type: legislation

jurisdiction: US

text:
 113 HR 4035 IH: Access to Hearing Healthcare Act of 2014
 U.S. House of Representatives
 2014-02-11
 text/xml
 EN
 Pursuant to Title 17 Section 105 of the United States Code, this file is not subject to copyright protection and is in the public domain.
 I
 113th CONGRESS
 2d Session
 H. R. 4035
 IN THE HOUSE OF REPRESENTATIVES
 February 11, 2014
 Mr. McDermott (for himself and Mr. Latham) introduced the following bill; which was referred to the Committee on Energy and Commerce, and in addition to the Committee on Ways and Means, for a period to be subsequently determined by the Speaker, in each case for consideration of such
 provisions as fall within the jurisdiction of the committee concerned
 A BILL
 To amend title XVIII of the Social Security Act to provide Medicare beneficiaries coordinated care
 and greater choice with regard to accessing hearing health services and
 benefits.
 1.Short titleThis Act may be cited as the Access to Hearing Healthcare Act of 2014.
 2.FindingsCongress finds the following:
 (1)Approximately 36,000,000 Americans experience some degree of hearing loss and by 2030 that number
 is expected to increase to 78,000,000 Americans.
 (2)Hearing impairment is one of the most common conditions affecting older adults, with approximately
 33 percent of Americans aged 60 years and over and 40 to 50 percent of
 those aged 75 years and older experiencing hearing loss.
 (3)The National Institute on Deafness and Other Communication Disorders estimates that approximately
 15 percent (26 million) of Americans between the ages of 20 and 69 have
 high frequency hearing loss due to exposure to loud sounds or noise at
 work or in leisure activities.
 (4)Hearing loss is a major barrier to participating in society, both economically and socially.
 (5)Hearing loss among senior citizens, if left untreated, can result in isolation and depression.
 (6)The Department of Veterans Affairs allows veterans to directly access audiologists and has reported
 that this policy, adopted in 1992, provides high-quality, efficient, and
 cost-effective hearing care.
 (7)The Office of Personnel Management allows Federal employees and Members of Congress to directly
 access audiologists through the Federal Employees Health Benefits Program.
 (8)Audiologists are licensed in each State and the District of Columbia and the scope of services
 furnished by audiologists is determined by each jurisdiction involved.
 (9)Consistency in Federal policy with respect to hearing health services should be encouraged to the
 greatest extent possible.
 (10)Audiologists hold master’s or doctoral degrees in audiology, completing university training
 programs which provide for rigorous theoretical and clinical education on
 evaluation, diagnosis, and treatment.
 (11)As of January 1, 2010, audiologists are categorized under a unique broad occupation category within
 the Standard Occupational Classification (SOC) system to better reflect
 the diagnostic and treatment nature of the services they provide.
 3.Enabling medicare beneficiaries to have their choice of qualified hearing health care providersSection 1861(ll)(3) of the Social Security Act (42 U.S.C. 1395x(ll)(3)) is amended by inserting
 before the period at the end the following: , without regard to any requirement that the individual receiving the audiology services be under
 the care of (or referred by) a physician or other health care practitioner
 or that such services are provided under the supervision of a physician or
 other health care practitioner.
 4.Inclusion of audiology services as medical services under medicare part B; payment for such
 services
 (a)In generalSection 1861(s)(2) of the Social Security Act (42 U.S.C. 1395x(s)(2)) is amended—
 (1)in subparagraph (EE), by striking and at the end;
 (2)in subparagraph (FF), by inserting and at the end; and
 (3)by adding at the end the following new subparagraph:
 (GG)audiology services (as defined in subsection (ll)(3));.
 (b)Payment under the physician fee scheduleSection 1848(j)(3) of the Social Security Act (42 U.S.C. 1395w–4(j)(3)) is amended by inserting (2)(GG), before (3).
 5.Construction; effective date
 (a)ConstructionNothing in the amendments made by this Act shall be construed to expand the scope of audiology
 services for which payment may be made under title XVIII of the Social
 Security Act on December 31, 2013.
 (b)Effective dateThe amendments made by this Act shall take effect with respect to services furnished on or after
 January 1, 2015.


type: wikipedia

text:
 1256 (MCCLVI) a fost un an bisect al calendarului iulian.
 Evenimente
 28 ianuarie: Tentativă eșuată a contelui de Olanda, Wilhelm al II-lea, de a cuceri Frizia; Wilhelm II este asasinat.
 4 mai: Papa Alexandru al IV-lea lansează bula Licet ecclesiae catholicae, care prevede constituirea ordinului monastic augustinian, în cadrul mănăstirii Lecceto.
 15 decembrie: Hulagu-han cucerește Alamut, în Iranul de astăzi, aflat până atunci în stăpânirea Califatului Arab; distrugerea unei biblioteci de valoare inestimabilă.
 Nedatate
 aprilie: Trupele lui Manfred de Hoehsntaufen și ale principelui de Taranto cuceresc Palermo și întreaga Sicilie.
 septembrie: Tratat între Teodor al II-lea, împăratul de la Niceea, și Mihail al II-lea Angelos, despotul Epirului, prin care niceenii își impun suzeranitatea și obțin poziții strategice în Macedonia occidentală, inclusiv portul Dyrrachion.
 octombrie: Conducătorul mongol Baiju, la ordinele lui Hulahu-han, întreprinde o expediție victorioasă împotriva selgiucizilor, la sfârșitul căreia ocupă Anatolia.
 Armistițiu între cavalerii cruciați și ayyubizii din Siria.
 Fondarea orașului Lvov, actualmente în Ucraina.
 Hulagu-han fondează dinastia ilhanidă în Persia.
 Împăratul bizantin de la Niceea, Teodor al II-lea Laskaris cucerește Tracia de la bulgari.
 Începutul unui război civil în Danemarca, pe baza conflictului cu biserica (până în 1274).
 Arte, științe, literatură și filozofie
 Roger Bacon devine călugăr franciscan.
 Toma de Aquino devine profesor de filosofie la Universitatea din Paris.
 Nașteri
 Gertrude de Helfta (d. ?)
 Ibn al-Banna, matematician arab (d. 1321)
 Robert, conte de Clermont, fondatorul dinastiei de Bourbon (d. 1317)
 Decese
 28 ianuarie: Wilhelm de Olanda, rege al Germaniei (1247-1256), (n. ?)
 13 iunie: Tankei, sculptor japonez (n. 1173)
 Mihail al II-lea Asan, țar al Bulgariei (n. ?)
 Sibt Ibnal-Jawzi, orator și cronicar din Damasc, autor al unei celebre istorii universale (n. 1186)
 Înscăunări
 Hulagu-han, dinastia ilhanidă din Persia (până la 1265).
 Vezi și
 Listă de conducători de stat din 1256
 1256


type: other

text:
Opinia kwalifikacyjna dla męża matki dziecka, który chce je przysposobić - Kancelaria Adwokacka Adwokat Katarzyna Tryniszewska (Warszawa, Nowy Dwór Mazowiecki)
 Opinia kwalifikacyjna dla męża matki dziecka, który chce je przysposobić
 Zgodnie z art. 114 [1] §1 Kodeksu rodzinnego i opiekuńczego przysposobić może osoba mająca pełną zdolność do czynności prawnych, jeżeli jej kwalifikacje osobiste uzasadniają przekonanie, że będzie należycie wywiązywała się z obowiązków przysposabiającego oraz posiada opinię kwalifikacyjną oraz świadectwo ukończenia szkolenia organizowanego przez ośrodek adopcyjny, o którym mowa w przepisach o wspieraniu rodziny i systemie pieczy zastępczej, chyba że obowiązek ten jej nie dotyczy. Zgodnie natomiast z art. 172 ustawy o wspieraniu rodziny i systemie pieczy zastępczej kandydaci do przysposobienia dziecka są obowiązani posiadać świadectwo ukończenia szkolenia organizowanego przez ośrodek adopcyjny. Nie dotyczy to kandydatów do przysposobienia spokrewnionych albo spowinowaconych z dzieckiem, a zatem ojczyma dziecka (męża matki dziecka).
 Osoba ta nie musi zatem posiadać świadectwa ukończenia szkolenia. Przepisy nic nie stanowią o opinii kwalifikacyjnej, o której mówi Kodeks rodzinny i opiekuńczy. Art. 170 ustawy o wspieraniu stanowi natomiast, iż procedury poszukiwania dla dziecka rodziców adopcyjnych nie stosuje się w przypadków, gdy gotowość do przysposobienia dziecka zgłoszą osoby spowinowacone z dzieckiem. Jeśli jednak nie uzyskają one pozytywnej wstępnej oceny ośrodka adopcyjnego, procedura taka jest wszczynana. Nie jest to jednak możliwe z oczywistych względów, gdy dochodzi do adopcji dziecka przez męża jego matki, która posiada władzę rodzicielską. Dziecka wobec którego jedno z rodziców posiada władzę rodzicielską w ogóle nie zgłasza się do procedury poszukiwania rodziców adopcyjnych, gdyż takie dziecko ma już rodziców. W związku z czym nie powinno przeprowadzać się oceny wstępnej również dla ojczyma dziecka. Nie jest jednak wykluczone, aby sąd zwrócił się do ośrodka adopcyjnego o sporządzenie opinii kwalifikacyjnej w takim przypadku, ale na podstawie art. 586 §4 Kodeksu postępowania cywilnego.
 Podstawa prawna: art. 114 [1] §1 ustawy z 25 lutego 1964 r. Kodeks rodzinny i opiekuńczy (tekst jednolity: Dz. U. z 2012 r. poz. 788), art. 170 ust. 1 i 2, art. 172 ust. 1 i 2 ustawy z 9 czerwca 2011 r. o wspieraniu rodziny i systemie pieczy zastępczej (tekst jednolity: Dz.U. z 2013 r. poz. 135), art. 586 §4 ustawy z 17 listopada 1964 r. Kodeks postępowania cywilnego (tekst jednolity: Dz. U. z 2014 r. poz. 101)
 Art. 170. 1. W przypadku gdy gotowość do przysposobienia dziecka zgłoszą:
 1) osoby spokrewnione lub spowinowacone z dzieckiem,
 2) rodzina zastępcza lub prowadzący rodzinny dom dziecka, w których dziecko jest umieszczone
 - ośrodek adopcyjny nie wszczyna postępowania, o którym mowa w art. 164, a wszczęte zawiesza.
 2. Wszczęcie lub podjęcie postępowania, o którym mowa w art. 164, następuje, jeżeli osoby, o których mowa w ust. 1, nie uzyskają pozytywnej wstępnej oceny ośrodka adopcyjnego.
 2. Obowiązek, o którym mowa w ust. 1, nie dotyczy kandydatów do przysposobienia spokrewnionych albo spowinowaconych z dzieckiem lub sprawujących nad nim rodzinną pieczę zastępczą.
 Art. 586. § 4. Przed wydaniem orzeczenia sąd opiekuńczy występuje o opinię kwalifikacyjną do ośrodka adopcyjnego oraz - jeżeli jest to uzasadnione dobrem dziecka - zasięga opinii innej specjalistycznej placówki.
 ustawa z 17 listopada 1964 r. Kodeks postępowania cywilnego (tekst jednolity: Dz. U. z 2014 r. poz. 101).


text:
Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimsed päevad/9 – Vikitekstid
 Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimsed päevad/9
 < Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimsed päevad
 ←Terava silmaga saks
 Jällenägemine→
 KASUVENNAD.
 Schenkenbergi laager seisis Jägala jõe läänepoolsel kaldal, sel kohal, kus Viru- ja Järvamaalt tulevad teeharud, praegune Narva ja Piibe maantee, kokku jooksevad. Laagri üldine pilt oli ütlemata kirju. Mitmetaoliste ja mitmekarvaliste telkide vahel sõelus ning käratses hulk mehi, kes oma välispidise kuju poolest enam röövlite kui korrapäraste sõjameeste moodi olid. Mõned olid veel endises eesti talupoja riides, teised rootsi ja vene sõjameeste mundris, kolmandad kandsid mitmete rahvaste ja seisuste käest kokku riisutud ja selga lapitud hilpusid. Mõne kuu ajaga oli see „nälginud talupoegade kari“, mis seni Tallinna sakstele ristiks kaelas olnud, kuulsaks väesalgaks muutunud ja sakslase Ivo Schenkenbergi osava juhatuse all otse imetegusid teinud, üksikuid venelaste salkasid võitnud, kaugele Virumaa südamesse tunginud, lugemata hulga mõisaid ning külasid paljaks riisunud ja põletanud. Suured kraami-lasud, loomade karjad ja hulk sõjavange andsid tunni - :ust, et nad ka sel korral sõjakäigult vene käsu all seisvate suguvendade juurest tühja käega tagasi ei tulnud. Riisumise pärast ei või neid laita; nad ei olnud teistest väehulkadest paremad ega pahemad, sest sel ajal pidi sõda ise sõjavägesid toitma, neile rikkust ja kõike elu-lõbu muretsema; sõjamehe kohus oli — vaenlasele võimalikult kahju teha. Et vaenlaste nime all oma sugurahvas vahest kõige suuremat kahju sai, sellest hooliti kuueteistkümnendal aastasajal veel pisut vähem kui seda meie ajal tehakse.
 Olid talupojad esiti selle üle nurisenud, et saksa kodaniku poeg nende üle pealikuks seati, siis olid nad sellesama pealikuga nüüd täiesti rahul. Ivo Schenkenberg oli vapper ja osav sõjamees, täis kavalust ning kelmust, näost inetu, aga tugev kui karu, omade vastu parajal kohal lahke ja vali, vaenlaste vastu püsti kurat ise. Venelased kartsid teda rohkem kui mõnd rootsi kindralit. Teda nimetati „Eestimaa Hannibaliks“, sest et ta ilma kartuseta oma väikese salgaga vaenlaste maa sisse tungis nagu vanal ajal suur kartaagolane Hannibal vägevasse Rooma riiki oli tunginud. Ühtlasi oli Ivo ka sellepoolest Han-nibali sarnane, et ta ühest silmast pime oli.
 Ivo Schenkenbergi telk — endine vene vürsti omandus — oli ütlemata tore, kulla, hõbeda ja pärlitega välja õmmeldud, seestpoolt maapind kallite nahkadega, telgi seinad kirju iluriidega kaetud. Telgil oli kaks paksu vaheriidega üksteisest lahutatud osa. Eespool istus parajasti Ivo ise oma venna Christophi ja kolme nägusa tütarlapsega joogilauas — sest Ivo oli suur õrnema soo austaja, kellele toit ega jook ilma naisterahva seltsita ei maitsenud —, kui Andres kummardades sisse astus.
 „Noh, kas hobuseid leidsid?“ hüüdis Ivo talle vastu.
 „Viisteistkümmend hobust,“ vastas Andres keha sirgeks ajades.
 „Kust?“
 „Hanijõelt.“
 „Kas hinda küsiti?“
 „Mis hinnast küsida, kui muidu saab,“ irvitas Andres.
 „Andres!“ ütles Ivo kulmu kortsutades, „pea meeles, et nüüd jälle kodumaal oleme, kus riisumine keelatud on.“
 „Ega meie riisunud. Võtsime kust saime, ega võinud parata, kui keegi hinda küsima ei tulnud.“
 „Hea küll. Säh, joo.“
 Andres jõi pakutud peekri ühe joonega tühjaks, tänas ja ütles siis silmi maha lüües: „Üks paha asi on mul veel teada anda.“
 „Räägi.“
 „Sakslane Düftler sai surma.“
 „Düftler surnud? Kahju, see oli hea nuuskija. Kuidas ta suri?“
 „Tema langes tütarlapse käe läbi.“
 Tüdrukud laua ääres puhkesid naerma.
 „Õnnelind!“ ütles ka Ivo naeratades. „Aga kuidas see juhtus?“
 „Tema on õues kanderaami peal, ei saa üles tõusta. Tal oli ka seltsiline kaasas, naljakas mees, ütleb enese pealiku kasuvenna Gabrieli olevat.“
 „Minu kasuvend Gabriel!“ hüüdis Ivo järsku üles karates. „Miks sa, lurjus, mulle seda kohe ei ütelnud?“
 Ivo tõttas telgist välja, teised tema kannul. Õues seisis Gabriel hulga vahtide keskel, tema kõrval kanderaami peal Agnes, kena kahvatu pea nähtaval, keha Gabrieli ülikuuega kinni kaetud. Kasuvennad tundsid teineteise kohe ära: vanal vaenul on ikka truum mälestus kui vanal sõprusel. Nende esimene tundmus oli vähemasti Ivo poolt kohe vaenulik.
 „Kae, meie tatarlane on jälle elusse tõusnud!“ hüüdis ta pilkavalt, kuna ta ainuke silm kahjurõõmust välkus. „Mina arvasin, et sa Venemaal ammugi nälga oled surnud.“
 Igal muul ajal oleks Gabriel teravalt vastanud. Nüüdk,i tõusis veri talle järsku pähe, aga ta sai enese üle võitu ja vastas tasa, peaaegu paluvalt:
 „Ivo, sul on õigus pilgata. Sa oled suureks ja vägevaks saanud, kuna mina mööda ilma hulgun. Ma ei tule sind enese pärast tüütama, ma ei taha sinu käest midagi saada, aga ole armuline selle õnnetu lapse vastu, kes raskesti haavatud on ja vististi sureb, kui tema eest õrnasti hoolt ei kanta.“
 Oli see nüüd alandlik palumise hääl, mida Ivo Gabrieli suust esimest korda eluajal kuulis, või pilk Agnese kena, kahvatu näo peale, mis Ivo kõva südant liigutas, aga ta ütles palju pehmemalt: „Kes see ilus laps siis on?“
 „Ma ei tahaks seda mitte kõikide kuuldes öelda,“ kostis Gabriel tasakesi.
 „Siis lähme telki.“
 „Ma ei või haige juurest ära minna, enne kui tean, et ta hästi hoitud on.“
 „Tõstke tüdruk üles ja pange minu telgis sängi!“ käskis Ivo.
 „Sinu telgis?“ kogeles Gabriel kurja aimates.
 „Mis siis?“ ütles Ivo karedalt. „Mul ei ole siin laatsaretti haigete tarbeks. Kui ma tüdruku, kes minu mehe ära tappis, oma telki võtan, siis tähendab see minu poolt suurt heldust.“
 Gabriel vaatas küsivalt Agnese peale, kes vähe arusaadavalt pead noogutas. Sõnalausumata sasis Gabriel kanderaami otsast kinni. Kui Agnes telgi tagumises jaos pehmele voodile oli pandud, käskis Ivo kõiki välja minna ja jäi eesruumis Gabrieliga nelja silma all kõnelema. Gabriel jutustas lühidalt, mis temale ja tema seltsilisele sestsaadik juhtunud, kui venelased mõisameeste laagri kallale kippusid. Need juhtumised, mis tema enese meelest kõige tähtsamad olid, jättis ta muidugi nimetamata.
 Ivo kuulas terava tähelepanuga, mõtles silmapilgu ja ütles siis sosistades: „Sina oled rüütlipreili kullake?“
 Gabrieli silm välkus, aga ta kostis jääkülmalt: „Sinu nali on nüri, Ivo Schenkenberg.“
 „Mul on üksainuke silm, aga see on terav,“ irvitas Ivo. „Mis sa tühja põikled? Oleme ju vanad sõbrad ja kasuvennad, kellede vahel saladusi ei tohi olla. On sul nii suur hirm vana Mönnikhuseni valjuse pärast? Ära karda, et mina äraandjaks saan, ehk see küll mulle suurt valu ei teeks, kui sind võllas kõikumas näeksin.“
 „Ma olen ju sinu käes, sa võid mind ise võlasse kõlkuma panna, kui see sulle nalja teeb,“ andis Gabriel vastu tahtmist kibedalt vastu. „See oleks paras lepitus nende lugemata kõrvalopsude eest, mis sa minu käest oled saanud.“
 „Väga hea, et mulle . kõrvalopsusid meelde tuletad,“ urises Ivo veidi punastades. „See annab asjale tõsisema näo. Mul on suur himu sind jalgupidi üles tõmmata lasta, nagu sinu vanaisaga tehti.“
 „Ivo!“
 Nagu tume möirgamine tuli hääl Gabrieli rinnust. Vähe puudus, siis oleksid Ivo lapsepõlvi-sed mälestused kõrvalopsude asjus uut kinnitust leidnud. Julge sõjamees oli kohmetult sammu taganenud ja käe mõõga külge pannud.
 „Ma näen, et sa kardetav inimene oled,“ ütles ta veidi kõikuva häälega.
 „Gabriel!“ kõlas vaheriide tagant pehme paluv hääl, mis Gabrieli kõigest kehast värisema pani. Ta märkas, et äkilises vihas liig kaugele oli läinud. Ümberpööramine oli raske, aga Gabriel sai enesest võitu.
 „Ära pahanda, Ivo,“ ütles ta vagusalt. „Meie oleme ju koos üles kasvanud, mispärast peaksime meie teineteist siis igavesti torkima ja kiusama? Mina ei ole sinu ega su venna vastu iialgi viha kandnud; kui äkilise meelega vahel eksisin, siis olen selle eest küllalt kannatanud. Mis asi keelab meid ära leppida ja edaspidi head sõprust pidada? Mõtle, sa oled minust õnnelikum ja praegu palju kangem; õnnelikkude ja kangete kohus on armu ja heldust näidata.“
 „Ma tean ise paremini, mis mu kohus on,“ urises Ivo. „Pole sul vaja mind õpetada. Minu esimene kohus on kardetavat kelmi kahjutuks teha. Sina oled vene hulguse poeg ja putkasid minu isa majast otsekohe Venemaale. Kes ütleb mulle, et sa nüüd vene salakuulaja ei ole?“
 „Ei, Ivo, mina ei ole salakuulaja,“ ütles Gabriel kurva tõsidusega.
 „See juhtus vist üsna kogemata, et venelased Kuimetsa kallale kippusid, kui sina parajasti seal olid?“
 „Mina tulin hoopis teisest küljest, ma ei võinud Paide venelaste nõust midagi teada.“
 „Väga imelik kokkujuhtumine!“ pilkas Ivo. „Mis sul siis Kuimetsas otsimist oli?“
 „Ei midagi. Ma läksin laagrist mööda ja mõisameeste pealik ise kutsus mind sisse.“
 „Kust sa tulid ja kuhu sa läksid?“
 „Ma tulin Võnnust ja läksin Tallinna poole.“
 „Mis sa Võnnus tegid?“
 „Ma olin vene sõjamees.“
 „Jälle kentsakas kokkujuhtumine,“ irvitas Ivo. „Vene sõjamees satub Võnnust kogemata mõisameeste laagrisse ja mõisameeste pealik ise kutsub teda sisse. See on nii selge, et usu vägisi!“
 „Ma ütlesin sulle, et ma Tallinna poole teel olin.“
 „Mis sa Tallinnast tahtsid?“
 „Ma otsin oma isa taga.“
 „Sinu isa on vist Tallinna esimene bürgermeister?“
 „Minu isa elab Rootsimaal.“
 „Väga tõenäolik, kui mitte kogemata nälg või võllas tema kalleid päevi ei ole lühendanud . . . Tasa, tasa, jäta oma vemmal rahule. See kena aeg, mil meie teineteist rusikate ja kaigastega kallistasime, on paraku mööda läinud. Nüüd räägime teist juttu.“
 Ivo lõi telgi eesriide lahti, käskis kümme meest sisse astuda ja ütles neile Gabrieli peale näidates: „Siduge see inimene kinni ja viige ta minu venna telki.“
 Mehed kargasid nagu hundid Gabrieli kallale.
 Sel silmapilgul kõlas telgi tagumisest poolest valus, südantlõhestav karjatus. Gabriel kiskus enese meeste käte vahelt lahti, tõttas Agnese voodi ette ja langes siin põlvili. Agnese silmist paistis meeletu ahastus.
 „Nad tahavad sind tappa?“ karjatas ta valusalt.
 „Sest pole viga, aga mis siis tuleb?“ hüüdis Gabriel meelt heites.
 Kõvad kämblad haarasid uuesti ta kraest ja käsivarrest kinni. Nagu vihane lõukoer kargas Gabriel üles, raputas kinnivõtjad enesest eemale, kiskus mõõga kepi seest välja ja hüüdis välku-vail silmil: „Elusalt ei seo mind keegi. Minu veri tulgu sinu peale, Ivo Schenkenbergi“
 „Ära mängi kometit!“ ütles Ivo külmalt. „Sinu verd ei himusta keegi, aga sa oled kahtlane inimene, kelle üle peab valvama. Sa jääd vangi, kuni Tallinna jõuame.“
 „Ja siis?“
 „Siis vaatab kohus järele, kas sul Kuimetsa langemises süüd on. Leiab kohus sind ilmsüüta olevat, siis võid rahuga oma isa otsima minna.“
 „Kuulge mind!“ hüüdis Agnes äkisti. Ta oli asemel istukile tõusnud, ta silmad põlesid, kahvatanud palgeile ilmus kerge puna: ta oli ütlemata ilus oma sügavas hingeärrituses. Nagu ära nõiutud vahtis Ivo ta otsa. Telgis vaikis kõik kära.
 „Teie teate, et ma Kuimetsa härra Kaspar von Mönnikhuseni tütar olen?“ ütles Agnes kindla häälega.
 „Ma tean seda,“ pomises Ivo.
 „Hea küll, mina tunnistan ja vannun, et sel mehel Kuimetsa langemises mingisugust süüd ei ole. Kas usute minu tunnistust?“
 „Ma usun, et teie, armuline preili, seda usute, aga kahetsen, et isamaaline kohustus mind ennast umbusklikuks teeb,“ kostis Ivo naeratades.
 „Teie teotate mind ja minu isa, kui temasse puutute,“ hüüdis Agnes ägedasti. „Rüütel Mönnikhusenil on suur võimus, tema peab sellest mehest lugu.“
 „Mina ei karda ähvardusi,“ ütles Ivo külmalt.
 „Andke andeks, ma ei ähvarda, ma palun,“ kogeles Agnes, kuna viimane veretilk ta palgelt jälle kadus.
 „Ärge alandage ennast, preili von Mönnikhusen,“ heitis Gabriel kulmu kortsutades vahele.
 „Teie näete ise, armuline preili, kui kangekaelne see inimene on,“ ütles Ivo õlgu kehitades. „Ma annan teile oma sõna, preili von Mönnikhusen, et mul janu tema vere järele ei ole. Ma ei taha üht karva tema peas kõveraks teha, kui tema ise mind ja minu mehi vihale ei ärrita. Tema peal seisab raske kahtlus, sellest peab ta ennast Tallinna kohtu ees puhastama.“
 „Mina ei karda kohut, aga siduda ei lase ma end mitte,“ ütles Gabriel kindlalt.
 Agnes uuris ahastusega Ivo nägu; selle raudsele otsaesisele oli kirjutatud, et sealtpoolt järeleandmist loota ei olnud.
 „Gabriel, üks sõna!“ palus Agnes tasakesti. Gabriel kummardas tema üle.
 „Mõtle: sinu surm on minu surm,“ sosistas Agnes talle kõrva sisse. „Alanda ennast minu pärast!“
 „Sa tahad seda?“ sosistas Gabriel kurvalt vastu.
 Siis ajas ta keha sirgeks, viskas mõõga Ivo jalgade ette ja ütles tumedalt: „Nüüd tee minuga mis tahad!“
 Ühe silmapilguga olid ta käed selja taha nööritud. Veel korra sai ta haleda naeratusega Agnese poole pead noogutada, siis tõmbasid mehed ta telgist välja. Agnes langes jõuetult asemele tagasi . . .
 Laagri elus sündisid sestsaadik mõned muudatused. Oli Ivo Schenkenberg seni suure kiirusega Tallinna poole tagasi rutanud, siis tegi ta nüüd, nagu sooviks ta Jägala jõe ääres põliselt paigale jääda. Oma telgi ümber keelas ta kõik käratsemise ära ja telki ei lasknud ta kedagi peale targa naisterahva, kes laagris arsti aset täitis ja keda selle kõrval ka pisut nõiamooriks peeti. See vanamoor valvas ööd ja päevad Agnese voodi juures ja tema hoolitsemise ning rohitsemise tõttu paranes haav kiiresti. Kui haige uinus, käis Ivo teda sagedasti vaatamas. Kaua silmitses ta siis Agnese nägu, sosistas vanamooriga seda ja teist ja läks kikivarbail välja, niipea kui haige rahutuse märke avaldama hakkas. Oli Agnes ärkvel, siis tegi vanamoor temaga juttu ja mõistis juttu kavalal viisil ikka Ivo peale käänata, teda sõnadega taevasse tõstes, temale igast asjast kiitust otsides; küsis aga Agnes Gabrieli järele, siis ei leidnud eideke küllalt sõnu „isamaa ära-andjat ja viletsat salakuulajat“ laites. Agnes märkas varsti, et vanamoor kiitust ja laitust ette seatud plaani järele välja jagas. See tähelepanek jahutas imeliku kiirusega haige tänutundmust oma hoolitseja vastu, tegi teda kalgiks ja umbusklikuks: ta rõõmustas kuuldes, et Gabriel ikka elus ja terve, ja laskis kõik muud jutud ühest kõrvast sisse, teisest välja.
 Kümnendal päeval pärast Agnese haavamist andis vanamoor Ivole teada, haige olla nii kaugele toibunud, et juba üles tahab tõusta. Ivo käskis vanamoori õues oodata ja läks üksipäini haiget vaatama. Agnes oli voodis istukile tõusnud.
 „Mis mu vaene reisiseltsiline teeb?“ oli ta esimene küsimus.
 Ivo kortsutas vähe arusaadavalt kulmu.
 „Teie suhtute sellesse inimesesse väga suure osavõtuga?“ küsis ta tumeda häälega, neiu valget nägu, milles sügavasse vajunud silmad telgi poolpimeduses peaaegu mustalt läikisid, ahne pilguga silmitsedes.
 „Ta on mind surmahädast ja vangipõlvest päästnud,“ kostis Agnes vagusalt, „kuidas võiksin ma siis tema suhtes osavõtmatu olla?“
 „Temal oli kerge teid venelaste käest päästa, sest tema ise on neid Kuimetsa juhatanud.“
 „See on vale!“ hüüdis Agnes elavalt.
 Ivo kehitas õlgu: „Seda näitab ülekuulamine Tallinnas.“
 „Süütut ei või ükski kohus hukka mõista.“
 „Kes teab?“
 „Kannatage veel, Ivo Schenkenberg!“ palus Agnes. „Ärge andke teda kohtu alla, enne kui õiged tunnistajad kohal on. Minu isa üksi võib teda õigusega süüdlaseks ehk süütuks tunnistada. Tema ei kannata iialgi, et inimesele, kes tema ainsa lapse elu on päästnud, ülekohut tehakse.“
 „Tunnistajaid Kuimetsast on muidugi vaja, ja see oleks väga soovitav, et rüütel von Mönnikhusen ise tunnistajana äraandja vastu välja astuks,“ ütles Ivo mahedasti. „Kuid siis peaksime paraku teid, armuline preili, kuni kohtuasja lõpetuseni vangis pidama.“
 „Mispärast?“ küsis Agnes kohkudes.
 „Teie võiksite oma silmadega iga tunnistajat eksitada, preili von Mönnikhusen.“
 „Missugune mees suudaks jah ütelda, kui teie ei ütlete? Kas teie oma võimust nii vähe tunnete, kena nõid? Mina nägin teid mõne päeva eest esimest korda eluajal ja olen selle lühikese ajaga teiseks inimeseks muutunud. Tänini arvasin ma oma kallist kasuvenda pahuraks, õelkavalaks, valelikuks inimeseks, aga teie silma vaadates olen ma peaaegu valmis uskuma, et ta inglitest puhtam on.“
 Ivo meelitus mõjus kentsakalt Agnese peale; tal oli tundmus, kui oleks kihvtise ussi susin ta kõrvu puutunud; külm värin käis ta kehast läbi, ta südames sosistas salahääl: vaata ette!
 „Teie pidasite oma kasuvenda — pahaks inimeseks?“ ütles ta aralt.
 „Ma ei pidanud teda mitte ainult selleks, vaid ma tundsin teda kui paha inimest,“ tõendas Ivo kurblikult. „See on imelik, et teie, armuline preili, tema eest nii sooja vaimustusega kostate, kuna tema — aga sest ei maksa rääkida.“
 „Rääkige!“
 „Teie ahastate ja värisete selle kõlvatu elu pärast, kuna tema teie järele veel kordagi ei ole küsinud. Temal ei ole mingit muret, ta priiskab hommikust õhtuni ja ajab rumalat lori.“
 „Kuidas võib ta seda teha, kui ta seotud on?“ kahtles Agnes.
 „Oh, ta palus ja vingus, kuni ma halastuse pärast ta köidikud lahti käskisin päästa. Tänuks rikub ta nüüd minu mehed ära, meelitab neid joomisele ja ässitab minu vastu üles.“
 „Gabriel palus ja vingus?“ kordas Agnes umbusklikult ja vastu tahtmist libises pilklik naeratus üle ta näo.
 „Häda õpetab paluma,“ urises Ivo salamahti hambaid kiristades. „Teie ehmataksite, preili von Mönnikhusen, kui ma teile täiesti tunnistaksin, kui alatu, kui nurjatu see inimene on. Ma ei julge seda kõike rääkida.“
 „Rääkige peale!“
 „Tema näib väga selgesti teadvat, kui palju ta teile tohib loota. Ka tema ootab päästmist teie isa poolt, kuid paraku hoopis teistel põhjustel kui teie, armuline preili.“
 „Mis see tähendab?“
 „Teie ei usu, kui raske mul on seda seletada, ehk küll asi iseenesest väga lihtne on. See inimene tunneb teie isa vägevat mõju, ja teab ühtlasi, et rüütel Kaspar von Mönnikhusen ennem sureks kui vähemat musta täppi oma perekonna au küljes salliks. Kui nüüd rüütel Mönnikhusen teda enneaegu ei päästa, siis ähvardab see nurjatu kohtu ees mõnda asja ilmutada, mis valusasti teie ja teie isa au külge puutuvad.“
 „Ma ei saa teie sõnadest aru,“ ümises Agnes kogu kehast värisedes.
 „Ühe sõnaga: Gabriel kiitleb, et Agnes von Mönnikhusen tema armuke olla.“
 Agnese rind tõusis, ta palgeil leekisid kaks tulipunast laiku.
 „Teie valetate!“ hüüdis ta järsku.
 Ivo ainuke silm välkus.
 „Teie armastate seda inimest,“ urises ta kokku surutud hammaste vahelt.
 Agnese näo üle sähvis verevool, mis kohe surmakahvatusele maad andis. Tasase, aga kindla häälega ütles ta: „Jah, ma armastan seda inimest ja miski asi — kas kuulete, Ivo Schenkenberg! — mingi laim ei suuda seda armastust kõigutada.“
 „See tähendab; teie usute teda ja arvate mind valelikuks,“ kiristas Ivo viha pärast kahvatades. „Teie unustate, et minul valet vaja ei ole; teie unustate, et Gabrieli elu ja — veel mõni muu asi minu käes seisab.“
 Agnese meeles tärkas aimus Ivo südame loost, ja ühtlasi sähvis kentsakas mõte ta peast läbi: kui see kuri inimene mind armastab, kas ma ei peaks temaga kometit mängima, kuni Gabriel päästetud on! Juba lähemal silmapilgul lükkas Agnes selle mõtte põlastusega tagasi; tema aus, õiglane loomus ei sallinud madalat kavalust.
 „Tema ja minu elu seisab jumala käes,“ ütles ta vagusalt.
 Ivo läks tuikudes välja. Õues ootavale vanamoorile ütles ta ähvardades: „Ma tegin sinu nõu järele; kui asi raisku läheb, siis hoia oma nahka!“
 „Küllap ma tütarlapsi tunnen!“ pomises vanamoor vastu ja näitas oma musti hambatüükaid.
 Ivo kargas hobuse selga ja kihutas üksipäini laagrist välja. Kui ta hilisel õhtul tagasi tuli, oli hobune vahus ja Ivo nägu nii kohutav, et vastutulijad hirmuga tema eest taganesid. Ta kargas hobuse seljast maha ja sammus oma venna Christophi telgi poole, kus Gabrieli vangis peeti. Telgi ees istus Christoph teiste meestega tule ääres. Ivo kihutas nad sealt minema. Teised läksid sõna lausumata, ainult Christoph jäi seisma, vaatas vennale silma sisse ja ütles pead vangutades: „Mis mõte sul on, Ivo?“
 „Pole sinu asi,“ purskas Ivo.
 „Su nägu ei kuuluta head ette; sa tahad Gabrieliga tüli otsida.“
 „Kas sina ka teda armastad?“
 „Armastan või mitte, aga õigust ütelda, ta ei ole kõige pahem poiss ja peaasi — ta on tõesti ilmsüüta.“
 „Kasi mu silmist,“ kärgatas Ivo rusikat tõstes, „muidu võiksin unustada, et sa mu vend oled!“
 Christoph, kes venna taltsutamatut viha tundis, taganes õlgu kehitades. Ivo astus telki, mida õues põleva tule kuma vähe valgustas. Gabriel lamas üksipäini telgi nurgas; ta käed ja jalad olid ahelais, mis tasakesi kõlisesid, kui ta pead tulija poole pööras.
 „See on ilus, et sa ise vaest vangi vaatama tuled,“ hüüdis ta Ivole vastu; „õige võõrustaja kohus on külaliste aega viita.“
 „Aeg läheb sul vist igavaks,“ urises Ivo hammaste vahelt.
 „Ma ei ütle ei,“ kostis Gabriel haigutades. „Ma ei saa aru, mispärast sa siin nii kaua aega viidad. Kõik panevad imeks, miks sa Tallinna poole edasi ei lähe, kraamid on koos, hobused ja vankrid valmis, sõjakäik lõpetatud — mis sa veel ootad?“
 „Sa ei läbe kannatada, kuni sind võlla tõmmatakse.“
 „Parem on võllas rippuda kui sinu külaline olla. Sinu kasuvennalik hool minu eest läheb liiale. Sa pead mind nagu last mähkmetes ja värised kartes, et ma sinu juurest liig vara ära jook-seksin. Arvad sa mind nii tänamatu meelega olevat? Kas sa mind enam ei usu? Sa tead ju vanast saadik, et mina valetamise peale suur meister ei ole. Eks sa mäleta veel: kui lapsepõlves üheskoos mõne koerustüki ära olime teinud ja meie naha kallale kiputi, siis oskasid sina asja ikka nii pöörata, et terve nahaga oleksime pääsenud, poleks mina mitte oma suures rumaluses viimasel otsal ikka kõike üles tunnistanud: meie saime siis parki ja sellepärast sa mind ju kõige enam vihkasid.“
 Ivo kuulas tasakesti hambaid kiristades. Ta tundis ennast selle inimese ees, kelle elu ometi tema käes seisis, võimetu olevat. Oh, kui hea meelega oleks ta Gabrieli suust seda palvet ja kiunumist kuulnud, millest ta täna veel Agnesele ette oli luisanud! Selle asemel pidi ta nüüd rahulikku pilkamist kannatama ja tunnistama, et miski asi kangekaelset kasuvenda painutada ei suutnud. Iga sõna Gabrieli suust oli piitsahoop Ivo uhkusele.
 „Mis ma pidin ütlema,“ kõneles Gabriel ikka veel pool-naljatades, aga juba märksa pehmemal toonil, „kuidas preili von Mönnikhuseni käsi käib?“
 Ivo pigistas hambad kokku ega lausunud sõnagi: külm higi tikkus ta otsaesisele.
 Gabriel ütles elavamalt: „Christoph teatas, et haige täna esimest korda jalule olla tõusnud. Sina oled tema eest tõesti isalikult hoolt kandnud ja igapidi õiget rüütlimeelt näidanud. Selle tubli teo eest ütlen sulle kõige soojemat tänu ja annan sulle kõik noorepõlve patud tingimata andeks. Ma suren rõõmuga, kui tean, et minu vaene reisiselt-siline hästi hoitud on.“
 „Sa loodad vist, et ma teda sinule hoian?“ pilkas Ivo mõrudalt. „Sa oled kergeusklik. Võib olla, et ma seda magusat suutäit iseenesele hoianl“
 Ahelad kõlisesid. Gabriel oli järsku istukile tõusnud.
 „See tähendab, et Agnes Mönnikhusen tänasest päevast saadik Ivo Schenkenbergi armuke on,„ irvitas Ivo.
 Gabrieli kohmetus tegi temale piiritult nalja.
 „Ära sellega naljata,“ ütles Gabriel ärritusest väriseva häälega. „Nii kaugele ei tohi sinugi vägivald minna. See ei ole karjatüdruk, kellele sa nuhtlemata liiga võiksid teha. Rüütel Mönnikhusen on vägev mees, kes kangemat kaela võib murda kui sinu oma. Mölla nii palju kui jaksad, aga ära unusta, et sinu vägivallale piir on seatud.“
 „Kes räägib siin vägivallast? Tarvitasid sina vägivalda, kui ta sinuga pakku jooksis? Ometi ei ole sina mitte midagi ja mina olen kuulus sõjapealik, Eestimaa Kannibal! Võid sa silmapilgu kahevahel olla, kuhupoole siin kena Agnese lugupidamine kaalub? Hahaha!“
 Silmapilgu oli Gabriel tõesti kahevahel; nagu terav mõõk sähvis kuri mõte ta hingest läbi: oli valu ja õnnetus Agnese meelt seganud, või oli ta tõesti — ei, see ei võinud olla: see oli täiesti võimatu. Agnes truudusetu, Agnes — Ivo Schenkenbergi armuke? Naeruväärt! Gabriel pahandas iseenese peale. Kuidas võis nii inetu kahtlus ühe silmapilgugi tema mõttes aset leida? Kas ta Ivot kui õelat valetajat veel küllalt ei tundnud? Ivo tahtis teda ainult piinata — see oli käega katsuda. Gabriel oli nüüd sessamas hingelises olekus nagu Agnes hommikul, kuid kahju, Gabrielil oli veel vähem kavalust, veel vähem kannatust.
 „Sa valetad, Ivo,“ ütles ta rahuliku põlgusega.
 Oleks ta vähemalt tigedaks saanud, äkilist viha avaldanud! Tema rahulik põlgav hääl sütitas Ivo kahjurõõmust veidi suigutatud viha uuesti põlema.
 „Valitse oma keelt!“ kähistas ta hambaid kiristades.
 „Veel üks sõna seletuseks, siis jään vait,“ ütles Gabriel külmalt. „Mulle näib, nagu oleksid sina sestsaadik, kui mina ennast tõrkumata siduda lasksin, minust vale arvamise pähe võtnud. Sa arvad vahest, et mina sind kardan. See on eksitus. Ma ei kartnud sind sel korral ega karda sind praegugi. Ma tean, et sa minuga kõik imed ära võid teha; sa võid mu keele suust lõigata, mu silmad välja torgata, võid mind elusalt keeta ja küpsetada, aga iialgi ära looda, et mina sind enese pärast paluma hakkan või — sinu sõnadesse usun. Nii, nüüd on meie vahe selge ja minu südame pealt koorem ära veeretatud, mis mind kogu selle aja rõhus.“
 Ivo käsi sasis kramplikult pistnoa peast kinni, mis tal vöö vahel oli.
 „Sa ise ärritad mind?“ tuli hääl korinal ta rinnust.
 „Ahaa, sul oli vist juba siia tulles nõu mind ära veristada? Seda parem, siis pole mul võllaga enam vaevlemist; ega ma sinu nõndanimetatud kohtunikkude käest eluga ikka ei pääseks. Uks palve on mul veel; Agnes von Mönnikhusen vii ilusti ta isa kätte; sa võid julge olla, et hea jootraha saad. Paremat ära looda mitte! Agnes mõistab ausa mehe ja — Ivo Schenkenbergi vahel vahet teha. Ma ei tea, kui suurt lugu ta sinust peab, aga seda ma tean, et tema lugupidamine sinu kohta minu surma läbi mitte ei tõuse. Sa võid tema ees minu peale valetada et suu vahutab, nagu sa ka vist juba teinud oled —“
 Ivo kummardas äkisti ja tõukas noa kõigest jõust Gabrieli rindu. Gabriel oli poolpüsti karanud, lühike rögin tuli ta rinnust — siis kukkus ta vaikselt selili maha. Ivo jäi natukeseks ajaks liikumatult seisma, lõi siis käega, pühkis noa tera kuue hõlmaga verest puhtaks, astus telgist välja, hüüdis mehi ja ütles neile lühidalt; „Koristage see raibe ära ja visake jõkke!“
 „Ivo, Ivo, mis sa nüüd tegid?“ hüüdis Christoph pärani silmil venna otsa vahtides.
 „Maksin äraandjale palka; tema hukkamine jäägu saladuseks!“ kostis Ivo mõrudalt.
 Christoph pööras vennale järsku selja ja läks ära. Mehed vabastasid Gabrieli käed ja jalad ahelatest, tõstsid elutu keha üles ja kandsid ta jõe kõrgele kaldale. Tumedasti läikis must veepeegel pimeda oru põhjas. Üks plauh! — ja veevoolud vajusid kokku kadunud keha üle.
 „Kes käskis kasuvenna juurde kippuda!“ ümises Andres, kes meeste seas oli, kahetsedes. Teised kehitasid õlgu, vahtisid veel silmapilgu allapoole ja läksid siis laagrisse tagasi. Nende südamed olid rahul. Nende kohus oli täidetud.
 Pärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Vürst_Gabriel_ehk_Pirita_kloostri_viimsed_päevad/9&oldid=20972"
 Selle lehekülje viimane muutmine: 00:12, 22. detsember 2013.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 23.7.2005
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 182/30
 Pedido de decisão prejudicial apresentado por decisão do tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy, de 14 de Abril de 2005, no processo Fabien Nemec contra Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est
 (Processo C-205/05)
 (2005/C 182/52)
 Língua do processo: francês
 Foi submetido ao Tribunal de Justiça das Comunidades Europeias um pedido de decisão prejudicial, por decisão do tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy, de 14 de Abril de 2005, no processo Fabien Nemec contra Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est, que deu entrada na Secretaria do Tribunal de Justiça em 11 de Maio de 2005.
 O tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy solicita ao Tribunal de Justiça que se pronuncie a título prejudicial sobre a seguinte questão:
 Ao recusar-se a ter em conta os salários recebidos na Bélgica por F. Nemec para o cálculo do subsídio dos trabalhadores do amianto que lhe foi atribuído em aplicação do artigo 41.o da Lei n.o 98-1194, de 23 de Dezembro de 1998, com fundamento no disposto no artigo 2.o do decreto de aplicação da Lei n.o 99-247, de 29 de Março de 1999, e da Circular 2SS/4B/99 n.o 332, de 9 de Junho de 1999, na medida em que estes salários não deram lugar ao pagamento de quotizações ao abrigo do artigo L 242-1 do Código da Segurança Social francês, a C. R. A. M. tomou, em relação ao interessado, uma decisão prejudicial que constitui um obstáculo à livre circulação estabelecida no artigo 39.o do Tratado, uma violação do Regulamento (CE) n.o 883/2004 (1) ou uma violação do artigo 15.o do Regulamento (CE) n.o 574/72 (2) ?
 (1) Regulamento (CE) n.o 883/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, relativo à coordenação dos sistemas de segurança social (JO L 166, p. 1).
 (2) Regulamento (CEE) n.o 574/72 do Conselho, de 21 de Março de 1972, que estabelece as modalidades de aplicação do Regulamento (CEE) n.o 1408/71 relativo à aplicação dos regimes de segurança social aos trabalhadores assalariados e suas famílias que se deslocam no interior da Comunidade (JO L 74, p. 1; EE 05 F1 p. 156).


text:
 7.2.2009
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 32/4
 Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Département du Loiret, Scott SA
 (Lieta C-295/07 P) (1)
 (Apelācija - Valsts atbalsts - Izdevīgāka zemes gabala cena - Komisijas lēmums - Ar kopējo tirgu nesaderīga atbalsta atgūšana - Atbalsta aktualizētā vērtība - Salikta procentu likme - Pamatojuma nesniegšana - Atcelšana pilnā apmērā - Pieļaujamība)
 (2009/C 32/07)
 Tiesvedības valoda — franču
 Lietas dalībnieki
 Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Flets [J. Flett])
 Pretējā puse procesā: Département du Loiret, Scott SA (pārstāvji — Dž. Levērs [J. Lever], QC, Dž. Gārdners [J. Gardner] un Dž. Perecs [G. Peretz], barristers, R. Grifits [R. Griffith] un M. Papadakis [M. Papadakis], solicitors)
 Priekšmets
 Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 29. marta spriedumu lietā T-369/00 Département du Loiret/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla Komisijas 2000. gada 12. jūlija Lēmumu 2002/14/EK par valsts atbalstu, ko Francijas Republika ir piešķīrusi Scott Paper SA/Kimberly-Clark (OV 2002, L 12, 1. lpp.), daļā, kurā tas attiecas uz lēmuma 1. pantā paredzēto atbalstu, kas piešķirts izdevīgākas zemes gabala cenas veidā — Procentu, kas maksājami par nelikumīgi iegūtajām summām, aprēķina metode: vienkāršā vai saliktā procentu likme? — Šīs metodes izvēles pamatojums un pierādīšanas pienākuma maiņa — Brīdis, kad ir jāizvērtē nelikumīgas priekšrocības pastāvēšana
 Rezolutīvā daļa:
 1)
 atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 29. marta spriedumu lietā T-369/00 Département du Loiret/Komisija;
 2)
 nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;
 3)
 lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
 (1) OV C 211, 08.09.2007.


text:
44 θέσεις στην Ξάνθη - ΕΜΠΡΟΣ
 Αρχική ΚΟΙΝΩΝΙΑ Εργασία 44 θέσεις στην Ξάνθη
 Ξεκίνησε η υποβολή των ηλεκτρονικών αιτήσεων για το νέο πρόγραμμα κοινωφελούς εργασίας
 140 θέσεις στην Περιφέρεια ΑΜΘ
 Με 140 θέσεις στην Περιφέρεια, εκ των οποίων 44 στην Ξάνθη, ξεκίνησε οι ηλεκτρονικές αιτήσεις για το νέο πρόγραμμα κοινωφελούς εργασίας του ΟΑΕΔ με 140 θέσεις στην Περιφέρεια ΑΜΘ. Οι ενδιαφερόμενοι δύνανται να υποβάλλουν ηλεκτρονικές αιτήσεις καθ’ όλη την διάρκεια του 24ωρου κατά τις εργάσιμες και τις αργίες.
 Η διαδικασία υποβολής των αιτήσεων από τους ενδιαφερόμενους, εγγεγραμμένους στο μητρώο του ΟΑΕΔ ανέργους, ηλικίας 18 ετών και άνω, ξεκινά από τις 10 π.μ.(ΠΡΩΙΝΗ) της 11/07/2015 και λήγει στις 12 μ.μ. (ΜΕΣΗΜΒΡΙΝΗ) της 20/07/2015. Η υποβολή αιτήσεων γίνεται αποκλειστικά με ηλεκτρονικό τρόπο και μόνο από πιστοποιημένους χρήστες των ηλεκτρονικών υ̟πηρεσιών του Οργανισμού με τη χρήση κωδικών ̟πρόσβασης (Ονομασία Χρήστη και Συνθηματικό).Â Â Για την υποβολή αιτήσεων πρέπει να μεταβείτε στο σύστημα ηλεκτρονικών υπηρεσιών του ΟΑΕΔ. Για πληροφορίες στην ΑΜΘ, για τις προϋποθέσεις συμμετοχής , κριτήρια μοριοδότησης και υποχρέωση ή μη υποβολής των δικαιολογητικών : 2510227997 Πληροφορίες ΜΟΝΟ για τεχνικά θέματα : 2510225668.
 ΤΕ ΣΥΝΤΗΡΗΤΕΣ ΑΡΧΑΙΟΤΗΤΩΝ ΚΑΙ ΕΡΓΩΝ ΤΕΧΝΗΣ 2
 ΥΕ ΕΡΓΑΤΕΣ 8
 ΥΕ ΚΑΘΑΡΙΣΤΕΣ 2
 ΔΕ ΕΡΓΑΤΟΤΕΧΝΙΤΕΣ (ΟΙΚΟΔΟΜΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΙΩΝ) 1
 ΥΝΕΜΠΕ ΑΜΘ (ΞΑΝΘΗΣ)
 ΔΙΟΙΚΗΤΙΚΟΥ – ΟΙΚΟΝΟΜΙΚΟΥ 1
 ΙΣΤΟΡΙΚΟΙ ΤΕΧΝΗΣ 1
 ΛΑΟΓΡΑΦΟΙ – ΕΘΝΟΛΟΓΟΙ 1
 ΤΟΠΟΓΡΑΦΟΙ ΜΗΧΑΝΙΚΟΙ 2
 ΣΥΝΤΗΡΗΤΕΣ ΑΡΧΑΙΟΤΗΤΩΝ ΚΑΙ ΕΡΓΩΝ ΤΕΧΝΗΣ 1
 ΚΑΘΑΡΙΣΤΕΣ 1
 3 θέσεις ΔΕΠ στο Δ.Π.Θ.
 ΜΟΡΦΟΛΟΓΙΚΟΣ − ΚΛΙΝΙΚΟΕΡΓΑΣΤΗΡΙΑΚΟΣ ΤΟΜΕΑΣ
 Μία θέση Καθηγητή πρώτης βαθμίδας με γνωστικό αντικείμενο «Ιατρική Φυσική».
 ΤΟΜΕΑΣ ΠΟΛΕΟΔΟΜΙΚΟΥ ΚΑΙ ΧΩΡΟΤΑΞΙΚΟΥ ΣΧΕΔΙΑΣΜΟΥ
 Μία θέση Καθηγητή πρώτης βαθμίδας με γνωστικό αντικείμενο «Αστικός σχεδιασμός και Αρχιτεκτονικός σχεδιασμός: σχέση κτιρίου με το τοπίο».
 Μία θέση Καθηγητή πρώτης βαθμίδας με γνωστικό αντικείμενο «Αιματολογία».
 Κριτήρια επιλογής και διαδικασία πρόσληψης Ιεροδιδασκάλων Ισλαμικής Θρησκείας
 216 θέσεις ιεροδιδασκάλων στις Μουφτείες Ξάνθης, Κομοτηνής και Διδυμοτείχου
 9μηνης απασχόλησης
 Δημοσιεύτηκε η απόφαση για τον καθορισμό των προσόντων, κριτηρίων επιλογής ανά κατηγορία, καθώς και τη διαδικασία πρόσληψης ιεροδιδασκάλων Ισλαμικής Θρησκείας στις Μουφτείες Ξάνθης, Κομοτηνής και Διδυμοτείχου, με έργο:
 α) Τη διδασκαλία του Κορανίου στα Τεμένη της Θράκης και σε δημόσια σχολεία της πρωτοβάθμιας και δευτεροβάθμιας εκπαίδευσης της Θράκη,
 β) Τη διδασκαλία μαθημάτων θρησκευτικής μουσουλμανικής εξειδίκευσης, καθώς και την αραβική γλώσσα στα μουσουλμανικά Ιεροσπουδαστήρια και
 γ) Την υπηρεσία ως βοηθητικό διοικητικό προσωπικό στην Κεντρική Υπηρεσία της Μουφτείας, ως ακολούθως:
 1. Γενικά Προσόντα Οι υποψήφιοι πρέπει:
 δ) Να μην υπάρχει κώλυμα από ποινική καταδίκη, στερητική ή επικουρική δικαστική συμπαράσταση, όπως ορίζεται στο άρθρο 8 του Ν. 3528/2007 (ΦΕΚ 26/Α ́/2007).
 ΟΑΕΔ: Συνεχίζονται οι αιτήσεις για την κοινωφελή εργασία
 Αιτήσεις έως 20 Ιουλίου
 Η υποβολή των αιτήσεων γίνεται με απλό τρόπο – αποκλειστικά μέσω του διαδικτύου – στην ιστοσελίδα του ΟΑΕΔ (www.oaed.gr) χρησιμοποιώντας το σχετικό πεδίο υποβολής ηλεκτρονικής αίτησης. Σύμφωνα με το περιεχόμενο της με αριθμό 4/2015 Δημόσιας Πρόσκλησης, δικαίωμα υποβολής ηλεκτρονικών αιτήσεων, διαδικτυακά, στα προγράμματα Κοινωφελούς Χαρακτήρα έχουν μόνο οι εγγεγραμμένοι άνεργοι στα μητρώα ανέργων του ΟΑΕΔ που ανήκουν σε -τουλάχιστον- μια από τις παρακάτω κατηγορίες:
 Προκήρυξη Κοινωφελούς Εργασίας
 Επισημαίνεται ότι οι ενδιαφερόμενοι άνεργοι έχουν δικαίωμα να υποβάλουν μία (1) ηλεκτρονική αίτηση συμμετοχής, ως πιστοποιημένοι χρήστες στις Ηλεκτρονικές Υπηρεσίες της διαδικτυακής πύλης του ΟΑΕΔ εισάγοντας τους κωδικούς πρόσβασης σε αυτή (Ονομασία Χρήστη και Συνθηματικό). Όσοι δεν είναι πιστοποιημένοι χρήστες στις Ηλεκτρονικές Υπηρεσίες της διαδικτυακής πύλης του ΟΑΕΔ δύνανται να πιστοποιηθούν μέσω συστήματος πιστοποίησης ΓΓΠΣ (ΓΓΔΕ) με βασική προϋπόθεση να διαθέτουν κωδικούς στο TAXISnet. Για τη διευκόλυνσή τους οι ενδιαφερόμενοι ενημερώνονται από τον ιστοσελίδα του ΟΑΕΔ (www.oaed.gr) και συγκεκριμένα από τις Ηλεκτρονικές Υπηρεσίες — ΟΔΗΓΙΕΣ ΠΡΟΣΒΑΣΗΣ ΣΤΙΣ ΗΛΕΚΤΡΟΝΙΚΕΣ ΥΠΗΡΕΣΙΕΣ ΤΟΥ ΟΑΕΔ Οδηγίες για την Απόκτηση Κωδικών Πρόσβασης και εγγραφής στο σύστημα Ηλεκτρονικών Υπηρεσιών του ΟΑΕΔ μέσω συστήματος πιστοποίησης ΓΓΠΣ (ΓΓΔΕ). Υποχρέωση προσκόμισης των σχετικών δικαιολογητικών στα ΚΠΑ2 του ΟΑΕΔ μέχρι την λήξη της προθεσμίας υποβολής των αιτήσεων (20/07/2015), έχουν μόνο οι δυνητικά ωφελούμενοι: α) άνεργοι αρχηγοί μονογονεϊκών οικογενειών β) άνεργοι που ανήκουν στην κατηγορία των ΑμεΑ, αλλά έχουν εγγραφεί ως κοινοί άνεργοι στο γενικό μητρώο του Οργανισμού και επιθυμούν να μεταφερθούν στο ειδικό μητρώο ΑμεΑ του ΟΑΕΔ και γ) οι εγγεγραμμένοι άνεργοι γονείς εξαρτωμένων τέκνων ΑμεΑ. Οι πληροφορίες για τα λοιπά κριτήρια επιλογής και κατάταξης των ωφελουμένων αντλούνται αυτεπάγγελτα από το ΟΠΣ του ΟΑΕΔ, την ΓΓΠΣ. και την ΗΔΙΚΑ ΑΕ.
 4.Το ετήσιο εισόδημα, ατομικό ή οικογενειακό
 Ξεκίνησαν οι αιτήσεις για πρόσληψη 8.000 ανέργων
 Θα απασχοληθούν στον τομέα του τουρισμού
 Στο πρόγραμμα έχουν δικαίωμα συμμετοχής μόνον οι εγγεγραμμένοι άνεργοι στα μητρώα του ΟΑΕΔ που ανήκουν στη συγκεκριμένη ηλικιακή ομάδα. Από τους συνολικά 8.000 ωφελούμενους, οι 1.100 θα είναι απόφοιτοι ΑΕΙ/ΤΕΙ, ενώ οι 6.900 θα είναι απόφοιτοι δευτεροβάθμιας και μεταδευτεροβάθμιας εκπαίδευσης. Οι αιτήσεις των ενδιαφερομένων θα υποβάλλονται ηλεκτρονικά στη διεύθυνση www.insete-training.gr από σήμερα έως και τις 30 Ιουλίου.
 Η ΕΛΣΤΑΤ ζητά συνεργάτες
 Πρόσκληση ενδιαφέροντος για συμμετοχή ως ιδιώτες συνεργάτες στις διενεργούμενες έρευνες από την ΕΛΣΤΑΤ
 Για το Μητρώο Σεπτεμβρίου 2015 – Απριλίου 2016
 ΕτικέτεςΕΛΣΤΑΤΕφορεία Αρχαιοτήτωνκοινωφελής εργασίαΞάνθηΟΑΕΔ
 Προηγούμενο άρθρο Οι φαρμακοποιοί πρώτοι στο «χορό» των κινητοποιήσεων
 Επόμενο άρθρο Σχόλια 16/07/15


text:
 10.11.2007
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 269/72
 Talan väckt den 13 september 2007 – Torijano Montero mot rådet
 (Mål F-91/07)
 (2007/C 269/132)
 Rättegångsspråk: franska
 Parter
 Sökande: Torijano Montero (Bryssel, Belgien) (ombud: advokaterna S. Rodrigues, R. Albelice och Ch. Bernard-Glanz)
 Svarande: Europeiska unionens råd
 Sökandens yrkanden
 Sökanden yrkar att personaldomstolen skall
 —
 ogiltigförklara meddelandet om en ledig tjänst av den 31 oktober 2006, publicerad av rådets generalsekretariat, genom personalmeddelande nr 171/06, angående tjänsten som chef för ”yttre säkerhet” vid rådets säkerhetsavdelning,
 —
 ogiltigförklara tillsättningsmyndighetens beslut av den 31 maj 2007 att avslå sökandens begäran,
 —
 upplysa tillsättningsmyndigheten om följderna av att de omtvistade besluten ogiltigförklaras och då särskilt att krav på lönegrad som ställs i meddelandet om ledig tjänst skall omprövas, så att sökanden får möjlighet att söka tjänsten, och
 —
 förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Sökanden, som är tjänsteman i lönegrad AD 6, bestrider att möjligheten att söka tjänsten som chef för ”yttre säkerhet” vid rådets säkerhetsavdelning, en tjänst i lönegrad AD 11, i ovannämnda meddelande reserverats för tjänstemän i lönegrad AD 8 eller högre.
 Sökanden erinrar först om att han i mål F-76/05 (1) har yrkat att bli placerad i lönegrad AD 8 och gör gällande att principen om skydd för berättigade förväntningar har åsidosatts, då tillsättningen av tjänsten i fråga medför att han förlorar sin nuvarande ställning som chef för sektorn ”extern säkerhet/skydd för uppdrag” till förmån för den kandidat som får tjänsten.
 Sökanden gör vidare gällande att tjänstens intresse har åsidosatts genom att han till följd av kravet på lönegrad i meddelandet om ledig tjänst inte kan söka tjänsten, trots att han är den mest lämpade att utföra de arbetsuppgifter som anges i nämnda meddelande. Administrationen har inte heller förklarat varför tjänstens intresse motiverar ett undantag från artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna, enligt vilken tjänstemän skall anställas i lönegraderna AD 5 till AD 8.
 Sökanden hävdar slutligen att administrationen har åsidosatt principen om likabehandling och gjort en uppenbart oriktig bedömning.
 (1) EUT C 281, 12.11.2005, s. 23 (målet var ursprungligen registrerat vid Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt under nummer T-302/05 och överfördes till Europeiska unionens personaldomstol genom beslut av den 15.12.2005).


type: contracts

text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21994A0308(01)
 Úřední věstník L 064 , 08/03/1994 S. 0002 - 0002 Finské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 29 S. 0109 Švédské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 29 S. 0109
 Protokolo prozatímním uplatňování Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a technikuEvropské společenství pro atomovou energii a Evropské společenství, jednající jako jedna strana, Spojené státy americké, Japonsko a Ruská federace (dále jen "signatářské strany"),uznávajíce význam Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku podepsané v Moskvě dne 27. listopadu 1992 (dále jen "dohoda"),SE DOHODLY TAKTO:Článek I1. Signatářské strany uplatňují dohodu v souladu s jejím zněním prozatímně ode dne, kdy poslední signatářská strana oznámí splnění svých vnitřních postupů nezbytných pro vstup v platnost tohoto protokolu.2. Dohoda se uplatňuje prozatímně až do jejího vstupu v platnost v souladu s článkem XVIII dohody.Článek IIDohoda bude dva roky po zahájení jejího prozatímního uplatňování přezkoumána stranami, aniž je dotčen její článek XV odstavec A.Článek IIITento protokol může kterákoli ze stran vypovědět písemným oznámením ostatním stranám po uplynutí šestiměsíční výpovědní lhůty.Článek IV1. Kterýkoli stát, který se chce stát stranou dohody v souladu s jejím článkem XIII, oznámí po splnění podmínek uvedených ve zmíněném článku a po splnění svých vnitřních postupů nezbytných pro přistoupení k dohodě signatářským stranám svůj úmysl prozatímně uplatňovat dohodu v souladu s tímto protokolem.2. Prozatímní uplatňování tímto státem začíná dnem oznámení uvedeného v odstavci 1.V Moskvě dne 27. prosince 1993 v jazyce anglickém a ruském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.Za Evropské společenství pro atomovou energii a Evropské společenstvíSpojené státy americkéJaponskoRuskou federaci--------------------------------------------------


text:
 Avis juridique important
 |
 21993A1106(02)
 Acordo sob forma de troca de cartas relativo à aplicação provisória do protocolo que fixa as possibilidades de pesca e a compensação financeira previstas no Acordo entre a Comunidade Económica Europeia e o Governo da República da Guiné-Bissau respeitante à pesca ao largo da costa da Guiné- Bissau em relação ao período compreendido entre 16 de Junho de 1993 e 15 de Junho de 1995
 Jornal Oficial no L 274 de 06/11/1993 p. 0030 - 0031
 ACORDO sob forma de troca de cartas relativo à aplicação provisória do protocolo que fixa as possibilidades de pesca e a compensação financeira previstas no Acordo entre a Comunidade Económica Europeia e o Governo da República da Guiné-Bissau respeitante à pesca ao largo da costa da Guiné-Bissau em relação ao período compreendido entre 16 de Junho de 1993 e 15 de Junho de 1995A. Carta do Governo da Guiné-Bissau Excelentíssimo Senhor,Referindo-me ao protocolo, rubricado em 5 de Maio de 1993, que fixa as possibilidades de pesca e compensação financeira em relação ao período compreendido entre 16 de Junho de 1993 e 15 de Junho de 1995, tenho a honra de informar Vossa Excelência que o Governo da Guiné-Bissau está disposto a aplicar o protocolo, a título provisório, a partir de 16 de Junho de 1993, enquanto se aguarda a sua entrada em vigor, nos termos do seu artigo 8°, desde que a Comunidade esteja disposta a agir do mesmo modo.As licenças dos navios presentes ou que tenham tido uma licença em 1993 serão automaticamente renovadas em relação aos navios que o solicitem. Para o efeito será transmitida uma lista dos navios requerentes, o mais tardar em 15 de Junho de 1993. As taxas deverão ser pagas antes de 30 de Junho de 1993. A detenção dos novos documentos de licença não constitui uma condição para a execução das operações de pesca.Considera-se que, nesse caso, o pagamento de uma primeira fracção igual a 50 % da compensação financeira fixada no artigo 2° do protocolo deve ser efectuado antes de 15 de Novembro de 1993.Muito agradeço que Vossa Excelência se digne confirmar o acordo da Comunidade sobre tal aplicação provisória.Queira aceitar, Excelentíssimo Senhor, a expressão da minha mais elevada consideração.Pelo Governoda República da Guiné-BissauB. Carta da Comunidade Excelentíssimo Senhor,Tenho a honra de acusar a recepção da carta de Vossa Excelência, datada de hoje, do seguinte teor:« Referindo-me ao protocolo, rubricado em 5 de Maio de 1993, que fixa as possibilidades de pesca e compensação financeira em relação ao período compreendido entre 16 de Junho de 1993 e 15 de Junho de 1995, tenho a honra de informar Vossa Excelência que o Governo da Guiné-Bissau está disposto a aplicar o protocolo, a título provisório, a partir de 16 de Junho de 1993, enquanto se aguarda a sua entrada em vigor, nos termos do seu artigo 8°, desde que a Comunidade esteja disposta a agir do mesmo modo.As licenças dos navios presentes ou que tenham tido uma licença em 1993 serão automaticamente renovadas em relação aos navios que o solicitem. Para o efeito será transmitida uma lista dos navios requerentes, o mais tardar em 15 de Junho de 1993. As taxas deverão ser pagas antes de 30 de Junho de 1993. A detenção dos novos documentos de licença não constitui uma condição para a execução das operações de pesca.Considera-se que, nesse caso, o pagamento de uma primeira fracção igual a 50 % da compensação financeira fixada no artigo 2° do protocolo deve ser efectuado antes de 15 de Novembro de 1993.Muito agradeço que Vossa Excelência se digne confirmar o acordo da Comunidade sobre tal aplicação provisória. ».Tenho a honra de confirmar a Vossa Excelência o acordo da Comunidade sobre tal aplicação provisória.Queira aceitar, Excelentíssimo Senhor, a expressão da minha mais elevada consideração.Pelo Conselhodas Comunidades Europeias


text:
25.6.2005
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 155/33
 Cancellazione dal ruolo della causa T-163/02 (1)
 (2005/C 155/62)
 (Lingua processuale: il tedesco)
 Con ordinanza 26 aprile 2005 il presidente della Quinta Sezione del Tribunale di primo grado delle Comunità europee ha disposto la cancellazione dal ruolo della causa T-163/02: Montan Gesellschaft Voss mbH Stahlhandel e a. contro Commissione delle Comunità europee.
 (1) GU C 191 del 10.8.2002.