text:
Interrupce, umělé přerušení (ukončení) těhotenství, umělý potrat nebo abortus arteficialis (lat.) je úmyslné ukončení těhotenství neboli odstranění či vypuzení lidského embrya či plodu prostřednictvím chemické látky nebo chirurgického zákroku. Bývá též nazývána slovem potrat, kterým se ovšem obecně chápe vypuzení nebo odstranění plodu z dělohy před ukončením 28. týdne těhotenství. Z lékařského hlediska se rozlišuje potrat samovolný (spontánní), kdy dojde k samovolnému vypuzení plodu z dělohy, nebo umělý (indukovaný) potrat, který lze rozdělit na legální umělý potrat a nelegální (kriminální) potrat.
 Interrupce je předmětem etických, filosofických a náboženských diskusí. Z technicko-chirurgického hlediska je miniinterrupce (interrupce v rané fázi těhotenství) běžný lékařský zákrok, se stářím plodu roste i riziko pro zdraví matky, např. riziko neplodnosti.
 Metody interrupce
 Metody interrupce jsou voleny podle délky těhotenství. Nejsnadnější je interrupce v raném stádiu vývoje plodu. Čím dříve matka interrupci podstoupí, tím méně bude pro ni komplikovaná a bolestivá. Následná fyzická i psychická rekonvalescence tak bude pro ženu snazší, než když podstoupí interrupci v pozdějším stádiu těhotenství. Interrupce v pozdějším stádiu těhotenství má vyšší rizika komplikací.
 Farmakologické metody
 Do 8. týdne těhotenství je možné ukončit těhotenství medikamentózní metodou, v rámci které jsou ženě podána abortiva – přípravky určené pro usmrcení a vypuzení plodu. Od června roku 2014 je v Česku dostupná tzv. potratová pilulka, která je k tělu ženy šetrnější než chirurgický zákrok. Potratovou pilulku lze použít do 49. dne od poslední menstruace. Skládá se ze dvou účinných látek (mifepriston a misoprostol). První látka plod usmrtí a druhá přivodí jeho vypuzení z těla. Pilulku mohou předepsat pouze zdravotnická zařízení s lůžky (nemocnice nebo potratová centra). Pilulka je ženě podána s dostatečným časovým odstupem během dvou návštěv zdravotnického zařízení. Jakmile žena užije pilulku, musí zůstat ve zdravotnickém zařízení nejméně jednu hodinu z důvodu možných nežádoucích účinků. Následně po užití druhé látky se musí za několik dnů dostavit ke kontrole. Vzácně tato farmaceutická metoda nemusí být zcela efektivní. V takovém případě je přistoupeno k chirurgickému zákroku.
 Chirurgická interrupce
 Nejčastější prováděnou chirurgickou metodou v prvním trimestru těhotenství je miniinterrupce, která je z chirurgických metod nejšetrnější a dá se říci i nejbezpečnější. Např. z celkového počtu potratů za rok 2015 v Česku tvořily miniinterrupce až 40 %. Miniinterrupce se provádí do 8. týdne těhotenství rozšířením (dilatací) děložního hrdla s následnou vakuumaspirací, kdy je plodové vejce s děložní sliznicí pod tlakem odsáto z děložní dutiny.
 Klasická interrupce probíhá ve druhém trimestru těhotenství od 8. do 12. týdne. Provádí se dilatací děložního hrdla a následnou evakuací (vyprázdněním) dělohy tupou kyretou. Od 9. týdne těhotenství se používají také potratové kleště. Tento způsob umělého přerušení těhotenství je o něco komplikovanější, proto žena musí být alespoň jeden den hospitalizována, zatímco při miniinterrupci hospitalizace není nutná a žena může po zákroku odejít za několik hodin domů.
 Ve třetím trimestru těhotenství dochází k interrupci výjimečně, jelikož se jedná o rizikový úkon, během kterého může dojít k vážnému poškození zdraví těhotné ženy a v některých případech končí i smrtí. Interrupci lze provést po 12. týdnu těhotenství jen ze zdravotních důvodů. Pokud k tomuto zákroku dalo podnět zdravotnické zařízení, je nutný souhlas ženy. Pokud dá podmět k interrupci žena, musí být potvrzen zdravotní důvod. Tento úkon se provádí pouze v případě, kdy je ohrožen život ženy nebo je prokázáno těžké poškození plodu nebo plod není schopen života. To může zahrnovat i možnost, pokud by byl plod životaschopný jen omezenou dobu po narození. Interrupci do 24. týdne těhotenství z genetických důvodů je možná, kdykoli do této časové hranice. Statistiky z roku 2015 zaznamenaly pouze 329 interrupcí od 13. do 15. týdne těhotenství (tedy interrupce ze zdravotních důvodů) a později od 16. týdne těhotenství postoupilo tento zákrok 509 žen. Ve vyšším stádiu těhotenství jsou čísla v tomto případě velmi nízká.
 Pozdní interrupce
 Ve třetím trimestru těhotenství dochází k interrupci výjimečně, jelikož se jedná pro těhotnou ženu o rizikový úkon, během kterého může dojít k vážnému poškození zdraví těhotné ženy a v některých případech končí i smrtí. Interrupci lze dle českých zákonů provést po 12. týdnu z důvodu ohrožení života a zdraví matky a z důvodu handicapu plodu, například v případě, má-li plod Downův syndrom, rozštěp (včetně rozštěpu rtu) nebo v případě, kdy je plod neživotaschopný (zemřel by před narozením nebo brzy po narození). Pokud k tomuto zákroku dalo podnět zdravotnické zařízení, je nutný souhlas ženy. Statistiky z roku 2015 zaznamenaly pouze 329 interrupcí od 13. do 15. týdne těhotenství a později od 16. týdne těhotenství postoupilo tento zákrok 509 žen. Ve vyšším stádiu těhotenství jsou čísla v tomto případě velmi nízká.
 Jednou z forem pozdní interrupce je usmrcení plodu ve druhém nebo třetím trimestru solným roztokem. Tato forma potratu trvá přibližně hodinu. Tuto formu potratu přežila americká zpěvačka Gianna Jessen.
 Velmi pozdní interrupce neboli potrat částečným porodem se provádí roztažením děložního hrdla a vypuzením celého plodu nebo rozříznutím dělohy a vyjmutím plodu. Druhý popisovaný způsob je podobný císařskému řezu. Metody vyžadují chirurgické rozdrcení hlavy plodu před jeho vyjmutím nebo vysátí mozku plodu zaživa během porodu. Interrupce ve třetím trimestru na žádost matky jsou legální až do okamžiku porodu v Kanadě, některých státech USA a v komunistických zemích – Čína, Severní Korea a Vietnam. Tyto formy interrupcí probíhají v době, kdy se děti rodí a ve výjimečných případech jsou schopné přežít (ze 138 pozorovaných případů přežily dvě děti). Legalizaci těchto potratů prosazoval Barack Obama v případě „ohrožení duševního zdraví“ matky.
 Důvody pro interrupci
 Ženy mohou žádat o interrupci z mnoha důvodů, jež reflektují životní situace a problémy. Hlavni důvody, za kterých dochází k interrupcím, jsou zdravotní (je ohrožen život nebo zdraví matky), etické důvody (znásilnění, incest) či možnost vrozených vývojových vad (je zde riziko abnormality zárodku). Interrupce z důvodu znásilnění či incestu pokrývají jen menšinu případů. Další důvody jsou sociálně-ekonomické a souvisejí např. s nevhodnými životními podmínkami, nedostatkem financí nebo třeba s nedokončením studia. Např. americký průzkum z roku 2013 ukázal, že až 40 % žen v USA se rozhoduje pro interrupci z důvodu špatné finanční situace. I obecně lze říci, že ekonomické důvody a nevhodné životní podmínky hrají velkou roli při rozhodování o interrupci. I přes poskytování peněžních dávek a příspěvků od státu mohou celkové náklady po porodu a při výchově dětí převažovat rozpočet sociálně slabších rodin. Se špatnou finanční situací pak souvisí i zhoršení životních podmínek přílišným nárůstem počtu členů rodiny. Mnoho důvodů je i ryze sociální povahy. Některé ženy se rozhodují pro interrupci, protože jsou již plně zaneprázdněné svými dosavadními potomky. Chtějí se na ně soustředit a pokud možno nezanedbat jejich výchovu. Ženy podstupují interrupci také proto, že na dítě takzvaně nenastal ten „pravý čas“. To se dá vysvětlit tím, že například mladé dívky, které otěhotní při studiích, preferují dokončení vzdělání. Nebo naopak starší ženy, které mají vybudovanou kariéru, se jí nechtějí kvůli těhotenství a rodinnému životu vzdávat. Dalším důvodem může být i odchod nebo absence partnera (otce dítěte), kdy si ženy nechtějí nebo nedokáží představit výchovu dítěte v pozici svobodné matky. Přesto jsou i ženy, které interrupci ze zdravotních důvodů odmítají, např. kvůli jejich náboženskému přesvědčení. V tomto případě musí lékař opatřit negativní revers, nejen od ženy, ale i od dalších svědků, lékařů a zdravotnického personálu, aby tak předešel možným soudním sporům, v případě zhoršení zdravotního stavu nebo případné smrti ženy.
 Historie
 Potraty, interrupce i infanticida (vraždění dětí po narození) měly své místo v historii lidstva již od pravěku, byly legální například ve starověkém Řecku a Římě. Potraty byly vykonávány velmi často za pomoci neodborných zásahů do těla těhotné ženy, případně bylo využíváno nepřímých „metod“, které potrat vyvolaly. Od nástupu křesťanství, islámu a buddhismu byly potraty zakázány. Ve středověku a raném novověku byl potrat i vražda novorozence mnohdy trestán smrtí. Dle zákona z roku 1852 se potrat trestal jedním až pěti lety těžkého žaláře pro matku i potratáře. Jelikož interrupce, znamená ukončení těhotenství odborníkem – lékařem, je možné o ní hovořit až ve 20. století. Do této doby se nazývalo jakékoliv ukončení těhotenství potratem.
 První zemí, která je v moderní době legalizovala, bylo sovětské Rusko v roce 1920. Druhou zemí, která legalizovala potraty v případě plodů s genetickou poruchou, bylo nacistické Německo. V roce 1936 legalizovalo interrupce republikánské Španělsko. Po Francově vítězství ve španělské občanské válce však byla obnovena ochrana života od početí. V Československu byla interrupce legalizována roku 1950 ze zdravotních důvodů a v případě handicapovaných plodů, v roce 1957 byla dále rozšířena a schvalovaly ji komise. Během socialismu byla interrupce legalizována ve všech zemích východního bloku s výjimkou Albánie. Velká Británie legalizovala potraty v roce 1967. V Británii jsou potraty legální na žádost matky až do 24. týdne. Prvním státem Spojených států amerických, který legalizoval interrupce na žádost matky, byl Havaj v roce 1970. V roce 1973 precedent Roe vs Wade legalizoval interrupce na celém území Spojených států amerických a povolil i interrupce v druhém a třetím trimestru.
 Politika a právo
 Spor o interrupce hraje velikou roli v politice těch států, kde má významný vliv náboženství, např. Polsko, Irsko a USA. Ve státech, kde mají obě skupiny přibližně vyrovnanou sílu, se snaží druhá strana převrátit interrupční zákony pokaždé, když ve volbách získá převahu. Tyto země jsou též často místem hledání „kompromisů“ ohledně doby, do kdy je potrat povolen. Jde o to, že zde existuje nevyhraněná skupina voličů, která rozdílně vnímá např. miniinterrupce a použití pilulky RU-486 oproti například potratu při porodu. Dané kompromisy jsou ale zpravidla vedeny pouze snahou dosáhnout maxima. Pro většinu aktivistů hnutí pro-life je přijatelný pouze zákaz všech typů potratů včetně Postinoru a RU-486, aktivisté hnutí pro-choice zase ve velké většině požadují právo na potrat až po okamžik, kdy začne novému jedinci fungovat mozek na patřičné úrovni. Obě strany mají své extremisty, u odpůrců potratů to jsou ti, kteří jsou ochotni pro ochranu nenarozeného života sáhnout i k použití nelegálního násilí proti personálu klinik provádějících interrupce, u zastánců práva na interrupce ti, co požadují právo na potrat až do prvního nadechnutí novorozence (potrat při porodu).
 Jak mezinárodní, tak český právní řád reflektují, že o pojetí života před narozením není obecná shoda, a proto se v mnoha formulacích vyhýbají explicitnímu vyjádření, jaký status lidský zárodek nebo plod má, popřípadě nejsou zcela konzistentní.
 Česko
 Umělé potraty byly na území Česka krátce legalizovány za okupace nacistickým Německem. Za vlády Klementa Gottwalda umožňoval § 218 zákona č. 86/1950 Sb. usmrcení lidského plodu lékařem ve zdravotním ústavu se souhlasem těhotné ženy za přesně stanovených podmínek (ohrožení života ženy apod.). Podle zákona 68/1957 Sb. povolovaly umělé přerušení těhotenství komise, a to pouze ze zdravotních důvodů nebo z jiných důvodů zvláštního zřetele hodných.
 Česká Listina základních práv a svobod, která je součástí ústavního pořádku ČR od roku 1992, konstatuje v čl. 6, že lidský život je hoden ochrany již před narozením a že nikdo nesmí být zbaven života. Zároveň uvádí, že porušením práv podle tohoto článku není, jestliže byl někdo zbaven života v souvislosti s jednáním, které podle zákona není trestné.
 Ačkoli podle § 7 občanského zákoníku 40/1964 Sb, vzniká způsobilost fyzické osoby mít práva a povinnosti narozením, přiznává se právní subjektivita i již počatému dítěti, ovšem pouze za podmínky, narodí-li se živé. Ve většině definic dítěte v dalších zákonech nebo mezinárodních smlouvách se neuvádí dolní věková hranice a tedy není explicitně vyjádřeno, zda se ustanovení vztahují i na nenarozené dítě. Nový občanský zákoník 89/2012 Sb. již řeší situaci obdobně: člověk má právní osobnost od narození do smrti (§ 23). Na počaté dítě se hledí jako na již narozené, pokud to vyhovuje jeho zájmům. Má se za to, že se dítě narodilo živé. Nenarodí-li se však živé, hledí se na ně, jako by nikdy nebylo (§ 25).
 Interrupce povolil nejprve zákon č. 68/1957 Sb., později podmínky uvolnil zákon č. 66/1986 Sb. V červnu 2003 navrhli poslanci Jiří Karas (KDU-ČSL), Jan Kasal (KDU-ČSL), a Petr Pleva (ODS) zrušení zákona a podstatně přísnější regulaci a ochranu lidského života i před narozením, návrh byl zamítnut v prvním čtení poměrem hlasů 134:23.
 Nesouhlas s liberálním přístupem k interrupcím vyjadřují nejvýrazněji voliči křesťansky orientované KDU-ČSL. Podle Světlany Mozgové si je většina poslanců strany, jak uvedla ve své bakalářské práci, vědoma marnosti snahy o prosazení zákazu interrupcí, ale snaží se podporovat cesty jako je donošení dítěte za účelem adopce, využití babyboxu nebo podstoupení utajeného porodu. Předseda lidovců Pavel Bělobrádek se v dubnu 2018 zúčastnil pražského Pochodu pro život.
 V letech 2016 a 2021 Ministerstvo zdravotnictví ČR označilo provádění interrupcí na území ČR jinému občanu EU za legální. Kvůli hrozbě postihu lékařů z důvodu jiného výkladu zákona legálnost interrupcí pro cizince na území ČR odmítá Česká lékařská komora.
 Německo
 V Německu je interrupce ilegální, ovšem do třetího měsíce není trestána, pokud jí předcházelo „interrupční poradenství“. Poradenství provádějí poradny autorizované ministerstvem zdravotnictví jednotlivé spolkové země, které musejí být organizačně odděleny od lékařského zařízení, jež interrupci vykonává. Poradna nemá žádné rozhodovací pravomoci a je povinna vydat potvrzení, že k poradenství došlo.
 Na půdě katolické církve docházelo ke sporům, jestli má tyto poradny provozovat. Jedni tvrdili, že provozováním poraden asistuje při potratech, jiní argumentovali, že je to jediný způsob, jak ovlivňovat zájemkyně o potrat. Spor byl rozhodnut ve Vatikánu tak, že poradny provozovat může, ale nesmí vydávat potvrzení, což však v praxi znamená, že služeb jejích poraden se přestalo využívat.
 Zákon dovoluje přerušení těhotenství v případě tzv. lékařské indikace, pokud existuje nebezpečí pro život nebo závažné zdravotní důsledky pro matku a není možné tomu jinak zabránit. Zákon nestanoví, kdo to posuzuje, v praxi to činí ošetřující lékař.
 Do 12. týdne je přerušení těhotenství legální, pokud existuje tzv. kriminologická indikace, tzn. k otěhotnění došlo v důsledku znásilnění, partnerka nebyla schopna udělit souhlas atd. V případě přerušení těhotenství mezi 12. a 22. týdnem po poradenství není pacientka trestná, trestný je však lékař. V judikatuře existují značné, zčásti regionální, rozdíly ve stíhání deliktů.
 Gestační limit
 Většina států, kde jsou interrupce legální, má stanoven věkový limit od početí plodu, do kdy lze plod legálně zabít. V České republice je tento limit 12 týdnů na žádost matky, avšak v případě plodů majících genetický handicap, například Downův syndrom nebo rozštěp, je umělý potrat legální do 24. týdne. Interrupce na žádost je ve většině evropských zemích legální, stejně jako v České republice, do 12. týdne gestačního věku plodu, s výjimkou Rumunska a Španělska (14 týdnů), Švédska (18 týdnů) a Islandu (22 týdnů). V některých zemích bývalého Sovětského svazu je stále interrupce legální i ve druhém trimestru a začátkem třetího trimestru (například v Bělorusku) z důvodu těžké situace matky, v Rusku byly pozdní interrupce z ekonomických důvodů po pádu komunismu zakázány. Nejvyšší gestační limit v Evropě je ve Velké Británii a Nizozemsku a to 24 týdnů. Nejmladší narozené a následně přeživší dítě se narodilo ve 21. týdnu gestačního věku (věku od početí). Naopak nižší gestační limit pro interrupce na žádost mají Slovinsko, Chorvatsko, Portugalsko a Turecko (10 týdnů). V Kanadě, některých státech USA, hlavním městě Austrálie (Canberra), Číně, Severní Koreji a Vietnamu je interrupce legální až do okamžiku narození dítěte.
 Latinská Amerika a Afrika
 Lidský život před narozením je chráněn zejména v zemích Latinské Ameriky, Afriky, jihozápadní a jihovýchodní Asie a v Oceánii. Kromě Kuby, Uruguaye a dvou ze 31 mexických provincií (Ciudad de México a Oaxaca), Guyany a území patřící evropským státům nebo Spojeným státům americkým, jsou v Latinské Americe umělé potraty na žádost matky nezákonné. Například v Brazílii je umělý potrat legální v případě ohrožení života matky a je-li dítě počato při znásilnění. V Peru v případě ohrožení života nebo zdraví matky. Plná právní ochrana lidského života před narozením s výjimkou zákroků za účelem záchrany života matky platí v Latinské Americe v Paraguayi, Venezuele, Surinamu, Hondurasu, Guatemale a na některých Karibských ostrovech. Zcela zakázané jsou interrupce v Nikarugui, Salvadoru, v Dominikánské republice a ve Vatikánu. V Argentině za potrat spáchaný z jiného důvodu, než je ohrožení života nebo zdraví matky nebo v případě početí ze znásilnění, hrozí až čtyři roky odnětí svobody. Lidský život před narozením chrání Americká úmluva o lidských právech podepsaná v Kostarice roku 1969, kterou podepsaly převážně státy Latinské Ameriky. Žádná latinskoamerická země též nepraktikuje trest smrti.
 Interrupce na žádost jsou nelegální též ve většině afrických zemích, s výjimkou Jihoafrické republiky, Mosambiku, Kapverd a Tuniska, kde byly interrupce legalizovány za nadvlády diktátora Habíba Burgiba v roce 1973. Mnoho afrických zemí, například převážně islámský Egypt či katolický Madagaskar, interrupce zakazují s výjimkou případů ohrožení života matky.
 Evropa
 V Evropě je lidský život před narozením, s výjimkou zákroků nutných k záchraně života matky, chráněn na Maltě, v Andoře, na Gibraltaru a v San Marinu. Zcela jsou interrupce zakázány ve Vatikánu. V Lichtenštejnsku jsou interrupce legální z důvodu ohrožení života a zdraví matky. V Monaku v případě ohrožení života matky, plodu počatého při znásilnění nebo plodu s vývojovou poruchou.
 V Polsku byly zavedeny umělé potraty nejprve za nacistické a poté za komunistické nadvlády, avšak v roce 1993 byla zavedena právní ochrana lidského života od početí, s výjimkou plodů počatých při trestném činu (znásilnění, incest, pohlavní zneužití, v Polsku je věková hranice pro pohlavní styk 15 let), plodů s genetickou poruchou a případů ohrožení života a zdraví matky. Dle oficiálních polských statistik proběhlo v roce 2012 v Polsku 42 nelegálních umělých potratů. V roce 2008 v Polsku proběhlo 499 legálních umělých potratů. Za nezákonné interrupce jsou v Polsku trestně odpovědní vykonavatelé a pomocníci, nikoliv však matky. Určitá omezení pro potraty jsou též na Faerských ostrovech. Teoretické omezení podmínek pro umělý potrat je ve Finsku a Velké Británii, avšak v praxi tam nejsou potraty omezovány (významněji jen časem od početí). V ostatních evropských zemích je život plodu právně chráněn jen od určitého věku plodu, před nímž nemá lidský život plodu nebo embrya žádnou právní ochranu.
 V říjnu 2020 po rozhodnutí polského ústavního soudu, že potraty handicapovaných plodů odporují ústavě, došlo k rozsáhlým protestům.
 Spojené státy americké
 První stát Spojených států, který povolil interrupce, bylo Colorado roku 1967 v případě plodu počatého ze znásilnění nebo incestu. V roce 1970 byly umělé potraty na žádost (tudíž plod do určitého věku nemá žádnou právní ochranu, pokud se matka rozhodne pro potrat) legalizovány na Havaji a v New Yorku (až do 24 týdnů věku plodu). V roce 1970 americký Nejvyšší soud rozhodl, že pojmem zdraví se myslí nejen fyzický, ale také duševní blahobyt. Roku 1973 jeho přelomový precedent Roe vs. Wade s odkazem na ústavně garantované právo na soukromí legalizoval ve všech státech USA umělé potraty až do dvanáctého týdne a umožnil i legalizaci umělých potratů po celou dobu těhotenství.
 Několik amerických států nemá, stejně jako sousední Kanada, žádné omezení pro potraty, tudíž tam je potrat legální po celou dobu prenatálního vývoje až do porodu. Jedná se o státy Aljaška, Colorado, New Hampshire, Nové Mexiko, Oregon a Vermont. V New Yorku je potrat legální do 24. týdne, později z důvodu ohrožení duševního zdraví matky. Stává se také, že dítě pokus o potrat přežije a narodí se živé. Podle zákona z roku 2001 takové dítě podléhá právní ochraně svého života. 2. dubna 2019 guvernérka Alabamy Kay Lveyová schválila zákon zavádějící právní ochranu lidského života od okamžiku početí s výjimkou zákroků z důvodu ohrožení života matky. Dle zákona nemá být trestána matka, trest se týká pouze vykonavatele a pomocníka potratu.
 24. června 2022 Nejvyšší soud v procesu Dobbs v. Jackson Women's Health Organization zrušil rozsudek Roe vs. Wade s argumentem, že interrupce nemají oporu v americké ústavě. Umělé potraty tak zůstaly na legislativě jednotlivých států.
 Asie a Oceánie
 V zemích bývalého Sovětského svazu jsou potraty na žádost matky legální a velice běžné. Bývalé komunistické země mají problémy s úbytkem obyvatelstva. Výjimkou je Abcházie, kde jsou potraty, s výjimkou zákroků s cílem zachránit život matky, nezákonné. Naopak všechny muslimské země v Asii, s výjimkou Turecka, Bahrajnu, Singapuru a zemí bývalého Sovětského svazu, interrupce zakazují. Zakázanou jsou buďto s výjimkou pro případy ohrožení života matky – Írán, Irák, Sýrie, Libanon, Jemen, Afghánistán a Bangladéš nebo s více výjimkami, jako většina zemí na Arabském poloostrově. Interrupce jsou též zakázány, krom ohrožení života matky, též v převážně buddhistické Barmě, v převážně katolických Filipínách a Papui Nové Guineji a nábožensky různorodé Srí Lance. Interrupce též, krom zákroků z důvodu ohrožení života matky, zakazují mnohé ostrovy v Oceánii, například Šalomounovy ostrovy.
 Pohlavně selektivní umělé potraty
 Pohlavně selektivním potratem se myslí umělý potrat plodu na základě jeho pohlaví. Míra 103 až 107 narozených chlapců na 100 narozených dívek je považována za přirozenou (neovlivněnou umělými potraty). Míra počtu narozených chlapců na počet narozených dívek je však výrazně vyšší v silně patriarchálních společnostech, kde jsou zároveň legální umělé potraty. Například v Čínské lidové republice činil tento poměr v roce 119 chlapců na 100 dívek. V provincii Jiangxi byl dle průzkumu v roce 2005 tento poměr dokonce 143 narozených chlapců ku 100 narozeným dívkám. Pohlavně selektivní potraty byly způsobeny jednak patriarchální společností v Číně, jednak legalizací potratů čínskými komunisty a také politikou jednoho dítěte, která byla v roce 2015 zrušena. Pohlavně selektivní potraty byly poprvé zaznamenány v roce 1975.
 Pohlavně selektivní potraty se dále vyskytují v Indii a na Kavkazu. Naopak v silně patriarchálních společnostech, v nichž jsou umělé potraty zakázané nebo silně omezené (například Alžírsko, Egypt či Súdán) je poměr narozených chlapců ku počtu narozených dívek nižší, než ve většině evropských zemí (viz mapa).
 Spor o oprávněnost interrupce
 Umělé potraty byly v moderní době poprvé legalizovány v sovětském Rusku pod nadvládou bolševiků v čele s Vladimirem Leninem.
 Interrupce v současnosti představují etický problém, který má přesah do politiky a vede k vytváření vlivových sdružení obou táborů.
 Z průzkumu veřejného mínění z roku 2008 vyplývá, že většina Čechů je nakloněna jejich liberalizaci. Celkem 23 % respondentů souhlasí s tvrzením „potrat je vždy vražda dítěte“ a 71 % souhlasí s tvrzením „jsem proti jakémukoli omezení potratů“.
 Pro-choice
 Mezi zastánci práva na interrupce, kteří jsou označování jako „pro volbu“ (pro-choice), existuje široké spektrum názorů, počínaje právem na interrupci za jakýchkoli okolností, přes právo na interrupci jen v určitých případech (např. po znásilnění nebo incestu) nebo povolením interrupce jen do určité doby od početí (např. do třetího trimestru, který je obecně považován za dobu, po které je plod schopen přežít mimo tělo matky). Většina zastánců práva na interrupce argumentuje tím, že embryo nelze považovat za jedince schopného samostatného života mimo tělo matky a dokud mozek neexistuje nebo funguje příliš jednoduše, jedná se o část těla matky, ne o novou individuální lidskou bytost.
 Někteří zastánci práva na interrupce výslovně nepopírají, že zárodek nebo plod je počínající lidskou bytostí, ale považují za eticky přijatelné a v souladu s pomyslným zájmem této bytosti, aby se nenarodila do nepříznivých podmínek – toto rozhodnutí považují za odpovědnost matky, případně obou rodičů. Tento postoj lze přirovnat k praxi některých přírodních národů, kde bylo běžnou praxí zbavovat se nadpočetných novorozenců, které by rodina (matka, kmen) neuživila. Proto také odpůrci interrupcí argumentují, že tolerance interrupcí vede i ke snížení úcty k již narozeným dětem, které rovněž nejsou jedinci schopnými samostatného života a nemají rozvinutou lidskou osobnost.
 V mezinárodní rovině zastává pohled pro-choice například IPPF (International Planned Parenthood Federation), největší poskytovatel interrupcí v USA. V USA patří k hlavním skupinám zastávající pro-choice názor Planned Parenthood, NARAL Pro-Choice America, National Organization for Women a American Civil Liberties Union. V ČR jsou tyto skupiny zastupuje například Společnost pro plánování rodiny a sexuální výchovu.
 Pro příznivce feministického hnutí a levicových či liberálních filosofií je často pro-choice politika nedílnou součást jejich politického názoru. Obvykle považují právo na interrupci za svobodné právo ženy a snaží se o jeho prosazení v zákonech všech zemí. Někteří aktivisté podnikají akce, které mají přinést ženám ze zemí se zakázanou interrupcí osvětu o ní a možnost jejího provedení. Nejznámějším případem z poslední doby je případ lodi Langenort u polských břehů. Na její palubě jsou v mezinárodních vodách prováděny interrupce pomocí prostředku RU 486.
 Pro-life
 Odpůrci interrupce nejčastěji argumentují tím, že člověk je člověkem od početí a že již zygota je reálně existující lidský jedinec s právem na život a statusem člověka bez ohledu na to, že například nejsou diferencovány žádné orgány a jedinec není samostatný. Člověka definuje od počátku úplný soubor genů, nikoliv tvar a velikost těla, či schopnost nebo neschopnost samostatné existence. Umělý potrat (jakékoliv přímo či nepřímo smrtící ovlivnění zárodku či plodu – počínaje například hormonální antikoncepcí navozenými změnami děložní sliznice, znemožňujícími uhnízdění zárodku, konče potratem při porodu) je tedy podle zastánců zpravidla vraždou – úmyslným, chladnokrevně uváženým a neoprávněným zabitím člověka. Někteří odpůrci potratů požadují zákonné omezení interrupcí pouze na zákroky lékařsky opodstatněné. Jiní nepovažují státní regulaci za řešení a apelují přímo na lidskou odpovědnost. K rozrůznění názorů dochází ohledně oprávněnosti interrupcí v případě vážného poškození plodu nebo stavu ohrožujícího život matky, znásilnění a podobných krajních případech.
 V Česku je hlavním reprezentantem pro-life názoru Hnutí Pro život ČR. Ve Spojených státech amerických tento postoj zastává zejména Republikánská strana, včetně bývalého amerického prezidenta Donalda Trumpa, který se též osobně zúčastnil pochodu pro život. Odpůrci potratů též poukazují na případné zdravotní a zejména psychické potíže, které mohou u osob podstoupivších potrat nastat (tzv. postinterrupční syndrom, jehož existence ale nebyla vědecky dokázána).
 Skupina pro-life (pro-život) má své stoupence zejména v řadách pravicových a středových konzervativců a stoupenců různých církví a náboženských vyznání. Významné církve a náboženské směry (zejména judaismus, katolická církev a evangelikální církve) interrupce principiálně odmítají. S názorem skupiny pro-life na interrupce se ale shodují i někteří lidé, kteří jsou obecně názorově zaměřeni opačně, tedy ti liberálové, kteří kladou důraz i na svobodu lidské bytosti po narození i před narozením a neupřednostňují právo matky před právy dětí či otců.
 Členy hnutí pro-life jsou též někteří bývalí příznivci i vykonavatelé umělých potratů. Například Bernard Nathanson nejprve usiloval o legalizaci interrupcí a později je sám vykonával. Vykonal 15 000 umělých potratů. Po objevu ultrazvuku, když viděl, jak potrat probíhá, potraty přestal vykonávat a stal se pro-life aktivistou a natočil dokumentární film Němý výkřik. Bývalá brazilská pro-choice aktivistka Sara Fernanda Girominiová z hnutí FEMEN se stala pro-life aktivistkou a omluvila se křesťanům.
 Příslušnicí hnutí pro-life je například Gianna Jessen, jejíž matka ji před jejím narozením nechala zabít potratem pomocí solného roztoku, ona však potrat přežila (v některých státech USA je potrat legální po celou dobu těhotenství). O svém osudu se dozvěděla ve svých dvanácti letech v adoptivní rodině. V důsledku pokusu o potrat trpí mozkovou obrnou.
 Feministky první vlny (například Elizabeth Cady Stantonová, Matilda Joslyn Gage nebo Victoria Woodhullová) považovaly potrat za vraždu a zlo, které bylo ženám vnucováno muži. Pro-life je také feministická organizace Feminists for Life, jejíž členkou je například republikánská politička Sarah Palinová. Ve Spojených státech funguje též Pro-Life aliance gayů a leseb.
 V Kanadě, kde je interrupce legální bez omezení, byla opakovaně za neoprávněný vstup na potratovou kliniku uvězněna Mary Wagnerová, která se snažila ženy na potratových klinikách v rozhovoru odradit od potratu.
 Protipotratový terorismus
 Některé okrajové skupiny odpůrců potratů volí násilnou metodu boje proti interrupcím, včetně zavraždění. Mezi lety 1973 a 2003 je evidováno 300 případů protipotratového násilí nebo terorismu. Jedná se o křesťanské skupiny vzešlé z tzv. Rekonstrukcionistické teologie a Hnutí křesťanské identity. Útoky se odehrály v USA, Kanadě i Austrálii a Novém Zélandu. Jednalo se o únosy, bombové útoky na zdravotnická zařízení a vraždy lékařů, i o taktiku zastrašování např. formou vylepování plakátů na typu „hledá se živý nebo mrtvý...“ nebo dehonestační kampaně vedené za použití masových médií (např. americký doktor George Tiller byl zavražděn protipotratovým extrémistou Scottem Roederem po dlouhé kampani Billa O'Reillyho, jenž ho otevřeně nazýval zabijákem dětí, Tiller vykonával potraty ve třetím trimestru) . Možnost vzniku potratového násilí v ČR je hodnocena jako nepravděpodobná.
 Nucené potraty
 Nuceným potratem se myslí potrat proti vůli těhotné ženy. Zprávy o nucených potratech pocházejí zejména z Číny v souvislosti s politikou jednoho dítěte, která již byla zrušena. Za nucený potrat se čínská vláda později omluvila. V roce 2019 soud v Británii nařídil nucený potrat mentálně handicapované katoličce z Nigérie ve 22. týdnu těhotenství, i přes odpor ze strany dotyčné ženy i její matky. Odvolací soud rozsudek zrušil.
 V České republice na problém vydírání těhotných žen k podstoupení legálního potratu reagovala v roce 2021 i novela trestního zákoníku a to v § 175 2e, kde došlo ke zvýšení trestní sazby na 2 až 8 let odnětí svobody. Podle důvodové zprávy bývají „častým motivem k vydírání těhotné budoucí ekonomické závazky v řádu statisíců korun – výživné matky před a po porodu podle § 905 OZ a výživné dítěte po dobu dvou desetiletí.“ Hnutí Pro život ČR tvrdí, že 70–80 % žen, kterým poskytuje služby krizové intervence, se cítí být k podstoupení potratu nuceno, a to především svým partnerem.
 Pro-choice násilí
 V roce 2009 byl pro-life aktivista a člen skupina Save America Jim Pouillon zavražděn během pokojného protestu proti umělým potratům před střední školou v Owosso v Michiganu. Vrah uvedl, že ho urazilo, že „děti“ viděly krvavé obrázky.
 V roce 2020 na mezinárodní den žen hodily feministky zapálenou lahev Molotovova koktejlu do paláce mexického prezidenta a jedním z jejich motivů byla snaha o legalizaci umělých potratů. Nakonec se nechtěně popálily samy pachatelky.
 V noci ze 16. na 17. září 2018 stoupenci potratů zapálili ve Varšavě nákladní automobil s obrazy ukazujícími, jak umělý potrat vypadá, který byl zaparkován ulici Konopczyňského, čímž způsobili škodu na cizím majetku 10 000 zlotých (přibližně 60 000 Korun českých).
 Profesor Miroslav Mitlöhner navrhl umožnit potraty těžce malformovaných dětí, které nemají naději na přežití, nebo přežívají ve vegetativním stavu, v jakémkoli stadiu těhotenství a legalizovat zabití takto postiženého novorozence.
 Eugenika
 Regulace počtu narozených určitým jedinců či jejich prenatální selekce (usmrcení plodů s určitým handicapem) je i jedním z nástrojů eugeniky. Negativní eugenika si klade za cíl eliminaci nevhodných částí populace, přičemž snížení porodnosti v tzv. rozvojových zemích, u chudších vrstev obyvatelstva, některých etnických skupin či geneticky postižených jedinců je jedním z jejích nástrojů. Může se jednat o podporu pro-choice postoje u jednotlivých skupin či v celé společnosti, ale též interrupce nařízené. Tuto praxi jako první na světě zavedlo nacistické Německo, po druhé světové válce jí přebíraly demokratické země. Nacisté též povolili potraty na dobytých územích, včetně Protektorátu Čechy a Morava, aby snížili populaci pro nacisty podřadného národa.
 K další vlně eugenickému zabíjení plodů s Downovým syndromem přispěl objev francouzského vědce Jérôme Lejeuna v roce 1958, který umožnil prenatální diagnostiku Downova syndromu, čehož jiní lékaři užili v úmyslu handicapované plody potrácet. Jérôme Lejeune se následně stal významným pro-life aktivistou. Později řekl: „Byl jsem lékař, který je měl uzdravovat. A když teď odcházím, mám pocit, že jsem přispěl k jejich zavržení.“ Na Islandu dochází k porodu dítěte s Downovým syndromem v minimu případů, jelikož matky po pozitivním screeningu využívají interrupce. 92 % plodů, u nichž je diagnostikován Downův syndrom, je v Evropě usmrceno umělým potratem, ve Spojených státech amerických je to 67 %. Papež František tuto praxi přirovnal k nacismu. Pro-choice mají na tuto problematiku opačný názor, například levicový poslanec Gaspar Llamazares řekl o návrhu na omezení potratů ve Španělsku „Jde o protireformní, inkviziční a brutální útok na ženy.“
 Dilematické přístupy
 Kromě ideologicky krajních pozic existují i různé přístupy, které rozhodování o interrupci považují za dilema mezi různými hodnotami, které jsou v kolizi (sporu). Lidé, kteří zastávají některý z takových přístupů, zpravidla nepovažují zárodek nebo plod ani za zcela hotovou osobu, ale ani za pouhou část těla ženy. Vznik života mohou chápat jako postupný proces, který nelze redukovat na okamžik početí či narození. Interrupci mohou považovat ne za vraždu, ale neutrálněji a obecněji za zabití, které za určitých okolností může být eticky přijatelné. Relevantními dilematy může být například volba mezi životem ženy a životem dítěte (hrozí-li vyšší riziko smrti ženy při porodu), otázka správnosti přijmout dítě počaté znásilněním apod. V případě interrupce z důvodu rizika nebo jistoty závažného zdravotního postižení dítěte nebo tíživých sociálních podmínek bývá řešeno dilema mezi předpokládanými skutečnými zájmy dítěte a mezi abstraktní ideologickou hodnotou života. Právo na život je v takovém přístupu poměřováno s právem na kvalitu života, přičemž zabití není chápáno výlučně jen jako čin proti zájmu dítěte.
 Zastánci dilematických přístupů netvoří monolitní ideologicky semknutý šik, a proto v některých názorech mohou mít blíže k ideologii pro-choice, v jiných k ideologii pro-life.
 Lékaři
 Lékaři, podobně jako lidé jiných odborností, mají na interrupce různé názory dle země působení, svého odborného a pracovního zařazení, osobních zkušeností a názorů nebo náboženského vyznání.
 Podle zákonů mnoha zemí (včetně ČR) nesmějí být lékaři nuceni tyto zákroky vykonávat, je-li to v rozporu s jejich svědomím (výhrada svědomí). Gynekolog vázaný pracovní smlouvou se však může dostat do obtížně řešitelné situace, protože požadavky jeho zaměstnavatele obvykle provádění potratů požadují.
 Lékaři na jedné straně přicházejí bezprostředně do styku s odstraňovaným plodem a s jeho projevy počínajícího života, na druhé straně vidí následky nelegálních potratů, případně i nechtěného narození, a snaží se jim zabránit. Původní podoba Hippokratovy přísahy umělé potraty lékařům provádět zakazuje, v současné variantě lékařského slibu používaného v Česku již žádný takový zákaz není.
 Gynekolog Bernard Nathanson, bývalý ředitel tehdy největší interrupční kliniky v USA, spoluzakladatel NARAL (National Abortion and Reproductive Rights Action League) později tvůrce dokumentu „Němý výkřik“ a zastánce pro-life názoru se ve své knize vyjádřil o vzniku jedince takto: „Jako vědec nikoliv pouze věřím, ale vím, že lidský život začíná v okamžiku početí.“
 Náboženský pohled na interrupce
 V katolické církvi se jak na osobu podstupující potrat, tak na osobu potrat vykonávající vztahuje automatická exkomunikace. U protestantských společenství existují různé postoje, některé z nich (typicky ty evangelikální) se k tématu staví stejně jako katolická církev, jiné interrupce za určitých podmínek či do určitého věku plodu tolerují. Judaismus nahlíží na plod jako na člověka až v 40. dnu od početí po početí a islám dokonce až po uplynutí 120 dnů těhotenství. Ve většině islámských zemí jsou interrupce nezákonné. Buddhismus považuje interrupci za vraždu.
 Souvislost s antikoncepcí
 Paralelně k tomuto sporu probíhá podobný spor o oprávněnost antikoncepce. Antikoncepce má však daleko méně odpůrců, neboť nezabíjí zygotu, ale buď brání samotnému oplození, nebo pouze znemožňuje usazení oplozeného vajíčka v děloze, což se děje často i bez ní. Jediný způsob kontroly početí eticky přijatelný z pohledu oficiálního učení katolické církve je přirozené plánování rodičovství (metody založené na pozorování příznaků plodnosti v průběhu menstruačního cyklu a sexuální abstinence).
 Hormonální antikoncepce má však také potratové účinky tehdy, kdy nezabrání početí embrya.
 Jevy spojené se zákonnými omezeními interrupcí
 Nelegální potraty
 Zákaz interrupcí vede k jejich ilegálnímu provádění. Zákrok provádějí často ne zcela kvalifikované osoby (hovorově nazývané jako „andělíčkářky“ nebo „andělíčkáři“), často v naprosto nevyhovujících podmínkách. To vážně ohrožuje zdraví a život žen. V minulosti se používaly manuální techniky jako pokusy propíchnout vak blan a vyvolat tak odtok plodové vody s následným potratem, např. pletacím drátem nebo jehlicí do klobouku; škrtnuté drátěné ramínko se dokonce stalo symbolem amerických organizací bojujících za právo na bezpečnou a legální interrupci. Tyto neodborné postupy vedly k rozsáhlým poraněním ženy často s následným vykrvácením nebo těžké smíšené aerobně-anaerobní infekci při neošetřeném potratu (tyto infekce jsou těžko zvládnutelné i při použití moderních antibiotik – v podstatě šlo o horečku omladnic). Stejně závažné následky měly pokusy vypudit plod chemicky – např. vstřikováním petroleje nebo mýdlové vody do dělohy, což při proniknutí do krevního oběhu ženy způsobilo hemolýzu a smrt. Docházelo také k otravám, např. nechvalně proslulá klášterní chvojka. V zemích se zakázanou interrupcí, nedostupnou antikoncepcí a nedostatečnou osvětou se tyto jevy vyskytují dodnes.
 Potratová turistika
 Vzhledem k tomu, že přístupnost potratů v jednotlivých státech se velmi liší, putují často ženy, požadující potrat, ze států s přísnými pravidly do zemí s liberálnějším postojem. Tomuto jevu se říká potratová turistika.
 Potrat v mezinárodních vodách
 Zvláštním případem potratové turistiky je využití služeb Žen na vlnách — pokud loď této neziskové organizace vypluje do mezinárodních vod, platí na ní liberální nizozemské zákony umožňující interrupci.
 Interrupce v Česku
 Vývoj potratovosti v Československu a v Česku byl ovlivňován vývojem počtu obyvatelstva, legislativními úpravami a rozšiřováním moderních antikoncepčních metod. Na území Česka byly potraty poprvé legalizovány nacisty za okupace během druhé světové války, což bylo po osvobození zrušeno. V Československu bylo umělé přerušení těhotenství legální od roku 1957. Zákon ženám dovoloval legálně podstoupit interrupci, ačkoliv především ze zdravotních důvodů. K provedení umělého přerušení těhotenství bylo třeba splnit dvě podmínky. První podmínkou bylo, že interrupce mohla být provedena pouze se souhlasem těhotné ženy. Souhlasu nebylo zapotřebí v případě nesvéprávné budoucí matky. Souhlas mohl být také nahrazen zákonným zástupcem. Druhá podmínka byla složitější, jelikož žena musela nejprve podat žádost k interrupční komisi, která posuzovala konkrétní případy. Dovolení mohla obdržet pouze ze zdravotních nebo z jiných důvodů hodných zřetele. Pod zdravotní důvody se řadilo těhotenství delší než 12 týdnů a současně probíhající akutní nebo chronické onemocnění zvyšující riziko spojené s přerušením těhotenství nebo podstoupila-li žena umělé přerušení těhotenství v uplynulých 12 měsících atp. Za okolnosti hodné zvláštního zřetele se označovaly zejména věk ženy nad 40 let, dále měla-li dotčená žena již tři žijící děti, otěhotněla v důsledku znásilnění nebo jiného trestného činu, ztratila manžela nebo manžel měl těžký zdravotní stav, otěhotněním vznikla obtížná životní situace neprovdané ženy, byl prokázán rozvrat rodiny aj. Interrupční komise stanovila za umělé přerušení těhotenství z důvodů hodných zvláštního zřetele příplatek, který musela těhotná žena uhradit. Volný přístup k interrupcím byl zákonem povolen od roku 1987, který zrušil všechny přechozí zákony týkající se interrupcí a dovolil ženám získat absolutní rozhodovací svobodu ukončit těhotenství nepřesahující dobu 12. týdnů od početí.
 Celkový počet potratů v Československu či v Česku nikdy nepřesáhl počet porodů. Prudký nárůst umělých potratů byl zaznamenán v polovině osmdesátých let, kdy byla miniinterrupce povolena a prováděna ženám zdarma za pokračující nedostupnosti jiné antikoncepce. Byla proto využívána jako antikoncepční metoda. Maxima bylo dosaženo mezi lety 1988 a 1990 (97,1; 98,2 a 96,2 potratů na sto porodů). V porovnání s evropským průměrem byl počet potratů i interrupcí v Česku vysoký. K úbytku nastalo po roce 1990, vlivem dostupnosti antikoncepčních prostředků a zavedením poplatku za provedení interrupce z jiného než zdravotního důvodu. Tento trend pokračoval až do roku 2007. V roce 2005 bylo zaznamenáno 31 000 ukončených těhotenství ku 93 000 živě narozených, z toho cca 21 000 interrupcí a zbytek spontánních potratů. V roce 2008 došlo oproti roku 2007 k mírnému vzrůstu počtu potratů (při pokračování poklesu relativního podílu potratů na všech těhotenstvích).
 Odkazy
 Reference
 Zákon č. 68/1957 Sb., o umělém přerušení těhotenství (PDF)
 Zákon ČNR č. 66/1986 Sb., o umělém přerušení těhotenství (PDF)
 Sněmovní tisk 376 Poslanecký návrh (Karas, Kasal, Pleva) na zrušení zákona o umělém přerušení těhotenství (2003)
 Zdeněk Kühn: Současná právní regulace umělých potratů ve světě. In Všehrd 10/1994, p. 26 sq.
 Související články
 Němý výkřik
 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny
 Potrat
 Výhrada svědomí
 Roe vs. Wade
 Pochod pro ženské životy
 Pochod pro život
 Zákon na ochranu embryí
 Literatura
 Externí odkazy
 Neutrální:
 Vývoj potratovosti v České republice – podrobná studie ČSÚ přinášející historické údaje i mezinárodní srovnání (HTML úvod, texty v PDF, tabulky v Excelu)
 Interrupce – Sexus.cz
 Potrat – Interrupce na Sexuálně.cz
 Zpráva IDNES o iniciativě pro-life poslanců
 Máte slovo (27. 4. 2008) – diskuse o interrupcích
 Pro-choice:
 Interrupce: ženino právo či vražda? – rubrika polemik v Britských listech
 Magdalena Górska: Interrupce psaná společností, tělem a individuálním vědomím – studentská práce
 Pro-life:
 Hnutí Pro život ČR – největší protipotratové sdružení v ČR
 Svoboda Volby – kampaň proti umělým potratům
 Pro life pořady o interrupci na TV-MIS
 Těhotenství


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22003A0624(02)
 Jurnalul Oficial L 155 , 24/06/2003 p. 0043 - 0046 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 LV.ES capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 MT.ES capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 PL.ES capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 SK.ES capitol 11 volum 47 p. 125 - 128 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 47 p. 125 - 128
 20030521Protocol on claims, legal proceedings and indemnification to the framework agreement on a multilateral nuclear environmental programme in the russian federationTHE GOVERNMENT OF THE KINGDOM OF BELGIUM,THE GOVERNMENT OF THE KINGDOM OF DENMARK,THE GOVERNMENT OF THE REPUBLIC OF FINLAND,THE GOVERNMENT OF THE FRENCH REPUBLIC,THE GOVERNMENT OF THE FEDERAL REPUBLIC OF GERMANY,THE GOVERNMENT OF THE KINGDOM OF THE NETHERLANDS,THE GOVERNMENT OF THE KINGDOM OF NORWAY,THE GOVERNMENT OF THE RUSSIAN FEDERATION,THE GOVERNMENT OF THE KINGDOM OF SWEDEN,THE GOVERNMENT OF THE UNITED KINGDOM OF GREAT BRITAIN AND NORTHERN IRELAND,THE GOVERNMENT OF THE UNITED STATES OF AMERICA,THE EUROPEAN COMMUNITY, ANDTHE EUROPEAN ATOMIC ENERGY COMMUNITY (hereinafter referred to as the Parties),REAFFIRMING their commitment to achieving the purposes of the Framework Agreement on a Multilateral Nuclear Environmental Programme in the Russian Federation signed on 21 May 2003 (hereinafter referred to as the Agreement);CONVINCED of the need to establish provisions ensuring that claims against the Contributing Parties and their personnel or contractors, subcontractors, consultants, suppliers or subsuppliers of equipment, goods or services at any tier and their personnel, for any loss or damage of whatsoever nature arising from activities undertaken pursuant to the Agreement are not brought by the Russian Party and, if brought by a third party, are indemnified by the Russian Party;HAVE AGREED AS FOLLOWS:Article 1(1) The definitions contained in Article 2 of the Agreement shall apply to this Protocol as fully and effectively as if they were set forth in full herein.(2) For the purposes of this Protocol, the following terms shall have the following meanings:Nuclear Incident : Any occurrence or series of occurrences having the same origin which causes Nuclear Damage.(i)loss of life, any personal injury or any loss of, or damage to, property which arises out of or results from the radioactive properties or a combination of radioactive properties with toxic, explosive or other hazardous properties of nuclear fuel or radioactive products or waste in, or of nuclear material coming from, originating in, or sent to, a nuclear installation;(ii)any other loss or damage so arising or resulting if and to the extent that the law of the competent court so provides; and(iii)if the law of the State in which the nuclear installation of the liable operator is situated so provides, loss of life, any personal injury or any loss of, or damage to, property which arises out of or results from other ionising radiation emitted by any other source of radiation inside a nuclear installation.(3) For the purposes of this Protocol, whenever both nuclear damage and damage other than nuclear damage have been caused by a nuclear incident, or jointly by a nuclear incident and one or more other occurrences, such other damage shall, to the extent that it is not reasonably separable from the nuclear damage, be deemed, for the purposes of this Protocol, to be nuclear damage caused by that nuclear incident.Article 2(1) With the exception of claims for injury or damage against individuals arising from omissions or acts of such individuals done with intent to cause injury or damage, the Russian Party shall bring no claims or legal proceedings of any kind against the Contributors and their personnel or contractors, subcontractors, consultants, suppliers or subsuppliers of equipment, goods or services at any tier and their personnel, for any loss or damage of whatsoever nature, including but not limited to personal injury, loss of life, direct, indirect and consequential damage to property owned by the Russian Federation arising from activities undertaken pursuant to the Agreement. This paragraph shall not apply to the enforcement of the express provisions of a contract.(2) With the exception of claims for nuclear damage against individuals arising from omissions or acts of such individuals done with intent to cause damage, the Russian Party shall provide for the adequate legal defence of and indemnify, and shall bring no claims or legal proceedings against the Contributors and their personnel, or any contractors, subcontractors, consultants, suppliers, or subsuppliers of equipment, goods or services at any tier and their personnel in connection with third-party claims, in any court or forum, arising from activities undertaken pursuant to the Agreement, for nuclear damage occurring within or outside the territory of the Russian Federation, that results from a nuclear incident occurring within the territory of the Russian Federation.(3) Upon request by a Party, the Russian Party or its authorised representative shall issue an indemnity confirmation letter to any contractor, subcontractor, consultant, supplier or subsupplier confirming the provisions of this Protocol. A standard form of such Indemnity Confirmation Letter is enclosed as an integral part of this Protocol.(4) The Parties may consult as appropriate, on claims and proceedings under this Article.(5) Any payments related to the indemnification in paragraph 2 of this Article shall be made promptly and shall be freely transferable to the beneficiary in its national currency.(6) Contributors, contractors, subcontractors, consultants, suppliers or subsuppliers of equipment, goods or services at any tier and their personnel may refer any dispute concerning the implementation of obligations under this Article to arbitration in accordance with UNCITRAL Arbitration Rules, if such dispute has not been resolved amicably within 90 days of its submission to the Russian Party. Any arbitration award shall be final and binding on the parties to the dispute.(7) Nothing in this Article shall be construed as acknowledging the jurisdiction of any court or forum outside the Russian Federation over third-party claims to which paragraph 2 of this Article applies, except as provided for in paragraph 6 of this Article and in any other case where the Russian Federation has pledged itself to acknowledge and execute a legal decision on the basis of provisions of international agreements.(8) Nothing in this Article shall be construed as waiving the immunity of the Parties with respect to potential third-party claims that may be brought against any of them.Article 3(1) This Protocol is open for signature by any Signatory to the Agreement.(2) This Protocol is subject to ratification, acceptance or approval by Signatories that are Parties to the Agreement. Instruments of ratification, acceptance or approval shall be deposited with at least one of the Depositaries of the Agreement.(3) This Protocol shall be open to accession by any Party that has acceded to the Agreement.(4) Accession shall be effected by the deposit of an instrument of accession with at least one of the Depositaries of the Agreement.(5) The Depositaries of this Protocol shall be the Depositaries of the Agreement and shall fulfil their duties in accordance with Article 77 of the Vienna Convention on the Law of Treaties of 23 May 1969 and shall consult each other in the fulfilment of their duties.Article 4(1) Subject to the entry into force of the Agreement, this Protocol shall enter into force on the 30th day following the date of receipt by at least one of the Depositaries of the instruments of ratification, acceptance or approval referred to in Article 3.2 from the Russian Federation and from any other Signatory to this Protocol and it shall remain in force for a period of five years from that date. For each Signatory ratifying, accepting or approving thereafter, this Protocol shall enter into force for it on the 30th day following the receipt by at least one of the Depositaries of the instruments of ratification, acceptance or approval referred to in Article 3.2 and it shall remain in force until the expiration of its original five-year period.(2) For each Party acceding to this Protocol, it shall enter into force for it 30 days following the receipt by at least one of the Depositaries of the instrument of accession referred to in Article 3.4 and it shall remain in force until the expiration of the original five-year period mentioned in paragraph 1 of this Article.(3) This Protocol shall be extended automatically for further periods of five years. Any Party may request at least one of the Depositaries, at least 90 days before the expiration of the five-year period, to convene a meeting of the Parties to consider the continuation, modification or amendment of this Protocol.(4) Any Party may withdraw from this Protocol upon giving 90 days written notification to at least one of the Depositaries. The MNEPR Committee shall immediately be seized of the matter and shall make recommendations to the Parties on the further continuation of this Protocol and the Agreement.(5) The obligations under this Protocol shall remain in effect regardless of any subsequent transfer of ownership of the object of cooperation, and regardless of any termination of, or withdrawal from, this Protocol or the Agreement, or the expiration of their validity.(6) (a) Notwithstanding any termination of this Protocol, it shall continue to apply to any Implementing Agreement which the Parties to such Implementing Agreement agree to continue, for the duration of such Implementing Agreement.(b) Where a Party withdraws from this Protocol but continues to be a Party to an Implementing Agreement, this Protocol shall continue to apply to such Party with respect to its participation in such Implementing Agreement.(7) Where,(a) the Vienna Convention on Civil Liability for Nuclear Damage of 21 May 1963 (hereinafter referred to as the Vienna Convention) and the Joint Protocol relating to the Application of the Vienna Convention and the Paris Convention of 21 September 1988 (hereinafter referred to as the Joint Protocol) have both come into force for the Russian Federation, and(b) the Vienna Convention or the Paris Convention on Third Party Liability in the Field of Nuclear Energy of 29 July 1960 and the Joint Protocol have both come into force for any other Party to this Protocol,such other Party may, in its discretion and by notice in writing to the Russian Federation, terminate the application of Article 2.2 of this Protocol as between it and the Russian Federation with respect to any activity undertaken pursuant to the Agreement to which these instruments apply. The Russian Federation and such other Party shall each inform the other in writing of the dates upon which such instruments come into force in their respective territories.(8) This Protocol shall be applied on a provisional basis from the date of its signature.Done at Stockholm on 21 May 2003 in the English, French and Russian languages, all texts being equally authentic, in two originals of which one shall be deposited in the archives of the Ministry of Foreign Affairs of the Russian Federation and one in the archives of the Organisation for Economic Cooperation and Development. Duly certified copies of this Protocol shall be transmitted to the Signatories and acceding Parties. In the event of any dispute or divergence in relation to this Protocol the English text shall prevail for the purposes of interpretation.--------------------------------------------------20030521ANNEX+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
De 2. Bundesliga 1995/96 was het 22ste seizoen van het tweede niveau in het Duits voetbal. De topdrie promoveerde naar de Bundesliga. Het was het eerste seizoen dat een overwinning goed was voor drie in plaats van twee punten.
 Eindstand
 Statistieken
 Topscorers
 In onderstaand overzicht zijn alleen de spelers opgenomen met tien of meer treffers achter hun naam.
 VfL Bochum
 Bijgaand een overzicht van de spelers van VfL Bochum, die in het seizoen 1995/96 onder leiding van trainer-coach Klaus Toppmöller de titel opeisten in de 2. Bundesliga en zo rechtstreekse promotie afdwongen naar de hoogste afdeling van het Duitse voetbal, de Bundesliga.
 Zie ook
 Bundesliga 1995/96
 DFB-Pokal 1995/96
 Finale DFB-Pokal 1996
 Duits competitievoetbal 1995/96
 Seizoen 1995/96


type: caselaw

text:
 8.3.2014
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 71/30
 2013 m. rugsėjo 30 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje Possanzini prieš Frontex
 (Byla F-124/11) (1)
 (Viešoji tarnyba - Frontex darbuotojai - Laikinasis tarnautojas - Karjeros raidos ataskaita, kurioje yra neigiamų vertintojo vertinimų, apie kuriuos nebuvo pranešta suinteresuotajam asmeniui - Terminuotos sutarties nepratęsimas - Vertintojo nuomone pagrįstas sprendimas - Teisė į gynybą - Pažeidimas - Finansinio pobūdžio ginčas - Neribota jurisdikcija)
 (2014/C 71/57)
 Proceso kalba: anglų
 Šalys
 Ieškovas: Daniele Possanzini (Piza, Italija), atstovaujamas advokato S. Pappas
 Atsakovė: Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra (Frontex), atstovaujama S. Vuorensola ir H. Caniard, padedamų advokatų D. Waelbroeck ir A. Duron
 Dalykas
 Prašymas panaikinti sprendimą atšaukti sprendimą pratęsti ieškovo kaip laikinojo tarnautojo darbo sutartį.
 Sprendimo rezoliucinė dalis
 1.
 Panaikinti 2011 m. kovo 28 d. Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros direktoriaus sprendimą nepratęsti D. Possanzini laikinojo tarnautojo sutarties.
 2.
 Priteisti iš Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros 5 000 eurų D. Possanzini nuostoliams atlyginti.
 3.
 Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra padengia savo ir D. Possanzini patirtas bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 25, 2012 1 28, p. 72.


type: other

text:
Oleme saatnud õiguskantslerile päringu muinsuskaitse põhimääruse kehtivuse kohta - Omanikud
 Muinsuskaitsealade põhimääruste kehtivusest
 Lp Ülle Madise
 Täname Teid vastuse eest, mille saatsite 27.06.2019 Eesti Omanike Keskliidule seoses muinsuskaitsealade põhimääruste kehtivusega.
 Õiguskantsleri vastust saad lugeda siit.
 Õiguslik ebaselgus pigem suurenes kui vähenes
 Asusite enda vastuses seisukohale, et täna Riigi Teatajas avaldatud vana ning tänaseks kehtetu seaduse alusel vastu võetud muinsuskaitsealade põhimäärused ei olegi tegelikkuses mitte määrused, vaid need on hoopis haldusaktid. Lahenduse kogu asjas taandategi sellele tõdemusele. Seejärel esitate käsitluse sellest, kuidas on meie poolt toodud vastuolud muinsuskaitsealade põhimääruste ja põhiseaduse vahel ületatav. Olete enda vastuses küll välja toonud määruse ning üldkorralduse vormides vastu võetud aktide erinevusi ning teinud sellega seoses viiteid ka Riigikohtu praktikale, ent EOKL kirjas kodaniku vaatest püstitatud olulistele põhiseaduslikele küsimustele jätsite sisuliselt vastamata. Sellest tingituna võib tekkida kahtlus, et olete otsustanud mingil põhjusel EOKL poolt tõstatud õigusselgusetuse probleemi n-ö „uksest välja“ menetleda. [1] Vaatamata arutelule selle üle, milline on lõppkokkuvõttes ühe või teise akti materiaalne sisu, on täna kehtivad muinsuskaitsealad vastu võetud ning Riigi Teatajas avaldatud määrustena. Teie vastusest järeldub, et vaatamata sellele, et kehtivad muinsuskaitsealade põhimäärused on vastu võetud formaalselt määruste vormis, ei pea õiguskäibes osaleja siiski akti kehtivale vormile tähelepanu pöörama. Eeltoodust on tingitud mitmeid õigusselgusetusega kaasnevad probleemid, mistõttu palume Teil meile saadetud muinsuskaitsealade põhimääruseid puudutavat vastuskirja täiendada. Esitame siinkohal konkreetsed küsimused koos probleemi selgitusega.
 1. Kes saab ning millises osas saab otsustada sõltumata vormist kehtiva akti materiaalse staatuse üle?
 Probleemi selgitus: Põhimäärused on avaldatud Riigi Teataja esimeses osas“ Õigustloovad aktid“ (RTS § 2 lg 2 p 5), mitte kolmandas Vabariigi Valitsuse üksikaktide all (RTS § 2 lg 4 p 3). Palume täpsustada Teie vastusest tõusetuvat põhimõttelist küsimust, kas ja millises ulatuses saab kodanik Eesti õigusruumis jätta tähelepanuta kehtestatud akti Riigi Teatajas avaldatud vormi ning tugineda üksnes akti materiaalsele tähendusele, s.h usaldada vaid akti sisu, teha sellest lähtudes ka enda isiklikke valikuid jne. Kui näiteks kodanik jõuab vastu võetud seadust analüüsides järeldusele, et tegu on üksikjuhtumile suunatud otsusega, siis kas kodanikul on õigus rajada oma valikud teadmisele, et tegu pole vaatamata vormile mitte seadusega, vaid üksikjuhtumi otsusega. Ka vastupidi, kui kodanik leiab, et mõni määruse sundvormis antud akt on oma sisult tegelikult haldusakt ning mõni selline on muutunud kehtetuks volitusnormi kehtetuks tunnistamise tõttu (HMS § 93 lg 1), siis kas vaatamata sellele võib sellisest aktist tuleneda siiski õigustagajärgi põhjusel, et sisult hoopis haldusakt kehtib vaatamata hiljem muutunud seadusele (HMS § 61 lg 2). Kas kodanikul on põhjust sääraseid õigustagajärgi karta?
 Samuti palume Teie vastusest tulenevalt täpsustada, kas määrusena vastu võetud akt, mis on materiaalselt haldusakt, on vastu võetud õigesti s.t kooskõlas vastavate menetlus- ja vorminõuetega. See küsimus kerkib teravalt eelkõige juhul, kui haldusakti andmisele laienevate menetlus- ja vorminõuete järgimine oleks võinud viia teistsuguse sisuga otsuse langetamiseni (HMS § 58). Kas mõne muinsuskaitseala põhimääruse vastu võtmisel aset leidnud menetlus- ja vorminõuete rikkumist võiks praegusel juhul pidada oluliseks põhjusel, et pole välistatud, et kodanike nõuetekohasel kaasamisel ja ärakuulamisel oleks Vabariigi Valitsus võinud jõuda erinevale lõppotsusele.
 Kui vastata toodud küsimustele põhiosas jaatavalt, siis muutuksid kohtuvaidlused aktide vigase vormi üle tarbetuks. Kui aktile saab vastavalt tegelikule sisule materiaalse staatuse anda igaüks ning seda vaatamata formaalselt valitud vormile, siis ei oleks vaja ka kohtuvaidluse tulemusena vastavat akti pelgalt valesti valitud vormi pärast tühistada ega ka tunnistada kehtetuks selle akti vale vormivaliku aluseks olevat seadusenormi. Teadaolevalt on aga Riigikohus seni olnud seisukohal, et kui otsuse formaalne vorm lahkneb asja tegelikust sisulisest staatusest, siis ei too see kaasa n-ö automaatselt akti asendumist teistsuguse sisuga aktiga, vaid viga saab parandada vaid akti andja või siis kohtuvaidluse tulemusena. Vastasel korral ei oleks Riigikohus pidanud oma senises praktikas määruseid valesti valitud vormi tõttu tühistama (vrd siin nt RKÜKo 3-3-1-85-10). Seni on pidanud Riigikohus selgelt vajalikuks määruse tühistamist põhjusel, et tema hinnangul ei võimalda seadusega kehtestatud määruse sundvorm akti andmise menetlusele kohaldada teistsuguseid (nt haldusmenetluse seaduses haldusakti andmisele sätestatud) reegleid (RKÜKo 3-3-1-85-10, p 30) ning teiseks kaitsenuks haldusakti andmise menetlus omaniku ja puudutatud isikute huve ja õigusi paremini kui menetlus määruse andmisel (RKÜKo 3-3-1-85-10, p 43).
 2. Kui muinsuskaitsealade põhimäärused on haldusaktid, siis kas nad on haldusaktid algusest peale ning kas sisu muutusel on tagasiulatuv mõju?
 Probleemi selgitus: Kui algselt määrustena vastu võetud aktid on vahepeal muutunud haldusaktideks, siis tõusetub küsimus, millisel ajahetkel nende sisu muutus, s.t kas nad on haldusaktid algusest peale või mitte. Viitate, et muinsuskaitseala põhimäärus ei ole määrus ka eelnõu seletuskirjas toodud selgituste järgi. Palume Teil tähelepanu pöörata sellele, et seletuskirjas on ekslikult järeldatud, et muinsuskaitsealade põhimäärused on kehtestatud määrustena olukorras, kus seadus neile sundvormi ei kehtesta. [2] Tegelikult on kõik muinsuskaitsealade põhimäärused (v.a Rebala) vastu võetud seaduse redaktsiooni alusel, mis nägi sundvormina ette Vabariigi Valitsuse määruse. Sundvorm kaotati seadusest alles 23.02.2011 vastu võetud muudatusega (RT I, 21.03.2011, 4), ent ühtegi rida põhjendustena tehtud muudatuse kohta seletuskirjast ei leia. [3] Seega oleks ekslik ka järeldus, et vormivaliku vastu eksis üksnes Vabariigi Valitsus. Pigem on Vabariigi Valitsus kehtestanud muinsuskaitsealade põhimäärused määruse vormis kooskõlas sellega, nagu seadus seda algselt ette nägi. Uue muinsuskaitseseaduse seletuskirjas antud selgitusest saab järeldada, et seadusandja on alles uue seaduse vastuvõtmisel hinnanud põhimääruste materiaalset staatust ning leidnud, et määruse vormis antud muinsuskaitsealad muudetakse üldkorralduseks. [4] See tekitab kodanikus segadust. Palume seetõttu võimalikult täpselt määrata ajahetk, millest alates tuleb muinsuskaitsealade põhimääruseid käsitleda haldusaktina.
 3. Kui muinsuskaitsealade põhimäärused on haldusaktid, siis kas need peavad vastama haldusaktile kehtestatud nõuetele, s.h kas neil peab olema vastavalt ka haldusaktile kohane põhjendus ning õiguslik alus?
 Probleemi selgitus: Muuhulgas peab kirjalik haldusakt olema ka kirjalikult põhjendatud (HMS § 56 lg 1). Haldusakti põhjendus esitatakse haldusaktis või menetlusosalisele kättesaadavas dokumendis, millele on haldusaktis viidatud. Haldusakti põhjenduses tuleb märkida selle andmise faktiline ja õiguslik alus (HMS § 56 lg 2). Kaalutlusõiguse alusel antud haldusakti põhjendustes tuleb märkida kaalutlused, millest haldusorgan on haldusakti andmisel lähtunud (HMS § 56 lg 3). Kõikides kehtivates muinsuskaitsealade põhimäärustes on märgitud selle andmise õiguslikuks aluseks vana MukS § 15 lõiked 1 ja 2 ning akti vormiks määrus. Samas õigusnormi, mis oleks sisuliseks aluseks põhimäärustes toodud muinsuskaitsealade kaitse alla võtmisele, põhimäärustest ei nähtu. Selliseks normiks saanuks olla näiteks kasvõi vana MukS § 2, mille kohaselt väärib riiklikku kaitset see, millel on ajalooline, arheoloogiline, etnograafiline, linnaehituslik, arhitektuuriline, kunstiline, teaduslik, usundilooline või muu kultuuriväärtus. Seejuures oleks tulnud märkida, milline vana MukS § 2 kohane alternatiivne alus konkreetsel juhul muinsuskaitsealade kaitse alla võtmise tingis, koos asjakohaste selgitustega faktiliste asjaolude kohta. Ilma selleta on määrustena vastu võetud haldusaktide õiguslikud põhjendused ebapiisavad ega võimalda akti sisulist õiguspärasust hinnata (vrd siin nt Riigikohtu samasugust järeldust looduslike hoiualade osas, RKÜKo 3-3-1-85-10, p 40).
 Ka eelnõu kohta käivas seletuskirjas on selgitatud, et muinsuskaitsealaks tunnistamise õigusakti menetlusele kohaldatakse haldusakti andmisele kehtestatud, mitte määruse andmise kohta käivaid sätted sätteid. [5] Kuna haldusakt peab vastama selle andmise ajal kehtivale õigusele ja faktilisele olukorrale, siis tuleb põhimääruseid hinnata haldusakti andmiseks kehtestatud nõuetele nende andmise aja seisuga. Kuivõrd haldusakti andmine nõuab tunduvalt põhjalikumat kaasamist, siis pole välistatud, et menetlusosalise nõuetekohasel kaasamisel ja ärakuulamisel oleks Vabariigi Valitsus võinud jõuda praeguste muinsuskaitsealade kehtestamisel hoopis erinevale lõppotsusele (näiteks vähempiirava otsuseni). Kui õiguskantsler peab määruseid haldusaktideks, siis paistab tegu olevat algusest peale ilmselgelt vigaselt tehtud otsusega.
 2. Kui muinsuskaitsealade põhimäärused on haldusaktid, siis kas ja mis osas laienevad neile haldusaktide kohta sätestatud õiguskaitsevõimalused?
 Probleemi selgitus: Võrreldes määrustega kehtivad haldusaktidele teistsugused vaidlustamise reeglid. Rõhutate oma vastuses, et üldakti ei saa halduskohtus vaidlustada, kuid haldusakti saab, mistõttu olevat haldusakti staatusega akt adressaadi jaoks alati soodsam. Soovime samas tähelepanu juhtida sellele, et üldjuhul on haldusaktide vastu kohtuliku õiguskaitse saamine ajaliselt suhteliselt piiratud. Haldusakti tühistamine on võimalik vaid 30 päeva jooksul (HKMS § 46 lg 1). Ka vaide esitamise tähtaeg on 30 päeva (HMS § 75). Kui üldakti suhtes on igaühel võimalik esitada vaidluses taotlus asjassepuutuva üldakti põhiseadusevastaseks tunnistamiseks, siis üksikaktide puhul on kaebetähtaja möödumine vaidlustamisvõimalusi lõplikult välistav. Palume seetõttu täiendavalt selgitada, miks peate haldusakti vormi muinsuskaitsealade põhimääruste puhul adressaadi õiguste kaitse seisukohast soodsamaks vormiks.
 4. Kas näiteks Rebala muinsuskaitseala põhimääruse § 6 kehtib või mitte?
 Probleemi selgitus: Tõime enda kirjas m.h välja, et näiteks vana ja alates 01.05.2019 kehtetu muinsuskaitseseaduse alusel vastu võetud Rebala muinsuskaitseala põhimääruse [6]§ 6 piirab maaomanike õiguseid ning sätestab konkreetse sisuga kohustusi. Uus MuKS ei võimalda selliseid piiranguid muinsuskaitseala kaitsevööndile kehtestada. Järelikult on Rebala muinsuskaitseala põhimäärus § 6 uue MuKS-ga vastuolus vähemalt osas, kus on kehtestatud keelud muinsuskaitseala kaitsevööndis tehtavatele töödele. Sellest tulenevalt palume Õiguskantslerilt selgelt vastust, kas Rebala muinsuskaitseala põhimääruse § 6 kehtib EOKL liikmete ja ka teistele puudutatud kodanike suhtes või mitte.
 5. Millistel kaalutlustel otsustasite mitte sekkuda, arvestades meie pöördumises toodud võrdväärset näidet seoses kalapüügiseadusega?
 Probleemi selgitus: Õiguskantsler on oma varasemas praktikas jõudnud sarnasele seisukohale seoses uue kalapüügiseaduse vastuvõtmisega (kui sätestati õiguslikku ebakindlust põhjustav norm, et varasema kalapüügiseaduse alusel kehtestatud õigusaktid kehtivad m.h pärast uue seaduse jõustumist niivõrd, kuivõrd nad ei ole vastuolus uue seadusega). Oleme küll argumenteeritult näidanud, miks praegusel juhul on tegu sisuliselt samaväärse olukorraga, ent otsustasite siiski piirduda vaid EOKL-ile vastuskirja koostamisega. Palume seetõttu enda kaalutlusi ebavõrdsel tegutsemisel lähemalt avada, mis õigustavad edasiste sammude astumata jätmist.
 Tulenevalt eeltoodust palub Eesti Omanike Keskliit, et Õiguskantsler selgitaks ülaltoodu valguses täiendavalt enda kaalutusi valitud seisukoha osas, et vana MukS § 15 lõigete 1 ja 2 alusel määruse sundvormis vastu võetud haldusaktid on kokkuvõttes kooskõlas põhiseadusega.
 [1] Vrd Õiguskantsleri sõnavõttu päevameedias: „Madise: ametnik peab inimese mure lahendama, mitte seda uksest välja menetlema“, Postimees 10.07.2019. Arvutivõrgus: https://www.postimees.ee/6726494/madise-ametnik-peab-inimese-mure-lahendama-mitte-seda-uksest-valja-menetlema
 [2] Vt Riigikogu XIII koosseisu menetluses olnud uue muinsuskaitseseaduse eelnõu (684 SE) seletuskirja, lk 86. Arvutivõrgus: https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/f9ad59dd-ef98-4b2b-b22b-ba8cf4c87154
 [3] Vt Riigikogu XI koosseisu menetluses olnud muinsuskaitseseaduse ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadus eelnõu (806 SE) seletuskirja. Arvutivõrgus: https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/08b5f66f-06b9-9e3d-8503-8772ddc5c635
 [4] Vt Riigikogu XIII koosseisu menetluses olnud uue muinsuskaitseseaduse eelnõu (684 SE) seletuskirjas lk 86: „Sisult on tegemist üldkorralduse, st haldusaktiga. Eelnõuga selline muudatus tehakse (eelnõu § 19 lg 3).“
 [5] Vt Riigikogu XIII koosseisu menetluses olnud uue muinsuskaitseseaduse eelnõu (684 SE) seletuskirjas lk 86.
 [6] Vastu võetud Vabariigi Valitsuse 11.02.2016 määrusega nr 21 (RT I, 16.02.2016, 7). Arvutivõrgus: https://www.riigiteataja.ee/akt/116022016007


text:
rali.smukven.com Online konsultation Homoseksuelle ægteskaber
 Da Danmark skrev verdenshistorie | Livsstil | rali.smukven.com Hvis homoseksuelle kan acceptere homoseksualitet som en del af Guds skabelsesordning, og samtidig, at et registreret partnerskab kan blive velsignet af kirken, er man nødt til at gå hele vejen. Alt andet er en tøsedrengsholdning. Nej til homoseksuelle ægteskaber. Men i den ægteskaber var det også en del af definitionen, at man giftede sig for at reproducere sig. Vi kan ikke beholde så snævert og gammeldags et syn på ægteskab.
 HOMOSEKSUELLE ÆGTESKABER Præst: Ja til homoseksuelle ægteskaber
 Højesteret tillader homo-ægteskaber over hele USA Homoseksuelle ægteskaber Glemt adgangskode
 Der er opstået en fejl: For to år siden blev skridtet taget fuldt ud, da registreret partnerskab blev skiftet ud med borgerlig eller kirkelig vielse. Da ægteskaber årige Axel Axgil døde homoseksuellevar det en af de helt store pionerer og aktivister for homoseksuelles rettigheder, man sagde farvel til. Axel Lundal Madsen, som var hans fødenavn, var født i Odense største bryster begyndelsen af første verdenskrig, og dengang sprang man ikke ud som bøsse uden at betale en høj pris. Homoseksuelle var udsat for brutal diskrimination og forfølgelse, og Axel Lundal Madsen mistede på et tidspunkt både job og bolig. Registreret partnerskab blev indført for at give homoseksuelle nogle af de samme rettigheder og beskyttelser som ægteviede uden at lægge sig for kraftigt ud med de dele af befolkningen som var modstandere af regulære homoseksuelle ægteskaber. Engelske præster til kamp for anerkendelse af homoseksuelle ægteskaber Den anglikanske kirkes synode afviste biskoppernes rapport, som var imod homoseksuelle ægteskaber. Dermed skal arbejdet starte forfra. Ingen information Homoseksualitet er lovligt Kønsneutralt ægteskab Andre typer partnerskab (eller papirløst samliv) Udenlandske ægteskaber anerkendes Ingen anerkendelse af homoseksuelle par Homoseksualitet er ulovligt Lille straf Stor straf Fængsel på livstid Dødsstraf. carcassonne spil Samtidig har adskillige meningsmålinger slået fast, at et flertal af danskerne ønsker at gøre homoseksuelle ægteskaber muligt. LÆS MERE Læs også: Flertal siger ja til homovielser i kirken. Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA. Registreret ægteskaber er en dansk homoseksuelle for en ægteskabslignende institution i en række lande og delstater. Det kan indgås af to personer af samme køn og i nogle lande også af personer af forskelligt køn.
 Homovielser er ægteskaber mellem personer af samme køn. Homovielser kan ses overfor den ægteskabslignende institution " registreret partnerskab ". 1. okt Karl Kreile og Bodo Mende blev søndag det første tyske homoseksuelle par til at blive forenet i ægteskab. Tyskland er det land i verden til at. 1. okt Tyskland vedtog i juni en lov, der giver par af samme køn adgang til at blive viet på lige fod med ægteskaber mellem mand og kvinde. De bliver. maj Homoseksuelle var udsat for brutal diskrimination og forfølgelse, og Axel I fik homoseksuelle par mulighed for at indgå ægteskab ved. I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. Den amerikanske højesteret afgør, homoseksuelle homoseksuelle har ret ægteskaber at blive gift i alle amerikanske stater, skriver nyhedsbureauet Reuters. Stemmerne blandt de ni højesteretsdommere lød på fem-fire.
 Homovielser er ægteskaber mellem personer af samme køn. I Tyskland blev loven om homoseksuel ægteskab stemt for i det tyske folketing Bundestag den. Registreret partnerskab blev indført for at give homoseksuelle nogle af de dele af befolkningen som var modstandere af regulære homoseksuelle ægteskaber. juni trådte en nye vielseslov i kraft. Fra og med denne dag kunne homoseksuelle vies, også i kirken, hvor man fik et nyt, kønsneutralt ritual - et ritual . Obama vil via sin værdipolitik ændre amerikaners holdning til homoseksuelle ægteskaber. Juni: Loven om ægteskab mellem homoseksuelle i Massachusetts holder stand mod konservative kræfters fireårige kamp for at få loven ændret, da den demokratisk-dominerede stat blokerer for en lovændring, der ville have betydet, at spørgsmålet om ægteskab mellem homoseksuelle skulle til landsafstemning. Udland Højesteret tillader homo-ægteskaber over hele USA. I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater.
 Da Danmark skrev verdenshistorie homoseksuelle ægteskaber Homoseksuelle digtere i England optog udtrykket og kaldte sig Uranians. Det er således betegnende, at de registrerede partnerskaber udgør en forholdsvis større andel af samtlige ægteskaber blandt de yngre end blandt . Læs også: Præst: Ja til homoseksuelle ægteskaber Men er folkekirken ikke nødt til at følge med udviklingen i det samfund, den er en del af?»Jo, kirken skal forholde sig til udviklingen, men vi skal ikke give køb på det, der er grundlæggende i kirken.
 1. okt Karl Kreile og Bodo Mende blev søndag det første tyske homoseksuelle par til at blive forenet i ægteskab. Tyskland er det land i verden til at. 1. okt Tyskland vedtog i juni en lov, der giver par af samme køn adgang til at blive viet på lige fod med ægteskaber mellem mand og kvinde. De bliver. I forbindelse med en prædiken Maria Bebudelsesdag — hvor Maria får at vide af englen Gabriel at hun skal føde Guds søn og hvor flere forhold vi som mennesker er fælles om er berørt fx undfangelse, seksualitet, samliv, fødsel, liv og død udtrykte jeg bl. Vielse af homoseksuelle i kirken?
 Catechins are also homoseksuelle for green tea s cancer-fighting potential. These antioxidants have the pigeomskæring to block the action of molecules called free radicals, which can cause changes in healthy cells that sometimes lead to cancer. But there s no solid proof yet that the catechins in green tea help to prevent cancer in humans, despite some promising studies in test tubes and animals.
 In 2009 the Cochrane Library published a review of 51 studies that included a total of more than 1. 6 million participants. Each study investigated whether consuming green tea reduced ægteskaber risk of developing specific types of cancer, including those of the breast, colon, oral cavity, liver, pancreas, and prostate.
 The results were conflicting, says lead hvem var darwin Katja Boehm, Ph.
 Ægteskaber enticing names such as Green Tea Triple Fat Burner and Green Tea Slim, many people are drawn to supplements of green tea for weight loss. Consumers spent about 140 million on them in 2015, according to the latest data available from the Nutrition Business Journal. Meanwhile, tea, including green tea made by steeping tea leaves or blending green tea powder in hot water is the second most popular beverage worldwide, surpassed only by water. But is there homoseksuelle substance behind the claims that green tea is good for weight loss or overall health.
 maj Homoseksuelle var udsat for brutal diskrimination og forfølgelse, og Axel I fik homoseksuelle par mulighed for at indgå ægteskab ved. mar Forening, der har sagsøgt staten, får ikke medhold i, at kirkens vielser af homoseksuelle er grundlovsstridige. Det er ikke i strid med grundloven. Problemet i relation til vielse af homoseksuelle er her historisk, kulturelt, sprogligt om begrebet ægteskab kan rumme både det traditionelle mand og kvinde.
 Homoseksuelle ægteskaber frisør by arik
 Homovielse homoseksuelle ægteskaber
 Ja til homoseksuelle ægteskaber. Men er folkekirken ikke nødt til at følge med udviklingen homoseksuelle det ægteskaber, den er en del af?
 jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. feb Præst: Ja til homoseksuelle ægteskaber. Pernille Østrem, Præst i Stefans-kirken på Nørrebro. Lørdag D. FEBRUAR KL. Derfor hverken kan eller skal vi tillade det. Ja til homoseksuelle ægteskaber. Men er folkekirken ikke nødt til at følge med udviklingen i det samfund, den er en del af?
 Nemlig ægteskabet mellem mand og kvinde. nf grundbogen
 Registreret partnerskab blev indført for at give homoseksuelle nogle af de dele af befolkningen som var modstandere af regulære homoseksuelle ægteskaber. juni trådte en nye vielseslov i kraft. Fra og med denne dag kunne homoseksuelle vies, også i kirken, hvor man fik et nyt, kønsneutralt ritual - et ritual .
 Alt andet er en tøsedrengsholdning. Nej til homoseksuelle ægteskaber.
 Homoseksuelle ægteskaber - Stopmotion.
 Homoseksuelle ægteskaber Alt andet er en tøsedrengsholdning. Nej til homoseksuelle ægteskaber. En lov og ti andre tiltag skal beskytte valget mod fifleri – HVIS russerne prøver på noget
 Ingen information Homoseksualitet er lovligt Kønsneutralt ægteskab Andre typer partnerskab (eller papirløst samliv) Udenlandske ægteskaber anerkendes Ingen anerkendelse af homoseksuelle par Homoseksualitet er ulovligt Lille straf Stor straf Fængsel på livstid Dødsstraf. Samtidig har adskillige meningsmålinger slået fast, at et flertal af danskerne ønsker at gøre homoseksuelle ægteskaber muligt. LÆS MERE Læs også: Flertal siger ja til homovielser i kirken.
 Følge: Hvilken størrelse skal en penis være » »
 Tidligere: « « Penis sæbe ebay
 Copyright © Legal Disclaimer: Dette websted kan bruge affilierede links til forskellige virksomheder. Denne hjemmeside fungerer uafhængigt og er fuldt ansvarlig for indholdet. Kontakt venligst tro4for@gmail.com for spørgsmål om dette websted. Homoseksuelle ægteskaber rali.smukven.com


type: legislation

text:
 25.3.2015
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 79/60
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2015/503
 z 24. marca 2015,
 ktorým sa ustanovujú paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (1),
 so zreteľom na vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 543/2011 zo 7. júna 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny (2), a najmä na jeho článok 136 ods. 1,
 keďže:
 (1)
 Vykonávacím nariadením (EÚ) č. 543/2011 sa v súlade s výsledkami Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní ustanovujú kritériá, na základe ktorých Komisia stanovuje paušálne hodnoty na dovoz z tretích krajín, pokiaľ ide o výrobky a obdobia uvedené v časti A prílohy XVI k uvedenému nariadeniu.
 (2)
 Paušálne dovozné hodnoty sa vypočítajú každý pracovný deň v súlade s článkom 136 ods. 1 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011, pričom sa zohľadnia premenlivé každodenné údaje. Toto nariadenie by preto malo nadobudnúť účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Paušálne dovozné hodnoty uvedené v článku 136 vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 543/2011 sú stanovené v prílohe k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 24. marca 2015
 Za Komisiu
 v mene predsedu
 Jerzy PLEWA
 generálny riaditeľ pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka
 (1) Ú. v. EÚ L 347, 20.12.2013, s. 671.
 (2) Ú. v. EÚ L 157, 15.6.2011, s. 1.
 PRÍLOHA
 Paušálne dovozné hodnoty na určovanie vstupných cien niektorých druhov ovocia a zeleniny
 (EUR/100 kg)
 Číselný znak KN
 Kód tretej krajiny (1)
 Paušálna dovozná hodnota
 0702 00 00
 MA
 91,6
 TR
 115,6
 ZZ
 103,6
 0707 00 05
 JO
 206,0
 MA
 176,1
 TR
 162,7
 ZZ
 181,6
 0709 93 10
 MA
 113,3
 TR
 162,2
 ZZ
 137,8
 0805 10 20
 EG
 44,7
 IL
 71,5
 MA
 53,7
 TN
 54,3
 TR
 70,2
 ZZ
 58,9
 0805 50 10
 TR
 46,6
 ZZ
 46,6
 0808 10 80
 AR
 94,0
 BR
 92,5
 CL
 78,4
 CN
 105,5
 MK
 25,2
 US
 218,4
 ZA
 123,7
 ZZ
 105,4
 0808 30 90
 AR
 108,8
 CL
 139,2
 CN
 102,1
 ZA
 133,1
 ZZ
 120,8
 (1) Nomenklatúra krajín stanovená nariadením Komisie (EÚ) č. 1106/2012 z 27. novembra 2012, ktorým sa vykonáva nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 o štatistike Spoločenstva o zahraničnom obchode s nečlenskými krajinami, pokiaľ ide o aktualizáciu nomenklatúry krajín a území (Ú. v. EÚ L 328, 28.11.2012, s. 7). Kód „ZZ“ znamená „iného pôvodu“.


text:
Jon Sistermans (23 juli 1945 – 12 augustus 2020) was een Nederlands chef-kok. Hij haalde meerdere Michelinsterren in zijn carrière en is bekend geworden van restaurants als De Kersentuin en De Mariënhof. Hij was als televisiekok te zien in het kookprogramma Koken met Sterren.
 Loopbaan
 Jon Sistermans begon zijn carrière in 1963 als leerling in het Grand Hotel Krasnapolsky in Amsterdam. Hij kookte daar onder leiding van Daan van Zweden. Hij werkte vervolgens in diverse andere sterrenrestaurants, onder meer bij Panguad in Parijs, in het Amstelhotel in Amsterdam, als sous-chef in restaurant De Deyselhof in Landsmeer en als chef-kok in Ile de France in Amstelveen.
 Tussen 1980 en 1993 was Sistermans chef-kok van het restaurant De Kersentuin in het Bilderberg Garden Hotel in Amsterdam Oud-Zuid. Samen met restaurateur Joop Braakhekke vormde hij een duo. De Kersentuin haalde in 1984 de eerste Michelinster. Acht jaar lang, tot aan 1992 behield De Kersentuin zijn ster. Een nieuwe generatie koks, zoals Ron Blaauw, Lucas Rive en Rob Blaauwboer, leerde van Sistermans de finesses van het koken.
 In 1994 vestigde Sistermans twee restaurants in de Mariënhof, een oud klooster en erfgoedlocatie in Amersfoort. Als patron-cuisinier van de restaurants Mariënhof en De Rôtisserie behaalde hij voor beide restaurants een Michelinster. De Mariënhof was de enige locatie in de Benelux die voor twee restaurants onder één dak een Michelinster mocht voeren. Na de verkoop van de restaurants door de investeerders, veranderde de koers naar een lager culinair niveau. Dit was voor Sistermans reden om te vertrekken.
 In 2002 begon hij Restaurant Wilhelminapark in Utrecht. In 2003 kreeg hij van Johannes van Dam, Nederlands culinair journalist, een 10- als rapportcijfer. Het restaurant werd in 2011 overgenomen.
 Televisiewerk
 In 1993 en 1994 presenteerde chef-kok Jon Sistermans samen met gastvrouw Catherine Keyl het RTL 4-televisieprogramma Koken met Sterren. Het televisieprogramma werd elke week op zondagavond uitgezonden en trok gemiddeld tussen de 800.000 en 1 miljoen kijkers per keer. In het programma zat een bekende Nederlander aan tafel die praatte over zijn leven en recente bezigheden, daarnaast hielp de gast mee met koken. In 1994 stopte Jon Sistermans met Koken met Sterren om zijn volledige aandacht te richten op zijn twee nieuwe restaurants in De Mariënhof. Daarnaast kreeg hij ook meer moeite met de verplichting om steeds meer producten van sponsoren te gebruiken. Hij wilde met pure producten als bijvoorbeeld honing werken in plaats van suikervervangers uit een potje.
 Trivia
 Deelname aan de taalquiz Tien voor Taal (Nederland 3, november 1992) in het Nederlands team van koks tegen een Vlaams team.
 Kandidaat aan het televisieprogramma AVRO's Sterrenslag (AVRO, september 1993, Vaals), uitkomend voor het culinaire team met andere bekende Nederlanders.
 Deelname aan de kennisquiz Tros Triviant (Nederland 2, juni 1995), uitkomend in het team met topkoks.
 CD album Luisterrijk eten & Dubbel genieten (april 1997) in samenwerking met Chris Hinze en de topkoks Robert Kranenborg, Paul Fagel, Jon Sistermans, Henk Savelberg en Ton Fagel.
 De hoofdpersoon van de roman Troost (2005) van schrijver Ronald Giphart is afgeleid van onder andere Jon Sistermans.
 MuseumGasten, keramiekmuseum Princessehof (AVROTROS, 8 april 2006).
 Nederlands kok
 Nederlandse kok met Michelinster


text:
Tjurfäktningsarena eller tjurfäktningsring kallas den arena där tjurfäktningar utförs. Tjurfäktningar förknippas oftast med Spanien, men de förekommer också i dess grannländer och i Latinamerika. Tjurfäktningsarenor är ofta historiskt och kulturellt viktiga centra och har många strukturella likheter med den romerska amfiteatern.
 Uppbyggnad
 Den klassiska tjurfäktningsarenan är en sluten, nästan cirkulär amfiteater med läktare i trappsteg som omger en öppen central plats. Sätena är prissatta olika beroende solens läge under showen, normalt på eftermiddagen. Den varma solbelysta delen kallas "sol" och är billigare än den fräschare skuggade delen som kallas "sombra". De flesta arenorna är cirka 50 meter i diameter och har fyra utgångar, varav en är reserverad för den segrande tjurfäktaren. Tävlingsområdet är omgivet av en trävägg med en bottenplatta dit tjurfäktaren kan hoppa ut och ta sin tillflykt från tjuren.
 Referenser
 Externa länkar
 Real Maestranza de Caballería de Ronda
 Real Maestranza de Caballería de Sevilla
 Plaza de Toros Monumental de Barcelona
 Sportanläggningar
 Byggnadstyper
 Tjurfäktning


text:
 7.3.2009
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 55/35
 Beroep ingesteld op 16 december 2008 — iPublish Ganske Interactive Publishing/BHIM (weergave van een navigatietoestel)
 (Zaak T-555/08)
 (2009/C 55/63)
 Procestaal: Duits
 Partijen
 Verzoekende partij: iPublish Ganske Interactive Publishing GmbH (Hamburg, Duitsland) (vertegenwoordiger: V. Knies, advocaat)
 Verwerende partij: Bureau voor harmonisatie binnen de interne markt (merken, tekeningen en modellen)
 Conclusies
 —
 vernietiging van de beslissing van de vierde kamer van beroep van 3 oktober 2008 in zaak R 709/2008-4 en
 —
 verwijzing van het BHIM in de kosten.
 Middelen en voornaamste argumenten
 Betrokken gemeenschapsmerk: driedimensionaal merk dat een navigatietoestel in zwart en blauw, met onder meer een zijdelingse blauwe streep, voorstelt voor waren en diensten van de klassen 9, 39 en 42 (aanvraag nr. 6 092 639)
 Beslissing van de onderzoeker: afwijzing van de aanvraag
 Beslissing van de kamer van beroep: verwerping van het beroep
 Aangevoerde middelen: schending van artikel 7, lid 1, sub b, van verordening (EG) nr. 40/94 (1) doordat het aangevraagde merk het vereiste onderscheidend vermogen bezit
 (1) Verordening (EG) nr. 40/94 van de Raad van 20 december 1993 inzake het gemeenschapsmerk (PB 1994, L 11, blz. 1).


text:
 13.12.2012
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 341/36
 BESCHLUSS DES GEMEINSAMEN EWR-AUSSCHUSSES
 Nr. 182/2012
 vom 28. September 2012
 zur Änderung des Anhangs XIX (Verbraucherschutz) des EWR-Abkommens
 DER GEMEINSAME EWR-AUSSCHUSS —
 gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum (im Folgenden „EWR-Abkommen“), insbesondere auf Artikel 98,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 Anhang XIX des Abkommens wurde durch den Beschluss des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 109/2012 vom 15. Juni 2012 (1) geändert.
 (2)
 Die Verordnung (EU) Nr. 954/2011 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 14. September 2011 zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 2006/2004 über die Zusammenarbeit zwischen den für die Durchsetzung der Verbraucherschutzgesetze zuständigen nationalen Behörden (2) ist in das EWR-Abkommen aufzunehmen.
 (3)
 Anhang XIX des EWR-Abkommens sollte daher entsprechend geändert werden —
 HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
 Artikel 1
 In Anhang XIX des EWR-Abkommens wird unter Nummer 7f (Verordnung (EG) Nr. 2006/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates) folgender Gedankenstrich angefügt:
 „—
 32011 R 0954: Verordnung (EU) Nr. 954/2011 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 14. September 2011 (ABl. L 259 vom 4.10.2011, S. 1).“
 Artikel 2
 Der Wortlaut der Verordnung (EU) Nr. 954/2011 in isländischer und norwegischer Sprache, der in der EWR-Beilage des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht wird, ist verbindlich.
 Artikel 3
 Dieser Beschluss tritt am 29. September 2012 in Kraft, sofern dem Gemeinsamen EWR-Ausschuss alle Mitteilungen nach Artikel 103 Absatz 1 des EWR-Abkommens vorliegen (3).
 Artikel 4
 Dieser Beschluss wird im EWR-Abschnitt und in der EWR-Beilage des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht.
 Geschehen zu Brüssel am 28. September 2012.
 Für den Gemeinsamen EWR-Ausschuss
 Der Präsident
 Atle LEIKVOLL
 (1) ABl. L 270 vom 4.10.2012, S. 31.
 (2) ABl. L 259 vom 4.10.2011, S. 1.
 (3) Ein Bestehen verfassungsrechtlicher Anforderungen wurde nicht mitgeteilt.