type: legislation

text:
 |
 52012PC0238
 Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū /* COM/2012/0238 final - 2012/0146 (COD) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1. Priekšlikuma konteksts
 Šajā paskaidrojuma rakstā ir
 izklāstīts ierosinātais tiesiskais regulējums, kura
 mērķis ir stiprināt elektronisko darījumu uzticamību
 iekšējā tirgū.
 Ļoti svarīgs ekonomikas izaugsmes
 faktors ir uzticēšanās tiešsaistes videi. Uzticēšanās
 trūkums liek patērētājiem, uzņēmumiem un
 pārvaldes struktūrām vilcināties ar elektroniskajiem
 darījumiem tiešsaistē un jaunu pakalpojumu pieņemšanu.
 Eiropas digitalizācijas programmā[1] ir uzskaitīti šķēršļi,
 kas patlaban kavē Eiropas digitālās vides attīstību,
 kā arī ierosināts tiesību akts par e-parakstu
 (3. pamatpasākums) un e-identifikācijas un autentifikācijas
 savstarpēju atzīšanu (16. pamatpasākums), izveidojot
 skaidru tiesisko regulējumu, lai tādējādi novērstu
 sadrumstalotību un sadarbspējas trūkumu, veicinātu
 iedzīvotāju piekļuvi digitālajām
 tehnoloģijām un novērstu kibernoziedzību. Tādu
 tiesību aktu pieņemšana, kas nodrošina elektroniskās
 identifikācijas un autentifikācijas savstarpējo atzīšanu
 visā Eiropas Savienībā, un Elektroniskā paraksta
 direktīvas pārskatīšana saistībā ar digitālā
 vienotā tirgus izveidi ir noteikti par galvenajiem darbības
 virzieniem arī Vienotā tirgus aktā[2]. Rīcības
 plānā stabilitātei un izaugsmei[3] uzsvērts, ka
 digitālās ekonomikas attīstībā būtiska
 nozīme ir turpmākam kopējam tiesiskajam regulējumam
 attiecībā uz elektroniskās identifikācijas un
 autentifikācijas savstarpēju atzīšanu un akceptēšanu
 pārrobežu līmenī.
 Ierosinātais tiesiskais regulējums,
 proti, Eiropas Parlamenta un Padomes regula par elektronisko
 identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko
 darījumu veikšanai iekšējā tirgū, paredz
 nodrošināt, ka uzņēmumi, iedzīvotāji un publiskā
 sektora iestādes var droši un netraucēti veikt savstarpējus
 elektroniskus darījumus, tādējādi Eiropas
 Savienībā palielinot publiskā un privātā sektora
 tiešsaistes pakalpojumu, e-uzņēmējdarbības un
 elektroniskās tirdzniecības efektivitāti.
 Spēkā esošie ES tiesību akti,
 proti, Direktīva 1999/93/EK par Kopienas elektronisko parakstu
 sistēmu[4],
 būtībā attiecas tikai uz elektroniskajiem parakstiem.
 Šajā jomā nav ieviests visaptverošs ES pārrobežu un starpnozaru
 regulējums drošiem, uzticamiem un viegli lietojamiem elektronisko
 darījumu mehānismiem, kas ietver gan elektronisko identifikāciju
 un autentifikāciju, gan elektroniskos parakstus.
 Mērķis ir uzlabot spēkā
 esošos tiesību aktus, piemērošanas jomā ietverot arī
 paziņoto elektroniskās identifikācijas shēmu un ar tām
 saistīto citu nozīmīgu elektronisko uzticamības pakalpojumu
 savstarpēju atzīšanu un akceptēšanu ES līmenī.
 2. Apspriešanās ar
 ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējumu
 rezultāti
 Šī iniciatīva ir tapusi pēc
 plašas apspriešanās, kuras laikā tika pārskatīts
 pašreizējais tiesiskais regulējums elektronisko parakstu jomā,
 Komisijai apkopojot dalībvalstu, Eiropas Parlamenta un citu
 ieinteresēto personu atsauksmes[5].
 Lai apzinātu mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) viedokli un
 īpašās vajadzības, papildus tiešsaistes sabiedriskajai
 apspriešanai tika izveidota MVU konsultatīvā grupa, turklāt
 mērķtiecīgas apspriešanās tika noorganizētas ar
 ieinteresētajām personām[6],[7]. Komisija arī
 uzsāka vairākus pētījumus par elektronisko
 identifikāciju un autentifikāciju un elektroniskajiem parakstiem,
 kā arī saistītajiem uzticamības pakalpojumiem (eIAS).
 Apspriešanās laikā tika noskaidrots,
 ka lielākā daļa ieinteresēto personu ir vienisprātis
 par to, ka jāpārskata pašreizējais regulējums, lai
 novērstu nepilnības, kas pieļautas Elektroniskā paraksta
 direktīvā. Tika atzīts, ka tas būtu piemērotāks
 risinājums problēmām, ko radījusi jauno tehnoloģiju
 straujā attīstība (it īpaši interneta un mobilo sakaru
 pieejamības jomā) un pieaugošā globalizācija, taču
 vienlaikus būtu jāsaglabā tiesiskā regulējuma neitralitāte
 attiecībā uz tehnoloģijām.
 Saskaņā ar savu labāka
 regulējuma politiku Komisija veica alternatīvu politikas
 pasākumu ietekmes novērtējumu. Tika izvērtēti
 trīs politisko risinājumu kopumi, proti, 1) jaunā
 regulējuma piemērošanas joma, 2) tiesību akts un 3) vajadzīgais
 uzraudzības līmenis[8].
 Tika konstatēts, ka izvēlētais politiskais risinājums
 sekmē tiesisko noteiktību, uzlabo valsts līmeņa
 uzraudzības koordināciju un nodrošina elektroniskās
 identifikācijas shēmu savstarpēju atzīšanu un
 akceptēšanu, kā arī paplašina piemērošanas jomu, ietverot
 nozīmīgus saistītos uzticamības pakalpojumus.
 Ietekmes novērtējumā secināts, ka, izmantojot šādu
 pieeju, izdotos panākt ievērojamus uzlabojumus attiecībā uz
 tiesisko noteiktību, drošumu un uzticamību pārrobežu
 elektronisko darījumu jomā, tādējādi samazinot tirgus
 sadrumstalotību.
 3. Priekšlikuma juridiskie aspekti
 3.1. Juridiskais pamats
 Šis priekšlikums sagatavots, pamatojoties uz
 LESD 114. pantu, kas attiecas uz noteikumu pieņemšanu, lai
 novērstu pašreizējos šķēršļus iekšējā tirgus
 darbībai. Iedzīvotāji, uzņēmumi un pārvaldes
 struktūras varēs izmantot priekšrocības, ko sniedz
 elektroniskās identifikācijas un autentifikācijas un
 elektronisko parakstu, kā arī citu uzticamības pasākumu
 savstarpējā atzīšana un akceptēšana pārrobežu
 līmenī, ja tas vajadzīgs, lai veiktu vai pabeigtu elektroniskās
 procedūras vai darījumus.
 Regula tiek uzskatīta par
 vispiemērotāko tiesību aktu. Regulas tiešā
 piemērojamība saskaņā ar LESD 288. pantu
 samazinās tiesisko sadrumstalotību un nodrošinās lielāku
 tiesisko noteiktību, ieviešot galveno noteikumu harmonizētu kopumu un
 sekmējot vienotā tirgus darbību.
 3.2. Subsidiaritāte un
 proporcionalitāte
 Lai ES rīcība būtu pamatota,
 jāievēro subsidiaritātes princips.
 a) Problēmas transnacionālais
 raksturs (nepieciešamības pārbaude)
 Ņemot vērā eIAS
 transnacionālo raksturu, ir nepieciešama ES rīcība. Ar iekšējiem jeb valsts līmeņa
 pasākumiem vien neizdotos ne sasniegt mērķus, ne arī
 īstenot uzdevumus, kas izklāstīti stratēģijā
 „Eiropa 2020”[9]. Tieši pretēji – pieredze ir
 pierādījusi, ka valsts pasākumi faktiski ir radījuši
 šķēršļus elektronisko parakstu sadarbspējai ES
 mērogā un ka patlaban tie tieši tādā pašā veidā
 ietekmē elektronisko identifikāciju, elektronisko
 autentifikāciju un saistītos uzticamības pakalpojumus. Tādēļ Eiropas Savienībai
 jāizveido regulējums, ar kura palīdzību varētu
 atrisināt jautājumu par pārrobežu sadarbspēju un uzlabot
 valsts uzraudzības shēmu koordināciju. Tomēr ierosinātajā regulā elektronisko
 identifikāciju nevar reglamentēt tikpat vispārēji, kā
 tas tiek darīts attiecībā uz citiem elektroniskajiem uzticamības
 pakalpojumiem, jo identifikācijas līdzekļu izsniegšana ir
 valsts prerogatīva. Tādēļ priekšlikumā uzmanība
 cieši pievērsta elektroniskās identifikācijas pārrobežu
 aspektiem.
 Ar ierosināto regulu tiek izveidoti
 vienlīdzīgi konkurences apstākļi uzņēmumiem
 uzticamības pakalpojumu jomā, kurā pašreizējās
 atšķirības valsts tiesību aktos bieži rada tiesisko
 nenoteiktību un papildu slogu. Tiesiskā noteiktība ir
 ievērojami palielinājies, jo dalībvalstis uzņēmušās
 skaidri noteiktas akceptēšanas saistības kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu jomā, un tas savukārt
 uzņēmumiem būs papildu stimuls paplašināt savu darbību
 ārzemēs. Piemēram, uzņēmums varēs elektroniski
 iesniegt pieteikumu atklātā konkursā, ko izsludinājusi
 citas dalībvalsts pārvaldes struktūra, un tā elektroniskais
 paraksts netiks bloķēts specifisku valsts prasību vai
 sadarbspējas problēmu dēļ. Tāpat, darījumu
 partnerim atrodoties citā dalībvalstī, uzņēmums
 varēs parakstīt līgumus elektroniski, nebaidoties par
 atšķirīgām juridiskām prasībām
 attiecībā uz uzticamības pakalpojumiem, piemēram,
 elektroniskajiem zīmogiem, elektroniskajiem dokumentiem vai laika
 zīmogiem. Turklāt paziņojumi par saistību neizpildi tiks
 pārsūtīti no vienas dalībvalsts uz citu ar pārliecību
 par tā juridisko derīgumu abās dalībvalstīs.
 Visbeidzot, tirdzniecība tiešsaistē būs uzticamāka, jo
 pircējiem būs līdzekļi, kurus izmantojot, tie varēs
 pārliecināties, ka patiešām atrodas tajā tirgotāja
 tīmekļa vietnē, ko tie izvēlējušies, nevis
 iespējami viltotā tīmekļa vietnē.
 Savstarpēji atzīti
 elektroniskās identifikācijas līdzekļi un plaši
 akceptēti elektroniskie paraksti atvieglos daudzu pārrobežu
 pakalpojumu sniegšanu iekšējā tirgū un ļaus
 uzņēmumiem paplašināt savu darbību pāri robežām,
 neliekot tiem pārvarēt šķēršļus saskarsmē ar publiskā
 sektora iestādēm. Praksē gan uzņēmumi, gan
 iedzīvotāji varēs ievērojami efektīvāk
 nokārtot administratīvās formalitātes. Piemēram,
 studenti varēs elektroniski pieteikties studijām ārzemēs,
 iedzīvotāji varēs tiešsaistē iesniegt nodokļu
 deklarācijas citā dalībvalstī, bet pacientiem būs
 tiešsaistē pieejama viņu medicīniskā dokumentācija. Ja
 netiks ieviesta šādu elektroniskās identifikācijas
 līdzekļu savstarpēja atzīšana, ārsts nevarēs
 piekļūt pacienta ārstēšanā vajadzīgajiem
 medicīniskajiem datiem, un pacientam būs atkārtoti jāveic
 medicīniskās un laboratoriskās pārbaudes.
 b) Pievienotā vērtība
 (efektivitātes pārbaude)
 Iepriekš izklāstītos
 mērķus patlaban nav iespējams sasniegt ar dalībvalstu
 brīvprātīgu koordināciju, un arī turpmāk to
 īstenošana nav paredzama. Šāda
 pieeja nozīmē darbu pārklāšanos, atšķirīgu
 standartu ieviešanu, IKT radītās plašākas ietekmes
 transnacionālo raksturu un sarežģītas administratīvās
 procedūras šādā koordinācijā, kuru iedibina,
 slēdzot divpusējas un daudzpusējas vienošanās.
 Turklāt, ņemot vērā, ka
 jāatrisina tādas problēmas kā: a) tiesiskās
 noteiktības trūkums dažādo valsts noteikumu dēļ, ko
 savukārt radījusi Elektroniskā paraksta direktīvas
 atšķirīgā interpretācija, un b) valsts
 līmenī izveidoto elektronisko parakstu sistēmu nepietiekama
 sadarbspēja atšķirīgi piemēroto tehnisko standartu
 dēļ, ES dalībvalstu starpā jāievieš tāda
 koordinācijas sistēma, kas būtu efektīvāka ES
 līmenī.
 3.3. Sīks priekšlikuma pārskats
 3.3.1. I NODAĻA –
 VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
 Regulas 1. pantā definēts regulas
 priekšmets.
 Regulas 2. pantā definēta
 regulas materiālā piemērošanas joma.
 Regulas 3. pantā ietvertas
 regulā izmantoto terminu definīcijas. Dažas definīcijas ir
 pārņemtas no Direktīvas 1999/93/EK, bet citas ir
 precizētas, papildinātas vai ieviestas no jauna.
 Regulas 4. pantā ir noteikti
 iekšējā tirgus principi attiecībā uz regulas
 teritoriālo piemērošanas jomu. Skaidri norādīts, ka
 pakalpojumu sniegšanas brīvībai un preču brīvai apritei netiek
 piemēroti ierobežojumi.
 3.3.2. II NODAĻA –
 ELEKTRONISKĀ IDENTIFIKĀCIJA
 Regulas 5. pantā paredzēta
 tādā shēmā ietverto elektroniskās identifikācijas
 līdzekļu savstarpējā atzīšana un akceptēšana, par
 kuru Komisijai tiks paziņots atbilstīgi šajā regulā
 izklāstītajiem nosacījumiem. Lielākā daļa
 dalībvalstu ir ieviesusi tādu vai citādu elektroniskās
 identifikācijas sistēmu. Tomēr tās atšķiras
 vairākos aspektos. Gan tas, ka nav kopēja juridiskā pamata,
 kuram atbilstīgi dalībvalstīm jāatzīst un
 jāakceptē elektroniskās identifikācijas līdzekļi,
 kas izsniegti citās dalībvalstīs tiešsaistes pakalpojumu
 piekļuvei, gan arī valstu elektroniskās identifikācijas
 sistēmu nepietiekamā pārrobežu sadarbspēja rada
 šķēršļus, iedzīvotājiem un uzņēmumiem liedzot
 pilnībā izmantot digitālā vienotā tirgus
 priekšrocības. Savstarpēji atzīstot un akceptējot
 saskaņā ar šo regulu paziņotajā shēmā ietvertos
 elektroniskās identifikācijas līdzekļus, šie juridiskie
 šķēršļi tiek likvidēti.
 Regula neuzliek dalībvalstīm
 pienākumu ieviest elektroniskās identifikācijas shēmas vai
 paziņot par tām, bet gan nosaka, ka dalībvalstīm
 jāatzīst un jāakceptē paziņotās
 elektroniskās identifikācijas shēmas saistībā ar tiem
 tiešsaistes pakalpojumiem, kuru piekļuvei valsts līmenī ir jāizmanto
 šāda identifikācija. Apjomradīto ietaupījumu
 iespējamais palielinājums, kas tiktu panākts ar paziņoto
 elektroniskās identifikācijas līdzekļu un
 autentifikācijas sistēmu pārrobežu izmantošanu, varētu
 mudināt dalībvalstis paziņot par savām elektroniskās
 identifikācijas shēmām. Regulas 6. pantā ir
 minēti pieci nosacījumi elektroniskās identifikācijas
 shēmu paziņošanai.
 Dalībvalstis var paziņot par
 tām elektroniskās identifikācijas shēmām, ko tās
 akceptē savā jurisdikcijā, ja elektroniskā
 identifikācija ir nepieciešama sabiedrisko pakalpojumu jomā. Papildus
 noteikta prasība, ka attiecīgie elektroniskās
 identifikācijas līdzekļi jāizsniedz tajā
 dalībvalstī, kura paziņo par shēmu, vai arī
 jāizsniedz šīs dalībvalsts vārdā, vai vismaz – tai
 uzņemoties atbildību.
 Dalībvalstīm jānodrošina, ka
 elektroniskās identifikācijas dati ir nepārprotami saistīti
 ar attiecīgo personu. Šis pienākums nenozīmē, ka personai
 nevar būt vairāki elektroniskās identifikācijas
 līdzekļi, taču tiem jābūt saistītiem ar vienu un
 to pašu personu.
 Elektroniskās identifikācijas
 uzticamība ir atkarīga no autentifikācijas līdzekļu
 pieejamības (t.i., no iespējas pārbaudīt elektroniskās
 identifikācijas datu derīgumu). Regulā noteikts, ka
 paziņotājām dalībvalstīm ir pienākums
 nodrošināt trešo pušu bezmaksas autentifikāciju tiešsaistē.
 Autentifikācijas iespējai jābūt izmantojamai
 nepārtraukti. Pusēm, kuras izmanto šo autentifikāciju, nevar
 noteikt īpašas tehniskas prasības, piemēram, saistībā
 ar aparatūru vai programmatūru. Šo noteikumu nepiemēro
 prasībām, kas noteiktas elektroniskās identifikācijas
 līdzekļu lietotājiem (turētājiem) un kas
 elektroniskās identifikācijas līdzekļu, piemēram,
 karšu lasītāju, lietošanai ir nepieciešamas no tehniskā
 viedokļa.
 Dalībvalstīm jāuzņemas
 atbildība par nepārprotamas saiknes izveidi (t.i., apliecinot, ka
 personai piešķirtie identifikācijas dati nav saistīti ar citu
 personu) un autentifikācijas iespēju (t.i., iespēju
 pārbaudīt elektroniskās identifikācijas datu
 derīgumu). Dalībvalstu atbildība neattiecas uz citiem
 identifikācijas procesa aspektiem vai darījumiem, kuros nepieciešama
 identifikācija.
 Regulas 7. pantā
 izklāstīti noteikumi par to, kā Komisijai tiek paziņots par
 elektroniskās identifikācijas shēmām.
 Regulas 8. panta mērķis ir
 nodrošināt paziņoto identifikācijas shēmu tehnisko
 sadarbspēju, izmantojot saskaņotu pieeju, tostarp deleģētos
 aktus.
 3.3.3. III NODAĻA –
 UZTICAMĪBAS PAKALPOJUMI
 3.3.3.1. – 1. iedaļa –
 Vispārīgi noteikumi
 Regulas 9. pantā noteikti gan
 nekvalificētu, gan kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 sniedzēju atbildības principi. Ar šo pantu, kura pamatā
 izmantots Direktīvas 1999/93/EK 6. pants, ir paplašinātas
 tiesības uz kompensāciju par zaudējumiem, ko nodarījis
 jebkurš uzticamības pakalpojumu sniedzējs, kurš nav
 ievērojis labu praksi drošības jomā, tādējādi
 pārkāpjot drošības prasības un būtiski ietekmējot
 pakalpojumus.
 Regulas 10. pantā aprakstīts
 tādu kvalificētu uzticamības pakalpojumu atzīšanas
 un akceptēšanas mehānisms, ko sniedz trešā valstī
 reģistrēts pakalpojumu sniedzējs. Šajā pantā, kura
 pamatā izmantots Direktīvas 1999/93/EK 7. pants, ir saglabāts
 vienīgais praktiski īstenojamais risinājums, proti, šādu
 atzīšanu atļaut saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem
 starp Eiropas Savienību un trešām valstīm vai
 starptautiskām organizācijām.
 Regulas 11. pantā
 izklāstīti datu aizsardzības un minimizēšanas principi.
 Tā pamatā izmantots Direktīvas 1999/93/EK 8. pants.
 Regulas 12. pantā noteikta
 uzticamības pakalpojumu pieejamība personām ar
 invaliditāti.
 3.3.3.2. – 2. iedaļa –
 Uzraudzība
 Regulas 13. pantā, pamatojoties uz
 Direktīvas 1999/93/EK 3. panta 3. punktu,
 dalībvalstīm noteikts pienākums izveidot uzraudzības
 iestādes, precizējot un paplašinot to darbības jomu
 attiecībā gan uz uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, gan kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem.
 Ar regulas 14. pantu ir ieviests skaidrs
 savstarpējās palīdzības mehānisms, kas
 dalībvalstīs izmantojams uzraudzības iestāžu starpā,
 lai atvieglotu uzticamības pakalpojumu sniedzēju
 pārrobežu uzraudzību. Šajā pantā ieviesti noteikumi par
 kopīgām operācijām un uzraudzības iestāžu
 tiesībām piedalīties šādās operācijās.
 Regulas 15. pantā ir ieviests
 pienākums gan kvalificētiem, gan nekvalificētiem
 uzticamības pakalpojumu sniedzējiem veikt atbilstīgus
 tehniskus un organizatoriskus pasākumus, kas vajadzīgi
 saistībā ar viņu darbības drošību. Turklāt
 kompetentās uzraudzības iestādes un citas attiecīgās
 iestādes ir jāinformē par drošības prasību
 pārkāpumiem. Savukārt tās, ja vajadzīgs, informēs
 citu dalībvalstu uzraudzības iestādes un tieši vai ar
 attiecīgā uzticamības pakalpojumu sniedzēja
 starpniecību informēs sabiedrību.
 Regulas 16. pantā ir
 izklāstīti kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 sniedzēju un to sniegto kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 uzraudzības nosacījumi. Šajā pantā noteikts, ka
 atzītai neatkarīgai iestādei reizi gadā
 jāpārbauda kvalificēti uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji, lai uzraudzības iestādei apstiprinātu, ka tie
 pilda šajā regulā izklāstītos pienākumus. Turklāt
 16. panta 2. punktā uzraudzības iestādei
 piešķirtas tiesības veikt revīziju uz vietas, kvalificētos
 uzticamības pakalpojumu sniedzējus pārbaudot jebkurā
 laikā. Uzraudzības iestāde ir arī pilnvarota izdot
 saistošus norādījumus kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, lai, ievērojot samērības principu, labotu
 jebkuru drošības revīzijā atklātu pienākumu neizpildi.
 Regulas 17. pants attiecas uz
 uzraudzības iestādes darbību, kas veikta pēc tāda
 uzticamības pakalpojumu sniedzēja pieprasījuma, kurš
 vēlas sākt kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniegšanu.
 Regulas 18. pantā ir paredzēts
 izveidot uzticamības sarakstus[10],
 kuros ietverta informācija par kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, kas tiek uzraudzīti, un to piedāvātajiem
 kvalificētajiem pakalpojumiem. Lai veicinātu šādas
 informācijas automatizētu izmantošanu un nodrošinātu pietiekamu
 precizitātes līmeni, tā jāpublisko, izmantojot vienotu
 paraugu.
 Regulas 19. pantā noteiktas
 prasības, kuras kvalificētajiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem jāizpilda, lai tie tiktu par tādiem atzīti.
 Tā pamatā izmantots Direktīvas 1999/93/EK
 II pielikums.
 3.3.3.3. – 3. iedaļa –
 Elektroniskais paraksts
 Regulas 20. pantā iekļauti
 noteikumi par fizisko personu elektronisko parakstu juridisko spēku. Ar to
 ir precizēts un paplašināts Direktīvas 1999/93/EK
 5. pants, ieviešot skaidru pienākumu kvalificētiem
 elektroniskajiem parakstiem noteikt tādu pašu juridisko spēku,
 kāds ir parakstiem ar roku. Turklāt dalībvalstīm
 jānodrošina kvalificētu elektronisko parakstu pārrobežu
 akceptēšana sabiedrisko pakalpojumu jomā, un tās nedrīkst
 ieviest papildu prasības, kas varētu radīt
 šķēršļus šādu parakstu izmantošanai.
 Regulas 21. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētiem e-paraksta sertifikātiem. Tajā
 precizēts Direktīvas 1999/93/EK I pielikums un
 svītroti noteikumi, kuri praksē nav izrādījušies lietderīgi
 (piemēram, ierobežojumi attiecībā uz darījumu
 vērtību).
 Regulas 22. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētām elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīcēm. Tajā precizētas prasības drošām paraksta
 radīšanas ierīcēm, kuras minētas Direktīvas 1999/93/EK
 3. panta 5. punktā un kuras tagad saskaņā ar šo regulu
 jāuzskata par kvalificētām paraksta radīšanas
 ierīcēm. Šajā pantā arī precizēts, ka paraksta
 radīšanas ierīces var definēt daudz plašāk,
 neaprobežojoties tikai ar paraksta radīšanas datu uzglabāšanas
 ierīci. Komisija var arī izveidot sarakstu ar šo ierīču
 drošības prasību standartu identifikācijas numuriem.
 Pamatojoties uz
 Direktīvas 1999/93/EK 3. panta 4. punktu, regulas
 23. pantā ir ieviests kvalificētu paraksta radīšanas
 ierīču sertificēšanas jēdziens, lai noteiktu to
 atbilstību II pielikumā uzskaitītajām drošības prasībām.
 Visām dalībvalstīm ir jāatzīst šīs ierīces
 un gadījumā, ja dalībvalsts izraudzīta sertifikācijas
 iestāde veic sertificēšanas procedūru, tās jāuzskata par
 prasībām atbilstošām. Komisija publicēs sarakstu, kurā
 būs uzskaitītas atļautās un atbilstīgi 24. pantam
 sertificētās ierīces. Komisija var arī izveidot sarakstu ar
 standartu identifikācijas numuriem saistībā ar to
 informācijas tehnoloģiju produktu drošības prasību
 novērtējumu, kas minēti 23. panta 1. punktā.
 Regulas 24. pants attiecas uz Komisijas
 pienākumu publicēt kvalificētu elektroniskā paraksta
 radīšanas ierīču sarakstu pēc tam, kad dalībvalstis
 nosūtījušas paziņojumu par atbilstību.
 Regulas 25. pantā, kura pamatā
 izmantoti Direktīvas 1999/93/EK IV pielikuma ieteikumi,
 noteiktas saistošas prasības kvalificētu elektronisko parakstu
 validācijai, lai tādējādi palielinātu šādas
 validēšanas tiesisko noteiktību.
 Regulas 26. pantā ir noteikti
 nosacījumi attiecībā uz kvalificētiem validēšanas
 pakalpojumiem.
 Savukārt 27. pantā ir
 paredzēts nosacījums attiecībā uz kvalificētu
 elektronisko parakstu ilgtermiņa saglabāšanu. Tā ir
 iespējama, izmantojot tādas procedūras un tehnoloģijas, ar
 kurām var nodrošināt kvalificētā elektroniskā paraksta
 validācijas datu uzticamību ilgāk par to tehnoloģiskā
 derīguma termiņu, gadījumā, ja tie kļūst
 kibernoziedzniekiem vienkārši viltojami.
 3.3.3.4. – 4. iedaļa –
 Elektroniskais zīmogs
 Regulas 28. pants attiecas uz juridisko
 personu elektronisko zīmogu juridisko spēku. Attiecībā uz
 kvalificētu elektronisko zīmogu pastāv īpaša juridiskā
 prezumpcija, garantējot to elektronisko dokumentu izcelsmi un
 integritāti, ar kuriem tas ir saistīts.
 Regulas 29. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētiem elektroniskā zīmoga
 sertifikātiem.
 Regulas 30. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificēto elektroniskā zīmoga radīšanas
 ierīču saraksta sertificēšanai un publicēšanai.
 Regulas 31. pantā ir paredzēts
 nosacījums attiecībā uz kvalificētu elektronisko
 zīmogu validāciju un saglabāšanu.
 3.3.3.5. – 5. iedaļa –
 Elektroniskais laika zīmogs
 Regulas 32. pants attiecas uz
 elektronisko laika zīmogu juridisko spēku. Attiecībā uz
 kvalificētiem elektroniskajiem laika zīmogiem pastāv īpaša
 juridiskā prezumpcija par konkrētu laiku.
 Regulas 33. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētiem elektroniskajiem laika zīmogiem.
 3.3.3.6. – 6. iedaļa –
 Elektroniskie dokumenti
 Regulas 34. pants ir saistīts ar
 elektronisko dokumentu akceptēšanas juridiskajām sekām un
 nosacījumiem. Attiecībā uz visu to elektronisko dokumentu
 autentiskumu un integritāti, kuri parakstīti ar kvalificētu
 elektronisko parakstu vai apzīmogoti ar kvalificētu elektronisko
 zīmogu, pastāv īpaša juridiskā prezumpcija.
 Attiecībā uz elektronisko dokumentu akceptēšanu noteikts, ka
 tad, ja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas nolūkā ir jāiesniedz
 dokumenta oriģināls vai apliecināta kopija, tad citā
 dalībvalstī bez papildu prasībām jāakceptē vismaz
 tādi elektroniski dokumenti, ko izsniegušas personas, kuras ir pilnvarotas
 izsniegt attiecīgos dokumentus, un kas atzīti par
 oriģināliem vai apliecinātām kopijām saskaņā
 ar izcelsmes dalībvalsts tiesību aktiem.
 3.3.3.7. – 7. iedaļa –
 Elektroniskie piegādes pakalpojumi
 Regulas 35. pants attiecas uz to datu
 juridisko spēku, kas nosūtīti vai saņemti, izmantojot
 elektroniskos piegādes pakalpojumus. Kvalificētu elektronisko piegādes
 pakalpojumu jomā ir garantēta īpaša juridiskā prezumpcija
 attiecībā uz nosūtīto vai saņemto datu
 integritāti un datu nosūtīšanas vai saņemšanas laika
 precizitāti. Tajā arī nodrošināta kvalificētu
 elektronisko piegādes pakalpojumu savstarpējā atzīšana ES
 līmenī.
 Regulas 36. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētiem elektroniskajiem piegādes pakalpojumiem.
 3.3.3.8. – 8. iedaļa –
 Tīmekļa vietņu autentifikācija
 Šīs iedaļas mērķis ir
 nodrošināt, ka attiecībā uz vietnes īpašnieku tiek
 garantēts tīmekļa vietnes autentiskums.
 Regulas 37. pantā ir noteiktas
 prasības kvalificētiem tīmekļa vietņu
 autentifikācijas sertifikātiem, ko var izmantot, lai garantētu
 tīmekļa vietnes autentiskumu. Kvalificēts tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikāts nodrošinās uzticamas
 informācijas minimumu tīmekļa vietnē un šīs vietnes
 īpašnieka juridisko pastāvēšanu.
 3.3.4. IV NODAĻA –
 DELEĢĒTIE AKTI
 Regulas 38. pantā ietverti standarta
 noteikumi par deleģēšanu saskaņā ar LESD 290. pantu
 (deleģētie akti). Minētais pants ļauj likumdevējam
 deleģēt Komisijai pilnvaras pieņemt vispārēji
 piemērojamus neleģislatīvus aktus, lai papildinātu vai
 grozītu dažus nebūtiskus leģislatīvu aktu elementus.
 3.3.5. V NODAĻA –
 ĪSTENOŠANAS AKTI
 Regulas 39. pantā ietverts noteikums
 par komiteju procedūru, kas nepieciešama, lai piešķirtu Komisijai
 īstenošanas pilnvaras gadījumos, kad saskaņā ar LESD
 291. pantu ir nepieciešami vienoti nosacījumi juridiski saistošo
 Savienības aktu īstenošanai. Piemēro pārbaudes
 procedūru.
 3.3.6. VI NODAĻA –
 NOSLĒGUMA NOTEIKUMI
 Regulas 40. pantā Komisijai uzlikts
 pienākums novērtēt regulas darbību un iesniegt
 ziņojumus par tās konstatētajiem faktiem.
 Ar regulas 41. pantu ir atcelta
 Direktīva 1999/93/EK un paredzēta pašreizējās
 elektroniskā paraksta infrastruktūras vienmērīga pārveidošana
 atbilstīgi jaunajām regulas prasībām.
 Regulas 42. pantā noteikta regulas
 spēkā stāšanās diena.
 4. Ietekme uz budžetu
 Priekšlikuma īpašā ietekme uz
 budžetu saistīta ar Eiropas Komisijas uzdevumiem, un tā
 sīkāk raksturota priekšlikuma finanšu pārskatā, kas
 pievienots šim priekšlikumam.
 Priekšlikums neietekmē darbības
 izdevumus.
 Tiesību akta priekšlikuma finanšu
 pārskatā, kas pievienots šīs regulas priekšlikumam,
 apskatīta ietekme uz budžetu attiecībā uz šo regulu.
 2012/0146 (COD)
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA
 par elektronisko identifikāciju un
 uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai
 iekšējā tirgū
 (Dokuments attiecas uz EEZ)
 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
 SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas
 priekšlikumu,
 pēc leģislatīvā akta
 projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
 ņemot vērā Eiropas Ekonomikas
 un sociālo lietu komitejas atzinumu[11],
 pēc apspriešanās ar Eiropas Datu
 aizsardzības uzraudzītāju[12],
 saskaņā ar parasto likumdošanas
 procedūru,
 tā kā:
 (1) Ļoti svarīgs
 ekonomikas izaugsmes faktors ir uzticēšanās tiešsaistes videi.
 Uzticēšanās trūkums liek patērētājiem,
 uzņēmumiem un pārvaldes struktūrām vilcināties ar
 elektroniskajiem darījumiem tiešsaistē un jaunu pakalpojumu
 pieņemšanu.
 (2) Šīs regulas
 mērķis ir stiprināt elektronisko darījumu uzticamību
 iekšējā tirgū, uzņēmumiem, iedzīvotājiem un
 publiskā sektora iestādēm dodot iespēju droši un netraucēti
 veikt savstarpējus elektroniskus darījumus un tādējādi
 palielinot publiskā un privātā sektora tiešsaistes pakalpojumu,
 elektroniskās uzņēmējdarbības un elektroniskās
 tirdzniecības efektivitāti Eiropas Savienībā.
 (3) Eiropas Parlamenta un Padomes
 1999. gada 13. decembra Direktīva 1999/93/EK par Kopienas
 elektronisko parakstu sistēmu[13]
 būtībā attiecas tikai uz elektroniskajiem parakstiem, un ar to
 nav ieviests visaptverošs ES pārrobežu un starpnozaru regulējums
 drošiem, uzticamiem un viegli lietojamiem elektronisko darījumu
 mehānismiem. Šī regula stiprina un paplašina direktīvā
 paredzēto acquis.
 (4) Komisijas sagatavotajā
 Eiropas digitalizācijas programmā[14]
 ir konstatēta digitālā tirgus sadrumstalotība,
 sadarbspējas trūkums un aizvien pieaugoša kibernoziedzība – tie
 ir galvenie šķēršļi, kas traucē izveidot pozitīvu
 attīstības ciklu Eiropas digitālajā ekonomikā.
 Savā 2010. gada ziņojumā par pilsonību Komisija
 vēl vairāk uzsvēra vajadzību atrisināt galvenās
 problēmas, kas Eiropas pilsoņiem liedz izmantot digitālā
 vienotā tirgus un pārrobežu digitālo pakalpojumu sniegtās
 priekšrocības[15].
 (5) Eiropadome aicināja
 Komisiju izveidot digitālo vienoto tirgu līdz 2015. gadam[16], lai panāktu strauju
 progresu galvenajās digitālās ekonomikas jomās un
 veicinātu pilnībā integrētu digitālo vienoto tirgu[17], sekmējot tiešsaistes
 pakalpojumu pārrobežu izmantošanu un īpašu uzmanību
 pievēršot drošai elektroniskajai identifikācijai un
 autentifikācijai.
 (6) Padome aicināja Komisiju
 sniegt ieguldījumu digitālā vienotā tirgus izveidē,
 radot piemērotus apstākļus tādu svarīgāko
 katalizatoru savstarpējai pārrobežu atzīšanai kā
 elektroniska identifikācija, elektroniski dokumenti, elektroniski paraksti
 un elektroniski piegādes pakalpojumi, kā arī piemērotus
 apstākļus e-pārvaldes pakalpojumu sadarbspējai visā
 Eiropas Savienībā[18].
 (7) Eiropas Parlaments
 uzsvēra, cik nozīmīga ir elektronisko pakalpojumu drošība,
 īpaši elektronisko parakstu drošība, norādot, ka nepieciešams
 izveidot publiskās atslēgas infrastruktūru (PKI)
 visā Eiropā, un aicināja Komisiju izveidot Eiropas
 Validācijas iestāžu vārteju, lai nodrošinātu elektronisko
 parakstu pārrobežu sadarbspēju un palielinātu internetā
 veikto darījumu drošību[19].
 (8) Eiropas Parlamenta un Padomes
 2006. gada 12. decembra Direktīvā 2006/123/EK par
 pakalpojumiem iekšējā tirgū[20]
 noteikts, ka dalībvalstīm jāizveido vienotie kontaktpunkti, lai
 visas procedūras un formalitātes saistībā ar piekļuvi
 pakalpojumiem vai to veikšanu varētu viegli veikt no attāluma un
 elektroniski attiecīgajā vienotajā kontaktpunktā un ar
 attiecīgajām iestādēm. Daudziem tiešsaistes pakalpojumiem,
 attiecībā uz kuriem jāizmanto PKI, vajadzīga
 elektroniskā identifikācija un autentifikācija un elektroniskais
 paraksts.
 (9) Lielākajā
 daļā gadījumu pakalpojumu sniedzēji no citām
 dalībvalstīm nevar izmantot savu elektronisko identifikāciju,
 lai piekļūtu šiem pakalpojumiem, jo attiecīgo valstu
 elektroniskās identifikācijas shēmas nav atzītas un
 akceptētas citās dalībvalstīs. Šis šķērslis
 elektronisko sistēmu jomā liedz pakalpojumu saņēmējiem
 pilnībā izmantot iekšējā tirgus priekšrocības.
 Savstarpēji atzīti un akceptēti elektroniskās
 identifikācijas līdzekļi atvieglos daudzu pārrobežu
 pakalpojumu sniegšanu iekšējā tirgū un ļaus
 uzņēmumiem paplašināt savu darbību pāri robežām,
 neliekot tiem pārvarēt šķēršļus saskarsmē ar
 publiskā sektora iestādēm.
 (10) Pieņemot Eiropas
 Parlamenta un Padomes 2011. gada 9. marta
 Direktīvu 2011/24/ES par pacientu tiesību piemērošanu
 pārrobežu veselības aprūpē[21], ir
 izveidots tīkls, kurā apvienotas par e-veselību
 atbildīgās valsts iestādes. Lai palielinātu drošības
 līmeni un uzlabotu pārrobežu veselības aprūpes
 nepārtrauktību, šajā tīklā apvienotajām
 iestādēm ir jāizstrādā vadlīnijas par
 veselības aprūpes datu un pakalpojumu pārrobežu pieejamību,
 tostarp atbalstot „kopīgus identifikācijas un
 autentifikācijas pasākumus, lai veicinātu datu nodošanu
 pārrobežu veselības aprūpē”. Elektroniskās
 identifikācijas un autentifikācijas savstarpēja atzīšana un
 akceptēšana ir ļoti svarīgs faktors, lai pārrobežu
 veselības aprūpes pakalpojumus Eiropas iedzīvotāji
 varētu izmantot praksē. Ja iedzīvotājiem
 ārstēšanās nolūkā jādodas uz citu valsti, tad
 medicīniskajiem datiem jābūt pieejamiem valstī, kur notiek
 ārstniecība. Tādēļ ir jāizveido stabila,
 droša un uzticama elektroniskās identifikācijas sistēma.
 (11) Viens no šīs regulas
 mērķiem ir likvidēt šķēršļus, kas patlaban
 kavē to elektroniskās identifikācijas līdzekļu
 pārrobežu izmantošanu, kuri ieviesti dalībvalstīs, lai
 piekļūtu vismaz sabiedriskajiem pakalpojumiem. Šīs regulas
 mērķis nav pārveidot dalībvalstīs jau ieviestās
 elektroniskās identitātes pārvaldības sistēmas un
 saistītās infrastruktūras. Šīs regulas mērķis ir
 nodrošināt, ka dalībvalstu piedāvāto pārrobežu
 tiešsaistes pakalpojumu piekļuves nolūkā ir iespējams
 izmantot drošas elektroniskās identifikācijas un autentifikācijas
 sistēmas.
 (12) Dalībvalstīm
 arī turpmāk vajadzētu būt iespējai brīvi
 izvēlēties, kādus tiešsaistes pakalpojumu piekļuves
 līdzekļus tās izmantos, lai nodrošinātu elektronisko
 identifikāciju. Tām arī vajadzētu būt iespējai
 izlemt, vai, nodrošinot šo līdzekļu pieejamību, iesaistīt
 privāto sektoru. Dalībvalstīm nevajadzētu būt
 pienākumam paziņot par savām elektroniskās
 identifikācijas shēmām. Dalībvalstis pašas ir tiesīgas
 izvēlēties, vai paziņot par visām, dažām vai nevienu
 no tām elektroniskās identifikācijas shēmām, kas tiek
 izmantotas valsts līmenī, lai piekļūtu vismaz tiešsaistes
 sabiedriskajiem pakalpojumiem vai īpašiem pakalpojumiem.
 (13) Regulā jāparedz daži
 nosacījumi attiecībā uz to, kuri elektroniskās
 identifikācijas līdzekļi ir jāakceptē un kā
 būtu jāpaziņo par shēmām. Šiem nosacījumiem
 vajadzētu sekmēt dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos
 attiecībā uz elektroniskās identifikācijas shēmām
 un to elektroniskās identifikācijas līdzekļu
 savstarpēju atzīšanu un akceptēšanu, kuri ietverti šo valstu paziņotajās
 shēmās. Ja paziņotāja dalībvalsts ir izpildījusi
 paziņošanas nosacījumus un paziņojumi ir publicēti Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī, būtu
 jāpiemēro savstarpējās atzīšanas un akceptēšanas
 princips. Taču šo tiešsaistes pakalpojumu piekļuvei un to
 galīgajai piegādei būtu jābūt cieši saistītai ar
 tiesībām saņemt šādus pakalpojumus saskaņā ar
 valsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem.
 (14) Dalībvalstīm
 vajadzētu būt iespējai izlemt, vai elektroniskās
 identifikācijas līdzekļu izsniegšanā iesaistīt
 privāto sektoru un ļaut privātajam sektoram izmantot
 paziņotās shēmas elektroniskās identifikācijas
 līdzekļus identifikācijas nolūkā, ja tas ir
 vajadzīgs saistībā ar tiešsaistes pakalpojumiem vai
 elektroniskajiem darījumiem. Ja privātajam sektoram būtu
 iespēja izmantot šādus elektroniskās identifikācijas
 līdzekļus, tas varētu paļauties uz elektronisko
 identifikāciju un autentifikāciju, ko jau tagad daudzās
 dalībvalstīs plaši izmanto vismaz sabiedrisko pakalpojumu jomā,
 turklāt līdz ar šādu iespēju uzņēmumiem un
 iedzīvotājiem būtu vienkāršāk pieejami tiešsaistes
 pakalpojumiem arī citās valstīs. Lai privātajam sektoram
 būtu vieglāk šādus elektroniskās identifikācijas līdzekļus
 izmantot citās valstīs, dalībvalstu nodrošinātajai
 autentifikācijas iespējai vajadzētu būt pieejamai
 pārbaudītājiem, nepieļaujot publiskā vai
 privātā sektora diskrimināciju.
 (15) Paziņotajā
 shēmā ietverto elektroniskās identifikācijas
 līdzekļu pārrobežu izmantošana nozīmē, ka
 dalībvalstīm ir jāsadarbojas, nodrošinot tehnisko sadarbspēju.
 Līdz ar to tiek izslēgti jebkādi specifiski valsts tehniskie
 noteikumi, kuri paredz, ka citu valstu pusēm, piemēram,
 jāiegādājas īpaša aparatūra vai programmatūra,
 lai pārbaudītu un validētu paziņoto elektroniskās
 identifikācijas shēmu. Savukārt no tehniskām
 prasībām lietotājiem, kuras izriet no jebkādas
 izmantotās marķierierīces (piem., viedkaršu)
 attiecīgajām specifikācijām, nav iespējams
 izvairīties.
 (16) Dalībvalstu
 sadarbībai būtu jāsekmē paziņoto elektroniskās
 identifikācijas shēmu tehniskā sadarbspēja, lai
 sekmētu riska pakāpei atbilstošu augsta līmeņa
 uzticamību un drošību. Informācijas un paraugprakses
 apmaiņai dalībvalstu starpā ar mērķi panākt
 savstarpējo atzīšanu būtu jāpalīdz īstenot
 šādu sadarbību.
 (17) Ar šo regulu arī
 būtu jāievieš vispārējs tiesiskais regulējums
 elektronisko uzticamības pakalpojumu izmantošanai. Taču ar to
 nevajadzētu uzlikt vispārēju pienākumu tos izmantot. It
 īpaši šai regulai nevajadzētu attiekties uz tādu pakalpojumu
 sniegšanu, par kuriem panākta brīvprātīga vienošanās
 saskaņā ar privāttiesībām. Tāpat, tai
 nevajadzētu attiekties uz tiem aspektiem, kas saistīti ar līgumu
 slēgšanu vai citu juridisku saistību uzņemšanos un
 derīgumu, ja attiecībā uz to veidu prasības paredzētas
 valsts vai Savienības tiesību aktos.
 (18) Lai veicinātu
 elektronisko uzticamības pakalpojumu vispārēju
 pārrobežu izmantošanu, būtu jānodrošina, ka šos pakalpojumus var
 izmantot kā pierādījumus tiesvedībā visās
 dalībvalstīs.
 (19) Dalībvalstīm
 arī turpmāk vajadzētu būt iespējai brīvi noteikt
 citus uzticamības pakalpojumu veidus papildus tiem, kas minēti
 šajā regulā iekļautajā uzticamības pakalpojumu
 izsmeļošajā sarakstā, lai valsts līmenī tos
 varētu atzīt par kvalificētiem uzticamības pakalpojumiem.
 (20) Ņemot vērā
 tehnoloģiju straujo attīstību, šajā regulā būtu
 jāizmanto pieeja, kas paredz inovācijas iespēju.
 (21) Attiecībā uz
 tehnoloģijām šai regulai vajadzētu būt neitrālai. No
 tās izrietošās juridiskās sekas varētu panākt ar
 jebkuriem tehniskajiem līdzekļiem, taču ar nosacījumu, ka ir
 izpildītas šīs regulas prasības.
 (22) Lai stiprinātu
 iedzīvotāju uzticēšanos iekšējam tirgum un veicinātu
 uzticamības pakalpojumu un produktu izmantošanu, būtu
 jāievieš jēdzieni „kvalificēti uzticamības pakalpojumi”
 un „kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs”,
 nosakot prasības un pienākumus, kas jāievēro, lai
 attiecībā uz jebkuru sniegto kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 un lietoto produktu nodrošinātu augsta līmeņa drošību.
 (23) Atbilstīgi
 prasībām, kas noteiktas Eiropas Savienībā spēkā
 esošajā ANO Konvencijā par personu ar invaliditāti
 tiesībām, personām ar invaliditāti vajadzētu būt
 iespējai izmantot uzticamības pakalpojumus un
 galapatēriņam paredzētos produktus, kas piedāvāti
 saistībā ar minētajiem pakalpojumiem, turklāt ar
 tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz citiem
 patērētājiem.
 (24) Uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs ir personas datu apstrādātājs, un
 tādēļ tam ir jāizpilda prasības, kas noteiktas Eiropas
 Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra
 Direktīvā 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā
 uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[22]. Datu vākšana būtu
 pēc iespējas jāsamazina, ņemot vērā pakalpojuma
 sniegšanas nolūku.
 (25) Uzraudzības
 iestādēm būtu jāsadarbojas un jāapmainās ar
 informāciju ar datu aizsardzības iestādēm, lai nodrošinātu,
 ka pakalpojumu sniedzēji pienācīgi pilda tiesību aktus datu
 aizsardzības jomā. Jo īpaši būtu jāapmainās ar
 informāciju par drošības incidentiem un personas datu
 pārkāpumiem.
 (26) Visiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem būtu jānosaka pienākums ievērot labu
 praksi drošības jomā, kas atbilst ar to darbību
 saistītajiem riskiem, lai tādējādi sekmētu
 lietotāju uzticēšanos vienotajam tirgum.
 (27) Noteikumiem par
 pseidonīmu izmantošanu sertifikātos nevajadzētu kavēt
 dalībvalstis pieprasīt personu identifikāciju atbilstīgi
 Savienības vai valsts tiesību aktiem.
 (28) Visām
 dalībvalstīm būtu jāievēro kopējas būtiskas
 uzraudzības prasības, lai kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 jomā nodrošinātu līdzvērtīgu drošības
 līmeni. Lai visā Savienībā būtu vieglāk konsekventi
 piemērot šīs prasības, dalībvalstīm būtu
 jāpieņem līdzvērtīgas procedūras un
 jāapmainās ar informāciju par savu uzraudzības darbību
 un paraugpraksi šajā jomā.
 (29) Drošības
 pārkāpumu paziņošana un drošības risku
 izvērtēšana ir būtiski aspekti, kas drošības vai
 integritātes pārkāpumu gadījumā ļautu sniegt
 atbilstīgu informāciju attiecīgajām pusēm.
 (30) Lai Komisija un
 dalībvalstis varētu novērtēt ar šo regulu ieviestā
 pārkāpumu paziņošanas mehānisma efektivitāti,
 būtu jānosaka, lai uzraudzības iestādes iesniegtu Komisijai
 un Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūrai (ENISA)
 informatīvus kopsavilkumus.
 (31) Lai Komisija un
 dalībvalstis varētu novērtēt šīs regulas ietekmi,
 būtu jāpieprasa uzraudzības iestādēm iesniegt
 statistikas datus par kvalificētiem uzticamības pakalpojumiem
 un to izmantošanu.
 (32) Lai Komisija un
 dalībvalstis varētu novērtēt ar šo regulu ieviestā
 pastiprinātas uzraudzības mehānisma efektivitāti, būtu
 jāpieprasa uzraudzības iestādēm iesniegt ziņojumus par
 savu darbību. Šāda pieeja būtu lietderīga, lai sekmētu
 labas prakses apmaiņu starp uzraudzības iestādēm,
 turklāt tā nodrošinātu, ka galvenās uzraudzības
 prasības tiek pārbaudītas konsekventi un efektīvi
 piemērotas visās dalībvalstīs.
 (33) Lai nodrošinātu
 kvalificētu uzticamības pakalpojumu ilgtspējību un
 ilglaicīgumu un sekmētu lietotāju uzticēšanos
 kvalificētu uzticamības pakalpojumu nepārtrauktībai,
 uzraudzības iestādēm būtu jānodrošina, ka kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu sniedzēju dati tiek saglabāti un ir
 pieejami pienācīgu periodu pat tad, ja kvalificēts
 uzticamības pakalpojumu sniedzējs ir pārtraucis savu
 darbību.
 (34) Dalībvalstīs
 būtu jāizveido uzraudzības iestāžu savstarpējas
 palīdzības sistēma, lai atvieglotu kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu sniedzēju uzraudzību,
 piemēram, gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs pakalpojumus
 piedāvā citas dalībvalsts teritorijā un nav pakļauts
 šīs dalībvalsts uzraudzības iestādēm vai ja
 pakalpojumu sniedzēja datori atrodas citas dalībvalsts
 teritorijā, nevis tajā dalībvalstī, kur
 reģistrēts minētais pakalpojumu sniedzējs.
 (35) Uzticamības pakalpojumu
 sniedzēju pienākums ir izpildīt šajā regulā
 noteiktās prasības attiecībā uz uzticamības
 pakalpojumu, it īpaši kvalificētu uzticamības pakalpojumu,
 sniegšanu. Uzraudzības iestāžu pienākums ir uzraudzīt,
 kā uzticamības pakalpojumu sniedzēji ievēro šīs
 prasības.
 (36) Lai efektīvi
 noritētu ieviešanas process, kura noslēgumā kvalificētos
 uzticamības pakalpojumu sniedzējus un to sniegtos
 kvalificētos uzticamības pakalpojumus iekļautu uzticamības
 sarakstos, būtu jāsekmē iepriekšēja apspriešanās
 starp kvalificētiem uzticamības pakalpojumu sniedzējiem
 un kompetento uzraudzības iestādi, tādējādi
 atvieglojot uzticamības pārbaudi, kas jāveic pirms
 kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniegšanas.
 (37) Uzticamības saraksti
 ir būtiski, lai panāktu uzticēšanos tirgus dalībnieku
 starpā, jo tajos norādīts pakalpojumu sniedzēja
 kvalifikācijas statuss uzraudzības laikā, taču šādi
 saraksti nav priekšnoteikums kvalifikācijas statusa piešķiršanai un
 kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniegšanai, jo tā ir
 atkarīga no šajā regulā paredzēto prasību
 ievērošanas.
 (38) Ja par kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu ir paziņots, tad attiecīgā
 publiskā sektora iestāde vairs nevar atteikt tā izmantošanu, lai
 izpildītu administratīvas procedūras vai formalitātes, ar
 pamatojumu, ka šis pakalpojums nav iekļauts dalībvalstu izveidotajos
 uzticamības sarakstos. Tādēļ „publiskā sektora
 iestāde” ir jebkura publiskā sektora iestāde vai cita
 struktūra, kurai uzticēts sniegt e-pārvaldes pakalpojumus,
 piemēram, pieņemt tiešsaistē nodokļu deklarācijas,
 pieņemt dzimšanas apliecību pieteikumus, nodrošināt
 piedalīšanos publiskā iepirkuma procedūrās
 elektroniskā veidā u. c.
 (39) Lai nodrošinātu
 elektronisko parakstu savstarpēju atzīšanu, drošības
 līmenim jābūt augstam, taču īpašos gadījumos,
 piemēram, saistībā ar Komisijas 2009. gada 16. oktobra
 Lēmumu 2009/767/EK par pasākumiem, lai veicinātu
 procedūru veikšanu elektroniski, izmantojot vienotos kontaktpunktus
 atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/123/EK par
 pakalpojumiem iekšējā tirgū[23],
 būtu jāakceptē elektroniskie paraksti arī ar zemāku
 drošības nodrošinājuma līmeni.
 (40) Būtu jānodrošina, ka
 parakstītājs var uzticēt trešai pusei kvalificētas
 elektroniskā paraksta radīšanas ierīces, ar nosacījumu, ka
 ir ieviesti attiecīgie mehānismi un procedūras, kas
 garantē, ka parakstītājs ir vienīgais, kurš kontrolē
 sava elektroniskā paraksta radīšanas datu izmantošanu, un ka
 saistībā ar ierīces izmantošanu ir izpildītas
 kvalificētā paraksta prasības.
 (41) Lai nodrošinātu tiesisko
 noteiktību saistībā ar paraksta derīgumu, ir būtiski
 precīzi norādīt, kuri kvalificēta elektroniska paraksta
 dati ir jānovērtē pārbaudītājam, kurš veic
 validāciju. Turklāt prasību noteikšanai attiecībā uz
 tādiem kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, kas var sniegt kvalificētus validēšanas
 pakalpojumus pārbaudītājiem, kuri nevēlas vai nespēj
 veikt kvalificētu elektronisko parakstu validāciju, būtu
 jāsekmē privātā vai publiskā sektora ieguldījumi
 šādos pakalpojumos. Izpildot abus nosacījumus, kvalificēta
 elektroniskā paraksta validēšanai vajadzētu kļūt par
 vienkāršu un Savienības līmenī visām pusēm
 piemērotu procedūru.
 (42) Ja, veicot darījumu,
 vajadzīgs juridiskas personas kvalificēts elektroniskais zīmogs,
 jāakceptē būtu arī juridiskās personas pilnvarotā
 pārstāvja kvalificēts elektroniskais paraksts.
 (43) Elektroniskie zīmogi
 būtu jāizmanto kā pierādījums tam, ka elektronisko
 dokumentu izsniegusi juridiska persona, garantējot dokumenta izcelsmi un integritāti.
 (44) Ar šo regulu būtu
 jānodrošina informācijas ilgtermiņa saglabāšana, proti,
 elektroniskā paraksta un elektroniskā zīmoga juridiskais
 derīgums ilgākā laikposmā, garantējot, ka tos var
 validēt neatkarīgi no turpmākas tehnoloģiju
 attīstības.
 (45) Lai stiprinātu
 elektronisko dokumentu pārrobežu izmantošanu, šajā regulā
 būtu jāparedz tādu elektronisko dokumentu juridiskais
 spēks, kas atbilstīgi riska novērtējumam būtu
 uzskatāmi par līdzvērtīgiem papīra dokumentiem, ar
 nosacījumu, ka ir nodrošināts dokumentu autentiskums un
 integritāte. Lai iekšējā tirgū pārrobežu elektroniskos
 darījumus varētu veikt plašākā mērogā,
 būtiski arī nodrošināt, ka elektronisko dokumentu oriģinālus
 vai apliecinātas kopijas, ko kādas dalībvalsts kompetentās
 iestādes izsniegušas atbilstīgi savas valsts tiesību aktiem,
 atzīst un akceptē arī citās dalībvalstīs. Šai
 regulai nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt, kas
 uzskatāms par oriģinālu vai kopiju valsts līmenī,
 tomēr tai vajadzētu nodrošināt, ka oriģinālus un kopijas
 atzīst un izmanto arī citās valstīs.
 (46) Tā kā patlaban
 dalībvalstu kompetentās iestādes, savus dokumentus parakstot
 elektroniski, izmanto uzlabotu elektronisko parakstu dažādus
 formātus, ir jānodrošina, ka dalībvalstis spēj tehniski
 atbalstīt vismaz daļu uzlabotu elektronisko parakstu formātu
 tad, kad tās saņem elektroniski parakstītus dokumentus.
 Tāpat, ja dalībvalstu kompetentās iestādes izmanto
 uzlabotus elektroniskos zīmogus, būtu jānodrošina, ka tās
 atbalsta vismaz daļu uzlabotu elektronisko zīmogu formātu.
 (47) Elektroniskos zīmogus var
 izmantot ne vien juridiskas personas izsniegtu dokumentu autentificēšanai,
 bet arī visu juridiskas personas digitālo aktīvu, piemēram,
 programmatūru kodu vai serveru, autentificēšanai.
 (48) Nodrošinot iespēju autentificēt
 tīmekļa vietnes un apstiprināt to īpašnieku
 identitāti, būtu sarežģītāk viltot tīmekļa
 vietnes, tādējādi samazinot krāpniecību.
 (49) Lai elastīgi un ātri
 papildinātu dažus šajā regulā precīzi noteiktus tehniskos
 aspektus, pilnvaras pieņemt tiesību aktus saskaņā ar
 Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu būtu
 jādeleģē Komisijai attiecībā uz elektroniskās
 identifikācijas sistēmu sadarbspēju; uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem vajadzīgajiem drošības pasākumiem;
 atzītām neatkarīgām iestādēm, kas ir
 atbildīgas par pakalpojumu sniedzēju revīziju; uzticamības
 sarakstiem; prasībām attiecībā uz elektronisko parakstu
 drošības līmeni; prasībām attiecībā uz
 kvalificētiem elektroniskā paraksta sertifikātiem, to
 validēšanu un saglabāšanu; par kvalificētu elektroniskā
 paraksta radīšanas ierīču sertifikāciju
 atbildīgām iestādēm; prasībām attiecībā
 uz elektronisko zīmogu drošības līmeni un kvalificētiem
 elektroniskā zīmoga sertifikātiem; piegādes pakalpojumu
 sadarbspēju. Īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas
 darbu, laikā rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp
 ekspertu līmenī.
 (50) Komisijai, sagatavojot un
 izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina
 vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu
 nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
 (51) Lai nodrošinātu vienotus
 šīs regulas īstenošanas nosacījumus, Komisijai būtu
 jāpiešķir īstenošanas pilnvaras, it īpaši
 attiecībā uz to standartu identifikācijas numuru
 precizēšanu, kuru izmantošana ļautu izdarīt pieņēmumu
 par dažu šajā regulā vai deleģētajos aktos noteikto
 prasību ievērošanu. Minētās pilnvaras būtu
 jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes
 2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko
 nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles
 mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru
 izmantošanu[24].
 (52) Tiesiskās
 noteiktības un skaidrības labad Direktīva 1999/93/EK
 būtu jāatceļ.
 (53) Lai nodrošinātu tiesisko
 noteiktību attiecībā uz tiem tirgus dalībniekiem, kuri jau
 izmanto kvalificētus sertifikātus, kas izsniegti saskaņā ar
 Direktīvu 1999/93/EK, ir jāparedz pietiekami ilgs pārejas
 periods. Turklāt jānodrošina, lai Komisijai būtu
 līdzekļi, kas tai ļautu īstenošanas aktus un
 deleģētos aktus pieņemt pirms minētā datuma.
 (54) Tā kā
 rīcības mēroga dēļ šīs regulas mērķus
 nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un
 tie labāk sasniedzami Savienības mērogā, Savienība var
 pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu,
 kas paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā.
 Saskaņā ar minētajā pantā noteikto
 proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos
 pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa
 sasniegšanai, jo īpaši attiecībā uz Komisijas kā
 dalībvalstu darbību koordinatores lomu,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
 I
 NODAĻA
 VISPĀRĪGI
 NOTEIKUMI
 1. pants
 Priekšmets
 1. Šajā
 regulā izklāstīti noteikumi par elektronisko identifikāciju
 un elektroniskajiem uzticamības pakalpojumiem elektronisko
 darījumu veikšanai, lai nodrošinātu iekšējā tirgus
 pienācīgu darbību.
 2. Šajā regulā izklāstīti
 nosacījumi, saskaņā ar kuriem dalībvalstis atzīst un
 akceptē fizisku un juridisku personu elektroniskās
 identifikācijas līdzekļus, kuri ietverti citas dalībvalsts
 paziņotajā elektroniskās identifikācijas shēmā.
 3. Ar šo regulu izveido tiesisko regulējumu
 attiecībā uz elektroniskajiem parakstiem, elektroniskajiem
 zīmogiem, elektroniskajiem laika zīmogiem, elektroniskajiem
 dokumentiem, elektroniskajiem piegādes pakalpojumiem un tīmekļa
 vietņu autentifikāciju.
 4. Ar šo regulu nodrošina to, ka
 uzticamības pakalpojumus un produktus, kas atbilst šīs regulas
 nosacījumiem, drīkst laist brīvā apritē
 iekšējā tirgū.
 2. pants
 Piemērošanas
 joma
 1. Šo regulu piemēro elektroniskās
 identifikācijas pakalpojumiem, kurus sniedz dalībvalstis vai kuri
 tiek sniegti šīs dalībvalsts vārdā vai vismaz tai
 uzņemoties atbildību, kā arī Savienībā
 reģistrētiem uzticamības pakalpojumu sniedzējiem.
 2. Šo regulu nepiemēro tādu
 elektronisko uzticamības pakalpojumu sniegšanai, par kuriem
 panākta brīvprātīga vienošanās saskaņā ar
 privāttiesībām.
 3. Šo regulu nepiemēro aspektiem, kas
 saistīti ar līgumu slēgšanu vai citu juridisku saistību
 uzņemšanos un to derīgumu, ja attiecībā uz to veidu
 prasības paredzētas valsts vai Savienības tiesību aktos.
 3. pants
 Definīcijas
 Šajā regulā lieto šādas definīcijas:
 1) „elektroniskā identifikācija” ir
 tādu personas elektronisku identifikācijas datu izmantošana, kas
 nepārprotami apliecina fiziskās vai juridiskās personas
 identitāti;
 2) „elektroniskās identifikācijas
 līdzekļi” ir materiāli vai nemateriāli elementi, kas ietver
 šā panta 1. punktā minētos datus un ko izmanto, lai
 tiešsaistē piekļūtu pakalpojumiem, kā tas minēts
 5. pantā;
 3) „elektroniskās identifikācijas
 shēma” ir elektroniskās identifikācijas sistēma, kurā
 elektroniskās identifikācijas līdzekļus izsniedz šā
 panta 1. punktā minētajām personām;
 4) „autentifikācija” ir elektronisks
 process, kurā var validēt fiziskas vai juridiskas personas
 elektronisko identifikāciju vai elektronisko datu izcelsmi un
 integritāti;
 5) „parakstītājs” ir fiziska persona,
 kura rada elektronisku parakstu;
 6) „elektroniskais paraksts” ir elektroniski
 dati, kas pievienoti citiem elektroniskajiem datiem vai loģiski
 saistīti ar tiem un ko parakstītājs izmanto, lai
 parakstītos;
 7) „uzlabots elektroniskais paraksts” ir elektronisks
 paraksts, kas atbilst šādiem kritērijiem:
 (a)
 tas ir unikāli saistīts ar
 parakstītāju;
 (b)
 tas spēj identificēt
 parakstītāju;
 (c)
 tas radīts ar elektroniskā paraksta
 radīšanas datiem, kuru izmantošanu ar augstu uzticamības līmeni
 var kontrolēt tikai un vienīgi parakstītājs, un
 (d)
 tas ir saistīts ar attiecīgajiem datiem
 tādā veidā, lai būtu atklājamas jebkādas
 turpmākas to izmaiņas;
 8) „kvalificēts elektroniskais paraksts”
 ir uzlabots elektroniskais paraksts, kas radīts ar kvalificētu
 elektroniskā paraksta radīšanas ierīci, pamatā izmantojot
 kvalificētu elektroniskā paraksta sertifikātu;
 9) „elektroniskā paraksta radīšanas
 dati” ir unikāli dati, ko parakstītājs izmanto elektroniska
 paraksta radīšanai;
 10) „sertifikāts” ir elektronisks
 apliecinājums, kas saista attiecīgi fiziskas vai juridiskas personas
 elektroniskā paraksta vai zīmoga validācijas datus ar
 sertifikātu un apliecina attiecīgās personas minētos datus;
 11) „kvalificēts elektroniskā paraksta
 sertifikāts” ir apliecinājums, ko izmanto elektronisko parakstu apliecināšanai,
 ko izsniedz kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs
 un kas atbilst I pielikumā noteiktajām prasībām;
 12) „uzticamības pakalpojumi” ir
 visi elektroniskie pakalpojumi, kas ietver elektronisko parakstu, elektronisko
 zīmogu, elektronisko laika zīmogu, elektronisko dokumentu,
 elektronisko piegādes pakalpojumu, tīmekļa vietņu
 autentifikācijas un elektronisko sertifikātu (tostarp
 elektroniskā paraksta un elektroniskā zīmoga sertifikātu)
 radīšanu, pārbaudi, validāciju, apstrādi un
 saglabāšanu;
 13) „kvalificēti uzticamības pakalpojumi”
 ir uzticamības pakalpojumi, kas atbilst šajā regulā
 noteiktajām prasībām;
 14) „uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs” ir fiziska vai juridiska persona, kas sniedz vienu vai
 vairākus uzticamības pakalpojumus;
 15) „kvalificēts uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs” ir uzticamības pakalpojumu sniedzējs, kas
 atbilst šajā regulā noteiktajām prasībām;
 16) „produkts” ir aparatūra vai
 programmatūra, vai to attiecīgas sastāvdaļas, ko
 paredzēts izmantot uzticamības pakalpojumu sniegšanai;
 17) „elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīce” ir konfigurēta programmatūra vai aparatūra, ko
 izmanto elektroniska paraksta radīšanai;
 18) „kvalificēta elektroniskā paraksta
 radīšanas ierīce” ir elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīce, kas atbilst II pielikumā noteiktajām
 prasībām;
 19) „zīmoga radītājs” ir
 juridiska persona, kas rada elektronisku zīmogu;
 20) „elektroniskais zīmogs” ir elektroniski
 dati, kas pievienoti citiem elektroniskajiem datiem vai loģiski
 saistīti ar tiem, lai garantētu saistīto datu izcelsmi un
 integritāti;
 21) „uzlabots elektroniskais zīmogs” ir
 elektronisks zīmogs, kas atbilst šādiem kritērijiem:
 (a)
 tas ir unikāli saistīts ar zīmoga
 radītāju;
 (b)
 tas spēj identificēt zīmoga
 radītāju;
 (c)
 tas radīts ar elektroniskā zīmoga
 radīšanas datiem, kuru izmantošanu ar augstu uzticamības līmeni
 var kontrolēt tikai un vienīgi zīmoga radītājs
 elektroniskā zīmoga radīšanai, un
 (d)
 tas ir saistīts ar attiecīgajiem datiem
 tādā veidā, lai būtu atklājamas jebkādas
 turpmākas to izmaiņas;
 22) „kvalificēts elektroniskais
 zīmogs” ir uzlabots elektroniskais zīmogs, kas radīts ar
 kvalificētu elektroniskā zīmoga radīšanas ierīci,
 pamatā izmantojot kvalificētu elektroniskā zīmoga
 sertifikātu;
 23) „elektroniskā zīmoga
 radīšanas dati” ir unikāli dati, ko elektroniskā zīmoga radītājs
 izmanto elektroniska zīmoga radīšanai;
 24)
 „kvalificēts elektroniskā zīmoga sertifikāts” ir
 apliecinājums, ko izmanto elektronisko zīmogu apliecināšanai, ko
 izsniedz kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs un
 kas atbilst III pielikumā noteiktajām prasībām;
 25)
 „elektroniskais laika zīmogs” ir elektroniski dati, kas apliecina citu
 elektronisko datu apzīmogošanu konkrētā laikā un apstiprina
 to esamību minētajā laikā;
 26)
 „kvalificēts elektroniskais laika zīmogs” ir elektroniskais laika
 zīmogs, kas atbilst 33. pantā noteiktajām
 prasībām;
 27) „elektroniskais dokuments” ir dokuments
 jebkādā elektroniskā formātā;
 28) „elektroniskie piegādes pakalpojumi” ir
 pakalpojumi, kurus izmantojot, ar elektroniskiem līdzekļiem tiek
 nosūtīti dati, sniedzot apliecinājumu par nosūtīto
 datu apstrādi, tostarp pierādījumu par datu nosūtīšanu
 vai saņemšanu, un kuri nodrošina nosūtīto datu aizsardzību
 pret pazušanu, zādzību vai jebkādu neatļautu
 sagrozīšanu;
 29) „kvalificēts elektroniskais
 piegādes pakalpojums” ir elektroniskais piegādes pakalpojums, kas
 atbilst 36. pantā noteiktajām prasībām;
 30) „kvalificēts tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikāts” ir apliecinājums, kas
 ļauj autentificēt tīmekļa vietni un apliecina
 tīmekļa vietnes saikni ar personu, kurai sertifikātu izsniedzis
 kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs, un kas
 atbilst IV pielikumā noteiktajām prasībām;
 31) „validācijas dati” ir dati, ko
 izmanto elektroniska paraksta vai elektroniska zīmoga validācijai.
 4. pants
 Iekšējā
 tirgus principi
 1. Nedrīkst ierobežot tādu
 uzticamības pakalpojumu sniegšanu kādā
 dalībvalstī, ko nodrošina citā dalībvalstī
 reģistrēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs
 tādu iemeslu dēļ, kas izriet no šīs regulas
 aptvertajām jomām.
 2. Produktus, kas atbilst šīs regulas
 nosacījumiem, drīkst laist brīvā apritē
 iekšējā tirgū.
 II NODAĻA
 ELEKTRONISKĀ
 IDENTIFIKĀCIJA
 5. pants
 Savstarpējā
 atzīšana un akceptēšana
 Ja saskaņā ar valsts tiesību
 aktiem vai administratīvo praksi tiešsaistes pakalpojumu piekļuvei ir
 nepieciešama elektroniskā identifikācija, izmantojot
 elektroniskās identifikācijas līdzekļus, tad jebkuri
 elektroniskās identifikācijas līdzekļi, kuri izsniegti
 citā dalībvalstī un ietverti shēmā, kas atbilstīgi
 7. pantā minētajai procedūrai iekļauta Komisijas
 publicētā sarakstā, tiek atzīti un akceptēti, lai
 varētu piekļūt šādiem pakalpojumiem.
 6. pants
 Elektroniskās
 identifikācijas shēmu paziņošanas nosacījumi
 1. Elektroniskās identifikācijas
 shēmas var paziņot saskaņā ar 7. pantu, ja ir
 izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi:
 (a)
 elektroniskās identifikācijas
 līdzekļus izsniedz paziņotāja dalībvalsts, vai
 arī tie tiek izsniegti šīs dalībvalsts vārdā vai tai
 uzņemoties atbildību;
 (b)
 elektroniskās identifikācijas
 līdzekļus var izmantot, lai piekļūtu vismaz tādiem
 sabiedriskajiem pakalpojumiem, saistībā ar kuriem
 paziņotājā dalībvalstī jāizmanto
 elektroniskā identifikācija;
 (c)
 paziņotāja dalībvalsts nodrošina, ka
 personas identifikācijas dati nepārprotami piešķirti fiziskai
 vai juridiskai personai, kas minēta 3. panta 1. punktā;
 (d)
 paziņotāja dalībvalsts nodrošina
 iespēju tiešsaistē izmantot autentifikāciju jebkurā
 laikā un bez maksas, lai pārbaudītājs varētu
 validēt elektroniskā formātā saņemtos personas
 identifikācijas datus. Dalībvalstis neizvirza īpašas tehniskas
 prasības tiem pārbaudītājiem, kas reģistrēti
 ārpus to teritorijas un kas plāno veikt šādu
 autentifikāciju. Ja paziņotajā identifikācijas
 shēmā vai autentifikācijas iespējā ir konstatēts
 pārkāpums vai tā ir daļēji apdraudēta,
 dalībvalstis nekavējoties aptur vai atsauc paziņoto
 identifikācijas shēmu vai autentifikācijas iespēju, vai
 attiecīgās apdraudētās daļas, un informē
 pārējās dalībvalstis un Komisiju atbilstīgi
 7. pantam;
 (e)
 paziņotāja dalībvalsts uzņemas
 atbildību par:
 –
 i) šā panta c) apakšpunktā
 minēto personas identifikācijas datu nepārprotamu
 sasaistīšanu ar personu un
 –
 ii) šā panta d) apakšpunktā
 minēto autentifikācijas iespēju.
 2. Šā panta 1. punkta
 e) apakšpunkts neskar to pušu atbildību, kas veic darījumu,
 izmantojot elektroniskās identifikācijas līdzekļus, kuri
 ietverti paziņotajā shēmā.
 7. pants
 Paziņošana
 1. Dalībvalstis, kuras paziņo
 elektroniskās identifikācijas shēmu, Komisijai nosūta
 turpmāk minēto informāciju un bez liekas kavēšanās
 jebkādas turpmākas izmaiņas, kas attiecas uz:
 (a)
 paziņotās elektroniskās
 identifikācijas shēmas aprakstu;
 (b)
 par paziņoto elektroniskās
 identifikācijas shēmu atbildīgajām iestādēm;
 (c)
 informāciju par to, kurš veic personas
 nepārprotamo identifikatoru reģistrāciju;
 (d)
 autentifikācijas iespējas aprakstu;
 (e)
 paziņotās elektroniskās
 identifikācijas shēmas vai autentifikācijas iespējas vai
 attiecīgo apdraudēto daļu apturēšanas vai atsaukšanas
 kārtību.
 2. Sešu mēnešu laikā pēc
 šīs regulas stāšanās spēkā Komisija publicē Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī to
 elektroniskās identifikācijas shēmu sarakstu, par kurām
 iesniegts paziņojums saskaņā ar 1. punktu, un
 pamatinformāciju par attiecīgajām shēmām.
 3. Ja Komisija paziņojumu saņem
 pēc 2. punktā minētā termiņa, tā veic
 grozījumus sarakstā trīs mēnešu laikā.
 4. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, formātus un procedūras,
 kas jāievēro saistībā ar 1. un 3. punktā
 minēto paziņošanu. Minētos īstenošanas aktus pieņem
 saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā.
 8. pants
 Koordinācija
 1. Dalībvalstis sadarbojas, lai
 nodrošinātu paziņotajā shēmā ietverto
 elektroniskās identifikācijas līdzekļu sadarbspēju un
 palielinātu to drošības līmeni.
 2. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija nosaka vajadzīgo kārtību, lai atvieglotu
 1. punktā minēto dalībvalstu sadarbību ar
 mērķi sekmēt riska pakāpei atbilstošu augsta
 līmeņa uzticamību un drošību. Minētie īstenošanas
 akti it īpaši attiecas uz informācijas, pieredzes un labas prakses
 apmaiņu attiecībā uz elektroniskās identifikācijas
 shēmām, paziņoto elektroniskās identifikācijas
 shēmu salīdzinošo izvērtēšanu un tādu attiecīgo
 izmaiņu novērtējumu, ko elektroniskās identifikācijas
 nozarē veikušas dalībvalstu kompetentās iestādes.
 Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar
 pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā.
 3. Saskaņā ar 38. pantu Komisija
 ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz
 elektroniskās identifikācijas līdzekļu pārrobežu
 sadarbspējas sekmēšanu, nosakot prasību minimumu.
 III NODAĻA
 UZTICAMĪBAS
 PAKALPOJUMI
 1. iedaļa
 Vispārīgi
 noteikumi
 9. pants
 Atbildība
 1. Ja vien uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs nevar pierādīt, ka tas nav darbojies nolaidīgi,
 tas ir atbildīgs par tiešiem zaudējumiem, kas nodarīti fiziskai
 vai juridiskai personai un kas radušies 15. panta 1. punktā
 minēto saistību neizpildes dēļ.
 2. Ja vien kvalificēts uzticamības
 pakalpojumu sniedzējs nevar pierādīt, ka tas nav darbojies
 nolaidīgi, tas ir atbildīgs par tiešiem zaudējumiem, kas
 nodarīti fiziskai vai juridiskai personai un kas radušies šajā
 regulā, it īpaši tās 19. pantā, noteikto prasību
 neievērošanas dēļ.
 10. pants
 Trešās
 valstīs reģistrēti uzticamības pakalpojumu sniedzēji
 1. Ja trešās valsts izcelsmes
 kvalificētie uzticamības pakalpojumi un kvalificētie
 sertifikāti ir atzīti saskaņā ar nolīgumu, kas
 saskaņā ar LESD 218. pantu noslēgts starp Savienību un
 trešām valstīm vai starptautiskām organizācijām, tad
 kvalificētus uzticamības pakalpojumus un kvalificētus
 sertifikātus, ko sniedz trešās valstīs reģistrēti
 kvalificēti uzticamības pakalpojumu sniedzēji,
 akceptē kā tādus kvalificētus uzticamības pakalpojumus
 un kvalificētus sertifikātus, ko sniedz Savienībā
 reģistrēti kvalificēti uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji.
 2. Atsaucoties uz 1. punktu, šādi
 nolīgumi nodrošina, ka prasības, kuras piemērojamas
 kvalificētiem uzticamības pakalpojumiem un kvalificētiem
 sertifikātiem, ko sniedz Savienībā reģistrēti
 kvalificēti uzticamības pakalpojumu sniedzēji,
 ievēro arī uzticamības pakalpojumu sniedzēji
 trešās valstīs vai starptautiskās organizācijās, it
 īpaši attiecībā uz personas datu aizsardzību, drošību
 un uzraudzību.
 11. pants
 Datu
 apstrāde un aizsardzība
 1. Uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji un uzraudzības iestādes, apstrādājot
 personas datus, nodrošina likumīgu un godprātīgu datu
 apstrādi saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK.
 2. Uzticamības pakalpojumu sniedzēji
 personas datus apstrādā saskaņā ar
 Direktīvu 95/46/EK. Šādā apstrādē izmanto stingri
 ierobežotu tādu datu minimumu, kuri vajadzīgi, lai izsniegtu un
 uzturētu sertifikātu vai sniegtu uzticamības pakalpojumus.
 3. Uzticamības pakalpojumu sniedzēji
 garantē tās personas datu konfidencialitāti un integritāti,
 kura izmanto uzticamības pakalpojumu.
 4. Neskarot juridisko spēku, kas
 atbilstīgi valsts tiesību aktiem piešķirtas pseidonīmiem,
 dalībvalstis neliedz uzticamības pakalpojumu sniedzējiem
 elektroniskā paraksta sertifikātā parakstītāja
 vārda vietā norādīt pseidonīmu.
 12. pants
 Pieejamība personām ar invaliditāti
 Piedāvātie
 uzticamības pakalpojumi un minēto pakalpojumu sniegšanā
 izmantotie galapatēriņam paredzētie produkti ir pieejami
 personām ar invaliditāti.
 2. iedaļa
 Uzraudzība
 13. pants
 Uzraudzības
 iestāde
 1. Dalībvalsts izraugās
 piemērotu iestādi, kas reģistrēta tās teritorijā
 vai, pēc savstarpējas vienošanās, citā
 dalībvalstī, atbildību uzņemoties izraudzītājai
 dalībvalstij. Uzraudzības iestādēm piešķir visas
 uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras, kas tām nepieciešamas
 savu uzdevumu izpildē.
 2. Uzraudzības iestāde ir
 atbildīga par šādu uzdevumu izpildi:
 (a)
 pārraudzīt uzticamības pakalpojumu
 sniedzējus, kuri reģistrēti izraudzītājā
 dalībvalstī, lai nodrošinātu, ka tie atbilst 15. pantā
 noteiktajām prasībām;
 (b)
 uzraudzīt kvalificētus uzticamības
 pakalpojumu sniedzējus, kuri reģistrēti
 izraudzītājā dalībvalstī, un to sniegtos
 kvalificētos uzticamības pakalpojumus, lai nodrošinātu,
 ka tie un to sniegtie kvalificētie uzticamības pakalpojumi
 atbilst šajā regulā noteiktajām prasībām;
 (c)
 nodrošināt, ka uz attiecīgu laikposmu,
 garantējot pakalpojumu nepārtrauktību, attiecīgā
 informācija un dati, kas minēti 19. panta 2. punkta
 g) apakšpunktā un ko reģistrējuši kvalificēti
 uzticamības pakalpojumu sniedzēji, tiek saglabāti un ir
 pieejami arī pēc tam, kad kvalificēts uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs ir pārtraucis savu darbību.
 3. Visas uzraudzības iestādes
 līdz nākamā gada pirmā ceturkšņa beigām iesniedz
 Komisijai un dalībvalstīm gada pārskatu par uzraudzības
 pasākumiem iepriekšējā kalendārā gada laikā.
 Tajā ietver vismaz:
 (a)
 informāciju par uzraudzības
 pasākumiem;
 (b)
 kopsavilkumu par pārkāpumiem, par kuriem
 uzticamības pakalpojumu sniedzēji paziņojuši
 saskaņā ar 15. panta 2. punktu;
 (c)
 statistikas datus par kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu tirgu un izmantošanu, tostarp
 informāciju par pašiem kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, to sniegtajiem kvalificētajiem uzticamības pakalpojumiem
 un izmantotajiem produktiem, kā arī klientu vispārēju
 aprakstu.
 4. Dalībvalstis paziņo Komisijai un
 pārējām dalībvalstīm to attiecīgo
 uzraudzības iestāžu nosaukumus un adreses, ko tās ir izraudzījušās.
 5. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz 2. punktā minēto uzdevumu izpildē
 izmantojamo procedūru noteikšanu.
 6. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, formātus un procedūras,
 kas jāievēro saistībā ar 3. punktā minēto
 ziņojumu. Minētos īstenošanas aktus pieņem
 saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā.
 14. pants
 Savstarpējā
 palīdzība
 1. Uzraudzības iestādes sadarbojas,
 lai apmainītos ar labu praksi un viena otrai iespējami
 īsākā laikā sniegtu attiecīgo informāciju un
 savstarpēju palīdzību, tādējādi panākot
 pasākumu konsekventu īstenošanu. Savstarpējā palīdzība
 it īpaši ietver informācijas pieprasījumus un uzraudzības
 pasākumus, piemēram, pieprasījumus veikt ar drošības
 revīziju saistītas pārbaudes, kā minēts 15., 16. un
 17. pantā.
 2. Uzraudzības iestāde, kurai ir
 lūgta palīdzība, nevar atteikties izpildīt
 pieprasījumu izņemot, ja vien:
 (a)
 tā nav pilnvarota izskatīt
 pieprasījumu; vai
 (b)
 pieprasījuma izpilde ir pretrunā šīs
 regulas noteikumiem.
 3. Attiecīgā gadījumā
 uzraudzības iestādes var veikt kopīgu izmeklēšanu,
 kurā piedalās citu dalībvalstu uzraudzības iestāžu
 darbinieki.
 Tās dalībvalsts uzraudzības
 iestāde, kurā tiek veikta izmeklēšana, atbilstīgi savas
 valsts tiesību aktiem, izmeklēšanas uzdevumus var uzticēt
 tās uzraudzības iestādes darbiniekiem, kam tiek sniegta
 palīdzība. Šādas pilnvaras var izmantot vienīgi
 uzņemošās uzraudzības iestādes darbinieku vadībā
 un klātbūtnē. Tās uzraudzības iestādes darbiniekiem,
 kam tiek sniegta palīdzība, piemēro valsts tiesību aktus,
 kuri attiecas uz uzņemošo uzraudzības iestādi.
 Uzņemošā uzraudzības iestāde uzņemas atbildību
 par tās uzraudzības iestādes darbinieku darbību, kam tiek
 sniegta palīdzība.
 4. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos formātus un procedūras, kas
 jāievēro saistībā ar šajā pantā paredzēto
 savstarpējo palīdzību. Minētos īstenošanas aktus
 pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā.
 15. pants
 Uzticamības
 pakalpojumu sniedzējiem piemērojamās drošības prasības
 1. Savienībā reģistrēti
 uzticamības pakalpojumu sniedzēji veic atbilstīgus
 tehniskus un organizatoriskus pasākumus, lai pārvaldītu to
 sniegto uzticamības pakalpojumu drošības riskus. Ar šiem
 pasākumiem nodrošina riska pakāpei atbilstošu drošības
 līmeni, ņemot vērā jaunākās tehniskās
 iespējas. Jo īpaši veic pasākumus, lai novērstu un
 mazinātu drošības incidentu ietekmi un informētu ieinteresētās
 personas par jebkura incidenta negatīvo ietekmi.
 Neskarot 16. panta 1. punktu,
 ikviens uzticamības pakalpojumu sniedzējs var uzraudzības
 iestādei iesniegt ziņojumu par drošības revīziju, ko
 veikusi atzīta neatkarīga iestāde, lai apstiprinātu, ka ir
 veikti atbilstīgi drošības pasākumi.
 2. Uzticamības pakalpojumu sniedzēji
 bez liekas kavēšanās un, ja iespējams, ne vēlāk
 kā 24 stundas pēc attiecīgās informācijas
 saņemšanas, paziņo kompetentajai uzraudzības iestādei,
 informācijas drošības jomā kompetentajai valsts iestādei un
 citām attiecīgām trešām personām, piemēram, datu
 aizsardzības iestādēm, par jebkuru tādu drošības vai
 integritātes pārkāpumu, kas būtiski ietekmē sniegtos
 uzticamības pakalpojumus un ar tiem saistītos personas datus.
 Attiecīgā gadījumā, jo
 īpaši tad, ja drošības vai integritātes pārkāpums skar
 divas vai vairākas dalībvalstis, attiecīgā uzraudzības
 iestāde informē citu dalībvalstu uzraudzības iestādes
 un Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru (ENISA).
 Ja attiecīgā uzraudzības
 iestāde uzskata, ka pārkāpuma publiskošana ir sabiedrības
 interesēs, tā var arī informēt sabiedrību vai
 pieprasīt, lai to izdarītu uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs.
 3. Uzraudzības iestāde reizi
 gadā Komisijai un ENISA iesniedz kopsavilkumu par
 pārkāpumiem, par kuriem paziņojuši uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji.
 4. Lai īstenotu 1. un
 2. punktu, kompetentajai uzraudzības iestādei ir pilnvaras izdot
 saistošus norādījumus uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem.
 5. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētiem 1. punktā
 minētajiem pasākumiem.
 6. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, formātus un procedūras,
 tostarp termiņus, kas jāievēro saistībā ar
 1.–3. punktu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā
 ar pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā.
 16. pants
 Kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniedzēju uzraudzība
 1. Kvalificētu uzticamības pakalpojumu
 sniedzēju revīziju reizi gadā veic atzīta neatkarīga
 iestāde, lai apstiprinātu, ka tie un to sniegtie kvalificētie
 uzticamības pakalpojumi atbilst šajā regulā noteiktajām
 prasībām, un tie iesniedz uzraudzības iestādei
 drošības revīzijas ziņojumu.
 2. Neskarot 1. punktu, pēc savas
 iniciatīvas vai pēc Komisijas pieprasījuma uzraudzības
 iestāde var jebkurā laikā veikt revīziju, pārbaudot
 kvalificētos uzticamības pakalpojumu sniedzējus, lai
 apstiprinātu, ka tie un to sniegtie kvalificētie uzticamības pakalpojumi
 joprojām atbilst šajā regulā noteiktajiem nosacījumiem. Ja
 personas datu aizsardzības noteikumi, iespējams, ir
 pārkāpti, uzraudzības iestāde par revīzijas
 rezultātiem informē datu aizsardzības iestādes.
 3. Uzraudzības iestādei ir pilnvaras
 izdot saistošus norādījumus kvalificētiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem, lai labotu jebkuru drošības revīzijas
 ziņojumā minētu prasību neizpildi.
 4. Atsaucoties uz 3. punktu, ja
 kvalificētais uzticamības pakalpojumu sniedzējs neizlabo
 šādu neizpildi termiņā, ko noteikusi uzraudzības
 iestāde, tas zaudē savu kvalifikācijas statusu, un
 uzraudzības iestāde to informē, ka tā statuss tiks
 mainīts 18. pantā minētajos uzticamības sarakstos.
 5. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precizētiem nosacījumiem, atbilstīgi
 kuriem tiek atzīta neatkarīgā iestāde, kas veic šā panta
 1. punktā, 15. panta 1. punktā un 17. panta
 1. punktā minēto revīziju.
 6. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, procedūras un formātus,
 kas jāievēro saistībā ar 1., 2. un 4. punktu.
 Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar
 pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā.
 17. pants
 Kvalificētu
 uzticamības pakalpojumu
 sniegšanas uzsākšana
 1. Kvalificēti uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji paziņo uzraudzības iestādei par savu nodomu
 sākt kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniegšanu un
 iesniedz uzraudzības iestādei drošības revīzijas
 ziņojumu, ko sagatavojusi atzīta neatkarīga iestāde,
 kā noteikts 16. panta 1. punktā. Kvalificēti
 uzticamības pakalpojumu sniedzēji var sākt sniegt
 kvalificētos uzticamības pakalpojumus pēc tam, kad tie
 uzraudzības iestādei ir iesnieguši paziņojumu un drošības
 revīzijas ziņojumu.
 2. Ja saskaņā ar 1. punktu
 uzraudzības iestādē ir iesniegti attiecīgie dokumenti,
 kvalificētos pakalpojumu sniedzējus iekļauj 18. pantā
 minētajos uzticamības sarakstos, norādot, ka
 paziņojums ir iesniegts.
 3. Uzraudzības iestāde
 pārbauda, vai kvalificētais uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs un tā sniegtie kvalificētie uzticamības
 pakalpojumi atbilst šīs regulas prasībām.
 Ja pārbaudes rezultāti ir
 pozitīvi, tad ne vēlāk kā mēnesi pēc
 paziņošanas, kas veikta saskaņā ar 1. punktu,
 uzraudzības iestāde uzticamības sarakstos norāda
 kvalificēto pakalpojumu sniedzēju un to sniegto kvalificēto
 uzticamības pakalpojumu kvalifikācijas statusu.
 Ja mēneša laikā pārbaude nav
 pabeigta, uzraudzības iestāde informē kvalificēto
 uzticamības pakalpojumu sniedzēju, norādot
 kavēšanās iemeslus un termiņu, līdz kuram pārbaude
 tiks pabeigta.
 4. Kvalificētu uzticamības pakalpojumu,
 par kuru iesniegts 1. punktā minētais paziņojums,
 attiecīgajā publiskā sektora iestādē veicot
 administratīvu procedūru vai formalitātes, nevar atteikt ar
 pamatojumu, ka šis pakalpojums nav iekļauts 3. punktā
 minētajos sarakstos.
 5. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, formātus un procedūras,
 kas jāievēro saistībā ar 1., 2. un 3. punktu.
 Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar
 pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā.
 18. pants
 Uzticamības
 saraksti
 1. Katra dalībvalsts izveido, atjaunina
 un publicē uzticamības sarakstus, kur sniegta informācija
 par kvalificētajiem uzticamības pakalpojumu sniedzējiem,
 kuri ietilpst attiecīgās dalībvalsts kompetencē, kā
 arī informācija par to sniegtajiem kvalificētajiem
 uzticamības pakalpojumiem.
 2. Dalībvalstis drošā veidā
 izveido, atjaunina un publicē 1. punktā minētos
 uzticamības sarakstus, kuri ir elektroniski parakstīti vai
 apzīmogoti, turklāt sagatavoti automatizētai apstrādei
 piemērotā formātā.
 3. Dalībvalstis bez liekas
 kavēšanās paziņo Komisijai informāciju par iestādi,
 kura ir atbildīga par valsts uzticamības sarakstu izveidi,
 atjaunināšanu un publicēšanu, un sīku informāciju par to,
 kur šādi saraksti ir publicēti, par sertifikātu, kas izmantots
 uzticamības sarakstu parakstīšanai vai apzīmogošanai,
 kā arī par visām attiecīgajām izmaiņām.
 4. Izmantojot drošu kanālu, Komisija
 publisko 3. punktā minēto informāciju, kura ir elektroniski
 parakstīta vai apzīmogota, turklāt sagatavota automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā.
 5.
 Saskaņā ar 38. pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt
 deleģētos aktus attiecībā uz 1. punktā
 minētās informācijas noteikšanu.
 6. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt uzticamības sarakstu tehniskās
 specifikācijas un formātus, kas jāievēro saistībā
 ar 1.–4. punktu. Minētos īstenošanas aktus pieņem
 saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā.
 19. pants
 Prasības
 kvalificētajiem uzticamības pakalpojumu sniedzējiem
 1. Izsniedzot
 kvalificētu sertifikātu, ar piemērotiem līdzekļiem un
 saskaņā ar valsts tiesību aktiem kvalificēts
 uzticamības pakalpojumu sniedzējs pārbauda tās
 fiziskās vai juridiskās personas identitāti, kurai izsniegts
 kvalificēts sertifikāts, un, ja vajadzīgs, šīs personas
 īpašās raksturīgās pazīmes.
 Atbildību
 uzņemoties kvalificētam pakalpojumu sniedzējam,
 kvalificētais pakalpojumu sniedzējs vai pilnvarota trešā persona
 šādu informāciju pārbauda:
 (a)
 pēc fiziskas personas izskata vai juridiskas
 personas pilnvarotā pārstāvja izskata, vai
 (b)
 attālināti, izmantojot
 paziņotajā shēmā ietvertos elektroniskās
 identifikācijas līdzekļus, kuri izsniegti saskaņā ar
 a) apakšpunktu.
 2.
 Kvalificēti uzticamības pakalpojumu sniedzēji, nodrošinot
 kvalificētus uzticamības pakalpojumus:
 (a)
 nodarbina darbiniekus, kuriem ir
 vajadzīgās zināšanas, pieredze un kvalifikācija, kuri veic
 Eiropas vai starptautiskiem standartiem atbilstīgas
 administratīvās un vadības procedūras un ir atbilstīgi
 apmācīti par drošības un personas datu aizsardzības
 noteikumiem;
 (b)
 uzņemas risku sakarā ar atbildību
 par zaudējumiem, nodrošinot pietiekamus finanšu resursus vai izmantojot
 piemērotu atbildības apdrošināšanas shēmu;
 (c)
 pirms iesaistīšanās
 līgumsaistībās informē personu, kura vēlas izmantot
 kvalificētus uzticamības pakalpojumus, par precīziem
 noteikumiem attiecībā uz minētā pakalpojuma izmantošanu;
 (d)
 izmanto uzticamas sistēmas un produktus, kas
 ir aizsargāti pret izmaiņām un nodrošina to
 piedāvātā procesa tehnisko drošību un uzticamību;
 (e)
 izmanto uzticamas sistēmas tiem iesniegto datu
 uzglabāšanai pārbaudāmā formā, lai:
 –
 šie dati būtu publiski pieejami izguves
 nolūkā tikai tad, ja tam piekrīt persona, kurai šie dati ir
 izsniegti,
 –
 ierakstus un izmaiņas varētu izdarīt
 tikai pilnvarotas personas,
 –
 varētu pārbaudīt informācijas
 autentiskumu;
 (f)
 veic pasākumus pret datu viltošanu un
 zādzību;
 (g)
 uz attiecīgu laikposmu reģistrē visu
 attiecīgo informāciju par kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja izsniegtajiem un saņemtajiem datiem, jo īpaši
 tādēļ, lai sniegtu pierādījumus tiesvedībā.
 Šādu reģistrāciju var veikt elektroniski;
 (h)
 ir sagatavojuši atjauninātu plānu par
 pakalpojumu pārtraukšanu, lai nodrošinātu pakalpojumu
 nepārtrauktību saskaņā ar noteikumiem, ko saskaņā
 ar 13. panta 2. punkta c) apakšpunktu izdevusi uzraudzības
 iestāde;
 (i)
 nodrošina personas datu likumīgu apstrādi
 saskaņā ar 11. pantu.
 3. Kvalificēti uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji, kas izsniedz kvalificētus sertifikātus, savā
 sertifikātu datubāzē reģistrē atsauktos
 sertifikātus desmit minūšu laikā pēc šādas
 atsaukšanas.
 4. Attiecībā uz 3. punktu
 kvalificēti uzticamības pakalpojumu sniedzēji, kas
 izsniedz kvalificētus sertifikātus, ikvienam
 pārbaudītājam sniedz informāciju par tiem izsniegto
 kvalificēto sertifikātu derīgumu vai atsaukšanu. Šī
 informācija ir pieejama jebkurā laikā, vismaz tad, ja to
 pieprasa, izmantojot sertifikātu automatizētā veidā, kas ir
 uzticams, bez maksas un efektīvs.
 5. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest uzticamu sistēmu un produktu standartu
 identifikācijas numurus. Uzskata, ka atbilstība 19. pantā
 noteiktajām prasībām ir panākta tad, ja uzticamas
 sistēmas un produkti atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 3. iedaļa
 Elektroniskais
 paraksts
 20. pants
 Elektroniskā
 paraksta juridiskais spēks un akceptēšana
 1. Elektronisks paraksts var radīt
 juridiskais spēks, tas ir pieņemams kā pierādījums
 tiesvedībā, un to nedrīkst noraidīt tikai elektroniskā
 formāta dēļ.
 2. Kvalificēts elektronisks paraksts
 juridiskā spēka ziņā ir līdzvērtīgs
 parakstam ar roku.
 3. Kvalificētus elektroniskos parakstus
 atzīst un akceptē visās dalībvalstīs.
 4. Ja ir vajadzīgs elektronisks paraksts
 ar tādu drošības nodrošinājuma līmeni, kas ir zemāks
 nekā kvalificētajam elektroniskam parakstam – jo īpaši tad, kad
 to pieprasa dalībvalsts nolūkā piekļūt publiskā
 sektora iestādes piedāvātam tiešsaistes pakalpojumam,
 pamatojoties uz atbilstīgu tādu risku novērtējumu, kuri
 saistīti ar šādiem pakalpojumiem, – tiek atzīti un
 akceptēti visi elektroniskie paraksti, kas atbilst vismaz tādam pašam
 drošības nodrošinājuma līmenim.
 5. Saistībā ar publiskā sektora
 iestādes piedāvātu tiešsaistes pakalpojumu pārrobežu
 piekļuvi dalībvalstis nepieprasa elektronisku parakstu ar tādu
 drošības nodrošinājuma līmeni, kas ir augstāks nekā
 kvalificētajam elektroniskam parakstam.
 6. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz elektroniskā paraksta 4. punktā
 minēto dažādo drošības līmeņu noteikšanu.
 7. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest elektroniskā paraksta drošības līmeņu
 standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka atbilstība
 drošības līmenim, kas noteikts atbilstīgi 6. punktam
 pieņemtā deleģētajā aktā, ir panākta tad, ja
 elektroniskais paraksts atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 21. pants
 Kvalificēti
 elektroniskā paraksta sertifikāti
 1. Kvalificēti elektroniskā paraksta
 sertifikāti atbilst I pielikumā noteiktajām
 prasībām.
 2. Uz kvalificētiem elektroniskā
 paraksta sertifikātiem neattiecas neviena obligātā prasība,
 kas pārsniedz I pielikumā noteiktās prasības.
 3. Ja kvalificēts elektroniskā
 paraksta sertifikāts ir atsaukts pēc sākotnējas
 aktivizēšanas, tas vairs nav derīgs, un tā statusu
 nekādā gadījumā nevar mainīt, atjaunojot tā
 derīgumu.
 4. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētām
 I pielikumā noteiktajām prasībām.
 5. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu elektroniskā paraksta
 sertifikātu standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka
 atbilstība I pielikumā noteiktajām prasībām ir
 panākta tad, ja kvalificēts elektroniskā paraksta
 sertifikāts atbilst minētajiem standartiem. Minētos īstenošanas
 aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas
 minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē
 Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 22. pants
 Prasības
 kvalificētām elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīcēm
 1. Kvalificētas elektroniskā
 paraksta radīšanas ierīces atbilst II pielikumā
 noteiktajām prasībām.
 2. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīču standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka
 atbilstība II pielikumā noteiktajām prasībām ir
 panākta tad, ja kvalificētas elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīces atbilst minētajiem standartiem. Minētos īstenošanas
 aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas
 minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē
 Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 23. pants
 Kvalificētu
 elektroniskā paraksta radīšanas ierīču sertifikācija
 1. Kvalificētas elektroniskā
 paraksta radīšanas ierīces var sertificēt dalībvalstu
 izraudzītas kompetentās publiskā vai privātā sektora
 iestādes, ar nosacījumu, ka minētās ierīces ir
 izvērtētas drošības novērtēšanas procedūrā
 saskaņā ar kādu no standartiem, kuri noteikti
 attiecībā uz tādu informācijas tehnoloģiju produktu
 drošības novērtēšanu, kurus Komisija, pieņemot
 īstenošanas aktus, iekļāvusi sarakstā. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 2. Dalībvalstis paziņo Komisijai un
 pārējām dalībvalstīm izraudzīto publiskā vai
 privātā sektora iestāžu nosaukumus un adreses, kā
 minēts 1. punktā.
 3. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz tādu īpašu kritēriju izstrādi, kuri
 jāievēro izraudzītajām iestādēm, kas minētas
 1. punktā.
 24. pants
 Sertificēto
 kvalificēto elektroniskā paraksta radīšanas ierīču
 saraksta publicēšana
 1. Dalībvalstis bez liekas
 kavēšanās paziņo Komisijai informāciju par
 kvalificētām elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīcēm, ko sertificējušas 23. pantā minētās
 iestādes. Dalībvalstis bez liekas kavēšanās Komisijai
 paziņo arī informāciju par tām elektroniskā paraksta
 radīšanas ierīcēm, kas vairs netiks sertificētas.
 2. Pamatojoties uz saņemto
 informāciju, Komisija izveido, publicē un atjaunina sarakstu,
 kurā uzskaitītas sertificētās kvalificētās
 elektroniskā paraksta radīšanas ierīces.
 3. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos nosacījumus, formātus un procedūras,
 kas jāievēro saistībā ar 1. punktu. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā.
 25. pants
 Prasības
 kvalificētu elektronisko parakstu validācijai
 1. Kvalificētu elektronisko parakstu
 uzskata par derīgu, ja to var radīt ar augstu drošības
 pakāpi un parakstīšanas brīdī:
 (a)
 sertifikāts, kas apliecina parakstu, ir
 kvalificēts elektroniskā paraksta sertifikāts atbilstīgi
 I pielikumā izklāstītajiem noteikumiem;
 (b)
 pieprasītais kvalificētais
 sertifikāts ir autentisks un derīgs;
 (c)
 paraksta validācijas dati atbilst datiem, kuri
 nosūtīti pārbaudītājam;
 (d)
 datu kopums, kas nepārprotami apliecina
 parakstītāja identitāti, ir pareizi nosūtīts
 pārbaudītājam;
 (e)
 ja tiek izmantots pseidonīms, tas ir skaidri
 norādīta pārbaudītājam;
 (f)
 elektroniskais paraksts ir izveidots ar
 kvalificētu elektroniskā paraksta radīšanas ierīci;
 (g)
 parakstīto datu integritāte nav
 apdraudēta;
 (h)
 ir izpildītas 3. panta
 7. punktā noteiktās prasības;
 (i)
 ar paraksta validēšanai izmantoto sistēmu
 pārbaudītājam nosūtīti precīzi validēšanas
 rezultāti, ļaujot pārbaudītājam noskaidrot
 jebkādus ar drošību saistītus jautājumus.
 2. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētām
 1. punktā noteiktajām prasībām.
 3. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu elektronisko parakstu validācijas
 standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka atbilstība
 1. punktā noteiktajām prasībām ir panākta tad, ja
 kvalificētu elektronisko parakstu validācija atbilst minētajiem
 standartiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā
 ar pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē Eiropas Savienības
 Oficiālajā Vēstnesī.
 26. pants
 Kvalificētu
 elektronisko parakstu kvalificēti validēšanas pakalpojumi
 1. Kvalificētu elektronisko parakstu
 kvalificētus validēšanas pakalpojumus sniedz kvalificēts
 uzticamības pakalpojumu sniedzējs, kurš:
 (a)
 veic validāciju atbilstīgi 25. panta
 1. punktam un
 (b)
 ļauj pārbaudītājiem saņemt
 validēšanas rezultātus automatizētā veidā, kas ir
 uzticams un efektīvs, turklāt nodrošinot, ka uz šā dokumenta ir
 kvalificēto validēšanas pakalpojumu sniedzēja uzlabotais
 elektroniskais paraksts vai uzlabotais elektroniskais zīmogs.
 2. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest 1. punktā minēto kvalificētu
 validēšanas pakalpojumu standartu identifikācijas numurus. Uzskata,
 ka atbilstība 1. punkta b) apakšpunktā noteiktajām
 prasībām ir panākta tad, ja kvalificētu elektronisko parakstu
 validēšanas pakalpojumi atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 27. pants
 Kvalificētu
 elektronisko parakstu saglabāšana
 1. Kvalificētu elektronisko parakstu
 saglabāšanas pakalpojumus sniedz kvalificēts uzticamības pakalpojumu
 sniedzējs, izmantojot tādas procedūras un tehnoloģijas, ar
 kurām var nodrošināt kvalificētā elektroniskā paraksta
 validācijas datu uzticamību ilgāk par to tehnoloģiskā
 derīguma termiņu.
 2. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētām
 1. punktā noteiktajām prasībām.
 3. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu elektronisko parakstu saglabāšanas
 standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka atbilstība
 1. punktā noteiktajām prasībām ir panākta tad, ja
 kvalificētu elektronisko parakstu saglabāšanas kārtība
 atbilst minētajiem standartiem. Minētos īstenošanas aktus
 pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 4. iedaļa
 Elektroniskais
 zīmogs
 28. pants
 Elektroniskā
 zīmoga juridiskais spēks
 1. Elektroniskajam zīmogam ir juridiskais
 spēks, tas ir pieņemams kā pierādījums
 tiesvedībā, un to nedrīkst noraidīt tikai elektroniskā
 formāta dēļ.
 2. Attiecībā uz kvalificētu
 elektronisko zīmogu pastāv juridiskā prezumpcija par to, ka ir
 nodrošināta to datu izcelsme un integritāte, ar kuriem tas ir
 saistīts.
 3. Kvalificētu elektronisko zīmogu
 atzīst un akceptē visās dalībvalstīs.
 4. Ja ir vajadzīgs elektronisks
 zīmogs ar tādu drošības nodrošinājuma līmeni, kas ir
 zemāks nekā kvalificētajam elektroniskam zīmogam, – jo
 īpaši tad, kad to pieprasa dalībvalsts, lai varētu
 piekļūt publiskā sektora iestādes piedāvātam
 tiešsaistes pakalpojumam, pamatojoties uz atbilstīgu tādu risku
 novērtējumu, kuri saistīti ar šādiem pakalpojumiem, – tiek
 atzīti un akceptēti visi elektroniskie zīmogi, kas atbilst
 vismaz tādam pašam drošības nodrošinājuma līmenim.
 5. Lai varētu piekļūt
 publiskā sektora iestādes piedāvātam tiešsaistes
 pakalpojumam, dalībvalstis nepieprasa elektronisku zīmogu ar
 tādu drošības nodrošinājuma līmeni, kas ir augstāks nekā
 kvalificētajam elektroniskam zīmogam.
 6. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz elektroniskā zīmoga 4. punktā
 minēto dažādo drošības līmeņu noteikšanu.
 7. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest elektroniskā zīmoga drošības
 līmeņu standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka
 atbilstība drošības nodrošinājuma līmenim, kas noteikts
 atbilstīgi 6. punktam pieņemtā deleģētajā
 aktā, ir panākta tad, ja elektronisks zīmogs atbilst
 minētajiem standartiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem
 saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta
 39. panta 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 29. pants
 Prasības
 kvalificētiem elektroniskā zīmoga sertifikātiem
 1. Kvalificēti elektroniskā
 zīmoga sertifikāti atbilst III pielikumā noteiktajām
 prasībām.
 2. Uz kvalificētiem elektroniskā
 zīmoga sertifikātiem neattiecas neviena obligātā
 prasība, kas pārsniedz III pielikumā noteiktās
 prasības.
 3. Ja kvalificēts elektroniskā
 zīmoga sertifikāts ir atsaukts pēc sākotnējas
 aktivizēšanas, tas vairs nav derīgs, un tā statusu
 nekādā gadījumā nevar mainīt, atjaunojot tā
 derīgumu.
 4. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētām
 III pielikumā noteiktajām prasībām.
 5. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu elektroniskā zīmoga
 sertifikātu standartu identifikācijas numurus. Uzskata, ka
 atbilstība III pielikumā noteiktajām prasībām ir
 panākta tad, ja kvalificēts elektroniskā zīmoga
 sertifikāts atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 30. pants
 Kvalificētas
 elektroniskā zīmoga radīšanas ierīces
 1. Prasībām, kas noteiktas
 attiecībā uz kvalificētām elektroniskā zīmoga
 radīšanas ierīcēm, 22. pantu piemēro mutatis
 mutandis.
 2. Attiecībā uz kvalificēto
 elektroniskā zīmoga radīšanas ierīču
 sertifikāciju 23. pantu piemēro mutatis mutandis.
 3. Attiecībā uz tāda saraksta
 publicēšanu, kurā uzskaitītas kvalificētas
 elektroniskā zīmoga radīšanas ierīces, kas ir
 sertificētas, 24. pantu piemēro mutatis mutandis.
 31. pants
 Kvalificētu
 elektronisko zīmogu validācija un saglabāšana
 Attiecībā uz kvalificētu
 elektronisko zīmogu validāciju un saglabāšanu 25., 26. un
 27. pantu piemēro mutatis mutandis.
 5. iedaļa
 Elektroniskais
 laika zīmogs
 32. pants
 Elektronisko
 laika zīmogu juridiskais spēks
 1. Elektroniskajam
 laika zīmogam ir juridisks spēks, tas ir pieņemams kā
 pierādījums tiesvedībā, un to nedrīkst noraidīt
 tikai elektroniskā formāta dēļ.
 2.
 Attiecībā uz kvalificētu elektronisko laika zīmogu
 pastāv juridiskā prezumpcija par to, ka ir nodrošināts
 zīmogā norādītais laiks un to datu integritāte, ar
 kuriem ir saistīts minētais laiks.
 3.
 Kvalificētu elektronisko laika zīmogu atzīst un akceptē
 visās dalībvalstīs.
 33. pants
 Prasības
 kvalificētiem elektroniskajiem laika zīmogiem
 1.
 Kvalificēts elektroniskais laika zīmogs atbilst šādām
 prasībām:
 (a)
 tas ir precīzi sasaistīts ar universālo
 koordinēto laiku (UTC), lai nepieļautu iespēju veikt
 datos neatklājamas izmaiņas;
 (b)
 tas ir balstīts uz precīzu laika avotu;
 (c)
 to ir izsniedzis kvalificēts uzticamības
 pakalpojumu sniedzējs;
 (d)
 tas ir parakstīts, izmantojot
 kvalificētā uzticamības pakalpojumu sniedzēja
 uzlabotu elektronisko parakstu vai uzlabotu elektronisko zīmogu, vai citu
 līdzvērtīgu metodi.
 2. Pieņemot
 īstenošanas aktus, Komisija var ieviest laika un datu precīzas
 sasaistes un precīza laika avota standartu identifikācijas numurus.
 Uzskata, ka atbilstība 1. punktā noteiktajām
 prasībām ir panākta tad, ja laika un datu precīza sasaiste
 un precīzs laika avots atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 6. iedaļa
 Elektroniskie
 dokumenti
 34. pants
 Elektronisko
 dokumentu juridiskais spēks un akceptēšana
 1. Elektronisku dokumentu uzskata par
 līdzvērtīgu papīra dokumentam, un tas ir pieņemams
 kā pierādījums tiesvedībā, ņemot vērā
 tā autentiskuma un integritātes drošības nodrošinājuma
 līmeni.
 2. Attiecībā uz dokumentu, ko persona,
 kura pilnvarota izsniegt attiecīgo dokumentu, parakstījusi ar
 kvalificētu elektronisko parakstu vai apzīmogojusi ar kvalificētu
 elektronisko zīmogu, pastāv juridiskā prezumpcija par šā
 dokumenta autentiskumu un integritāti, ar nosacījumu, ka
 dokumentā nav tādu dinamisku elementu, kas spēj automātiski
 mainīt dokumentu.
 3. Ja publiskā sektora iestādes
 piedāvāta tiešsaistes pakalpojuma sniegšanas nolūkā ir
 vajadzīgs dokumenta oriģināls vai apliecināta kopija, tad
 citās dalībvalstīs bez papildu prasībām akceptē
 vismaz tādus elektroniskos dokumentus, ko izsniegušas personas, kuras ir
 pilnvarotas izsniegt attiecīgos dokumentus, un kas atzīti par
 oriģināliem vai apliecinātām kopijām saskaņā
 ar izcelsmes dalībvalsts tiesību aktiem.
 4. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var noteikt tos elektroniskā paraksta un elektroniskā
 zīmoga formātus, kas jāakceptē, ja publiskā sektora
 iestādes piedāvāta tiešsaistes pakalpojuma sniegšanas
 nolūkā dalībvalsts ir pieprasījusi parakstītu vai
 apzīmogotu dokumentu, kurš minēts 2. punktā. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā.
 7. iedaļa
 Kvalificēti
 elektroniskie piegādes pakalpojumi
 35. pants
 Elektronisko
 piegādes pakalpojumu juridiskais spēks
 1. Dati, kas nosūtīti vai
 saņemti, izmantojot elektroniskos piegādes pakalpojumus, ir
 pieņemami kā pierādījums tiesvedībā
 attiecībā uz datu integritāti un pārliecību par datumu
 un laiku, kad norādītais adresāts nosūtījis vai
 saņēmis datus.
 2. Attiecībā uz datiem, kas
 nosūtīti vai saņemti, izmantojot elektroniskos piegādes
 pakalpojumus, pastāv juridiskā prezumpcija par to datu
 nosūtīšanas vai saņemšanas datuma un laika precizitāti,
 kuri norādīti kvalificētā elektroniskās piegādes
 sistēmā.
 3. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precizētiem datu nosūtīšanas vai
 saņemšanas mehānismiem, kurus izmantojot, tiek sniegti elektroniskie
 piegādes pakalpojumi, un kuru mērķis ir sekmēt elektronisko
 piegādes pakalpojumu sadarbspēju.
 36. pants
 Prasības
 kvalificētiem elektroniskajiem piegādes pakalpojumiem
 1. Kvalificēti elektroniskie
 piegādes pakalpojumi atbilst šādām prasībām:
 (a)
 tos sniedz viens vai vairāki kvalificēti
 uzticamības pakalpojumu sniedzēji;
 (b)
 tiem jānodrošina iespēja
 nepārprotami identificēt nosūtītāju un, ja
 vajadzīgs, adresātu;
 (c)
 datu nosūtīšanas vai saņemšanas
 procesa drošība jāapliecina ar kvalificēta uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja uzlabotu elektronisko parakstu vai uzlabotu elektronisko
 zīmogu tādā veidā, lai nepieļautu iespēju veikt
 datos neatklājamas izmaiņas;
 (d)
 visas izmaiņas datos, kuras jāveic datu
 saņemšanas vai nosūtīšanas nolūkā, skaidri
 jānorāda datu nosūtītājam un adresātam;
 (e)
 datu nosūtīšanas, saņemšanas un
 jebkuru izmaiņu datums jānorāda ar kvalificētu elektronisko
 laika zīmogu;
 (f)
 ja datus pārsūta divu vai vairāku
 kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniedzēju
 starpā, tad visiem kvalificētajiem uzticamības pakalpojumu
 sniedzējiem piemēro a)–e) apakšpunktā minētās
 prasības.
 2. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest datu nosūtīšanas un saņemšanas standartu
 identifikācijas numurus. Uzskata, ka atbilstība 1. punktā
 noteiktajām prasībām ir panākta tad, ja datu nosūtīšana
 un saņemšana atbilst minētajiem standartiem. Minētos
 īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes
 procedūru, kas minēta 39. panta 2. punktā. Šos aktus
 Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī.
 8. iedaļa
 Tīmekļa
 vietņu autentifikācija
 37. pants
 Prasības
 kvalificētiem tīmekļa vietņu autentifikācijas
 sertifikātiem
 1. Kvalificēti tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikāti atbilst
 IV pielikumā noteiktajām prasībām.
 2. Kvalificētus tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikātus atzīst un akceptē
 visās dalībvalstīs.
 3. Saskaņā ar 38. pantu
 Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
 attiecībā uz precīzāk definētām
 IV pielikumā noteiktajām prasībām.
 4. Pieņemot īstenošanas aktus,
 Komisija var ieviest kvalificētu tīmekļa vietņu
 autentifikācijas sertifikātu standartu identifikācijas numurus.
 Uzskata, ka atbilstība IV pielikumā noteiktajām
 prasībām ir panākta tad, ja kvalificēti tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikāti atbilst minētajiem
 standartiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā
 ar pārbaudes procedūru, kas minēta 39. panta
 2. punktā. Šos aktus Komisija publicē Eiropas Savienības
 Oficiālajā Vēstnesī.
 IV NODAĻA
 DELEĢĒTIE
 AKTI
 38. pants
 Deleģēšanas
 īstenošana
 1. Pilnvaras pieņemt deleģētos
 aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā
 izklāstītos nosacījumus.
 2. Pilnvaras pieņemt 8. panta
 3. punktā, 13. panta 5. punktā, 15. panta
 5. punktā, 16. panta 5. punktā, 18. panta
 5. punktā, 20. panta 6. punktā, 21. panta
 4. punktā, 23. panta 3. punktā, 25. panta
 2. punktā, 27. panta 2. punktā, 28. panta
 6. punktā, 29. panta 4. punktā, 30. panta
 2. punktā, 31. pantā, 35. panta 3. punktā un
 37. panta 3. punktā minētos deleģētos aktus
 Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku no šīs regulas spēkā
 stāšanās dienas.
 3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā
 laikā var atsaukt 8. panta 3. punktā, 13. panta
 5. punktā, 15. panta 5. punktā, 16. panta
 5. punktā, 18. panta 5. punktā, 20. panta
 6. punktā, 21. panta 4. punktā, 23. panta
 3. punktā, 25. panta 2. punktā, 27. panta
 2. punktā, 28. panta 6. punktā, 29. panta
 4. punktā, 30. panta 2. punktā, 31. pantā,
 35. panta 3. punktā un 37. panta 3. punktā
 minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu
 izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums
 stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā
 publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā
 Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā
 norādīta. Tas neskar jau spēkā esošo deleģēto
 aktu derīgumu.
 4. Tiklīdz tā pieņem
 deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas
 Parlamentam un Padomei.
 5. Saskaņā ar 8. panta
 3. punktu, 13. panta 5. punktu, 15. panta 5. punktu,
 16. panta 5. punktu, 18. panta 5. punktu, 20. panta
 6. punktu, 21. panta 4. punktu, 23. panta 3. punktu,
 25. panta 2. punktu, 27. panta 2. punktu, 28. panta
 6. punktu, 29. panta 4. punktu, 30. panta 2. punktu,
 31. pantu, 35. panta 3. punktu un 37. panta 3. punktu
 pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad,
 ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas
 Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši
 iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas
 Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt
 iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo
 laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
 V NODAĻA
 ĪSTENOŠANAS
 AKTI
 39. pants
 Komiteju
 procedūra
 1. Komisijai palīdz komiteja.
 Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011
 nozīmē.
 2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro
 Regulas Nr. 182/2011 5. pantu.
 VI NODAĻA
 NOBEIGUMA
 NOTEIKUMI
 40. pants
 Ziņojums
 Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam
 un Padomei par šīs regulas piemērošanu. Pirmo ziņojumu iesniedz
 ne vēlāk kā četrus gadus pēc regulas
 stāšanās spēkā. Turpmākos ziņojumus iesniedz
 reizi četros gados.
 41. pants
 Atcelšana
 1. Direktīvu 1999/93/EK atceļ.
 2. Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata
 par atsaucēm uz šo regulu.
 3. Drošās paraksta radīšanas
 ierīces, kuru atbilstība noteikta saskaņā ar
 Direktīvas 1999/93/EK 3. panta 4. punktu, uzskata par
 kvalificētām paraksta radīšanas ierīcēm saskaņā
 ar šo regulu.
 4. Kvalificētus sertifikātus, kas
 izsniegti saskaņā ar Direktīvu 1999/93/EK,
 saskaņā ar šo regulu uzskata par kvalificētiem elektroniskā
 paraksta sertifikātiem līdz to derīguma termiņa
 beigām, bet ne ilgāk par pieciem gadiem no šīs regulas
 stāšanās spēkā.
 42. pants
 Stāšanās
 spēkā
 Šī regula stājas spēkā
 divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 Šī regula uzliek saistības
 kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
 Briselē,
 Eiropas Parlamenta vārdā – Padomes
 vārdā –
 priekšsēdētājs priekšsēdētājs
 I PIELIKUMS
 Prasības
 kvalificētiem elektroniskā paraksta sertifikātiem
 Kvalificēti elektroniskā paraksta
 sertifikāti ietver:
 (a)
 norādi, vismaz automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā, par to, ka
 sertifikāts izsniegts kā kvalificēts elektroniskā paraksta
 sertifikāts;
 (b)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja identitāti, kurš izsniedz kvalificētos
 sertifikātus, ietverot vismaz informāciju par dalībvalsti,
 kurā pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts, un
 –
 juridiskai personai – nosaukumu un
 reģistrācijas numuru atbilstīgi oficiālos reģistros
 norādītajai informācijai,
 –
 fiziskai personai – personas vārdu;
 (c)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tā parakstītāja identitāti, kam izsniegts
 sertifikāts, ietverot vismaz parakstītāja vārdu vai
 pseidonīmu, kuru kā tādu identificē;
 (d)
 elektroniskā paraksta validācijas datus,
 kas atbilst elektroniskā paraksta radīšanas datiem;
 (e)
 precīzu informāciju par sertifikāta
 derīguma termiņa sākumu un beigām;
 (f)
 sertifikāta identifikācijas kodu, kam
 jābūt kā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja unikālam kodam;
 (g)
 tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja uzlaboto elektronisko parakstu vai uzlaboto elektronisko
 zīmogu, kurš izsniedz sertifikātu;
 (h)
 vietu, kur bez maksas pieejams sertifikāts,
 kas apliecina g) apakšpunktā minēto uzlaboto elektronisko
 parakstu vai uzlaboto elektronisko zīmogu;
 (i)
 vietu, kur pieejami ar sertifikāta
 derīgumu saistīti pakalpojumi, ko var izmantot, lai noskaidrotu
 kvalificētā sertifikāta derīguma statusu;
 (j)
 ja elektroniskā paraksta radīšanas dati,
 kas saistīti ar elektroniskā paraksta validācijas datiem,
 atrodas kvalificētā elektroniskā paraksta radīšanas
 ierīcē – atbilstīgu norādi vismaz automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā.
 II PIELIKUMS
 Prasības
 kvalificētām paraksta radīšanas ierīcēm
 1. Ar kvalificētām elektroniskā
 paraksta radīšanas ierīcēm, izmantojot atbilstīgus
 tehniskos un procesuālos līdzekļus, nodrošina vismaz to, ka:
 (a)
 ir nodrošināta elektroniskā paraksta
 radīšanā izmantoto elektroniskā paraksta radīšanas datu
 slepenība;
 (b)
 elektroniskā paraksta radīšanā
 izmantotie elektroniskā paraksta radīšanas dati var
 parādīties tikai vienu reizi;
 (c)
 ir pietiekama pārliecība par to, ka
 elektroniskā paraksta radīšanā izmantotos elektroniskā
 paraksta radīšanas datus nevar izgūt un elektroniskais paraksts ir
 aizsargāts pret viltošanu, izmantojot patlaban pieejamās
 tehnoloģijas;
 (d)
 elektroniskā paraksta radīšanā
 izmantotos elektroniskā paraksta radīšanas datus likumīgais
 parakstītājs var droši aizsargāt pret to, ka tos izmanto citi.
 2. Kvalificētās elektroniskā
 paraksta radīšanas ierīces nemaina parakstāmos datus vai
 nekavē šo datu parādīšanu parakstītājam pirms
 parakstīšanas.
 3. Elektroniskā paraksta radīšanas
 datus parakstītāja vārdā rada vai pārvalda
 kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs.
 4. Kvalificēti uzticamības pakalpojumu
 sniedzēji, kuri pārvalda elektroniskā paraksta radīšanas
 datus, parakstītāja vārdā var nokopēt
 elektroniskā paraksta radīšanas datus rezerves kopijas izveides
 nolūkā, ja ir ievērotas šādas prasības:
 (a)
 nokopēto datu kopu drošības līmenim
 jābūt tādam pašam, kāds tas ir oriģinālajām
 datu kopām;
 (b)
 nokopēto datu kopu skaits nedrīkst
 pārsniegt minimālo skaitu, kāds nepieciešams, lai
 nodrošinātu pakalpojumu nepārtrauktību.
 III PIELIKUMS
 Prasības
 kvalificētiem elektroniskā zīmoga sertifikātiem
 Kvalificēti elektroniskā zīmoga
 sertifikāti ietver:
 (a)
 norādi, vismaz automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā, par to, ka
 sertifikāts izsniegts kā kvalificēts elektroniskā
 zīmoga sertifikāts;
 (b)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja identitāti, kurš izsniedz kvalificētos
 sertifikātus, ietverot vismaz informāciju par dalībvalsti,
 kurā pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts, un
 –
 juridiskai personai – nosaukumu un
 reģistrācijas numuru atbilstīgi oficiālos reģistros
 norādītajai informācijai,
 –
 fiziskai personai – personas vārdu;
 (c)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tās juridiskās personas identitāti, kam izsniegts
 sertifikāts, ietverot vismaz nosaukumu un reģistrācijas numuru
 atbilstīgi oficiālos reģistros norādītajai
 informācijai;
 (d)
 elektroniskā zīmoga validācijas
 datus, kas atbilst elektroniskā zīmoga radīšanas datiem;
 (e)
 precīzu informāciju par sertifikāta
 derīguma termiņa sākumu un beigām;
 (f)
 sertifikāta identifikācijas kodu, kam
 jābūt kā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja unikālam kodam;
 (g)
 tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja uzlaboto elektronisko parakstu vai uzlaboto elektronisko
 zīmogu, kurš izsniedz sertifikātu;
 (h)
 vietu, kur bez maksas pieejams sertifikāts,
 kas apliecina g) apakšpunktā minēto uzlaboto elektronisko
 parakstu vai uzlaboto elektronisko zīmogu;
 (i)
 vietu, kur pieejami ar sertifikāta
 derīgumu saistīti pakalpojumi, ko var izmantot, lai noskaidrotu
 kvalificētā sertifikāta derīguma statusu;
 (j)
 ja elektroniskā zīmoga radīšanas
 dati, kas saistīti ar elektroniskā zīmoga validācijas
 datiem, atrodas kvalificētā elektroniskā zīmoga
 radīšanas ierīcē – atbilstīgu norādi vismaz automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā.
 IV PIELIKUMS
 Prasības
 kvalificētiem tīmekļa vietņu autentifikācijas
 sertifikātiem
 Kvalificēti tīmekļa vietņu
 autentifikācijas sertifikāti ietver:
 (a)
 norādi, vismaz automatizētai
 apstrādei piemērotā formātā, par to, ka
 sertifikāts izsniegts kā kvalificēts tīmekļa
 vietņu autentifikācijas sertifikāts;
 (b)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja identitāti, kurš izsniedz kvalificētos
 sertifikātus, ietverot vismaz informāciju par dalībvalsti,
 kurā pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts, un
 –
 juridiskai personai – nosaukumu un
 reģistrācijas numuru atbilstīgi oficiālos reģistros
 norādītajai informācijai,
 –
 fiziskai personai – personas vārdu;
 (c)
 tādu datu kopumu, kas nepārprotami
 apliecina tās juridiskās personas identitāti, kam izsniegts
 sertifikāts, ietverot vismaz nosaukumu un reģistrācijas numuru
 atbilstīgi oficiālos reģistros norādītajai
 informācijai;
 (d)
 tās juridiskās personas adresi,
 norādot vismaz pilsētu un dalībvalsti, kam izsniegts
 sertifikāts, turklāt atbilstīgi oficiālos avotos
 norādītajai informācijai;
 (e)
 domēna vārdu vai vārdus, ko izmanto
 juridiskā persona, kurai izsniegts sertifikāts;
 (f)
 precīzu informāciju par sertifikāta
 derīguma termiņa sākumu un beigām;
 (g)
 sertifikāta identifikācijas kodu, kam
 jābūt kā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja unikālam kodam;
 (h)
 tā kvalificētā uzticamības pakalpojumu
 sniedzēja uzlaboto elektronisko parakstu vai uzlaboto elektronisko
 zīmogu, kurš izsniedz sertifikātu;
 (i)
 vietu, kur bez maksas pieejams sertifikāts,
 kas apliecina h) apakšpunktā minēto uzlaboto elektronisko
 parakstu vai uzlaboto elektronisko zīmogu;
 (j)
 vietu, kur pieejami ar sertifikāta
 derīgumu saistīti pakalpojumi, ko var izmantot, lai noskaidrotu
 kvalificētā sertifikāta derīguma statusu.
 TIESĪBU
 AKTA FINANŠU PĀRSKATS
 1. PRIEKŠLIKUMA/INICIATĪVAS KONTEKSTS
 Šajā finanšu pārskatā sīki
 izklāstītas prasības attiecībā uz
 administratīvajiem izdevumiem, lai īstenotu ierosināto regulu par
 elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko
 darījumu veikšanai iekšējā tirgū.
 Saskaņā ar likumdošanas procedūru
 pēc apspriedēm par ierosinātās regulas pieņemšanu
 Eiropas Parlamentā un Padomē tika nolemts, ka Komisijai būs
 vajadzīgi 12 pilnslodzes ekvivalenti, lai sagatavotu saistītos
 deleģētos un īstenošanas aktus, lai nodrošinātu
 organizatorisko un tehnisko standartu pieejamību, lai apstrādātu
 dalībvalstu paziņoto informāciju (it īpaši atjauninot ar
 uzticamības sarakstiem saistīto informāciju), lai informētu
 ieinteresētās personas (it īpaši iedzīvotājus un MVU)
 par elektroniskās identifikācijas un autentifikācijas, elektronisko
 parakstu un saistīto uzticamības pakalpojumu (eIAS)
 priekšrocībām un lai noorganizētu apspriedes ar trešām
 valstīm ar mērķi panākt eIAS sadarbspēju
 pasaules mērogā.
 1.1. Priekšlikuma/iniciatīvas
 nosaukums
 Komisijas priekšlikums regulai par elektronisko identifikāciju un
 uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai
 iekšējā tirgū
 1.2. Attiecīgās
 politikas jomas ABM/ABB struktūrā[25]
 09 INFORMĀCIJAS SABIEDRĪBA
 1.3. Priekšlikuma/iniciatīvas
 būtība
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva
 attiecas uz jaunu darbību
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva
 attiecas uz jaunu darbību, pamatojoties uz izmēģinājuma
 projektu/sagatavošanas darbību[26]
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva attiecas uz esošas
 darbības pagarināšanu
 þ Priekšlikums/iniciatīva
 attiecas uz darbību, kas pārveidota jaunā darbībā
 1.4. Mērķi
 1.4.1. Komisijas daudzgadu
 stratēģiskie mērķi, kurus plānots sasniegt ar
 priekšlikumu/iniciatīvu
 Priekšlikuma
 vispārīgie mērķi ir to vispārējo ES politikas
 jomu mērķi, uz kurām attiecas priekšlikums, piemēram,
 stratēģija „Eiropa 2020”. Stratēģijas mērķis
 ir „padarīt ES par gudru, ilgtspējīgu un integrējošu
 ekonomiku ar augstu nodarbinātības, ražīguma un
 sociālās kohēzijas līmeni”.
 1.4.2. Konkrētie mērķi
 un attiecīgās ABM/ABB darbības
 Stiprināt
 Eiropas mēroga elektronisko darījumu uzticamību un
 nodrošināt elektroniskās identifikācijas un
 autentifikācijas un elektronisko parakstu, kā arī saistīto
 uzticamības pakalpojumu juridisku atzīšanu pārrobežu
 līmenī, kā arī augsta līmeņa datu
 aizsardzību un lietotāju tiesību nostiprināšanu vienotajā
 tirgū (skatīt Eiropas digitalizācijas programmu, 3. un
 16. pamatpasākumu).
 Attiecīgās ABM/ABB darbības
 09 02
 - tiesiskais regulējums Eiropas digitalizācijas programmai
 1.4.3. Paredzamie rezultāti un
 ietekme
 Norādīt,
 kāda ir priekšlikuma/iniciatīvas iecerētā ietekme uz
 finansējuma saņēmējiem/mērķgrupām.
 Izveidot skaidru
 normatīvo vidi eIAS pakalpojumu jomā, kas sekmētu
 lietotājiem ērti izmantojamas digitālās tehnoloģijas
 un uzticēšanos tām.
 1.4.4. Rezultātu un ietekmes
 rādītāji
 Norādīt
 priekšlikuma/iniciatīvas īstenošanas uzraudzībā
 izmantojamos rādītājus.
 1. Tādu eIAS
 pakalpojumu sniedzēju esamība, kuri veic darbību
 vairākās ES dalībvalstīs.
 2. Ierīču
 (piemēram, viedkaršu lasītāju) savstarpējās
 izmantojamības līmenis dažādās nozarēs un
 valstīs.
 3. eIAS
 izmantošana visās sabiedrības grupās.
 4. Tas, cik lielā
 mērā eIAS izmanto tiešie lietotāji, veicot darījumus
 valsts un starptautiskā (pārrobežu) līmenī.
 5. eIAS jomā
 ieviesto tiesību aktu harmonizācijas pakāpe
 dalībvalstīs.
 6. Komisijai
 paziņotās elektroniskās identifikācijas shēmas.
 7. Pakalpojumi, kuriem
 var piekļūt izmantojami ar elektroniskās identifikācijas
 līdzekļiem publiskajā sektorā (piemēram,
 e-pārvalde, e-veselība, e-tiesiskums, e-iepirkums).
 8. Pakalpojumi, kuriem var piekļūt ar
 elektroniskās identifikācijas līdzekļiem
 privātajā sektorā (piemēram, internetbanka, e-komercija,
 e-azartspēles, pieslēgšanās tīmekļa vietnēm,
 drošāki interneta pakalpojumi).
 1.5. Priekšlikuma/iniciatīvas
 pamatojums
 1.5.1. Īstermiņa vai
 ilgtermiņa vajadzības
 Tā
 kā dalībvalstis ir atšķirīgi interpretējušas
 Elektroniskā paraksta direktīvu un valstu līmenī tā ir
 dažādi īstenota, ir radušās pārrobežu sadarbspējas
 problēmas, tādējādi Eiropas Savienībā veidojot
 fragmentāciju un iekšējā tirgus izkropļojumus. Turklāt
 konstatēts uzticēšanās trūkums un nepietiekama
 paļāvība uz elektroniskajām sistēmām, kas
 neļauj Eiropas iedzīvotājiem digitālajā vidē
 pilnībā izmantot tos pašus pakalpojumus, ko viņi var izmantot
 fiziskajā pasaulē.
 1.5.2. ES iesaistīšanās
 pievienotā vērtība
 Rīcība
 ES līmenī dotu acīmredzamus ieguvumus
 salīdzinājumā ar rīcību dalībvalstu
 līmenī. Pieredze patiešām ir apliecinājusi, ka valsts
 mēroga pasākumi ir nepietiekami, lai nodrošinātu elektronisko
 darījumu pārrobežu pieejamību, gluži otrādi, ir
 radījuši šķēršļus elektronisko parakstu sadarbspējai
 ES mērogā, un patlaban tie tieši tādā pašā veidā
 ietekmē elektronisko identifikāciju, elektronisko
 autentifikāciju un saistītos uzticamības pakalpojumus.
 1.5.3. Līdzīgas
 līdzšinējās pieredzes rezultātā gūtās
 atziņas
 Izstrādājot
 priekšlikumu, ņemta vērā pieredze saistībā ar
 E-paraksta direktīvu un problēmas, ko radīja minētās
 direktīvas fragmentētā transponēšana un īstenošana,
 kas liedza sasniegt tajā paredzētos mērķus.
 1.5.4. Saderība un
 iespējamā sinerģija ar citiem attiecīgajiem instrumentiem
 Elektroniskā
 paraksta direktīvā ir iekļautas atsauces uz vairākām
 citām ES iniciatīvām, kuru mērķis ir atrisināt
 sadarbspējas problēmas un pārrobežu atzīšanas un
 akceptēšanas jautājumus saistībā ar dažiem elektronisko
 darījumu veidiem (piemēram, Pakalpojumu direktīva, publiskā
 iepirkuma direktīvas, pārskatītā PVN direktīva
 (e-rēķini) vai Eiropas pilsoņu iniciatīvas regula).
 Turklāt
 ar ierosināto regulu tiks izveidots tiesiskais regulējums,
 ļaujot vērienīgi īstenot plaša mēroga izmēģinājuma
 projektus, kuri ieviesti ES līmenī, lai atbalstītu
 sadarbspējīgus un uzticamus elektroniskās saziņas
 līdzekļus (tostarp tādus projektus kā SPOCS, kas
 sekmē Pakalpojumu direktīvas īstenošanu; STORK, kas
 sekmē sadarbspējīgu elektroniskās identifikācijas
 sistēmu izveidi un izmantošanu; PEPPOL, kas sekmē
 sadarbspējīgu e-iepirkuma risinājumu izstrādi un
 izmantošanu; epSOS, kas sekmē sadarbspējīgu
 e-veselības risinājumu izstrādi un izmantošanu; eCodex,
 kas sekmē sadarbspējīgu e-tiesiskuma risinājumu izstrādi
 un izmantošanu).
 1.6. Ilgums un
 finansiālā ietekme
 ̈ Ierobežota ilguma
 priekšlikums/iniciatīva
 –
 ̈ Priekšlikuma/iniciatīvas darbības laiks:
 [DD.MM.]GGGG.–[DD.MM.]GGGG.
 –
 ̈ Finansiālā ietekme: GGGG.– GGGG.
 þ Beztermiņa
 priekšlikums/iniciatīva
 1.7. Paredzētie
 pārvaldības veidi[27]
 þ Komisijas īstenota centralizēta
 tieša pārvaldība
 ̈ Centralizēta netieša
 pārvaldība, izpildes uzdevumus
 deleģējot:
 –
 ̈ izpildaģentūrām
 –
 ̈ Kopienu izveidotām struktūrām[28]
 –
 ̈ valstu publiskā sektora struktūrām vai
 struktūrām, kas veic valsts pārvaldes uzdevumus
 –
 ̈ personām, kurām ir uzticēts veikt īpašas
 darbības saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību
 V sadaļu un kuras ir noteiktas attiecīgā pamataktā
 Finanšu regulas 49. panta nozīmē
 ̈ Dalīta pārvaldība kopā ar dalībvalstīm
 ̈ Decentralizēta pārvaldība kopā ar trešām valstīm
 ̈ Pārvaldība kopā ar starptautiskām organizācijām (precizēt)
 Ja norādīti
 vairāki pārvaldības veidi, sniedziet papildu informāciju
 iedaļā „Piezīmes”.
 Piezīmes
 [//]
 2. PĀRVALDĪBAS PASĀKUMI
 2.1. Uzraudzības un ziņošanas
 noteikumi
 Norādīt
 periodiskumu un nosacījumus.
 Pirmā
 izvērtēšana notiks 4 gadus pēc regulas stāšanās
 spēkā. Regulā ir skaidri iekļauts noteikums par
 ziņošanu, kam atbilstīgi Komisija ziņos Eiropas Parlamentam un
 Padomei par regulas piemērošanu. Turpmākos ziņojumus iesniegs ik
 pēc 4 gadiem. Piemēros Komisijas izvērtēšanas
 metodoloģiju. Šī izvērtēšana tiks veikta, izmantojot
 mērķtiecīgus pētījumus par tiesību aktu īstenošanu,
 aptaujājot valsts iestādes, rīkojot ekspertu diskusijas,
 darbseminārus, Eirobarometra aptaujas u.tml.
 2.2. Pārvaldības un
 kontroles sistēma
 2.2.1. Apzinātie riski
 Ir
 veikts ietekmes novērtējums, kas pievienots regulas priekšlikumam.
 Jaunais tiesību akts nodrošinās elektroniskās
 identifikācijas savstarpēju atzīšanu un akceptēšanu
 pārrobežu līmenī, uzlabos pašreizējo regulējumu
 elektronisko parakstu jomā, nostiprinās valsts uzraudzību
 attiecībā uz uzticamības pakalpojumu sniedzējiem,
 piešķirs juridisku spēku saistītajiem uzticamības
 pakalpojumiem un nodrošinās to atzīšanu. Ar minēto tiesību
 aktu arī ieviests deleģēto un īstenošanas aktu izmantošanas
 mehānisms, nodrošinot elastīgumu attiecībā uz
 tehnoloģiju attīstību.
 2.2.2. Paredzētās kontroles
 metodes
 Esošās
 un Komisijas piemērotās kontroles metodes attieksies uz papildu
 apropriācijām.
 2.3. Krāpšanas un
 pārkāpumu apkarošanas pasākumi
 Norādīt
 esošos vai plānotos novēršanas un aizsardzības pasākumus.
 Esošās
 un Komisijas piemērotās krāpšanas novēršanas metodes
 attieksies arī uz papildu apropriācijām.
 3. PRIEKŠLIKUMA/INICIATĪVAS PAREDZAMĀ
 FINANSIĀLĀ IETEKME
 3.1. Attiecīgās
 daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijas un budžeta izdevumu
 pozīcijas
 · Esošās budžeta izdevumu pozīcijas
 Sarindotas pa
 daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijām un budžeta
 pozīcijām.
 Daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorija || Budžeta pozīcija || Izdevumu veids || Iemaksas
 Numurs [Izdevumu kategorija..........] || Dif./nedif. ([29]) || no EBTA valstīm[30] || no kandidātvalstīm[31] || no trešām valstīm || Finanšu regulas 18. panta 1. punkta aa) apakšpunkta nozīmē
 5 || 09 01 01 01 Izdevumi, kas saistīti ar Informācijas sabiedrības un plašsaziņas līdzekļu ģenerāldirektorātā aktīvi nodarbināto personālu || Nedif. || NĒ || NĒ || NĒ || NĒ
 5 || 09 01 02 01 Ārštata darbinieki || Nedif. || NĒ || NĒ || NĒ || NĒ
 3.2. Paredzamā ietekme uz
 izdevumiem
 3.2.1. Paredzamās ietekmes uz
 izdevumiem kopsavilkums
 Daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorija: || Numurs || [Izdevumu kategorija 1 Gudra un iekļaujoša izaugsme ...........................................................................................]
 ĢD: INFSO || || || 2014. gads || 2015. gads || 2016. gads || 2017. gads || 2018. gads || 2019. gads || 2020. gads || KOPĀ
  Darbības apropriācijas || || || || || || || ||
 Budžeta pozīcijas numurs - N.A. || Saistības || (1) || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Maksājumi || (2) || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Budžeta pozīcijas numurs - N.A. || Saistības || (1a) || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Maksājumi || (2a) || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Administratīvās apropriācijas, kas tiek finansētas no konkrētu programmu piešķīrumiem[32] || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Budžeta pozīcijas numurs || || (3) || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 KOPĀ – INFSO ĢD apropriācijas || Saistības || =1+1a +3 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Maksājumi || =2+2a +3 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000 || 0.000
 Daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorija: || 5 || „Administratīvie izdevumi”
 Miljonos EUR (3 zīmes aiz komata)
 || || || 2014. gads || 2015. gads || 2016. gads || 2017. gads || 2018. gads || 2019. gads || 2020. gads || KOPĀ
 ĢD: INFSO
  Cilvēkresursi || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
  Pārējie administratīvie izdevumi || || || || || || || ||
 KOPĀ – INFSO ĢD || Apropriācijas || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 KOPĀ – Daudzgadu finanšu shēmas 5. IZDEVUMU KATEGORIJAS apropriācijas || (Saistību summa = maksājumu summa) || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 Miljonos EUR (3 zīmes aiz komata)
 || || || 2014. gads || 2015. gads || 2016. gads || 2017. gads || 2018. gads || 2019. gads || 2020. gads || KOPĀ
 KOPĀ – Daudzgadu finanšu shēmas 1.–5. IZDEVUMU KATEGORIJAS apropriācijas || Saistības || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 Maksājumi || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 3.2.2. Paredzamā ietekme uz
 darbības apropriācijām
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva neparedz darbības apropriāciju
 izmantošanu
 –
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva paredz darbības apropriāciju
 izmantošanu šādā veidā:
 3.2.3. Paredzamā ietekme uz
 administratīvajām apropriācijām
 3.2.3.1. Kopsavilkums
 –
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva neparedz administratīvo
 apropriāciju izmantošanu
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva paredz administratīvo apropriāciju
 izmantošanu šādā veidā:
 Miljonos EUR (3
 zīmes aiz komata)
 || N 2014. gads || 2015. gads || 2016. gads || 2017. gads || 2018. gads || 2019. gads || 2020. gads || KOPĀ
 Daudzgadu finanšu shēmas 5. IZDEVUMU KATEGORIJA || || || || || || || ||
 Cilvēkresursi || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 Pārējie administratīvie izdevumi || || || || || || || ||
 Starpsumma – Daudzgadu finanšu shēmas 5. IZDEVUMU KATEGORIJA || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 Ārpus daudzgadu finanšu shēmas 5. IZDEVUMU KATEGORIJAS[33] || || || || || || || ||
 Cilvēkresursi || || || || || || || ||
 Citi administratīvie izdevumi || || || || || || || ||
 Starpsumma – Ārpus daudzgadu finanšu shēmas 5. IZDEVUMU KATEGORIJAS || || || || || || || ||
 KOPĀ || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 1,344 || 9,408
 3.2.3.2. Paredzamās
 cilvēkresursu vajadzības
 –
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva neparedz cilvēkresursu izmantošanu
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva paredz cilvēkresursu izmantošanu
 šādā veidā:
 Paredzamais apjoms izsakāms veselos
 skaitļos (vai maksimāli ar vienu zīmi aiz komata)
 || 2014. gads || 2015. gads || 2016. gads || 2017. gads || 2018. gads || 2019. gads || 2020. gads
  Štatu sarakstā ietvertās amata vietas (ierēdņi un pagaidu darbinieki)
 09 01 01 01 (Galvenā mītne un Komisijas pārstāvniecības) || 9 || 9 || 9 || 9 || 9 || 9 || 9
 XX 01 01 02 (Delegācijas) || || || || || || ||
 XX 01 05 01 (Netiešā pētniecība) || || || || || || ||
 10 01 05 01 (Tiešā pētniecība) || || || || || || ||
  Ārštata darbinieki (izsakot ar pilnslodzes ekvivalentu – FTE)[34]
 09 01 02 01 (CA, INT, SNE, ko finansē no vispārīgajām apropriācijām) || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3
 XX 01 02 02 (CA, INT, JED, LA un SNE delegācijās) || || || || || || ||
 XX 01 04 yy [35] || - Galvenā mītne[36] || || || || || || ||
 - Delegācijas || || || || || || ||
 XX 01 05 02 (CA, INT, SNE – netiešā pētniecība) || || || || || || ||
 10 01 05 02 (CA, INT, SNE – tiešā pētniecība) || || || || || || ||
 Citas budžeta pozīcijas (precizēt) || || || || || || ||
 KOPĀ || 12 || 12 || 12 || 12 || 12 || 12 || 12
 Cilvēkresursu
 vajadzības tiks nodrošinātas, izmantojot attiecīgā ĢD
 darbiniekus, kuri jau ir iesaistīti konkrētās darbības
 pārvaldībā un/vai ir pārgrupēti attiecīgajā
 ģenerāldirektorātā, vajadzības gadījumā
 izmantojot vadošajam ĢD gada budžeta sadales procedūrā
 piešķirtos papildu resursus un ņemot vērā budžeta
 ierobežojumus.
 Veicamo uzdevumu
 apraksts
 Ierēdņi un pagaidu darbinieki || Organizēt likumdošanas procedūras ar mērķi Eiropas Parlamentā un Padomē pieņemt ierosināto regulu un saistītos deleģētos/īstenošanas aktus. Prioritārās jomas: 1. Izveidot jaunu tiesisko regulējumu elektronisko uzticamības pakalpojumu jomā 2. Veicināt elektronisko uzticamības pakalpojumu ieviešanu, palielinot MVU un iedzīvotāju informētību par šo pakalpojumu iespējām 3. Pārskats par Direktīvu 1999/93/EK, arī tās starptautiskajiem aspektiem 4. Līdzsvaroti ieviest plaša mēroga izmēģinājuma projektus, lai paātrinātu jaunā tiesiskā regulējuma mērķa konkrētu īstenošanu
 Ārštata darbinieki || Tāpat kā iepriekš
 3.2.4. Saderība ar
 kārtējo daudzgadu finanšu shēmu
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva atbilst kārtējai daudzgadu
 finanšu shēmai
 –
 ̈ Pieņemot priekšlikumu/iniciatīvu, jāpārplāno
 attiecīgā izdevumu kategorija daudzgadu finanšu shēmā
 Aprakstīt, kas jāpārplāno,
 norādot attiecīgās budžeta pozīcijas un summas.
 –
 ̈ Pieņemot priekšlikumu/iniciatīvu, jāpiemēro
 elastības instruments vai jāpārskata daudzgadu finanšu
 shēma[37]
 Aprakstīt, kas jādara, norādot
 attiecīgās izdevumu kategorijas, budžeta pozīcijas un summas.
 3.2.5. Trešo personu iemaksas
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva neparedz trešo personu
 līdzfinansējumu
 –
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva paredz šādu
 līdzfinansējumu:
 3.3. Paredzamā ietekme uz
 ieņēmumiem
 –
 þ Priekšlikums/iniciatīva finansiāli neietekmē
 ieņēmumus
 –
 ̈ Priekšlikums/iniciatīva finansiāli ietekmē:
 ·
 ̈ pašu resursus
 ·
 ̈ dažādus ieņēmumus
 [1] COM(2010)
 245, 19.5.2010.
 [2] COM(2011)
 206 galīgā redakcija, 13.4.2011.
 [3] COM(2011) 669,
 12.10.2011.
 [4] OV
 L 13, 19.1.2000., 12. lpp.
 [5] Sīkāka
 informācija par apspriešanos: http://ec.europa.eu/information_society/policy/esignature/eu_legislation/revision.
 [6] Darbseminārs
 ieinteresētajām personām tika noorganizēts 2011. gada
 10. martā, piedaloties pārstāvjiem no publiskā un
 privātā sektora un akadēmiskajām aprindām, lai
 apspriestu, kādi tiesību akti ir vajadzīgi turpmāko
 uzdevumu risināšanai. Tas tika noorganizēts kā interaktīvs
 forums, kurā notika viedokļu apmaiņa un tika apzinātas
 dažādas nostājas par sabiedriskajā apspriešanā
 aktualizētajiem jautājumiem. Lai arī sākotnēji tas nebija
 plānots, vairākas organizācijas nosūtīja rakstiski
 formulētu nostāju.
 [7] Konkrēti
 – Polijas ES prezidentūra organizēja tikšanās ar
 dalībvalstu pārstāvjiem; 2011. gada 9. novembrī
 Varšavā notika elektroniskajam parakstam veltīta tikšanās, bet
 2011. gada 17. novembrī Poznaņā – elektroniskajai
 identifikācijai veltīta tikšanās. Savukārt 2012. gada
 25. janvārī Komisija rīkoja darbsemināru ar
 dalībvalstu pārstāvjiem, lai apspriestu pārējos
 jautājumus, kas saistīti ar elektronisko identifikāciju un
 autentifikāciju un elektronisko parakstu.
 [8] Pirmajā
 kopumā tika izvērtēti četri risinājumi: atcelt
 E-paraksta direktīvu; politikās izmaiņas neveikt; sekmēt
 tiesisko noteiktību, uzlabot valsts līmeņa uzraudzības
 koordināciju un nodrošināt elektroniskās identifikācijas
 sistēmu savstarpēju atzīšanu un akceptēšanu visā
 Eiropas Savienībā; un, ceturtkārt, paplašināt
 piemērošanas jomu, ietverot saistītos uzticamības pakalpojumus.
 Otrajā kopumā tika izvērtētas tās relatīvās
 priekšrocības, ko sniedz regulējums, izmantojot vienu vai divus
 instrumentus un izvēloties direktīvu regulas vietā. Trešajā
 kopumā tika izvērtētas iespējas, ko sniedz tādu valsts
 uzraudzības shēmu īstenošana, kuru pamatā ir kopējas
 būtiskas uzraudzības prasības, nevis ES mēroga
 uzraudzības sistēma. Šajā darbā piedaloties grupai,
 kurā apvienojušies visi ieinteresētie Komisijas
 ģenerāldirektorāti, tika izvērtēti visi politiskie
 risinājumi, ņemot vērā to lietderību politisko
 mērķu sasniegšanā, ekonomisko ietekmi uz
 ieinteresētajām personām (tostarp ES iestāžu budžetu),
 ietekmi sociālajā un vides jomā, kā arī sekām
 saistībā ar administratīvo slogu.
 [9] Komisijas
 2010. gada 3. marta paziņojums „Eiropa 2020.
 Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai
 izaugsmei”, COM(2010) 2020.
 [10] Jaunu
 Komisijas lēmumu par uzticamības sarakstiem saskaņā ar šo
 regulu sagatavo, pamatojoties uz uzticamības sarakstiem, kas izveidoti ar
 Komisijas Lēmumu 2009/767/EK, kurā grozījumi izdarīti
 ar Komisijas Lēmumu 2010/425/ES.
 [11] OV C [...],
 [...], [...] lpp.
 [12] OV C [...],
 [...], [...] lpp.
 [13] OV L 13,
 19.1.2000., 12. lpp.
 [14] COM(2010) 245
 galīgā redakcija/2.
 [15] 2010. gada
 ziņojums par ES pilsonību. Likvidējot šķēršļus ES
 pilsoņu tiesību īstenošanai,
 COM(2010) 603 galīgā redakcija, 2.2.2. punkts,
 13. lpp.
 [16] 4/2/2011: EUCO
 2/1/11.
 [17] 23/10/2011:
 EUCO 52/1/11.
 [18] Padomes
 secinājumi par Eiropas e-pārvaldes rīcības plānu
 2011.–2015. gadam, Padomes 3093. sanāksme „Transports,
 telekomunikācijas un enerģētika”, Briselē, 2011. gada
 27. maijā.
 [19] Eiropas
 Parlamenta 2010. gada 21. septembra rezolūcija par
 iekšējā tirgus izveidi elektroniskās komercijas jomā
 (P7_TA(2010)0320) un Eiropas Parlamenta 2010. gada 15. jūnija
 rezolūcija par interneta pārvaldību – turpmāk veicamajiem
 pasākumiem (P7_TA(2010)0208).
 [20] OV
 L 376, 27.12.2006., 36. lpp.
 [21] OV L 88,
 4.4.2011., 45. lpp.
 [22] OV L 281,
 23.11.1995., 31. lpp.
 [23] OV
 L 274, 20.10.2009., 36. lpp.
 [24] OV L 55,
 28.2.2011., 13. lpp.
 [25] ABM: budžeta vadība pa darbības
 jomām; ABB: budžeta līdzekļu sadale pa darbības
 jomām.
 [26] Kā
 paredzēts Finanšu regulas 49. panta 6. punkta attiecīgi a)
 un b) apakšpunktā.
 [27] Skaidrojumus
 par pārvaldības veidiem un atsauces uz Finanšu regulu skatīt BudgWeb
 tīmekļa vietnē: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html.
 [28] Kā
 paredzēts Finanšu regulas 185. pantā.
 [29] Dif. –
 diferencētās apropriācijas / nedif. – nediferencētās
 apropriācijas.
 [30] EBTA: Eiropas
 Brīvās tirdzniecības asociācija.
 [31] Kandidātvalstis
 un attiecīgā gadījumā potenciālās
 kandidātvalstis no Rietumbalkāniem.
 [32] Tehniskais un/vai administratīvais atbalsts un ES
 programmu un/vai darbību īstenošanas atbalsta izdevumi
 (kādreizējās „BA” pozīcijas), netiešā
 pētniecība, tiešā pētniecība.
 [33] Tehniskais
 un/vai administratīvais atbalsts un ES programmu un/vai darbību īstenošanas
 atbalsta izdevumi (kādreizējās „BA” pozīcijas),
 netiešā pētniecība, tiešā pētniecība.
 [34] CA – līgumdarbinieki, INT – pagaidu
 darbinieki, JED – jaunākie eksperti delegācijās, LA –
 vietējie darbinieki, SNE –valstu norīkotie eksperti.
 [35] Saskaņā
 ar robežlielumiem attiecībā uz ārštata darbiniekiem, ko
 finansē no darbības apropriācijām
 (kādreizējām „BA” pozīcijām).
 [36] Galvenokārt
 struktūrfondiem, Eiropas Lauksaimniecības fondam lauku
 attīstībai (ELFLA) un Eiropas Zivsaimniecības fondam (EZF).
 [37] Skatīt Iestāžu
 nolīguma 19. un 24. punktu.