyzőkönyvekben felsorolt jogokat érintse.[44]
 A szabadsághoz és biztonsághoz való jogok az Egyezmény 5. cikkében kerültek lefektetésre, melyek közül a kényszerintézkedések – különösen az előzetes letartóztatás – és az ahhoz kapcsolódó bírói feladatok szempontjából az 1. bekezdés c) pontja, valamint a 3. és 4. bekezdések a leglényegesebbek.[45]
 Témánk szempontjából releváns, hogy Magyarországot nagyon sok esetben azért marasztalja az Emberi Jogok Európai Bírósága, mert a hazai bíróságok által a kényszerintézkedések elrendeléséről szóló határozatok, nem felelnek meg az Egyezmény azon követelményének, hogy megfelelő indokolással legyenek alátámasztva. A magyar joggyakorlatban ugyanis még mindig meglehetősen bevett szokás, hogy az előzetes letartóztatás alapjául szolgáló okot/okokat (szökés veszélye, eljárás meghiúsításának veszélye, bűnismétlés veszélye) csupán a vád tárgyává tett bűncselekmény, illetve a kiszabható büntetés súlyosságára alapozzák. Ezeket a hivatkozásokat viszont anélkül, hogy a hazai bíróságok részletes indokolást adnának a kérelmező egyéni körülményeire az ellene beszerzett bizonyítékok tekintetében, a Bíróság meglehetősen sztereotip indoklásnak találja.[46] A Bíróság megköveteli, hogy ezeknek a veszélyeknek a fennálltát konkrét tények támasszák alá.[47] Ennek értelmében „a nyomozás érdekeire való [...] általános és konkrétumat nélkülöző hivatkozás nem elégséges a letartóztatás fenntartásának igazolására.”[48]
 Ha közelebbről megvizsgáljuk, ez a jelenség nem tér el nagyban a sztereotípiák eddig tárgyalt megjelenésétől. Arról van szó ugyanis, hogy a bírónak van egy előzetes tudása, tapasztalata arról, hogy magas büntetési tétel kilátásba helyezése esetén általában hogyan viselkednek a vádlottak. Mivel statisztikák alapján valóban nagyobb eséllyel valósulnak meg az előzetes letartóztatás alapjául szolgáló okok, kialakul az a sztereotípia, hogy a kilátásba helyezett súlyos büntetés alapján előrevetíthető, hogy a vádlott szökést, bűnismétlést vagy az eljárás meghiúsítását fogja megkísérelni.
 Ahhoz, hogy az előzetes letartóztatás elrendeléséről vagy meghosszabbításáról hozott döntés ne legyen sematikus, kerülni kell a korábbi határozatok indoklásának szó szerinti beemelését és arra kell törekedni, hogy az ügy specifikus jellemzőit figyelembe véve részletesen és egyéniesítve legyenek meghatározva a különös okok. Éppen ezért a törvény szövegének lemásolása és esetleges kifejtése nem tekinthető megfelelő indokolásnak, mivel törvényellenes minden olyan indokolás, melyet bármely más esetre alkalmazni lehet. Ilyen esetben ugyanis az ügy konkrét jellemzőinek figyelmen kívül hagyása miatt nem a terhelt előzetes letartóztatását indokolja a bíró.[49] Ennek alapján született az Emberi Jogok Európai Bírósága részéről az a döntés az X. Y. kontra Magyarország ügyben, hogy „...a fogvatartás tartamának észszerű volta nem ítélhető meg absztrakt módon. Azt a kérdést, hogy a vádlott letartóztatásának fenntartása észszerű-e, minden esetben az ügy sajátos vonásai alapján kell megítélni. Elhúzódó fogvatartás valamely ügyben csak akkor lehet igazolt, ha a közérdek valódi követelményének olyan specifikus jelei állnak fenn, amelyek – az ártatlanság vélelme ellenére – nagyobb súllyal esnek latba, mint az egyéni szabadság tiszteletben tartására vonatkozó szabály.”[50] Hasonlóan sablonos, a kérelmező releváns érveit figyelmen kívül hagyó határozatokra hivatkozik a Bíróság a Hagyó-ügyben[51] és egysíkú, konkrét elemeket nélkülöző döntést állapít meg a Baksza kontra Magyarország ügyben is.[52] A fent említett ügyeken kívül rendre sorolhatnánk azokat a marasztaló ítéleteket, ahol a Bíróság azt említi az egyezménysértés megállapításának okai között, hogy a magyar bírósági döntések nem reflektálnak a védői érvekre, nem részletezik ezek elvetésének okait, valamint hiányzik az ügy és a terhelt egyéni körülményei figyelembevételének értékelése.
 Azonban fontos látnunk, hogy itt nem arról van szó, hogy a magyar joggyakorlatból hiányoznak ezek a követelmények, hiszen számtalan vonatkozó magyar eseti döntés is rámutat arra, hogy az előzetes letartóztatás tárgyában hozott hazai végzések indokoltsága nem elégséges, sematikus. A BH 2007.403. számon közzétett eseti döntés például világosan kimondja, hogy az előzetes letartóztatás szükségessége mindig a Be. szerinti különös okok és a konkrét ügy egyéni jellemzőinek egybevetett vizsgálatának eredményeként válik megítélhetővé. Továbbá rámutat arra, hogy a bűncselekmény tárgyi súlya vagy az előzetes letartóztatásban töltött idő tartama önmagában nem elegendő érv, csak egy olyan, a Be. 129. § (2) bekezdés b) pontja szerinti „más ok”, mely önmagában nem, csak az ügy speciális jellemzőivel együtt jut szerephez a terhelt előzetes letartóztatásának elrendelésére. Továbbá ezzel összhangban a 93. BK véleményben a Kúria előzetes letartóztatásról döntő végzések indoklására vonatkozó iránymutatása kimondja, hogy az indoklásnak az ügyészi indítványban foglaltakra sem elég utalnia, hanem a nyomozási bírónak el kell számolnia arról, hogy a gyanúsítottat terhelő megalapozott gyanút, illetve az előzetes letartóztatás mely különös okát/okait, és milyen tények alapján látja fennállni, vagy éppen milyen észszerű kétely merül fel az indítvány megalapozottságával szemben. Ezek alapján azt látjuk, hogy amennyiben a büntetőeljárási törvény, az eseti döntések és a BKv 93. követelményei maradéktalanul érvényesülnének Magyarországon, biztosítva lennének a terheltek egyezményes jogai is és elkerülhető lenne, hogy a magyar bíróságok rutinszerű ítéleteket hozzanak.[53] Azért lenne ez kiemelkedően fontos, mert ha a bíróságok ezt figyelmen kívül hagyva, szinte automatikusan hozzák meg az előzetes letartóztatásra, illetve annak fenntartására vonatkozó döntéseiket, akkor az igazságszolgáltatás könnyen sztereotippá és sablonossá válik, mely aggályos lehet egy olyan súlyos kérdésben, mint a terhelt vagy vádlott személyi szabadsághoz való joga.
 Összességében azt mondhatjuk, hogy probléma valószínűleg megoldható, legalábbis áthidalható, ha a hazai bíróságok valóban részletes, színvonalas és sablonoktól mentes indokolásokat adnak, mellőzve a bűncselekmény tárgyi súlyából levezetett sztereotípiákat, annak ellenére, hogy több alkotmánybírósági határozat hívta fel arra a figyelmet, hogy az előzetes letartóztatásra vonatkozó magyar szabályozás és gyakorlat a strasbourgi Bíróság joggyakorlatát tekintve nem kompatibilis az Emberi Jogok Európai Egyezményében foglaltakkal.[54]
 Ha végigtekintünk az emberi megismerés még vázlatosan is bonyolult folyamatán és a fent említett eseteken, egyértelművé válik számunkra, hogy az észlelésünk nem felel meg tökéletesen a valóságnak, hiszen a kapott információkat csoportosítjuk, rendezzük és kategóriákat, sztereotípiákat képzünk belőlük. Ez vezet ahhoz a sajátossághoz, hogy az ítéletalkotásunk ritkán indul egy premisszával, melyet aztán konklúzió követne, sokkal inkább egy konklúzióval kezdődik, amihez igyekszünk megfelelő premisszákat találni.[55] Mivel ez nagyban segíti az életünket, illetve természetes része az emberi elme működésének, nem arra kell törekednünk, hogy a mindennapok során megpróbáljunk eltérni tőle, a kulcs inkább az, hogy ismerjük ezeket a lélektani folyamatokat és képesek legyünk megfelelően és tudatosan használni, ha kell, mögé látni és legfőképpen komplexen gondolkodni. Különösen fontos ez a büntető eljárásjogban, ahol a tét, hogy ilyen feltételek mellett is minél pontosabban tudjuk feltárni és megítélni az igazságot.[56]
 A szerző joghallgató, DEÁJK, Praetor Szakkollégium Büntető Eljárásjogi Műhely.
 [2] Elek Balázs, A sztereotípiák szerepe a bizonyítási eljárásban, Magyar Közlöny Lap- és Könyvkiadó, Budapest, 2010, 160.
 [3] Csepeli György: Szociálpszichológia, Osiris Kiadó, Budapest, 2005, 475.
 [4] Csepeli: i. m., 204.
 [5] Csepeli: i. m., 205.
 [6] Tótfalusi István: Idegen szavak etimológiai szótára, ANNO Kiadó, 33.
 [7] Csepeli: i. m., 220–221.
 [8] Allport, Gordon W.: Az előítélet, Osiris Kiadó, Budapest, 1999, 42–43.
 [9] Csepeli: i. m., 461–462.
 [10] Allport: i. m., 49–52.
 [11] Csepeli: i. m., 464.
 [12] Csontó Erzsébet: Sztereotípiák Magyarországon a rendszerváltástól napjainkig, Debrecen, 2007, 9.
 [13] Forgács József: A társas érintkezés pszichológiája, Kairosz Kiadó, 13. kiadás, 92.
 [14] Csepeli: i. m., 249–250.
 [15] Fónai Mihály: Joghallgatók. Honnan jönnek és hová tartanak? DEÁJK DELA Könyvkiadó Kft, Debrecen, 2014, Sztereotípiák a jogászokról. 40–41. o.
 [16] Allport: i. m., 245–246.
 [17] Csepeli: i. m., 475., 478.
 [18] Elek: i. m. (2010.) 163–164.
 [19] Hunyady György – Lan Anh, Nguyen Luu (szerk.), Sztereotípiakutatás. Hagyományok és irányok, ELTE Eötvös Kiadó, Budapest, 2001, 133–134.
 [20] Allport: i. m., 255., 257.
 [21] Hati Csilla: Nyelvi befolyásoló eszközök a közvetítői eljárásban. In. Elek Balázs – Fázsi László (szerk.): Az ítélőmesterség dilemmái. Tanulmányok Dr. Remes Zoltás bíró emlékére. Debrecen, PrintartPress Kiadó, 2015, 174–188. o.
 [22] Hunyady – Lan Anh (szerk.), i. m. 151. o.
 [23] Elek Balázs: A vallomás befolyásolása a büntetőeljárásban, Tóth Könyvkereskedés és Kiadó Kft., Debrecen, 2008. 72–73.
 [24] Elek: i. m. [2010.] 167.
 [25] Be. 78. § (2) bekezdés.
 [26] BH 2000.47.
 [27] Háger Tamás: A bírói meggyőződés, szubjektív elemek a büntető ítélkezésben, Jura, PTE ÁJK,2014/2, 72–78.
 [28] Elek: i. m. [2010.] 169–170.
 [29] Cséka Eszter: A büntető tényállásmegállapítás elméleti alapjai, Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, Budapest, 1968. 209.
 [30] Fővárosi Ítélőtábla 8.Bf.129/2014/22. sz.
 [31] Hunyady György: Mi lenne velünk sztereotípiák nélkül?, In: Magyar Pszichológiai Szemle, 2011/2. szám, 215.
 [32] Dr. Szalvendy János: Az előítélet pszichoterápiás és preventív vonatkozásai, In: Pszichoterápia, IX. évfolyam, 2000, 255–257.
 [33] Bower, Gordon H. – Black, John. B. –Turner, Terrence. J.: Forgatókönyvek szövegre való emlékezésben, In: László János (szerk.), Válogatás a szociális megismerés szakirodalmából, Kézirat, Tankönyvkiadó, Eötvös Lóránt Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar, Budapest, 148–203.
 [34] Hajdú-Bihar Megyei Bíróság B. 621/2004/38, Debreceni Ítélőtábla Bf II. 141/2005.
 [35] Elek: i. m. [2010.] 172–173.
 [36] Róth Erika: Az elítélés előtti fogvatartás dilemmái, Osiris, Budapest, 2000, 11.
 [37] Belovics Ervin – Tóth Mihály, Büntető eljárásjog, HVG-ORAC Lap- és Könyvkiadó Kft., Budapest, 2015. 157–158.
 [38] Elek Balázs: Az előzetes letartóztatás indoklása az Európai Emberi Jogi Bíróság gyakorlatának tükrében, Büntetőjogi szemle, 2015/3. 39.
 [39] BH 1993.34.
 [40] BH 1994.17.
 [41] A Kúria 93. BK véleménye.
 [42] Kádár András Kristóf – Kirs Eszter – Lukovics Adél – Moldova Zsófia – M. Tóth Balázs: Az Emberi Jogok Európai Bíróságának előzetes letartóztatással kapcsolatos gyakorlata. Kézikönyv Ügyvédek számára, Magyar Helsinki Bizottság, Budapest, 2014. 3.
 [43] Róth: i. m. 145.
 [44] Kádár–Kirs–Lukovics–Moldova–M. Tóth: i. m. 4.
 [45] Kádár–Kirs–Lukovics–Moldova–M. Tóth: i. m. 9.
 [46] Emberi Jogok Európai Bírósága Darvas kontra Magyarország ügy 19547/07. számú kérelem, Strasbourg 2011. jan. 11.
 [47] Kádár–Kirs–Lukovics–Moldova–M. Tóth: i. m. 19.
 [48] Clooth kontra Belgium ügy 12718/87. számú kérelem, In: Kádár–Kirs–Lukovics–Moldova–M. Tóth: i. m. 19. o.
 [49] Elek, i. m. [2015.] 39.
 [50] Emberi Jogok Európai Bírósága X. Y. kontra Magyarország ügy 43888/08. számú kérelem, Strasbourg 2013. márc. 19.
 [51] Emberi Jogok Európai Bírósága Hagyó kontra Magyarország ügy 52624/10. számú kérelem, Strasbourg 2013. ápr. 23.
 [52] Emberi Jogok Európai Bírósága Baksza kontra Magyarország ügy 59196/08. számú kérelem, Strasbourg 2013. ápr. 23.
 [53] Kádár–Kirs–Lukovics–Moldova–M. Tóth: i. m. 43–45.
 [54] Elek, i. m. [2015.] 51.
 [55] Badó Attila, Jerome Frank, In: Fejezetek a jogbölcseleti gondolkodás történetéből (szerk.) Szabó Miklós, 214.
 [56] Elek Balázs: Az igazság feltárása a büntetőeljárásban. In: Elek Balázs – Háger Tamás – Tóth Andrea Noémi (szerk.) Igazság, ideál és valóság. Tanulmányok Kardos Sándor 65. születésnapja tiszteletére. DEÁJK Büntető Eljárásjogi Tanszék Kiadása, Debrecen, 2014, 50–74. o.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 52004PC0732
 Ettepanek Nõukogu määrusE kohta, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 3906/1989, määrust (EÜ) nr 1267/1999, määrust (EÜ) nr 1268/1999 ja määrust (EÜ) nr 2666/2000, et võtta arvesse Horvaatia kandidaadistaatust /* KOM/2004/0732 lõplik - CNS 2004/0260 */
 Brüssel 29.10.2004KOM(2004) 732 lõplik2004/0260 (CNS)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSE kohta,millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 3906/1989, määrust (EÜ) nr 1267/1999, määrust (EÜ) nr 1268/1999 ja määrust (EÜ) nr 2666/2000, et võtta arvesse Horvaatia kandidaadistaatust(komisjoni esitatud)SELETUSKIRIHorvaatiale omistati Euroopa Ülemkogu 17. ja 18. juuni 2004. aasta Brüsseli kohtumisel kandidaadistaatus ning Euroopa Ülemkogu palus komisjonil ette valmistada Horvaatia ühinemiseelse strateegia, sealhulgas vajaliku finantsinstrumendi.Komisjon leidis et kandidaatriigina peaks Horvaatial olema mitte üksnes juurdepääs Pharele, vaid tal peaks lisaks olema juba käesoleva finantsperspektiivi ajal võimalus juurdepääsuks ISPAle ja SAPARDile, et eelkõige valmistada ette haldusstruktuure, õppida reegleid ja nõudeid ning luua projektikanalid järgmiste finantsperspektiivide jaoks, mil tal on täielik juurdepääs koostatava ühinemiseelse abi rahastamisvahendiga (IPA) ette nähtud struktuuri- ja põllumajanduskomponentidele. Seepärast otsustati anda Horvaatiale juurdepääs kõigile kolmele ühinemiseelsele rahastamisvahendile ning teha ettepanek teatavate rahasummade eraldamiseks käesoleva finantsperspektiivi raames. Kuna rahastamine on piiratud käesolevas finantsperspektiivis sätestatuga, on tarvis teha ka erand ISPA määruse artiklis 4 sisalduvatest rahastamiskriteeriumidest. Seepärast tehakse ettepanek Phare, ISPA, SAPARDi ja CARDSi määruste vastavaks muutmiseks.Et tagada CARDSi määrusega algatatud Lääne-Balkani piirkondlikku koostööd toetavate meetmete jätkumine ning toetada ühenduse Lääne-Balkani poliitikasse kuuluvat stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi, täpsustatakse CARDSi määruse muudatuses, et Horvaatialt oodatakse jätkuvat osalemist CARDSi piirkondliku programmi neis valdkondades, mida ühinemiseelsed rahastamisvahendid ei hõlma.Kõnealustesse määrustesse tehti ka mõningaid pisiparandusi, et kooskõlastada terminoloogia praeguses finantsmääruses kasutatava terminoloogiaga. Sellega seoses tuleb märkida, et finantsmääruse rakenduseeskirjade artiklis 269 sätestatud erandit, millega vabastati ühinemiseelne abi[1] finantsmääruse artikliga 164 ette nähtud nõudest, kohaldatakse Rumeenia ja Bulgaaria suhtes ka edaspidi (vt ka finantsmääruse artikkel 155), Horvaatia suhtes aga mitte. Kuna seda küsimust käsitletakse ammendavalt finantsmääruses ja rakenduseeskirjades, ei pidanud talitused vajalikuks ISPA määruses üle korrata, et kuigi Rumeenia ja Bulgaaria puhul hindamist ei toimu, kehtib see nõue siiski Horvaatia suhtes, enne kui viimane võib üle minna detsentraliseeritud juhtimisele.2004/0260 (CNS)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSE kohta,millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 3906/1989, määrust (EÜ) nr 1267/1999, määrust (EÜ) nr 1268/1999 ja määrust (EÜ) nr 2666/2000, et võtta arvesse Horvaatia kandidaadistaatustEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 181a lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut[2],võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[3]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Ülemkogu otsustas 17. ja 18. juuni 2004. aasta Brüsseli kohtumisel, et Horvaatiast saab kandidaatriik, ning palus komisjonil ette valmistada Horvaatia ühinemiseelse strateegia, sealhulgas vajalikud finantsinstrumendid.(2) Horvaatiale ühinemiseelse abi andmiseks on kohane lisada ta abisaajana nõukogu 18. detsembri 1989. aasta määrusesse (EMÜ) nr 3906/1989, mis käsitleb teatavatele Kesk- ja Ida-Euroopa riikidele antavat majandusabi (Phare),[4], nõukogu määrusesse (EÜ) nr1267/99, millega luuakse ühinemiseelse struktuuripoliitika rahastamisvahend (ISPA)[5] ja nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrusesse (EÜ) nr 1268/99 ühenduse toetuse kohta ühinemiseelsetele meetmetele põllumajanduse ja maaelu arendamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa kandidaatriikides ühinemiseelsel perioodil (SAPARD).[6](3) 29. oktoobril 2001. aastal alla kirjutatud Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Horvaatia Vabariigi vahelise assotsiatsioonilepingu III jaotises nõutakse Horvaatialt Lääne-Balkani piirkondliku koostöö aktiivset edendamist.(4) Lääne-Balkanile antava ühenduse abi piirkondlikule mõõtmele pööratakse erilist tähelepanu nõukogu 5. detsembri 2000. aasta määruses (EÜ) nr 2666/2000, mille eesmärk on piirkondliku koostöö edendamine, ning Horvaatia peaks piirkondliku mõõtmega projektide ja programmide jaoks abikõlblikuks jääma.(5) Nõukogu 13. septembri 2004. aasta otsusega 2004/648/EÜ nähakse ette Horvaatiaga sõlmitava Euroopa partnerluse[7] põhimõtted, prioriteedid ja tingimused.(6) Kagu-Euroopa piirkondliku põhitranspordivõrgu arendamist käsitlev vastastikuse mõistmise memorandum peaks hõlbustama eelismeetmete valimist üleeuroopalise transpordivõrgu arendamiseks ühinemiseelsel perioodil.(7) Määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (finantsmäärus) jõustumine tingib määrustes teatavate kohanduste tegemise, et viia terminoloogia ja kehtivad tavad vastavusse eespool nimetatud määrusega.(8) Ehkki uusi liikmesriike selles määruses ei nimetata, nähakse ühinemisakti artikliga 33 ette nende riikide suhtes nõukogu määruste (EÜ) nr 3906/1989 ja (EÜ) nr 1267/1999 kohaldamine üleminekuperioodil.(9) Komisjon on vastu võtnud määruse (EÜ) nr 1419/2004 ja määruse (EÜ) nr 447/2004, mis moodustavad ühinemise kuupäevaks veel lõplikult täitmata kohustustega seotud SAPARDi rahastamismeetmete õigusliku aluse. Komisjoni mis tahes otsused, mis võivad olla vajalikud enne nende kohustuste lõplikku täitmist ning mille aluseks ei saa võtta kahte eespool nimetatud määrust, võivad siiski põhineda määrusel (EÜ) nr 1268/1999, kuna see kehtis enne kõnealuse määruse muutmist käesoleva määrusega.(10) Seepärast tuleks määrusi (EMÜ) nr 3906/89, (EÜ) nr 1267/1999, (EÜ) nr 1268/1999 ja (EÜ) 2666/2000 vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Nõukogu määrust (EMÜ) nr 3906/89 muudetakse järgmiselt:Artiklit 3 muudetakse järgmiselt:Lõige 3 asendatakse järgmisega:"3. Euroopa Liiduga ühinemispartnerluses olevate kandidaatriikide puhul keskendub PHARE programmi alusel rahastamine ühenduse õigustiku ülevõtmisega seotud prioriteetidele, s.t kandidaatriikide haldus- ja institutsioonilise suutlikkuse tugevdamisele ja investeeringutele, välja arvatud investeeringud, mida rahastatakse kooskõlas määrustega (EÜ) nr 1267/1999 ja (EÜ) nr 1268/1999, juhul kui on täidetud nende kahe määruse kohaste rahastamismeetmete tingimused. PHARE programmi alusel võib rahastada ka keskkonnakaitse ja transpordimeetmeid ning meetmeid põllumajanduse ja maaelu arengu toetuseks, mis moodustavad tööstuse integreeritud ümberkorraldamise või piirkondlike arenguprogrammide väheolulise, kuid lahutamatu osa."Lisatakse lõiked 4 ja 5:"4. Abi võib kasutada rahastamaks abi saavate riikide käesoleva määruse kohast osalemist omavahelises ja EL liikmesriikidega tehtavas piirkondlikus, piiriüleses ning, kui vaja, riikidevahelises ja piirkondadevahelises koostöös.5. Vajaduse korral võib abi kasutada ka rahastamaks abi saava riigi osalemist muudest õigusaktidest tulenevates piirkondlikes programmides."Artiklile 8 lisatakse lõige 2:"2. Komisjon võib nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002[8] artikliga 54 ette nähtud piires otsustada delegeerida avaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid, eelkõige eelarve täitmisega seotud ülesandeid kõnealuse määruse artikli 54 lõikes 2 loetletud organitele. Määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 54 lõike 2 punktis c nimetatud organitele võib avaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid delegeerida juhul, kui nende positsioon on rahvusvaheliselt tunnustatud, nad kasutavad rahvusvaheliselt tunnustatud juhtimis- ja kontrollisüsteeme ning kuuluvad avaliku võimu järelevalve alla."Lisas esitatud loend asendatakse järgmise loendiga:"BulgaariaHorvaatiaRumeenia".Artikkel 2Nõukogu määrust (EÜ) nr 1267/1999 muudetakse järgmiselt:Artikli 1 lõige 1 asendatakse järgmisega:"1. Käesolevaga luuakse ühinemiseelse struktuuripoliitika rahastamisvahend, edaspidi "ISPA".ISPA annab abi, et toetada Bulgaaria, Horvaatia ja Rumeenia, edaspidi "abi saavad riigid", Euroopa Liiduga ühinemise ettevalmistusi majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse valdkonnas keskkonna- ja transpordipoliitika alal vastavalt käesoleva määruse sätetele."Artikli 3 lõppu lisatakse lõige 3:"3. Eespool sätestatust olenemata antakse Horvaatiale ühenduse abi aastatel 2005-2006."Artikli 4 lõppu lisatakse lõige 3:"3. Erandina käesoleva artikli esimesest ja teisest lausest määrab käesoleva rahastamisvahendi alla kuuluvad eraldised Horvaatiale aastateks 2005 ja 2006 kindlaks komisjon, lähtudes selle abi saava riigi haldussuutlikkusest, mis on vajalik abi vastuvõtuks, ning ühinemisega seotud investeeringuvajadustest."Artikli 9 lõike 1 punktist a jäetakse välja sõnad "1. jaanuarist 2000 ja igal juhul hiljemalt 1. jaanuariks 2002".Artikkel 3Nõukogu määrust (EÜ) nr 1268/99 muudetakse järgmiselt:Artiklis 1 lõige 1 asendatakse järgmisega:"1. Käesoleva määrusega luuakse säästvale põllumajandusele ja maaelu säästvale arengule ühinemiseelsel perioodil antava ühenduse abi raamistik Bulgaaria, Horvaatia ja Rumeenia jaoks. Käesolevat määrust kohaldatakse jätkuvalt ka kõikide programmide lõpuleviimiseks, mis on selle alusel algatatud Eestis, Leedus, Lätis, Poolas, Slovakkias, Sloveenias, Tšehhi Vabariigis ja Ungaris enne nende ühinemist Euroopa Liiduga."Artikli 4 lõike 2 lõppu lisatakse järgmine lõik:"Erandina esimesest lõigust hõlmab kava Horvaatia puhul samadel tingimustel, mis on sätestatud esimeses lõigus, kuni kaheaastast ajavahemikku alates aastast 2005."Artikli 5 lõike 1 lõppu lisatakse järgmine lause:"Seevastu Horvaatia osas vastava programmi puhul vahehindamist ei teostata."Artiklit 7 muudetakse järgmiselt:Lõige 1 asendatakse järgmisega:"1. Käesoleva määruse kohast ühenduse abi antakse ajavahemikul 2000-2006, välja arvatud ühenduse abi Horvaatiale, mida antakse ajavahemikul 2005-2006. Eelarvepädev ametiasutus kinnitab iga-aastased assigneeringud finantsperspektiivi piires."b) Lõikele 3 lisatakse järgmine lõik:"Seevastu Horvaatia puhul määratakse iga-aastane finantseraldis kindlaks eraldi."Artikkel 11 sõnastatakse järgmiselt:"Artikli 7 lõike 2 rakendamiseks jaotab komisjon kasutada olevad vahendid kandidaatriikide vahel. Komisjon edastab kolme kuu jooksul alates otsusest, millega riik tunnistatakse käesoleva määruse kohaselt abikõlblikuks, kõnealusele kandidaatriigile oma otsuse käesoleva finantsperspektiivi alla kuuluva kavandatava finantseraldise kohta."Artikkel 4Nõukogu määrust (EÜ) nr 2666/2000 muudetakse järgmiselt:Artikli 1 lõike 1 lõppu lisatakse järgmine lause:"Alates 2005. aastast on Horvaatia kui kandidaatriik abikõlblik üksnes artikli 2 lõikes 2 sätestatutega sarnaste piirkondliku mõõtmega projektide ja programmide osas. Eelmisest lausest olenemata on Horvaatia jätkuvalt abikõlblik nõukogu otsuse 311/1999 alla kuuluvate projektide ja programmide osas."Artiklit 7 muudetakse järgmiselt:Lõige 1 asendatakse järgmisega:"1. Komisjon annab ühenduse abi vastavalt nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 1605/2002."Lisatakse lõige 2a:"2a. Komisjon võib määruse 1605/2002 artikliga 54 ette nähtud piires otsustada delegeerida avaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid, eelkõige eelarve täitmisega seotud ülesandeid kõnealuse määruse artikli 54 lõikes 2 loetletud organitele. Nimetatud määruse artikli 54 lõike 2 punktis c nimetatud organitele võib avaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid delegeerida juhul, kui nende positsioon on rahvusvaheliselt tunnustatud, nad kasutavad rahvusvaheliselt tunnustatud juhtimis- ja kontrollisüsteeme ning kuuluvad avaliku võimu järelevalve alla."Artikkel 5Ühinemiseelsete rahastamisvahendite rakendamisel ning taotlejariikidele ühinemiseelse strateegia raames antava abi kooskõlastamist käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 1266/1999[9] ellurakendamisel käsitatakse viidet ühinemispartnerlusele[10] ja Euroopa lepingule Horvaatia puhul viitena Euroopa partnerlusele[11] ning stabiliseerimis- ja assotsiatsioonilepingule.Artikkel 6Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistujaLEGISLATIVE FINANCIAL STATEMENT+++++ TABLE +++++1. BUDGET LINES + HEADINGS05 01 04 03 The SAPARD pre-accession Instrument - Expenditure on administrative management05 05 01 01 The SAPARD pre-accession Instrument13 01 04 02 Instrument for structural policies for pre-accession (ISPA) - Expenditure on administrative management13 05 01 01 Instrument for structural policies for pre-accession22 01 04 01 Pre-accession assistance for countries of central and eastern Europe - Expenditure on administrative management22 01 04 05 Technical Assistance Information Exchange Office (TAIEX) actions in the framework of the pre-accession instruments - Expenditure on administrative management22 02 01 Pre-accession assistance for countries of central and eastern Europe22 02 02 Cross-border co-operation for central and eastern Europe22 02 06 Technical Assistance Information Exchange Office (TAIEX) actions in the framework of the pre-accession instruments22 02 10 Pre-accession multi-country horizontal programmes2. OVERALL FIGURES2.1. Total allocation for action (Part B): million for commitment 245.0 million2.2. Period of application:(start and expiry years)2005 - 20062.3. Overall multi-annual estimate of expenditure:(a) Schedule of commitment appropriations/payment appropriations (financial intervention) (see point 6.1.1) million+++++ TABLE +++++(b.1) Technical and administrative assistance: of which staff (see point 6.1.2)+++++ TABLE +++++(b.2) Technical and administrative assistance: of which support expenditure (see point 6.1.2)+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++(c) Overall financial impact of human resources and other administrative expenditure(see points 7.2 and 7.3)+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++2.4. Compatibility with financial programming and financial perspectiveProposal is compatible with existing financial programming, as set out in the Financial Perspective for 2000 -2006.2.5. Financial impact on revenueProposal has no financial implications (involves technical aspects regarding implementation of a measure)3. BUDGET CHARACTERISTICS+++++ TABLE +++++4. LEGAL BASIS(Show main legal basis only.)3906/19891267/19991268/19995. DESCRIPTION AND GROUNDS5.1. Need for Community intervention5.1.1. Objectives pursuedThe European Council has decided to accept Croatia as a candidate country for membership, to launch the accession process, and to convene a bilateral intergovernmental conference with Croatia in early 2005 to begin negotiations, and has requested the Commission to prepare a pre-accession strategy, including the necessary financial instrument.Further to that request, the Commission is proposing that Croatia should benefit from the current pre-accession instruments - Phare, ISPA and SAPARD - to finance the corresponding pre-accession strategy under heading 7 of the financial perspective. The proposed inclusion of Croatia under heading 7 is in accordance with the revision of the financial perspective of 19 May 2003 which states that "The European Parliament and the Council may decide, on a proposal from the Commission, the inclusion of other candidate countries under heading 7".These instruments - Phare, ISPA and SAPARD - will also help Croatia prepare for the unified Instrument for Pre-accession (IPA), which will apply from 2007.The Phare allocation will build on the work already started under CARDS - i.e. to promote the Copenhagen political criteria, help Croatia align with the acquis communautaire, strengthen administrative and judicial capacity - and to start to prepare for Structural Funds after accession. The allocation for ISPA will co-finance technical assistance and infrastructure projects in the fields of transport and environment, and help Croatia prepare for Cohesion and Structural Funds after accession. The allocation for SAPARD will contribute to the sustainable adaptation of the agricultural sector and rural areas in Croatia and to Croatia's preparations for the implementation of the acquis concerning the Common Agricultural Policy and related policies. A part of these appropriations will be used to cover the necessary administrative support expenditure entailed by these programmes.5.1.2. Measures taken in connection with ex ante evaluation5.1.3. Measures taken following ex post evaluation5.2. Action envisaged and budget intervention arrangementsIn 2004, under CARDS, the national programme to Croatia was 76 million. Under Phare, in 2005 and 2006, it is proposed to maintain a programme of about 80 million a year, to promote the Copenhagen political criteria, help Croatia align with the acquis communautaire, strengthen administrative and judicial capacity, and start to prepare for Structural Funds after accession.Under ISPA, support will be given to align Croatia's infrastructure with Community standards in two key sectors, environment and transport, and to familiarise the Croatian authorities with the principles of structural policies. Through ISPA, Croatia will thus obtain the twin benefits of accelerated infrastructure investment and enhanced capacity for project preparation and implementation, which must commence without delay ("learning by doing") and of becoming acquainted with Commission procedures and rules, similar to those that apply to Member States.A preliminary assessment of funding opportunities, involving IFIs, indicates that preparatory work is sufficiently advanced to allow the Commission to decide on a sufficient number of high-quality projects in both sectors already in 2005. About 60 million in total, phased in over the two years, is considered a reasonable allocation for ISPA. This will allow for a real commitment towards core infrastructure investment, but also take account of administrative capacity.In addition, and given the necessity for Croatia to strengthen its capacity as well as to catch up with other candidate countries, there is the need to launch under ISPA a number of technical assistance projects for institutional strengthening, including for sector planning, and project preparation for these two sectors for IPA.In the case of SAPARD, 25 million for 2006 seems appropriate, applying the same criteria which were applied for the current SAPARD countries provided for in Article 7(3) of the Regulation 1268/1999.According to the information provided by Croatia there are 64 (industrial) establishments in the food processing sector not yet EU approved. On the basis of experiences from the current SAPARD countries the average project size is between 250,000 and 500,000. The size of rural infrastructure projects has been similar.Farm investment projects tend to be smaller (average 50,000). Croatia's farm structure (approx. 1million farms) is dominated by family farms, with 86% farming less than 5ha, and 22% of the rural population currently employed in agriculture. Increasing the competitiveness of the agri-food sector to enable it to prepare for participation in the EU single market will require support for modernisation of farms, in particular to implement acquis standards in relation to health and hygiene and animal welfare.The accreditation of the SAPARD agency is planned to be completed during 2005 to enable Croatia to start with project selection and disbursement under SAPARD in 2006.5.3. Methods of implementationThe three pre-accession instruments employ a wide range of implementation methods (from centralised to partial or full decentralisation of financial management to the beneficiary countries, as well as joint management with international organisations). It is, nonetheless, important that the highest level of decentralisation possible for Croatia should be pursued as soon as feasible. A move to partially decentralised management will, therefore, be made in 2005, with full decentralisation (a requirement for SAPARD) planned for 2006.6 FINANCIAL IMPACT6.1. Total financial impact on Part B (over the entire programming period)6.1.1. Financial interventionCommitments (in million)+++++ TABLE +++++6.1.2. Technical and administrative assistance, support expenditure and IT expenditure (commitment appropriations)+++++ TABLE +++++7. IMPACT ON STAFF AND ADMINISTRATIVE EXPENDITURE7.1. Impact on human resources+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++The needs for human and administrative resources shall be covered within the allocation granted to the managing DG in the framework of the annual allocation procedure7.2. Overall financial impact of human resources+++++ TABLE +++++The amounts are total expenditure for twelve months.7.3. Other administrative expenditure deriving from the action+++++ TABLE +++++The amounts are total expenditure for twelve months.+++++ TABLE +++++8. FOLLOW-UP AND EVALUATION8.1. Follow-up arrangementsArt. 27 (4) of the Financial Regulation obliges the Commission to undertake both ex ante and ex post evaluations, to be applied to all programmes and activities which entail significant spending. Evaluation results are to be disseminated to spending, legislative and budgetary authorities.Provisions will be made within the Framework Agreement with Croatia to ensure the necessary arrangements to enable independent monitoring and evaluation. In outline, the system operates as follows:- Project implementation will be monitored through a Joint Monitoring Committee (JMC). This includes the NAO, the NAC and the Commission services. The JMC will meet at least once a year to review all programmes to assess their progress towards meeting the objectives set out in the Financing Agreements and the Accession/European Partnership. The JMC may recommend a change of priorities and/or reallocation of funds.- .The JMC will be assisted by Sectoral Monitoring Sub-Committees (SMSC), which will include all relevant institutions and partners involved, including the Commission Services, in accordance with the specific monitoring arrangements established for each Instrument. The SMSC, inter alia, will, review in detail the progress made towards achieving the objectives set out in its relevant programme and will report to the JMC on all programmes in its sector.- The Commission services shall ensure that an ex-post evaluation is carried out after completion of the programme.8.2. Arrangements and schedule for the planned evaluationIn application of current rules, an evaluation system covering the different levels of intervention and types of instruments has been set up for each instrument.Notably, the financial regulation, as well as the internal control standards, calls for regular evaluation of all (sizable) activities. This is translated into the evaluation of single operations (e.g. projects), of programmes (e.g. national programmes) and policy sectors or themes (e.g. transport or gender issues). Evaluations of are also necessary and ongoing of wider legal obligations such as the 3 Cs (Coherence, Complementarity, Coordination).As set out above, project implementation will be monitored through the Joint Monitoring Committee (JMC), assisted by Sectoral Monitoring Sub-Committees (SMSC). Each Instrument has its own specific evaluation scheme. For Phare, there is an ongoing scheme of Interim Evaluation, and these interim evaluations, prepared by independent evaluators, are reviewed by the JMC. This Interim Evaluation scheme generates over 130 individual country, sectoral and thematic reports a year. Thematic reports covering such issues as nuclear issues, civil society, public administration, justice and home affairs, national aid coordination, twinning, SMEs, and statistics have been prepared.These works will be complemented by relevant works on databases, meta-analyses, methodology and training.9. ANTI-FRAUD MEASURESThe Framework Agreement with Croatia will contain provisions ensuring the protection of the Community's financial interests.These Framework agreements expressly provide for the Commission and the Court of Auditors to have the power of audit, on the basis of documents and on the spot, over all contractors and subcontractors who have received Community funds. They shall also expressly authorise the Commission to carry out on-the-spot checks and inspections as those set down in Council Regulation (EC, Euratom) 2185/96.All contracts resulting from the implementation of pre-accession assistance shall ensure the right of the Commission and the Court of Auditors during and after the implementation of contracts.In practise, this means that the Framework Agreement will contain provisions making reference notably to the following:- Definitions of the notions of irregularity, fraud, active and passive corruption and conflict of interest;- Measures in the field of financial control by the contracting authority, the Commission and the Court of Auditors;- The possibility for OLAF to conduct on-the-spot checks equivalent to the ones foreseen by Regulation (EC) 2185/96- The obligation of the contracting authority of the third country to take preventive measures in the field of corruption- The procedure for the communication of cases of suspected fraud and irregularities to the Commission;- The procedures for the clearance of accounts in the case of decentralised management- The application of administrative and financial sanctions (including the exclusion of non-reliable candidates and tenderers)- Enforceability of Commission decisions in the area of recovery in case of centralised management.[1] Artiklis 269 ei nimetata selgesõnaliselt SAPARD ja ISPA määrust, kuid märgitakse et "seoses nõukogu määruses (EMÜ) nr 3906/89 (...) nimetatud ühinemiseelse abiga ei kohaldata (...) eelkontrolli käsitlevaid eeskirju kõnealuste kandidaatriikidega juba toimiva detsentraliseeritud haldamise suhtes. Seega on ISPA ja SAPARD hõlmatud, kuna neile viidatakse Phare määruses (vt määruse 3906/89 artikli 3 lõige 3).[2] ELT C , , lk .[3] ELT C , , lk .[4] EÜT L 375, 23.12.1989, lk 11. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 769/2004 (ELT L 123, 27.4.2004, lk 1).[5] EÜT L 161, 26.6.1999, lk 73. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 769/2004 (ELT L 123, 27.4.2004, lk 1).[6] EÜT L 161, 26.6.1999, lk 87. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 769/2004 (ELT L 123, 27.4.2004, lk 1).[7] ELT L 297, 22.9. 2004, lk 19-28.[8] EÜT L 248, 16.9.2002, lk 1.[9] EÜT L 161, 26.6.1999, lk 68.[10] EÜT L 85, 20.3.1998, lk 1.[11] ELT L 86, 23.3.2004, lk 1.


type: wikipedia

text:
Grafton Elliot Smith, född 15 augusti 1871 i Grafton i New South Wales, död 1 januari 1937 i London, var en australisk anatom. Han var professor i anatomi vid Victoria University of Manchester 1909–1919 och vid University College London 1919–1937.
 Smith är bland annat känd för att tillsammans med sin kollega Arthur Keith ha förkastat sin student Raymond Darts åsikt, att dennes fynd Barnet från Taung, skulle vara en apmänniska, beroende på att fyndet gjorts i Afrika. Det visade sig dock senare att Dart hade rätt.
 Källor
 Noter
 Australiska professorer
 Anatomer
 Födda 1871
 Avlidna 1937
 Män
 Personer från New South Wales
 Ledamöter av Royal Society
 Alumner från St. John's College, Cambridge
 Personer verksamma vid University College London
 Alumner från University of Sydney


text:
 Avis juridique important
 |
 31989D0579
 BESCHLUSS DES RATES vom 30. Oktober 1989 zur Änderung der Rechtsgrundlagen der Beschlüsse 87/593/EWG, 87/594/EWG und 87/595/EWG (89/579/EWG) -
 Amtsblatt Nr. L 322 vom 07/11/1989 S. 0023 - 0023 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 2 Band 7 S. 0096 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 2 Band 7 S. 0096
 ***** BESCHLUSS DES RATES vom 30. Oktober 1989 zur Änderung der Rechtsgrundlagen der Beschlüsse 87/593/EWG, 87/594/EWG und 87/595/EWG (89/579/EWG) DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestüzt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 113, auf Vorschlag der Kommission, in Erwägung nachstehender Gründe: Aus der neueren Rechtsprechung des Gerichtshofs ergibt sich, daß Artikel 113 des Vertrags einen sehr weiten Anwendungsbereich hat. Die Beschlüsse 87/593/EWG (1) und 87/594/EWG (2) über die Annahme - im Namen der Gemeinschaft - der Anlage E.5 bzw. der Anlage F.3 zum Internationalen Übereinkommen zur Vereinfachung und Harmonisierung der Zollverfahren sowie der Beschluß 87/595/EWG des Rates vom 30. November 1987 zur Annahme - im Namen der Gemeinschaft - der Empfehlung des Rates für die Zusammenarbeit auf dem Gebiet des Zollwesens vom 22. Mai 1984 über die Verwendung von Codes zur Darstellung von Datenelementen sowie vier ihrer Anlagen (3) sind daher an diese Rechtsprechung anzupassen, da der Rat für diese drei Beschlüsse andere Rechtsgrundlagen gewählt hatte. Es empfiehlt sich, die Beschlüsse 87/593/EWG, 87/594/EWG und 87/595/EWG ausschließlich auf der Rechtsgrundlage von Artikel 113 zu erlassen und folglich Artikel 113 als Rechtsgrundlage in den Beschluß 87/593/EWG einzufügen, und die Artikel 28 und 235 des Vertrags als Rechtsgrundlage der drei genannten Beschlüsse sowie Artikel 43 als Rechtsgrundlage der Beschlüsse 87/593/EWG und 87/594/EWG zu streichen - BESCHLIESST: Artikel 1 In den Beschlüssen 87/593/EWG, 87/594/EWG und 87/595/EWG erhält der erste Bezugsvermerk folgende Fassung: »gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 113,". Artikel 2 Dieser Beschluß wird am Tag seiner Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften wirksam. Er gilt mit Wirkung vom 30. November 1987. Geschehen zu Brüssel am 30. Oktober 1989. Im Namen des Rates Der Präsident J.-P. SOISSON (1) ABl. Nr. L 362 vom 22. 12. 1987, S. 1. (2) ABl. Nr. L 362 vom 22. 12. 1987, S. 8. (3) ABl. Nr. L 362 vom 22. 12. 1987, S. 22.


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 22001A0911(01)
 Abkommen zwischen der Europäischen Union und der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien über die Tätigkeit der Überwachungsmission der Europäischen Union (EUMM) in der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien
 Amtsblatt Nr. L 241 vom 11/09/2001 S. 0002 - 0004
 ÜBERSETZUNGAbkommenzwischen der Europäischen Union und der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien über die Tätigkeit der Überwachungsmission der Europäischen Union (EUMM) in der ehemaligen jugoslawischen Republik MazedonienDIE EUROPÄISCHE UNIONeinerseitsundDIE EHEMALIGE JUGOSLAWISCHE REPUBLIK MAZEDONIEN,nachstehend "Aufnahmepartei" genannt,andererseits,gemeinsam nachstehend "teilnehmende Parteien" genannt -unter Berücksichtigung der Tatsache, dass- die Europäische Gemeinschaft und ihre Mitgliedstaaten angeboten haben, eine Überwachungsmission der Europäischen Gemeinschaft (ECMM) in der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien einzurichten, und dass die Aufnahmepartei dieses Angebot am 24. März 1998 auf provisorischer Grundlage angenommen hat,- seit 1998 Beobachter der Europäischen Gemeinschaft/Europäischen Union in der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien tätig sind,- der Rat der Europäischen Union am 22. Dezember 2000 die Gemeinsame Aktion 2000/811/GASP über die Überwachungsmission der Europäischen Union angenommen hat, mit der die ECMM in die EUMM umgewandelt wurde, als Instrument der Gemeinsamen Außen- und Sicherheitspolitik (GASP) der Europäischen Union, das aufbauend auf frühere Initiativen dazu beitragen soll, eine wirksame Politik der Europäischen Union für den Westlichen Balkan zu formulieren,- am 9. April 2001 in Luxemburg ein Stabilitäts- und Assoziationsabkommen zwischen der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien und den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitgliedstaaten geschlossen wurde,- die Unabhängigkeit, Souveränität und territoriale Integrität der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien anerkannt wird und der starke Wunsch der Europäischen Union besteht, zu einer weiteren Stärkung von Frieden und Stabilität in der Region beizutragen -HABEN FOLGENDES VEREINBART:Artikel IAuftrag(1) Die Überwachungsmission der Europäischen Union, nachstehend "EUMM" genannt, die ursprünglich in der Region als Überwachungsmission der Europäischen Gemeinschaft (ECMM) errichtet wurde, hat ihr Hauptquartier gegenwärtig in Sarajevo und wird ein Missionsbüro in Skopje sowie auf Beschluss des Missionsleiters nach Anhörung und Zustimmung der Aufnahmepartei gegebenenfalls weitere Büros in der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien einrichten, um dazu beizutragen, eine wirksame Politik der Europäischen Union für den Westlichen Balkan zu formulieren.Die EUMM wird insbesonderea) die politische Entwicklung und die Entwicklung der Sicherheitslage in ihrem Zuständigkeitsbereich überwachen;b) sich besonders mit der Überwachung der Grenzen, mit Fragen, die die verschiedenen Volksgruppen betreffen, und mit der Rückkehr von Flüchtlingen befassen;c) Analyseberichte entsprechend den ihr übertragenen Aufgaben vorlegen;d) im Rahmen der von der Europäischen Union in der Region verfolgten Stabilisierungspolitik zur Frühwarnung des Rates und zur Vertrauensbildung beitragen.e) die Aufnahmepartei regelmäßig über die Tätigkeiten der EUMM informieren; dazu gehören auch, wenn die übertragenen Aufgaben dies vorsehen, humanitäre Fragen.(2) Die Aufnahmepartei erteilt der EUMM alle Informationen und leistet jede Art von Zusammenarbeit, die zur Erreichung der Ziele der EUMM erforderlich sind. Die Aufnahmepartei kann einen Verbindungsoffizier aus den jeweiligen Ministerien bei der EUMM benennen.Artikel IIStatus(1) Die Aufnahmepartei ergreift alle erforderlichen Maßnahmen für den Schutz und die Sicherheit der EUMM und ihrer Mitglieder. Alle einschlägigen Vorkehrungen, die die Aufnahmepartei vorschlägt, werden vor ihrer Durchführung mit dem Missionsleiter vereinbart.(2) Zur Durchführung ihrer Tätigkeit genießen die EUMM und ihr Personal unter Einbeziehung ihrer Transportmittel und Ausrüstungen die Bewegungsfreiheit, die zur Erfuellung des Auftrags der Mission erforderlich ist.(3) Das Personal der EUMM kann bei seiner Tätigkeit von einem Dolmetscher und, auf Anforderung der EUMM, von einem von der Aufnahmepartei benannten Begleitoffizier begleitet werden.(4) Die EUMM kann auf ihrem Missionsbüro in Skopje sowie an anderen Orten, über die der Missionsleiter befindet, die Flagge der Europäischen Union hissen.(5) Fahrzeuge und andere Transportmittel der EUMM tragen ein Erkennungszeichen der Mission, über das die zuständigen Behörden unterrichtet werden.Artikel IIIZusammensetzung(1) Der Missionsleiter der EUMM wurde vom Rat der Europäischen Union ernannt. Die künftigen Missionsleiter werden ebenfalls so ernannt.(2) Sonstiges EUMM-Personal wird von den Mitgliedstaaten der Europäischen Union abgestellt. Das Personal wird vom Missionsleiter unter der Aufsicht des Generalsekretärs/Hohen Vertreters bestimmten Verwendungen zugeteilt. Norwegen und die Slowakei, die zur Laufzeit dieses Abkommens an der EUMM teilnehmen, können ebenfalls EUMM-Personal benennen; sie sind dann ebenso wie die Europäische Union und ihre Mitgliedstaaten Entsendeparteien.(3) Das auswärtige Personal der EUMM trägt die Bezeichnung "Beobachter".(4) Die Regierungen der Entsendeparteien benennen Beobachter für die EUMM.(5) Der Missionsleiter bestimmt nach Anhörung und Zustimmung der Aufnahmepartei die Anzahl der Beobachter im Rahmen dieses Abkommens.(6) Die Beobachter unterlassen alle Handlungen oder Tätigkeiten, die mit der Unparteilichkeit ihrer Aufgaben unvereinbar sind; unbeschadet der Bestimmungen des Artikels VIII beachten sie die Rechtsvorschriften des Aufnahmestaats.(7) Die EUMM kann auf die Unterstützung durch Verwaltungs- und technisches Personal der Entsendeparteien zurückgreifen. Die Mitglieder des Verwaltungs- oder technischen Personals der EUMM genießen in Einklang mit dem Wiener Übereinkommen über diplomatische Beziehungen den gleichen Status wie das Verwaltungs- und technische Personal der Entsendeparteien in Botschaften.(8) Die EUMM kann vor Ort das benötigte Hilfspersonal einstellen. Auf Anforderung des Missionsleiters erleichtert die Aufnahmepartei die Einstellung von qualifiziertem örtlichem Personal durch die EUMM. Das Hilfspersonal der EUMM genießt in Einklang mit dem Wiener Übereinkommen über diplomatische Beziehungen den gleichen Status wie das örtliche Personal in Botschaften.Artikel IVWaffen und Bekleidung(1) Die Beobachter dürfen keine Waffen tragen.(2) Die Beobachter tragen weiße Zivilkleidung mit einem EUMM-Erkennungszeichen.Artikel VVerantwortungskette(1) Die EUMM in der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien führt ihre Tätigkeit unter der Verantwortung des Missionsleiters aus.(2) Der Missionsleiter berichtet dem Rat der Europäischen Union durch den Generalsekretär/Hohen Vertreter regelmäßig über die Tätigkeit und die Erkenntnisse der EUMM.(3) Im Rahmen des Mandats gemäß Artikel I Absatz 1 werden die Aufgaben der EUMM vom Generalsekretär/Hohen Vertreter in enger Zusammenarbeit mit dem Vorsitz und in Einklang mit der vom Rat verabschiedeten Politik für den Westlichen Balkan festgelegt.(4) Der Missionsleiter unterrichtet die Aufnahmepartei regelmäßig über die Tätigkeit der EUMM.Artikel VIReisen und Transport(1) Fahrzeuge und andere Transportmittel der EUMM unterliegen keiner Zwangszulassung oder -genehmigung; alle Fahrzeuge sind bei Dritten versichert.(2) Die EUMM kann Straßen, Flugplätze und andere Einrichtungen ohne Zahlung von Gebühren, Maut oder anderen Abgaben benutzen.(3) Die Aufnahmepartei erleichtert der EUMM den Betrieb ihrer eigenen Fahrzeuge und anderen Transportmittel.Artikel VIIKommunikation(1) Das EUMM-Personal hat zum Zwecke der Ausübung seiner Tätigkeit zu den üblichen Kosten Zugang zu angemessenen Telekommunikationseinrichtungen der Aufnahmepartei, auch zum Zwecke der Kommunikation mit diplomatischen oder konsularischen Vertretern der Entsendeparteien.(2) Die EUMM hat das Recht auf uneingeschränkte Kommunikation mit eigenen Funkgeräten (einschließlich Satelliten-, Mobil- und Handfunkgeräte), Telefonen, Telegrafen, Faxgeräten oder anderen Mitteln. Die Aufnahmepartei stellt nach Unterzeichnung dieses Abkommens die Frequenzen bereit, auf denen Funkgeräte betrieben werden können.Artikel VIIIVorrechte und Immunitäten(1) Die EUMM erhält den Status einer diplomatischen Mission.(2) Die Beobachter genießen während ihrer Mission in Einklang mit dem Wiener Übereinkommen über diplomatische Beziehungen die Vorrechte und Immunitäten diplomatischer Bediensteter.(3) Das Missionsbüro in Skopje, andere Büros und alle Transportmittel der EUMM sind unverletzlich.(4) Die Vorrechte und Immunitäten nach diesem Artikel stehen den Beobachtern während ihrer Mission zu und danach in Bezug auf Handlungen, die sie zuvor im Rahmen ihrer Mission ausgeführt haben.(5) Die Aufnahmepartei erleichtert alle Bewegungen des Missionsleiters und des Personals der EUMM. Die EUMM stellt der Aufnahmepartei eine Liste der Mitglieder der EUMM zur Verfügung und unterrichtet die Aufnahmepartei im Voraus über die Ankunft oder Abreise von EUMM-Personal. Das EUMM-Personal trägt den nationalen Reisepass sowie eine Identitätskarte der EUMM mit sich.(6) Die Aufnahmepartei erkennt das Recht der Entsendeparteien und der EUMM an, zollfrei und ohne sonstige Beschränkungen die von der EUMM benötigten und zu ihrer ausschließlichen und offiziellen Verwendung bestimmten Ausrüstungen, Vorräte, Lieferungen und anderen Güter einzuführen. Die Aufnahmepartei erkennt ferner ihr Recht an, solche Gegenstände im Hoheitsgebiet der Aufnahmepartei zu kaufen sowie die betreffenden eingeführten oder gekauften Ausrüstungen, Vorräte, Lieferungen und anderen Güter auszuführen oder anderweitig darüber zu verfügen. Die Aufnahmepartei erkennt ferner das Recht der Beobachter an, Gegenstände für den persönlichen Bedarf zu kaufen und/oder zollfrei einzuführen und diese Gegenstände auszuführen.Artikel IXUnterkünfte und praktische VorkehrungenDie Regierung der ehemaligen jugoslawischen Republik Mazedonien erklärt sich bereit, der EUMM auf Antrag bei der Suche nach geeigneten Büroräumen und Unterkünften behilflich zu sein. Die teilnehmenden Parteien befinden über andere Bestimmungen betreffend Vorrechte und Immunitäten, über praktische Vorkehrungen, einschließlich medizinische Notfallhilfe und Notfallevakuierung, sowie über die Anforderungen für Reisedokumente.Artikel XInkrafttretenDieses Abkommen tritt mit Unterzeichnung in Kraft. Seine Bestimmungen werden von der Aufnahmepartei der EUMM ab dem Datum der Paraphierung bis zum Inkrafttreten durch Unterzeichnung vorläufig angewendet. Das Abkommen bleibt so lange in Kraft, bis eine der teilnehmenden Parteien der anderen Partei mit zweimonatiger Frist ihre Absicht mitteilt, die Einstellung der genannten Tätigkeiten zu beantragen.Geschehen zu Skopje am 31. August 2001 in englischer Sprache in vier Ausfertigungen.Für die Europäische UnionFür die ehemalige jugoslawische Republik Mazedonien