text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 14.7.2021
 COM(2021) 571 final/2
 2021/0202(COD)
 Pasiūlymas
 EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS
 kuriuo dėl apyvartinių taršos leidimų, perkeltinų į Sąjungos apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervą iki 2030 m., skaičiaus iš dalies keičiamas Sprendimas (ES) 2015/1814
 {SWD(2021) 552 final}
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai
 Komunikatu dėl Europos žaliojo kurso
 1
 buvo nustatyta nauja ES augimo strategija, kuria siekiama pertvarkyti ES į teisingą ir klestinčią visuomenę, pasižyminčią modernia, efektyviai išteklius naudojančia ir konkurencinga ekonomika. Juo dar kartą patvirtinamas Komisijos siekis padidinti savo klimato tikslus ir pasiekti, kad Europa iki 2050 m. taptų pirmuoju neutralaus poveikio klimatui žemynu. Be to, juo siekiama apsaugoti piliečių sveikatą ir gerovę nuo su aplinka susijusių grėsmių ir poveikio. Atsižvelgiant į labai stiprų COVID-19 pandemijos poveikį Sąjungos piliečių sveikatai, gyvenimo bei darbo sąlygoms ir ekonominei gerovei, Europos žaliojo kurso būtinybė ir svarba dar labiau padidėjo.
 Kova su klimato kaita yra neatidėliotinas uždavinys. Remiantis Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos (IPCC) specialiojoje ataskaitoje pateiktais mokslinių tyrimų rezultatais, nulinį grynąjį išmetamą CO2 kiekį visame pasaulyje reikia pasiekti maždaug 2050 m., o visų kitų šiltnamio efektą sukeliančių dujų neutralų poveikį klimatui – kuo greičiau vėlesniais šio amžiaus metais. Atsižvelgiant į šį neatidėliotiną uždavinį, būtina, kad ES paspartintų savo veiksmus ir pademonstruotų pasaulinę lyderystę, iki 2050 m. tapdama neutralaus poveikio klimatui visuomene. Šis tikslas nustatytas Komunikate „Švari mūsų visų planeta. Strateginė klestinčios, modernios ir konkurencingos neutralizuoto poveikio klimatui Europos ekonomikos ateities vizija“
 2
 .
 Remiantis Europos žaliojo kurso strategija ir išsamiu poveikio vertinimu, 2020 m. rugsėjo mėn. Komisijos komunikate „Platesnis Europos 2030 m. klimato srities užmojis“
 3
 (toliau – 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo planas) pasiūlyta padidinti ES užmojus ir pateikti išsamų planą siekiant padidinti Europos Sąjungos privalomą tikslą iki 2030 m. atsakingai sumažinti grynąjį išmetamą teršalų kiekį bent 55 %. 2030 m. užmojo padidinimas dabar padeda užtikrinti tikrumą politikos formuotojams ir investuotojams, kad ateinančiais metais priimtais sprendimais nebus susisaistyta su išmetamų teršalų kiekiais, neatitinkančiais ES tikslo iki 2050 m. neutralizuoti poveikį klimatui. 2030 m. tikslas atitinka Paryžiaus susitarimo tikslą užtikrinti, kad pasaulio temperatūra didėtų gerokai mažiau nei 2 °C, ir toliau dėti pastangas, kad temperatūra nepadidėtų daugiau kaip 1,5 °C.
 2020 m. gruodžio mėn. susitikimo metu Europos Vadovų Taryba patvirtino naują ES privalomą 2030 m. tikslą
 4
 . Ji taip pat paragino Komisiją „įvertinti, kaip visi ekonomikos sektoriai gali geriausiai padėti siekti 2030 m. tikslo, ir pateikti būtinus pasiūlymus, kartu nuodugniai išnagrinėjant poveikį aplinkai ir ekonominį bei socialinį poveikį valstybių narių lygmeniu, atsižvelgiant į nacionalinius energetikos bei klimato srities veiksmų planus ir peržiūrint esamas lankstumo galimybes“.
 Šiuo tikslu Europos klimato teisės akte
 5
 , dėl kurio susitarė teisės aktų leidėjai, ES neutralaus poveikio klimatui tikslas taps teisiškai privalomas ir 2030 m. siekis bus padidintas nustatant tikslą, kad iki 2030 m. grynasis išmetamas kiekis būtų sumažintas bent 55 %, palyginti su 1990 m.
 Kad būtų laikomasi Europos klimato teisės akte pasiūlytos krypties ir iki 2030 m. pasiektas šis padidintas užmojo lygis, Komisija peržiūrėjo galiojančius klimato srities ir energetikos teisės aktus, pagal kuriuos tikimasi išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį sumažinti tik 40 % iki 2030 m. ir 60 % iki 2050 m. Šis pasirengimo įgyvendinti 55 % tikslą (angl. Fit for 55) priemonių rinkinys, apie kurį paskelbta 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo plane, yra pats išsamiausias naujo plataus užmojo 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo elementas, prie kurio prisidėti turės visi ekonomikos sektoriai ir politikos kryptys.
 Įgyvendindama šį priemonių rinkinį Komisija turi padidinti ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos (ES ATLPS) aplinkosauginį indėlį iš dalies pakeisdama Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB
 6
 (ES ATLPS direktyva) taip, kad tai atitiktų bendrą tikslą. Be to, reikia neregėto masto trumpalaikių investicijų siekiant įveikti neigiamą COVID-19 krizės poveikį darbo vietoms, pajamoms ir įmonėms, be kita ko, sektoriuose, kuriems taikoma ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema (ES ATLPS).
 Siekiant panaikinti struktūrinį leidimų pasiūlos ir paklausos disbalansą rinkoje ir padidinti ES ATLPS atsparumą dideliems sukrėtimams, Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu (ES) 2015/1814
 7
 (RSR sprendimas) 2018 m. buvo sukurtas rinkos stabilumo rezervas (RSR). RSR veikia nuo 2019 m.
 Rezervas veikia skatinant koreguoti metinį aukcionams skirtų apyvartinių taršos leidimų skaičių. Siekiant išlaikyti kuo didesnį nuspėjamumą, Sprendimu (ES) 2015/1814 (RSR sprendimas) buvo nustatytos aiškios apyvartinių taršos leidimų perkėlimo į rezervą ir iš jo taisyklės.
 Šios taisyklės buvo iš dalies pakeistos Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410
 8
 . Pagal Direktyvą (ES) 2018/410, iki 2023 m. perkeliama dalis (į rezervą perkeliama bendro apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus procentinė dalis) padvigubinama nuo 12 % iki 24 %, o minimalus į rezervą perkeltinas skaičius – nuo 100 iki 200 mln. apyvartinių taršos leidimų.
 Reikėtų pažymėti, kad minimalus į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičius netiesiogiai lemia minimalų bendrą apyvartoje esančių ATL skaičių, kuris yra būtinas siekiant perkelti apyvartinius taršos leidimus į rezervą (t. y. viršutinė rezervo ribinė vertė). Bendras apyvartoje esančių ATL skaičius turi būti bent 833 mln., kad į rezervą perkeliant 12 % to skaičiaus perkeliamas skaičius sudarytų bent 100 mln. apyvartinių taršos leidimų. Šis minimalus skaičius buvo padvigubintas kartu padvigubinant perkeliamą procentinę dalį, kad viršutinė rezervo ribinė vertė išliktų ta pati (24 % nuo 833 yra 200).
 ES ATLPS pakeitimai siekiant padidinti 2030 m. tikslą, taip pat išorės veiksnių, tokių kaip COVID-19 ar nacionalinės priemonės, pavyzdžiui, laipsniškas anglių atsisakymas, poveikis reiškia, kad pagrindinės RSR taisyklės turi išlikti tinkamos, kad būtų galima toliau mažinti struktūrinį pasiūlos ir paklausos disbalansą visą dešimtmetį. Be to, pagal RSR sprendimo 3 straipsnį Komisijai pavedama per trejus metus nuo RSR veikimo pradžios dienos jį peržiūrėti, remiantis tinkamo Europos anglies dioksido rinkos veikimo analize. Atliekant peržiūrą ypatingą dėmesį reikia skirti pagrindiniams RSR skaitiniams parametrams bei nebegaliojimo taisyklei
 9
 ir įvertinti rezervo poveikį augimui, darbo vietoms, Sąjungos pramonės konkurencingumui ir anglies dioksido nutekėjimo rizikai.
 Iš poveikio vertinime peržiūros metu atliktos analizės matyti, kad RSR reikėtų pritaikyti prie naujų politikos bei rinkos sąlygų ir sukrėtimų. Joje taip pat nustatyta, kad RSR turėtų apimti pasiūlą ir paklausą aviacijos sektoriuje. Dar vienas analizėje nustatytas aspektas buvo tai, kad perkeliamai daliai, tikėtina, pasireiškia ribinės vertės poveikis, kurį reikėtų koreguoti
 10
 .
 Šių elementų peržiūrą reikėtų atlikti kartu atsižvelgiant į ES ATLPS užmojo didinimo poveikį rinkos stabilumui. Todėl ji atliekama teikiant pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria, siekiant sustiprinti ES ATLPS, iš dalies keičiama ES ATLPS direktyva ir RSR sprendimas
 11
 .
 Pagal RSR sprendimo 1 straipsnio 5 dalį po 2023 m. perkeliama dalis vėl taps 12 %. Jeigu RSR parametrai nebus tinkamai ir laiku koreguojami, perteklius gali padidėti ir tapti žalingas. Taigi tolesnis dabartinių RSR parametrų taikymas, kaip nustatyta Direktyvoje (ES) 2018/410 (24 % perkeliama dalis ir minimalus į rezervą perkeltinas skaičius – 200 mln. apyvartinių taršos leidimų), turėtų būti patvirtintas atskirai nuo bendrosios ES ATLPS, kaip pasirengimo įgyvendinti 55 % tikslą priemonių rinkinio dalies, peržiūros, kad būtų užtikrintas rinkos nuspėjamumas.
 Todėl RSR sprendimą reikėtų iš dalies pakeisti įtraukiant šį esminį pakeitimą, kad ES ATLPS ir toliau gerai veiktų ir išliktų ambicinga.
 •
 Suderinamumas su galiojančiomis politikos nuostatomis
 RSR yra ES ATLPS sukurta rinkos stabilumo priemonė. Taigi RSR suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis užtikrinamas suderinant ES ATLPS su kitomis Sąjungos politikos sritimis. Kadangi šis pasiūlymas susijęs tik su RSR struktūros pakeitimais, jis nedaro tiesioginio poveikio kitoms Sąjungos politikos sritims.
 Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis užtikrinamas ES ATLPS poveikio vertinimą ir RSR peržiūrą suderinant su likusia pasirengimo įgyvendinti 55 % tikslą klimato ir energetikos priemonių rinkinio dalimi: visų pirma su ESR susijusiais poveikio vertinimais; Žemės naudojimo, žemės naudojimo keitimo ir miškininkystės (LULUCF) reglamentu; automobilių ir furgonų išmetamo CO2 išmetimo normomis; Atsinaujinančių išteklių energijos direktyva (RED II); Energijos vartojimo efektyvumo direktyva (EED); vėlesniame etape – Pastatų energinio naudingumo direktyva. Rinkos stabilumo rezerve atsižvelgiama į paklausos pokyčius dėl tokių papildomų politikos sričių.
 2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI
 •Teisinis pagrindas
 Teisinis šio pasiūlymo pagrindas yra SESV 192 straipsnis. Pagal SESV 191 straipsnį ir 192 straipsnio 1 dalį Europos Sąjunga padeda siekti, be kita ko, šių tikslų: išlaikyti, saugoti ir gerinti aplinkos kokybę; remti tarptautinio lygio priemones, skirtas regioninėms ar pasaulinėms aplinkos problemoms spręsti, visų pirma kovai su klimato kaita.
 •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)
 ES turi teisę veikti dėl to, kad ES ATLPS yra visos Sąjungos mastu suderinta sistema. ES ATLPS direktyva yra 2003 m. priimta galiojanti ES politikos priemonė.
 Klimato kaita yra tarpvalstybinio masto problema, tad ir tarptautiniais, ir ES veiksmais galima veiksmingai papildyti ir sustiprinti regioninius, nacionalinius ir vietos veiksmus. ES tikslo iki 2030 m. sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį padidinimas paveiks daugelį ES ekonomikos sektorių, todėl koordinuojami veiksmai ES lygmeniu yra būtini ir imantis šių veiksmų atsiranda daug didesnė galimybė įgyvendinti reikiamą pertvarką, nes tai stiprus ekonomiškai efektyvius pokyčius ir didėjančią konvergenciją skatinantis veiksnys.
 Taigi ES ATLPS direktyvos tikslų valstybės narės negali deramai pasiekti pavieniui, todėl dėl direktyvos taikymo masto ir poveikio tų tikslų geriau siekti Sąjungos lygmeniu. Atitinkamai, kadangi RSR yra ES ATLPS sukurta rinkos stabilumo priemonė, jo tikslo taip pat negalima pakankamai pasiekti valstybėms narėms imantis vienašalių veiksmų. Tai 2015 m. priimta galiojanti ES politikos priemonė. Vadovaujantis SESV 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu, pasiūlymo, kuriuo iš dalies keičiama ši priemonė, tikslus galima pasiekti tik ES lygmens Komisijos pasiūlymu.
 •Proporcingumas
 Kaip išdėstyta poveikio vertinimo 7 skirsnyje, pasiūlymas atitinka proporcingumo principą, nes juo nesiekiama daugiau negu būtina, kad būtų ekonomiškai efektyviai ir kartu užtikrinant tinkamą vidaus rinkos veikimą įgyvendintas ES šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo sumažinimo iki 2030 m. tikslas.
 •Priemonės pasirinkimas
 Sprendimui, kuriuo sukuriamas RSR, iš dalies pakeisti tinkama priemonė yra sprendimas.
 3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 •Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas
 Dėl šių pasiūlymų nebuvo atliktas ex post vertinimas ar tinkamumo patikrinimas, nes galiojančių teisės aktų įgyvendinimas tebėra ankstyvuose etapuose, ir duomenų atitinkamai nėra daug.
 •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis
 Surengus bendrąją konsultaciją dėl ES ATLPS peržiūros buvo surinktos suinteresuotųjų subjektų nuomonės dėl RSR peržiūros.
 Iš pradžių Komisija paprašė grįžtamosios informacijos apie įžanginį poveikio vertinimą atkreipdama dėmesį į pirminius peržiūros pamąstymus ir politikos galimybes. Įžanginio poveikio vertinimo metu atsiliepimus buvo galima teikti nuo 2020 m. spalio 29 d. iki 2020 m. lapkričio 26 d. ir buvo gauta apie 250 atsiliepimų
 12
 . Po to Komisija internetu organizavo viešą konsultaciją su klausimynu. Ji truko 12 savaičių nuo 2020 m. lapkričio 13 d. iki 2021 m. vasario 5 d., gauta beveik 500 atsakymų
 13
 . Komisija taip pat pavedė rangovui „Vivid Economics“ organizuoti du RSR peržiūrai skirtų praktinių seminarų su ekspertais
 14
 .
 RSR plačiai remia įvairios suinteresuotųjų subjektų grupės, bet nesutariama dėl būtinų jo parametrų pakeitimų, visų pirma ribinių verčių ir perkeliamos dalies. Pilietinė visuomenė palyginti aktyviau pritarė RSR parametrų sustiprinimui nei privatusis sektorius. Pasiūlymu ir toliau po 2023 m. iki ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos IV etapo pabaigos 2030 m. perkelti į rezervą 24 % dalį ir mažiausiai 200 mln. apyvartinių taršos leidimų užtikrinama tinkama pusiausvyra, atsižvelgiant ir į tai, kad RSR su savo dabartiniais parametrais anksčiau buvo veiksmingas.
 •Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas
 Šis pasiūlymas grindžiamas įrodymais, surinktais atliekant poveikio vertinimą
 15
 , pridedamą prie 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo plano. Jame panaudojami atnaujinti ES baziniai scenarijai
 16
 , į kuriuos įtrauktas COVID-19 poveikis, ir atnaujinti politikos scenarijai, pagrįsti 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo planui parengtais scenarijais.
 Be to, Komisija remiasi didėjančiu tarpusavio vertintojų įvertintų ES ATLPS empirinių tyrimų duomenų rinkiniu ir naudoja kelias paramos sutartis. Pagal vieną iš paramos sutarčių „Vivid Economics“ atliko tyrimą, kad padėtų Komisijai peržiūrėti RSR
 17
 . Atlikdama tyrimą „Vivid Economics“ surengė du praktinius seminarus su ekspertais, kuriuose dalyvavo analitikai, rinkos ekspertai ir suinteresuotieji subjektai. Šis tyrimas padėjo po 2023 m. išlaikyti dabartinę perkeliamą dalį.
 •Poveikio vertinimas
 Kartu su pasiūlymu pateikiamas poveikio vertinimas, grindžiamas 2030 m. klimato politikos tikslo įgyvendinimo plano poveikio vertinimo išvadomis
 18
 . Jis grindžiamas integruotais modeliavimo scenarijais, kuriuose atsispindi įvairių politikos priemonių sąveika ekonominės veiklos vykdytojų atžvilgiu, siekiant užtikrinti papildomumą, nuoseklumą ir veiksmingumą siekiant 2030 m. ir 2050 m. klimato tikslų. Santrauka ir Reglamentavimo patikros valdybos teigiama nuomonė bus paskelbtos viešai. Kalbant apie šį pasiūlymą, iš poveikio vertinimo matyti, kad siekiant išlaikyti gerą ES ATLPS veikimą nereikėtų leisti, kad po 2023 m. perkeliama dalis vėl būtų 12 %, ir reikėtų išlaikyti 24 %, kol nebus atlikta visapusiška pusiausvyra.
 •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas
 Dėl šio pasiūlymo Komisijai jį įgyvendinant įmonėms nesusidarys tiesioginės administracinės naštos.
 Laikantis Komisijos geresnio reglamentavimo įsipareigojimo, pasiūlymas buvo rengiamas atvirai, visiškai skaidriai ir nuolat bendraujant su suinteresuotosiomis šalimis, įsiklausant į išorės subjektų nuomones ir atsižvelgiant į nepriklausomų ekspertų analizę, siekiant, kad jis būtų tinkamai subalansuotas (taip pat žr. skirsnį apie tiriamųjų duomenų rinkimą ir naudojimą).
 •Pagrindinės teisės
 Pasiūlyme gerbiamos pagrindinės laisvės ir ypač laikomasi tų principų, kurie nustatyti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje
 19
 . Juo visų pirma prisidedama prie tikslo užtikrinti aukšto lygio aplinkos apsaugą pagal tvaraus vystymosi principą, kaip nustatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos
 20
 37 straipsnyje.
 4.POVEIKIS BIUDŽETUI
 ES ATLPS įneša daug lėšų į valstybių narių biudžetus. Didžiąją dalį aukcionų pajamų kaupia valstybės narės. Visų pirma dėl šios sąsajos pasiūlymas daro poveikį nacionaliniams biudžetams ir administracijoms. Jeigu bus išlaikyta dabartinė į RSR perkeliama dalis, valstybių narių aukcionų mastai sumažės. Tačiau, tikimasi, kad tai atsvers poveikis mažesnio apyvartinių taršos leidimų pertekliaus rinkoje kainai dėl didesnio ES ATLPS užmojo ir siūlomas ES ATLPS direktyvos taikymo srities išplėtimas, į ją įtraukiant jūrų transportą, kelių transportą ir pastatus. Komisija pristatys ES biudžeto sistemos pakeitimus netrukus kartu su nuosavų išteklių dokumentų rinkiniu, įskaitant pasiūlymą iš dalies pakeisti daugiametę finansinę programą.
 Su IT kūrimu ir pirkimu susiję sprendimai bus priimami remiantis 2020 m. rugsėjo 10 d. komunikatu dėl gairių dėl informacinių technologijų ir kibernetinio saugumo finansavimo
 21
 .
 5.KITI ELEMENTAI
 •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka
 Komisija ir toliau stebės ir vertins ES ATLPS veikimą, įskaitant RSR, savo metinėje anglies dioksido rinkos padėties ataskaitoje, kaip numatyta ES ATLPS direktyvos 10 straipsnio 5 dalyje. Iniciatyva grindžiama procesu, kurio pagrindas – integruoti nacionaliniai energetikos ir klimato srities veiksmų planai ir patikima išmetamo ŠESD kiekio duomenų ir kitos informacijos apie klimatą, nurodytos Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) 2018/1999
 22
 , skaidrumo užtikrinimo sistema. Atlikdama reguliarų pažangos vertinimą Komisija naudosis, inter alia, valstybių narių pagal Valdymo reglamentą pateikta ir į ataskaitas įtraukta informacija. Tokia informacija apima informaciją apie išmetamą ŠESD kiekį, politiką ir priemones, projekcijas ir prisitaikymo veiksmus. Be to, šia informacija Komisija naudosis atlikdama aplinkos nuostatų įgyvendinimo peržiūrą ir vykdydama aplinkosaugos veiksmų programų stebėseną.
 Be to, ES ATLPS direktyvos taikymo pažangos vertinimas reglamentuojamas ES ATLPS direktyvos 21 straipsnyje, pagal kurį valstybės narės turi Komisijai teikti metinę ataskaitą ypatingą dėmesį skirdamos, be kita ko, tokiems klausimams, kaip apyvartinių taršos leidimų paskirstymas, registro tvarkymas, stebėsenos ir ataskaitų teikimo priemonių taikymas, tikrinimas bei akreditavimas ir su reikalavimų laikymusi susiję klausimai.
 Be to, pagal RSR sprendimo 3 straipsnį, po šios pirmosios peržiūros Komisija turi reguliariai peržiūrėti RSR.
 •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas
 Pagal galiojantį RSR sprendimą, 24 % į RSR perkeliama dalis ir minimalus į rezervą perkeltinas 200 mln. apyvartinių taršos leidimų skaičius 2023 m. baigs galioti. Nuo 2024 m. perkeliama dalis bus 12 %. Iš poveikio vertinimo matyti, kad 12 % perkeliamos dalies nepakaks užtikrinti, kad RSR tikslai, susiję su pertekliaus mažinimu ir rinkos atsparumo užtikrinimu, vis tiek būtų įgyvendinti. Šio pasiūlymo tikslas – užtikrinti, kad dabartiniai RSR parametrai (24 % perkeliama dalis ir minimalus į rezervą perkeltinas 200 mln. apyvartinių taršos leidimų skaičius) liktų galioti ir po 2023 m., iki ES ATLPS IV etapo pabaigos, t. y. iki 2030 m. gruodžio 31 d., ir taip būtų užtikrintas rinkos nuspėjamumas. Po 2030 m. į RSR perkeliama dalis vėl būtų 12 %.
 2021/0202 (COD)
 Pasiūlymas
 EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS
 kuriuo dėl apyvartinių taršos leidimų, perkeltinų į Sąjungos apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervą iki 2030 m., skaičiaus iš dalies keičiamas Sprendimas (ES) 2015/1814
 EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,
 atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
 teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
 atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę
 23
 ,
 atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę
 24
 ,
 laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros,
 kadangi:
 (1)2015 m. gruodžio mėn. pagal Jungtinių Tautų bendrąją klimato kaitos konvenciją (UNFCCC) priimtas Paryžiaus susitarimas įsigaliojo 2016 m. lapkričio mėn. (toliau – Paryžiaus susitarimas)
 25
 . Paryžiaus susitarimo šalys susitarė užtikrinti, kad vidutinės pasaulio temperatūros padidėjimas būtų gerokai mažesnis nei 2 °C, palyginti su ikipramoninio laikotarpio lygiu, ir toliau dėti pastangas, kad jis neviršytų 1,5 °C, palyginti su ikipramoninio laikotarpio lygiu;
 (2)spręsti su klimatu ir aplinka susijusias problemas ir pasiekti Paryžiaus susitarimo tikslus – pagrindiniai uždaviniai, išdėstyti 2019 m. gruodžio 11 d. Komisijos priimtame komunikate „Europos žaliasis kursas“
 26
 ;
 (3)Europos žaliasis kursas apima išsamų viena kitą papildančių priemonių ir iniciatyvų rinkinį, kuriuo siekiama iki 2050 m. neutralizuoti poveikį klimatui ES ir nustatoma nauja augimo strategija, kuria siekiama pertvarkyti Sąjungą į teisingą ir klestinčią visuomenę, pasižyminčią modernia, efektyviai išteklius naudojančia ir konkurencinga ekonomika, kurios augimas atsietas nuo išteklių naudojimo. Juo taip pat siekiama apsaugoti, tausoti ir didinti Sąjungos gamtinį kapitalą ir apsaugoti piliečių sveikatą ir gerovę nuo su aplinka susijusios rizikos ir poveikio. Tuo pačiu metu ši pertvarka skirtingai veikia moteris ir vyrus ir daro ypatingą poveikį kai kurioms nepalankioje padėtyje esančioms grupėms, pavyzdžiui, vyresnio amžiaus žmonėms, neįgaliesiems ir rasinių ar etninių mažumų atstovams. Todėl turi būti užtikrinta, kad pertvarka būtų teisinga ir įtrauki, nė vieno nepaliekant nuošalyje;
 (4)atsižvelgiant į labai stiprų COVID-19 pandemijos poveikį Sąjungos piliečių sveikatai, gyvenimo bei darbo sąlygoms ir ekonominei gerovei, Europos žaliojo kurso būtinybė ir svarba dar labiau padidėjo ir tai parodė, jog mūsų visuomenė ir mūsų ekonomika turi tapti atsparesnės išorės sukrėtimams ir turi būti imamasi ankstyvų veiksmų siekiant užkirsti jiems kelią ar juos sumažinti. Europos piliečiai ir toliau pareiškia griežtas nuomones, kad tai, visų pirma, pasakytina apie klimato kaitą
 27
 ;
 (5)Sąjunga įsipareigojo iki 2030 m. sumažinti visos Sąjungos ekonomikos išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį bent 55 %, palyginti su 1990 m. lygiais, 2020 m. gruodžio 17 d. UNFCCC sekretoriatui pateikusi atnaujintus nacionaliniu lygmeniu nustatytus įpareigojančius veiksmus
 28
 ;
 (6)Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/1119
 29
 Sąjunga savo teisėje įtvirtino tikslą iki 2050 m. pasiekti visos ekonomikos poveikio klimatui neutralumą. Tame reglamente taip pat nustatytas privalomas Sąjungos įsipareigojimas iki 2030 m. grynąjį išmetamą ŠESD kiekį (išmetamą kiekį, likusį atėmus absorbentais pašalintą kiekį) Sąjungos viduje sumažinti bent 55 %, palyginti su 1990 m. lygiu;
 (7)visi ekonomikos sektoriai turi prisidėti prie to, kad tų išmetamų teršalų kiekis būtų sumažintas. Todėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB
 30
 nustatytos ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos (ES ATLPS) užmojį reikėtų pritaikyti atsižvelgiant į įsipareigojimą iki 2030 m. sumažinti visos ekonomikos išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį;
 (8)siekiant pašalinti rinkoje stebimą apyvartinių taršos leidimų pasiūlos ir paklausos struktūrinį disbalansą, Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu (ES) 2015/1814
 31
 2018 m. buvo sukurtas ir 2019 m. pradėjo veikti rinkos stabilumo rezervas (toliau – rezervas);
 (9)rezervas veikia metinio parduoti aukcionuose skirtų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus koregavimo principu. Siekiant išlaikyti kuo didesnį nuspėjamumą, Sprendimu (ES) 2015/1814 buvo nustatytos aiškios apyvartinių taršos leidimų perkėlimo į rezervą ir iš jo taisyklės;
 (10)kai apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičius viršija nustatytą viršutinę ribinę vertę, apyvartinių taršos leidimų skaičius, atitinkantis tam tikrą šių apyvartinių taršos leidimų procentinę dalį, išskaičiuojamas iš aukcionuose parduotinų ir į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus. Be to, atitinkamas apyvartinių taršos leidimų skaičius perkeliamas iš rezervo valstybėms narėms ir pridedamas prie aukcionuose parduotinų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, jeigu visas apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičius tampa mažesnis nei nustatyta apatinė ribinė vertė;
 (11)Sprendimas (ES) 2015/1814 buvo iš dalies pakeistas Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410
 32
 : iki 2023 m. gruodžio 31 d. procentinė dalis, pagal kurią nustatomas kiekvienais metais į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičius, buvo padvigubinta nuo 12 % iki 24 %;
 (12)pagal Sprendimą (ES) 2015/1814, per trejus metus nuo rezervo veikimo pradžios dienos Komisija, remdamasi tinkamo Europos anglies dioksido rinkos veikimo analize, turi atlikti pirmąją jo peržiūrą ir prireikus pateikti pasiūlymą Europos Parlamentui ir Tarybai;
 (13)atliekant peržiūrą visų pirma apsvarstytas procentinis dydis, pagal kurį nustatomas į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičius, taip pat ribos, taikomos bendram apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičiui, skaitinė vertė bei apyvartinių taršos leidimų, planuojamų paimti iš rezervo, skaičius;
 (14)iš peržiūrint rezervą atliktos analizės ir tikėtinų pokyčių, susijusių su anglies dioksido rinka, matyti, kad 12 % bendro apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų dalis, perkeltina į rezervą kiekvienais metais po 2023 m., nėra pakankama, kad būtų išvengta smarkaus apyvartinių taršos leidimų pertekliaus padidėjimo ES ATLPS. Taigi po 2023 m. procentinis dydis turėtų ir toliau būti 24 %, o minimalus į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičius taip pat turėtų ir toliau būti 200 mln.;
 (15)jeigu po 2023 m. bendro apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus dalis, kasmet perkeltina į rezervą, vėl taps 12 %, dėl galimo žalingo apyvartinių taršos leidimų pertekliaus ES ATLPS gali sutrikti rinkos stabilumas. Be to, 24 % dalis po 2023 m. turėtų būti nustatoma atskirai nuo Direktyvos 2003/87/EB ir Sprendimo (ES) 2015/1814 bendros peržiūros, kad būtų užtikrintas rinkos nuspėjamumas ir sustiprinta ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, laikantis didesnio Sąjungos 2030 m. užmojo klimato srityje;
 (16)todėl Sprendimas (ES) 2015/1814 turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Sprendimo (ES) 2015/1814 pakeitimai
 Sprendimo (ES) 2015/1814 1 straipsnio 5 dalies pirmos pastraipos paskutinis sakinys pakeičiamas taip:
 „Nukrypstant nuo pirmo ir antro sakinių, iki 2030 m. gruodžio 31 d. tuose sakiniuose nurodytos procentinės dalys ir 100 mln. apyvartinių taršos leidimų padvigubinami.“.
 2 straipsnis
 Įsigaliojimas
 Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
 Priimta Briuselyje
 Europos Parlamento vardu
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 Pirmininkas
 (1)
 COM(2019) 640 final.
 (2)
 COM(2018) 773 final.
 (3)
 COM(2020) 562 final.
 (4)
 Europos Vadovų Tarybos išvados, 2020 m. gruodžio 10–11 d., EUCO 22/20 CO EUR 17 CONCL 8.
 (5)
 2021 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2021/1119, kuriuo nustatoma poveikio klimatui neutralumo pasiekimo sistema ir iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 401/2009 ir (ES) 2018/1999 (Europos klimato teisės aktas) (OL L 243, 2021 7 9, p. 1).
 (6)
 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Sąjungoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003 10 25, p. 32).
 (7)
 2015 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2015/1814 dėl Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervo sukūrimo ir veikimo bei kuriuo iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB (OL L 264, 2015 10 9, p. 1–5).
 (8)
 2018 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB siekiant ekonomiškai efektyviai dar labiau sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir paskatinti investicijas į mažo anglies dioksido kiekio technologijas ir Sprendimas (ES) Nr. 2015/1814 (OL L 76, 2018 3 19, p. 3–27).
 (9)
 Nebegaliojimo taisyklė nustatyta RSR sprendimo 1 straipsnio 5a dalyje. Pagal ją nuo 2023 m. rezerve esantys apyvartiniai taršos leidimai, kurių kiekis viršija ankstesniais metais aukcione parduotų visų apyvartinių taršos leidimų skaičių, nebegalios.
 (10)
 Ribinės vertės poveikio pavyzdys: jeigu bendras apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičius yra 834 mln. apyvartinių taršos leidimų, šiek tiek didesnis nei viršutinė 833 mln. Riba, pagal RSR taisykles į RSR perkeliama 24 % bendro apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus. Tačiau, jeigu bendras apyvartoje esančių apyvartinių taršos leidimų skaičius yra šiek tiek mažesnis nei ribinė vertė, t. y. 832 mln. apyvartinių taršos leidimų, į RSR neperkeliama nieko.
 (11)
 ... m. ... ... d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2021/..., kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Sąjungoje, ir Sprendimas (ES) 2015/1814 dėl Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervo sukūrimo ir veikimo (OL L [...], [...], p. [...]).
 (12)
 Rezultatai paskelbti šioje svetainėje:
 https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/12660-Updating-the-EU-Emissions-Trading-System
 .
 (13)
 Rezultatai paskelbti šioje svetainėje:
 https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/12660-Updating-the-EU-Emissions-Trading-System/public-consultation
 .
 (14)
 https://ec.europa.eu/clima/events/expert-workshop-market-stability-reserve_en
 ,
 https://ec.europa.eu/clima/events/2nd-expert-workshop-market-stability-reserve_en
 .
 (15)
 Visų pirma „Vivid Economics“ (2021). CLIMA GD parengta ataskaita „ES ATLPS rinkos stabilumo rezervo peržiūra“.
 (16)
 Modeliavimu pagrįstos energetikos, transporto ir išmetamo šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio tendencijų iki 2050 m. prognozės, grindžiamos darniu prielaidų rinkiniu visoje ES, valstybėse narėse ir ES politikos srityse, atsižvelgiant į valstybių narių ypatumus ir remiantis konsultacijomis su valstybių narių ekspertais.
 (17)
 „Vivid Economics“ (2021). CLIMA GD parengta ataskaita „ES ATLPS rinkos stabilumo rezervo peržiūra“.
 (18)
 SWD(2020) 176.
 (19)
 OL C 326, 2012 10 26, p. 391.
 (20)
 OL C 326, 2012 10 26, p. 391.
 (21)
 C(2020) 6126.
 (22)
 2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/1999 dėl energetikos sąjungos ir klimato politikos veiksmų valdymo, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 663/2009 ir (EB) Nr. 715/2009, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/22/EB, 98/70/EB, 2009/31/EB, 2009/73/EB, 2010/31/ES, 2012/27/ES ir 2013/30/ES, Tarybos direktyvos 2009/119/EB ir (ES) 2015/652 ir panaikinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 525/2013 (OL L 328, 2018 12 21, p. 1–77).
 (23)
 OL C , , p. .
 (24)
 OL C , , p. .
 (25)
 Paryžiaus susitarimas (OL L 282, 2016 10 19, p. 4).
 (26)
 COM(2019) 640 final.
 (27)
 Specialusis „Eurobarometro“ tyrimas Nr. 513 dėl klimato kaitos, 2021 m. (
 https://ec.europa.eu/clima/citizens/support_en
 ).
 (28)
 https://www4.unfccc.int/sites/ndcstaging/PublishedDocuments/European %20Union %20First/EU_NDC_Submission_December %202020.pdf
 .
 (29)
 2021 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2021/1119, kuriuo nustatoma poveikio klimatui neutralumo pasiekimo sistema ir iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 401/2009 ir (ES) 2018/1999 (Europos klimato teisės aktas) (OL L 243, 2021 7 9, p. 1).
 (30)
 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Sąjungoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003 10 25, p. 32).
 (31)
 2015 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2015/1814 dėl Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervo sukūrimo ir veikimo bei kuriuo iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB (OL L 264, 2015 10 9, p. 1).
 (32)
 2018 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB siekiant ekonomiškai efektyviai dar labiau sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir paskatinti investicijas į mažo anglies dioksido kiekio technologijas ir Sprendimas (ES) Nr. 2015/1814 (OL L 76, 2018 3 19, p. 3).


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 31.7.2010
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 209/52
 Arrêt du Tribunal de la fonction publique (3e chambre) du 4 mai 2010
 Petrilli/Commission
 (Affaire F-100/08) (1)
 (Fonction publique - Fonctionnaires - Pensions - Notion de résidence - Résidence principale - Pièces justificatives)
 2010/C 209/80
 Langue de procédure: le français
 Parties
 Partie requérante: Alessandro Petrilli (Grottammare, Italie) (représentants: J.-L. Lodomez et J. Lodomez, avocats)
 Partie défenderesse: Commission européenne (représentants: J. Currall et D. Martin, agents)
 Objet de l’affaire
 L'annulation de la décision de l’AIPN concernant la fixation du lieu de résidence principale du requérant.
 Dispositif de l’arrêt
 1)
 Le recours est rejeté.
 2)
 M. Petrilli supporte l’ensemble des dépens.
 (1) JO C 55 du 07.03.2009, p. 52.


text:
 5.6.2010
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 148/27
 Üldkohtu 21. aprilli 2010. aasta otsus — Coin SpA versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Dynamiki Zoi (Fitcoin)
 (Kohtuasi T-249/08) (1)
 (Ühenduse kaubamärk - Vastulausemenetlus - Ühenduse sõnamärgi Fitcoin taotlus - Varasemad siseriiklikud, rahvusvahelised ja ühenduse kujutismärgid „coin” - Suhteline keeldumispõhjus - Asjaomane avalikkus - Segiajamise tõenäosus - Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b))
 2010/C 148/48
 Kohtumenetluse keel: inglise
 Pooled
 Hageja: Coin SpA (Veneetsia, Itaalia) (esindajad: advokaadid P. Perani ja P. Pozzi)
 Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (esindajad: Ó. Mondéjar Ortuño)
 Teine menetluspool apellatsioonikojas: Dynamiki Zoi AE (Ateena, Kreeka)
 Ese
 Hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 15. aprilli 2008. aasta otsuse (asi R 1429/2007-1) peale, mis on tehtud vastulausemenetluses Coin SpA ja Dynamiki Zoi AE vahel.
 Resolutsioon
 1.
 Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) esimese apellatsioonikoja 15. aprilli 2008. aasta otsust asjas R 1429/2007-1.
 2.
 Mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
 (1) ELT C 209, 15.8.2008.


type: wikipedia

text:
Nessental (ka: Nessenthal) on küla Šveitsis Berni kantonis Interlaken-Oberhasli ringkonnas Gadmeni vallas. Küla asub 925 km kõrgusel.
 Kaugus lähematest asulatest
 Gentalhütten 2,25 km
 Schaftelen 2,54 km
 Grund 3,81 km
 Schwarzenthal 3,92 km
 Gadmen 4,24 km
 Auf dem Stock 5,08
 Guttannen 5,7 km
 Tannen 6,11 km
 Innertkirchen 6,62 km
 Org
 Küla asub orus, mille nimi on samuti Nessental. See on Gadmeni oru alumine osa, mis Hofi juures ühineb Hasli oruga. Nessentali suubub Engstlenbachi külgorg Genteltal, mis laskub Engelbergi kurult (Engelberger Joch).
 Orud
 Šveitsi külad
 Berni kanton


type: other

text:
Edward Bruheim.nl | Leeftijdsgrens bevolkingsonderzoek borstkanker is rechtmatig
 Drie vrouwen, de Stichting Proefprocessenfonds Clara Wichmann en de Borstkankervereniging Nederland hebben in hoger beroep een kort geding tegen de Staat der Nederlanden verloren. Volgens het gerechtshof ‘s-Gravenhage heeft de Staat voorshands aannemelijk gemaakt dat er een rechtvaardiging is voor het stellen van een leeftijdsgrens op 75 jaar.
 In Nederland is in 1989 het bevolkingsonderzoek borstkanker (afgekort: BOB) geleidelijk ingevoerd voor vrouwen van 50 tot 70 jaar. Dit onderzoek mag alleen uitgevoerd worden door instanties die beschikken over een vergunning als bedoeld in de Wet op het bevolkingsonderzoek (hierna: Wbo). In 1997 heeft de minister van Volksgezondheid, Welzijn en Sport op aanbeveling van de toenmalige Ziekenfondsraad de doelgroep van het bevolkingsonderzoek uitgebreid met vrouwen tot 75 jaar.
 Allereerst gaat het gerechtshof in op de vraag of het hoger beroep van Stichting Proefprocessenfonds Clara Wichmann ontvankelijk is, nu deze stichting geen gebruik heeft gemaakt van de openstaande bestuursrechtelijke rechtsbeschermingsprocedure tegen de verstrekte vergunningen. Volgens het gerechtshof is dit het geval. Tegen die vergunningverleningen hebben Clara Wichmann c.s. geen bezwaar: zij willen dat vrouwen van 50 tot en met 75 jaar onderzocht worden in het BOB. Wat zij verlangen is dat de Staat behalve de categorie waarvoor vergunningen zijn aangevraagd en verleend, ook de vrouwen boven de 75 jaar in het BOB opneemt. Langs de weg van bezwaar en beroep tegen de verleende vergunningen hadden Clara Wichmann c.s. dat niet kunnen bereiken, omdat de vergunningen in leeftijdsopzicht conform de aanvragen zijn verleend. (1) De vraag die de rechter in casu is voorgelegd is of de Staat door het nemen en handhaven van het (aan de vergunningaanvragen voorafgegane) besluit tot leeftijdsbegrenzing zich jegens Clara Wichmann c.s. onrechtmatig gedraagt.
 Volgens de eisers in het hoger beroep kort geding maakt de Staat der Nederlanden zich schuldig aan leeftijdsdiscriminatie door bij het bevolkingsonderzoek borstkanker een leeftijdsgrens van 75 jaar te hanteren. Zij achten een dergelijke grens in strijd met artikel 1 van de Grondwet, artikel 14 van het EVRM, artikel 26 van het IVBPR, de artikelen 1 en 2 van het VN Vrouwenverdrag en artikel 2 van het ICESCR.
 Het maken van onderscheid naar leeftijd is alleen rechtmatig als daarvoor een objectieve rechtvaardiging bestaat. Volgens het gerechtshof moet voorop worden gesteld dat de discussie over de vraag of het wel of niet voldoende nuttig is om vrouwen van boven de 75 op borstkanker te screenen – gelet op de gezondheidsrisico’s die dit voor de betrokkenen met zich meebrengt – een medische vraag is die in de eerste plaats door de medische wetenschap moet worden behandeld. De gezondheidsraad(2) heeft ten aanzien van borstkankeronderzoek een leeftijdsgrens geadviseerd en in het Jaarbericht Bevolkingsonderzoek van juni 2006 geconcludeerd dat er geen aanleiding bestaat om de opzet van het BOB (met de leeftijdscategorie van 50 t/m 75 jaar) te wijzigen. De Staat mag ervan uitgaan dat de Gezondheidsraad dit advies heeft gegeven aan de hand van de stand van de wetenschap op het gebied van de volksgezondheid, tenzij er zodanig sterke aanwijzingen zijn voor het tegendeel dat de Staat (en thans: het hof) met een hoge mate van aannemelijkheid kan aannemen dat de Gezondheidsraad de afweging van nut en risico’s voor de categorie van 76-jarigen en ouder verkeerd heeft gemaakt. (3) Een dergelijke situatie doet zich hier echter niet voor. De Staat heeft aldus voorshands (in dit kort geding) aannemelijk gemaakt dat er een rechtvaardiging is voor het stellen van een leeftijdsgrens op 75 jaar. Een en ander wil niet zeggen dat individuele vrouwen van 76 jaar en ouder zich ook mogen en kunnen laten onderzoeken op mogelijke borstkanker: dat recht hebben zij. De Staat hoeft echter niet de hele categorie van vrouwen van die leeftijd in het door de instellingen georganiseerde bevolkingsonderzoek borstkanker te laten opnemen.
 Geplaatst:: 22 maart 2010 door Edward Brüheim
 Labels: art. 1 gw | art. 14 evrm | art. 26 ivbpr
 Gerechtshof 's-Gravenhage 9 februari 2010, LJN BL3061 Ro. 3.4.
 Zie voor de taakstelling van de gezondheidsraad artikel 22 van de Gezondheidswet.
 Gerechtshof 's-Gravenhage 9 februari 2010, LJN BL3061 Ro. 5.6.


text:
 4.12.2004
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 300/39
 SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE
 z dne 30. septembra 2004
 v zadevi T-313/02, David Meca-Medina, Igor Majcen proti Komisiji Evropskih skupnosti, (1)
 (Konkurenca - Svoboda opravljanja storitev - Antidopinška ureditev, katero je sprejel Mednarodni olimpijski komite (MOK) - Izključno športna ureditev)
 (2004/C 300/76)
 Jezik postopka: francoščina
 V zadevi T-313/02, David Meca-Medina, stanujoč v Barceloni (Španija) in Igor Majcen, stanujoč v Ljubljani (Slovenija), ki ju zastopa J.-L. Dupont, avocat, proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnika: O. Beynet in A. Bouquet, z naslovom za vročanje v Luksemburgu), ob intervenciji Republike Finske (zastopnica: T. Pynnä, z naslovom za vročanje v Luksemburgu), zaradi predloga za razglasitev ničnosti Komisije z dne 1. avgusta 2002, s katero je bila zavrnjena pritožba tožečih strank proti Mednarodnem olimpijskem komiteju (MOK) glede neskladnosti nekaterih pravnih predpisov, ki jih je sprejel MOK in jih je izvajala Mednarodna plavalna zveza ter določena dejanja dopinške kontrole s pravili Skupnosti glede konkurence in svobodnega opravljanja storitev (zadeva COMP/38158 – Meca-Medina in Majcen proti MOK, je Sodišče prve stopnje (četrti senat), v sestavi H. Legal, predsednik, V. Tiili, sodnica, in M. Vilaras, sodnik; sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator, dne 30. septembra 2004 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi kot sledi:
 1.
 Pritožba se zavrne.
 2.
 Tožečim strankam se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov Komisije.
 3.
 Republika Finska nosi lastne stroške.
 (1) UL C 259, 7.12.2002.


jurisdiction: US

text:
 279 Md. 241 (1977)
 367 A.2d 1245
 MARGARET A. OWEN
 v.
 NORMAN R. FREEMAN, JR.
 [No. 58, September Term, 1976.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided January 25, 1977.
 *242 The cause was argued before MURPHY, C.J., and SMITH, DIGGES, LEVINE, ELDRIDGE and ORTH, JJ.
 Jonathan Schochor, with whom was Marvin Ellin on the brief, for appellant.
 Richard Bloch, with whom were John F. King and Anderson, Coe & King on the brief, for appellee.
 DIGGES, J., delivered the opinion of the Court.
 This is the tale of a stale case. The legal issue presented by this appeal concerns the applicability of Maryland Rule 625 a, pertaining to trial courts' revisory power and control, to judgments of dismissal for lack of prosecution pursuant to Rule 528 L(6) of the Supreme Bench of Baltimore City. Concluding both that Rule 625 a does apply to such final judgments and that the trial judge here erroneously failed to exercise the discretion entrusted to him under that rule, we will vacate his order and remand the action for further proceedings.
 Before delving into the intricacies of these rules, we will initially delineate what has occurred with respect to this case, as yet not tried, over the past four and three-quarter years. Appellant Margaret A. Owen instituted this medical malpractice action in the Baltimore City Court against appellee Norman R. Freeman, Jr., M.D., on April 10, 1972. It was initially scheduled for trial on October 4, 1973, but due to a request of the defendant, an assignment and consent order was entered on September 19, 1973, resetting the action for trial on a "right-of-way" basis for April 15, 1974. Although the court specifically directed that counsel "avoid the starting of any prior proceeding immediately in advance of the instant case that might intrude into the trial date hereby set," the case was not tried on that April day. In fact, other than the plaintiff's filing of interrogatories in November 1973 and the defendant's answers thereto in January of the following year, the docket entries disclose no further activity until July 10, 1975. At that time a notice was mailed to counsel pursuant to Supreme Bench Rule 528 L, *243 informing them that an order of dismissal for lack of prosecution would be entered after the expiration of thirty days unless prior to that time a motion was filed seeking reinstatement of the case to the trial docket.[1] Such a motion was filed by the plaintiff's counsel on August 6, within the thirty-day period, and twelve days thereafter, Judge Solomon Liss signed an order setting trial for December 1, 1975, as a "right-of-way" case, with "no postponement."
 *244 Perhaps the "rain and wind [that] beat dark December"[2] in 1975 kept counsel away from the Baltimore City Courthouse, but in any event, the action was not tried as scheduled. On January 12, 1976, the clerk of the court, as authorized by subsection (6), entered a judgment of non pros in favor of the defendant by marking the case: "Dismissed under Rule 528 L of the Supreme Bench of Baltimore City for lack of prosecution. Judgment absolute in favor of the defendant for costs of suit." Two days later, plaintiff Owen filed a motion "pursuant to Maryland Rule 625 a and Supreme Bench Rule 528 L," accompanied by a request for a hearing, to strike the judgment and reinstate the case; however, no hearing was held and that same day the motion was denied by Chief Judge Anselm Sodaro without explanation. On the sixteenth of January, Owen filed a motion to strike the court's January 14 order on the ground that she had not been afforded her requested hearing on the matter. Following a hearing, Chief Judge Sodaro on February 23 issued an order, accompanied by a memorandum opinion which mentioned Supreme Bench Rule 528 L(4) but did not refer to Rule 625 a, once again denying the plaintiff's reinstatement request.[3] On March 17, *245 Owen's counsel noted an appeal to the Court of Special Appeals from the order of February 23, but we granted certiorari before that court considered the case.
 The power of courts in this State to set aside judgments during the term they were entered has long been recognized as inherent to them as courts of record, and is generally subject only to the restraints imposed by rules of court. See Tasea Investment Corp. v. Dale, 222 Md. 474, 478, 160 A.2d 920, 923 (1960); Sunderland v. Braun Packing Co., 119 Md. 125, 130-31, 86 A. 126, 127-28 (1912); Dorsey v. Gary, 37 Md. 64, 74, 11 Am. Rep. 528, 529 (1872); Kemp v. Cook, 18 Md. 130, 138, 79 Am. Dec. 681 (1861); 3 J. Poe, Pleading and Practice § 388 (6th ed. H. Sachs 1975); cf. United States v. Morgan, 307 U.S. 183, 197, 59 S. Ct. 795, 83 L. Ed. 1211 (1939); United States Fidelity & Guaranty Co. v. Poetker, 180 Ind. 255, 102 N.E. 372, 376 (1913), error dismissed, 235 U.S. 683 (1914); State v. Cannon, 244 N.C. 399, 94 S.E.2d 339, 342 (1956); In re Loevinger's Estate, 40 S.D. 450, 167 N.W. 726, 727 (1918). See generally 20 Am.Jur.2d Courts §§ 78-79 (1965); 21 C.J.S. Courts § 88 (1940). This power may now be exercised in civil actions by trial courts, other than the District Court, only in accord with the dictates of Maryland Rule 625, Section a of which provides:
 For a period of thirty days after the entry of a judgment, or thereafter pursuant to motion filed within such period, the court shall have revisory power and control over such judgment. After the expiration of such period the court shall have revisory power and control over such judgment, only in case of fraud, mistake or irregularity.
 As is clear from the language of Rule 625 a, no judgment is specifically excluded from the operation of the rule, and our cases hold it applies to all final judgments. See Davidson v. Miller, 276 Md. 54, 85-86, 344 A.2d 422, 440-41 (1975); Owl Club v. Gotham Hotels, 270 Md. 94, 100, 310 A.2d 534, 537 (1973); Maggin v. Stevens, 266 Md. 14, 16, 291 A.2d 440, 441 (1972). See also Hughes v. Beltway Homes, Inc., 276 Md. 382, 347 A.2d 837 (1975). Moreover, this Court has consistently *246 indicated that judgments entered in situations virtually identical with that of the present case are subject to this revisory power. We have held that a judgment of non pros, the same type that was entered here, is final for purposes of the applicability of Rule 625 a, Williams v. Snyder, Adm'r, 221 Md. 262, 267, 155 A.2d 904, 907 (1959); that a dismissal for want of prosecution pursuant to local rules of other circuits is subject to the trial court's Rule 625 a revisory power, Tydon v. Spong, 237 Md. 107, 110-11, 205 A.2d 220, 222 (1964) (Fourth Maryland Judicial Circuit) Petite v. Estate of Papachrist, 219 Md. 173, 177, 148 A.2d 377, 380 (1959) (Circuit Court for Howard County); Crawford v. Richards, 193 Md. 236, 243, 66 A.2d 483, 486 (1949) (Circuit Court for Allegany County); and that a dismissal for failure to place a case on the consolidated trial docket in accordance with Supreme Bench Rule 528 C is not exempt from the operation of Rule 625 a. Mut. Benefit Soc'y v. Haywood, 257 Md. 538, 540, 263 A.2d 868, 870 (1970). See also Bowen v. Rohnacher, 15 Md. App. 280, 290 A.2d 560, cert. denied, 266 Md. 742 (1972) (where Court of Special Appeals applied Rule 625 a to case dismissed under Supreme Bench Rule 528 L(2)). With respect to Maryland Rule 530, the statewide prescription governing dismissals for lack of prosecution in civil cases, we think it is significant that the Committee Note to Section c (appearing at page 274 of Volume 9B of the Maryland Code (1957, 1971 Repl. Vol.)), as that Section was originally adopted, stated that "relief [from a Rule 530 dismissal] may be granted under Rule 625." And contrary to what the Court of Special Appeals has stated in Armes v. Cook, 34 Md. App. 389, 392-93, 367 A.2d 85, 86-87 (1977) and Chase v. Jamison, 21 Md. App. 606, 613, 320 A.2d 580, 584 (1974), we find nothing which indicates otherwise in Pappalardo v. Lloyd, 266 Md. 512, 295 A.2d 221 (1972) (per curiam).[4]
 *247 As we held in Davidson v. Miller, supra, 276 Md. at 86, 344 A.2d at 440-41, "ordinarily in a civil proceeding the trial court possesses the power to reconsider and correct any of its rulings ... until a final judgment becomes enrolled." Finding nothing out of the ordinary with respect to final judgments entered pursuant to Supreme Bench Rule 528 L(6) dismissals and nothing in our rules or decisions which would indicate any intent that Maryland Rule 625 a should not be applied to these dismissals for lack of prosecution, we conclude that it applies. Because both Chase v. Jamison, 21 Md. App. 606, 320 A.2d 580 (1974) and Hoffer v. Anthony De Crenzo, Inc., 26 Md. App. 655, 338 A.2d 424, cert. denied, 276 Md. 745 (1975) & 423 U.S. 1088 (1976), are premised on the ground that dismissals under Supreme Bench Rule 528 L(6) are not subject to being stricken under Maryland Rule 625 a, those cases must be, and are, overruled.[5]
 It may be suggested that the Supreme Bench in adopting *248 Rule 528 L intended that dismissals pursuant to its provisions would not be subject to reinstatement under Maryland Rule 625 a. Even if we assume the words of Supreme Bench Rule 528 L(6)  that cases not reinstated pursuant to subsections (3) and (4) "shall under no conditions be ordered reinstated by any order of Court or otherwise"  were intended to preclude the use of Rule 625 a, such an intent could not be effectuated. This is so because those parts of any local rule which are contrary to or inconsistent with the Maryland Rules are abrogated by the latter.[6]Mut. Benefit Soc'y v. Haywood, supra, 257 Md. at 541, 263 A.2d at 871; Bastian v. Watkins, Clerk, 230 Md. 325, 331, 187 A.2d 304, 307 (1963); see Md. Const., Art. IV, § 18A; Md. Rule 1 f. Moreover, the courts in Baltimore City cannot "relinquish" or "waive" the mandate expressed in Maryland Rule 625 a since it has long been recognized that the courts of this State cannot dispense with validly established rules. See, e.g., Carey v. Safe Dep. & Tr. Co., 168 Md. 501, 518, 178 A. 242, 248-49 (1935); Washington & R. Rwy. Co. v. Sullivan, 136 Md. 202, 211, 110 A. 478, 481 (1920); Gibbons v. Cherry, 53 Md. 144, 149 (1880); Hughes v. Jackson, 12 Md. 450, 463 (1858); Gist v. Drakely, 2 Gill 330, 346, 41 Am. Dec. 426 (1844); Dunbar v. Conway, 11 G. & J. 92, 97-98 (1839); Wall v. Wall, 2 H. & G. 79, 81-82 (1827). Therefore, where Maryland Rule 625 a applies, as we have determined it does here, the courts of this State have no authority to refuse a proper request to exercise their discretionary revisory power for thirty days after the entry of a judgment. Of course, if it were determined desirable for some reason to prohibit the judges of the Supreme Bench from correcting injustices or other error after the entry of a judgment of dismissal for lack of prosecution under their Rule 528 L(6), a proper way to achieve that end would be for this Court to provide a specific exemption in Rule 625 a for such dismissal judgments.
 *249 Having settled this issue, we now determine what disposition should be made of this appeal. We note initially that the action is properly before us at this time. The entry of judgment occurred on January 12 when the clerk dismissed the plaintiff's action under the provisions of Supreme Bench Rule 528 L(6). Two days after, and again, four days after the entry of judgment, the plaintiff filed a motion pursuant to Rule 625 a requesting the court to reinstate the case. The standards for the appealability of orders pertaining to an unenrolled judgment such as the one here are now well settled: An appeal will not lie from an order of the court striking the judgment, since the rights of neither party are finally determined, whereas an appeal will lie from an order refusing to strike a judgment since such an order leaves the parties subject to the full operation of the judgment. See, e.g., Gay Investment Co. v. Angster, 231 Md. 318, 321, 190 A.2d 95, 97 (1963); Corbin v. Jones, 199 Md. 527, 528, 86 A.2d 911, 912 (1952); Silverberg v. Dearholt, 180 Md. 38, 40-41, 22 A.2d 588, 589 (1941); Hall v. Holmes, 30 Md. 558, 560-61 (1869); 3 J. Poe, supra, § 389. Thus, Chief Judge Sodaro's order of February 23, refusing to strike the judgment entered against the plaintiff on January 12, was appealable because it was a final determination of the rights of the litigants. However, it appears from the record that Chief Judge Sodaro, probably following the Chase and Hoffer holdings that Rule 625 a was not applicable, denied the plaintiff's motion to reinstate the case without exercising the discretion mandated by Rule 625 a with regard to unenrolled judgments. Therefore, without indicating our view as to how that discretion should be utilized, we vacate his order of February 23, 1976, and remand the case for a Rule 625 a determination whether the judgment of January 12, 1976, should be stricken. See Carlile v. Two Guys, 264 Md. 475, 478, 287 A.2d 31, 33-34 (1972); Wash., B. & A.R. Co. v. Kimmey, 141 Md. 243, 250, 118 A. 648, 650-51 (1922).
 Order vacated and case remanded to the Baltimore City Court for proceedings as herein stated.
 Costs to abide the final result.
 NOTES
 [1] Supreme Bench Rule 528 provides for the assignment of cases in the several civil law courts of Baltimore City primarily through a single Central Assignment Bureau which maintains consolidated trial dockets. Section L, dealing with the dismissal of cases for lack of prosecution, provides:
 L. DISMISSAL FOR FAILURE OF PROSECUTION.
 (1) Each year within not less than thirty days and not more than sixty days prior to the beginning of the September Term of Court, the Assignment Commissioner shall return to the Clerk of the Court where the same was instituted all cases which have been on the Consolidated Trial Docket for a period of two years or more. Immediately upon receipt thereof the Clerk of the Court shall notify all counsel of record at their respective addresses, as shown on the pleadings, served in the manner provided by Maryland Rule 306, that an order of dismissal for lack of prosecution will be entered after the expiration of thirty days unless, prior to the expiration of such period, a motion is filed pursuant to subsection (3); in the event counsel has died or his appearance has been stricken pursuant to Maryland Rule 125 and the party represented is not represented by another attorney of record, or is proceeding in proper person, the Clerk shall send the notification required by this Section to such party at the address shown on the pleadings.
 (2) All cases returned to a Clerk of the Court pursuant to subsection (1) of this rule shall be dismissed by the Clerk and a judgment for costs shall be entered in favor of the defendant after the expiration of a period of thirty days following said notice by the Clerk. (Revised May 1, 1970)
 (3) No case shall be dismissed by the Clerk pursuant to subsection (2) hereof if prior to the expiration of the period of thirty days following the notice to counsel by the Clerk of the return of said case to the Clerk by the Assignment Commissioner any party upon motion and good cause shown shall obtain from the Assignment Judge of the Supreme Bench an order restoring said case to the consolidated trial docket. (Revised May 1, 1970)
 (4) Any order issued by the Assignment Judge of the Supreme Bench restoring a case to the Consolidated Trial Docket pursuant to subsection (3) of this rule shall therein set a right-of-way date for the trial of said case, which date shall not extend beyond the expiration of the next Term of Court; except that where the Assignment Judge is satisfied that it has been impossible to try said case on the date assigned, or a day subsequent thereto within that Term, because of the pendency of other cases on the Consolidated Trial Docket, he may assign a trial date not beyond the next subsequent Term of Court. (Amended December 4, 1970)
 (5) The date fixed in an order of Court issued pursuant to subsection (4) of this rule shall be by agreement of the parties and it shall be the obligation of the moving party to obtain such a date by agreement of all other parties and if said party shall be unable to obtain such agreement, then the Assignment Judge upon notice to all parties and opportunity to be heard shall fix said date. (Added March 16, 1967)
 (6) Any case not tried or otherwise finally disposed of within the term of Court following the date of issuance of an order replacing a case on the consolidated trial docket pursuant to subsections (3) and (4) of this rule shall under no conditions be ordered reinstated by any order of Court or otherwise and shall be returned by the Assignment Commissioner to the Clerk of the Court in which the case was instituted and shall be forthwith marked dismissed by the Clerk. (Added March 16, 1967)
 [2] W. Shakespeare, Cymbeline, III, iii, 37.
 [3] Presumably Judge Sodaro concluded that the time for the determination of impossibility under subsection (4) had lapsed with the beginning of the new term of court on January 12. In view of our determination regarding the applicability of Maryland Rule 625 a, we do not reach the question whether under subsection (4) the assignment judge's power to determine if the case "has been impossible to try" exists only in the term of court in which the case was reinstated by order under subsection (3), or, as the plaintiff argues, that this power extends to the immediately subsequent term as well.
 [4] In Pappalardo, the trial court, pursuant to Rule 530 c, suspended the operation of that rule in a case ripe for dismissal on April 26, 1971, but further ordered that it would be enforced unless the case was set for trial on or before January 1, 1972. That day passed without a new trial date being designated, and on the seventh of January, the defendants presented a motion to dismiss for lack of prosecution under Rule 530 which the court granted by ex parte order that same day. Twenty-one days thereafter the plaintiffs moved to reinstate the case, but this motion was denied. Although the appeal to this Court was from both the order of January 7 dismissing the action and the January 28 order refusing to reinstate the case, the appellant's arguments were confined solely to the former. One of their contentions was to the effect that they were denied due process when this order was signed without notice to them. We rejected this, stating our reasoning in the following manner (266 Md. at 514-15, 295 A.2d at 223):
 When they failed to comply within the time allowed, the case was in effect dismissed upon the expiration of the time fixed in the Order. The formal Order of Dismissal entered by the court on January 7, 1972 required no further notice and simply reduced to writing what was an accomplished fact.
 All this Court determined in Pappalardo was that the trial court properly dismissed the action on January 7, 1972, pursuant to Rule 530; we did not indicate, and in no way intended to intimate, that the suit could not, within the trial court's discretion, have been reinstated on January 28 pursuant to Rule 625 a. Therefore, we are unable to agree with the Court of Special Appeals that it is "significant" that we did not refer to the action of the trial court in Pappalardo as an exercise of discretion, Chase v. Jamison, 21 Md. App. 606, 613, 320 A.2d 580, 584 (1974), inasmuch as we were not referring to the trial court's action under Rule 625 a (since that issue was not briefed and thus not before this Court, Harmon v. State Roads Comm., 242 Md. 24, 30-31, 217 A.2d 513, 516-17 (1966)), but rather to its dismissal of the case pursuant to Rule 530. For the same reason, we disagree with the Court of Special Appeals' reading of Pappalardo in Armes v. Cook, 34 Md. App. 389, 393, 367 A.2d 85, 87 (1977), where that court concluded that once a case was dismissed pursuant to Rule 530, "there was no further room for the exercise of discretion" under Rule 625 a.
 [5] Because the denial of a petition for certiorari has no significance with regard to the merits of a case, we find nothing inconsistent in our overruling of the Hoffer case today and our denial of certiorari in 1975. See generally United States v. Kras, 409 U.S. 434, 443, 93 S. Ct. 631, 34 L. Ed. 2d 626 (1973). We point out that we also denied the petition for certiorari in Bowen v. Rohnacher, 15 Md. App. 280, 290 A.2d 560, cert. denied, 266 Md. 742 (1972), where a different judicial panel of the Court of Special Appeals did apply Rule 625 a to a case dismissed under Supreme Bench Rule 528 L.
 [6] Since the issue was not raised here, however, we do not consider whether Supreme Bench Rule 528 L, because of preemption or otherwise, is inconsistent with Maryland Rule 530.