text:
18.10.2003 SV Europeiska unionens officiella tidning C 251/7
 Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av High Court Grunder och huvudargument
 of Justice (England & Wales), Changery Division av den
 28 juli 2003 i målet mellan Fulcrum Electronics Ltd (i likvi-
 dation) och Commissioners of Customs and Excise Det ovannämnda elverket hör utan tvekan till de i bilaga 1 i
 direktiv 84/360 angivna anläggningskategorierna och utgör en
 (Mål C-355/03) ”befintlig anläggning” i den mening som avses i artikel 2.3 i
 direktivet. Republiken Grekland är följaktligen enligt artikel 13
 (2003/C 251/13) i direktivet skyldig att genomföra en politik och en strategi
 som innefattar lämpliga åtgärder för att anpassa ifrågavarande
 anläggningar till bästa tillgängliga teknik. Som framgår av
 artikel 16 i direktivet har denna skyldighet ålegat Republiken
 High Court of Justice (England & Wales), Changery Division Grekland sedan den 30 juni 1987, men denna stat har ännu
 begär genom beslut av den 28 juli 2003, vilket inkom till inte bestämt någon lämplig politik och strategi.
 domstolens kansli den 18 augusti 2003, att Europeiska
 gemenskapernas domstol skall meddela ett förhands-
 avgörande i målet mellan Fulcrum Electronics Ltd (i likvida-
 tion) och Commissioners of Customs and Excise.
 Tolkningsfrågorna är identiska med de i mål C-354/03 (1). (1) EGT L 188, av den 16 juli 1984, s. 20; svensk specialutgåva,
 område 15, volym 4, s. 199).
 (1) Se sida 6 i detta nummer av EGT.
 Talan mot Republiken Grekland väckt den 27 augusti
 2003 av Europeiska gemenskapernas kommission
 (Mål C-370/03)
 (2003/C 251/15)
 Talan mot Republiken Grekland väckt den 22 augusti
 2003 av Europeiska gemenskapernas kommission
 Europeiska gemenskapernas kommission har den 27 augusti
 (Mål C-364/03) 2003 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot
 Republiken Grekland. Sökanden företräds av Georgios
 (2003/C 251/14) Kanellopoulos, juridisk rådgivare vid statens rättsliga råd,
 med delgivningsadress Grekiska ambassaden, 27, rue Marie-
 Adelaide, Luxemburg.
 Europeiska gemenskapernas kommission har den 22 augusti
 2003 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot Sökanden yrkar att domstolen skall
 Republiken Grekland. Sökanden företräds av G. Valero Jordana
 och M. Konstandinidis, båda rättstjänsten.
 — ogiltigförklara kommissionens beslut 2003/481/EG till
 den del det avser avdelningen om belastning av medlems-
 statens budget istället för garantisektionen vid EUGFJ med
 Sökanden yrkar att domstolen skall ett belopp om 14 272 278 drachmer (41 884,90 euro)
 som inte kan återbetalas av de grekiska myndigheterna
 — fastställa att Republiken Grekland inte har fullgjort sina — fastställa att gemenskapen skall ta de ekonomiska
 skyldigheter enligt artikel 13 i rådets direktiv 84/360/ följderna av att ovannämnda belopp inte kan återbetalas
 EEG (1) av den 28 juni 1984 om bekämpning av
 luftförorening från industrianläggningar genom att inte
 bestämma en politik och en strategi för anpassning av
 ång- och gasturbinanläggningarna vid elverket i Grunder och huvudargument
 Linoperamata Kritis till bästa tillgängliga teknik, samt
 — Åsidosättande av ett väsentligt formkrav, eftersom
 Republiken Grekland aldrig fick tillfälle att yttra sig till
 — förplikta Republiken Grekland att ersätta kommissionen i enlighet med artikel 8.1 i förordning
 rättegångskostnaderna. nr 1663/96.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 23.6.2005
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 161/22
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 10/2005
 z 8. februára 2005,
 ktorým sa mení a dopĺňa príloha VI (Sociálne zabezpečenie) k Dohode o EHP
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, zmenenú a doplnenú protokolom, ktorým sa upravuje Dohoda o Európskom hospodárskom priestore, ďalej len „dohoda“, najmä na jej článok 98,
 keďže:
 (1)
 Príloha VI k dohode bola zmenená a doplnená rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 169/2004 z 3. decembra 2004 (1).
 (2)
 Nariadenie Komisie (ES) č. 1851/2003 zo 17. októbra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (EHS) č. 574/72, ktorým sa stanovuje postup na vykonávanie nariadenia (EHS) č. 1408/71 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva (2), sa má začleniť do dohody,
 ROZHODOL TAKTO:
 Článok 1
 Bod 2 (nariadenie Rady (EHS) č. 574/72) prílohy VI k dohode sa mení a dopĺňa takto:
 1.
 Dopĺňa sa táto zarážka:
 „—
 32003 R 1851: Nariadenie Komisie (ES) č. 1851/2003 zo 17. októbra 2003 (Ú. v. EÚ L 271, 22.10.2003, s. 3).“
 2.
 Nadpis úpravy b) sa nahrádza takto:
 „Príloha 2 sa mení a dopĺňa takto:“
 3.
 Pred nadpis „ZA. ISLAND“ v úprave b) sa vkladá toto:
 „A)
 Oddiel ‚D. NEMECKO‘ sa mení a dopĺňa takto:
 1.
 Znenie odseku 2 písm. a i) sa mení a dopĺňa takto:
 i)
 Znenie prvej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak má príslušná osoba bydlisko na Islande alebo v Holandsku alebo ak je štátnym príslušníkom Islandu alebo Holandska s bydliskom na území štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Regionálna poisťovňa Vestfálska), Münster.‘
 ii)
 Znenie piatej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak má príslušná osoba bydlisko v Dánsku, Fínsku, Nórsku alebo vo Švédsku alebo ak je štátnym príslušníkom Dánska, Fínska, Nórska alebo Švédska s bydliskom na území štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Regionálna poisťovňa Šlesvicka-Holštajnska), Lübeck.‘
 iii)
 Znenie siedmej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak má príslušná osoba bydlisko v Grécku alebo v Lichtenštajnsku alebo ak je štátnym príslušníkom Grécka alebo Lichtenštajnska s bydliskom na území štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Regionálna poisťovňa Bádenska-Württemberska), Karlsruhe.‘
 2.
 Znenie odseku 2 písm. b i) sa mení a dopĺňa takto:
 i)
 Znenie prvej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak posledný príspevok podľa právnych predpisov inej zmluvnej strany bol zaplatený islandskej alebo holandskej inštitúcii dôchodkového poistenia:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Regionálna poisťovňa Vestfálska), Münster.‘
 ii)
 Znenie piatej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak posledný príspevok podľa právnych predpisov inej zmluvnej strany bol zaplatený dánskej, fínskej, nórskej alebo švédskej inštitúcii dôchodkového poistenia:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Regionálna poisťovňa Šlesvicka-Holštajnska), Lübeck.‘
 iii)
 Znenie siedmej zarážky sa nahrádza týmto:
 ‚—
 ak posledný príspevok podľa právnych predpisov inej zmluvnej strany bol zaplatený gréckej alebo lichtenštajnskej inštitúcii dôchodkového poistenia:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Regionálna poisťovňa Bádenska-Württemberska), Karlsruhe.‘
 B)
 Na koniec prílohy 2 sa pridáva toto:“
 4.
 Nadpis úpravy c) sa nahrádza takto:
 „Príloha 3 sa mení a dopĺňa takto:“
 5.
 Pred nadpis „ZA. ISLAND“ v úprave c) sa vkladá toto:
 „A)
 Oddiel ‚D. NEMECKO‘ sa mení a dopĺňa takto:
 1.
 Znenie odseku 3 písm. a v) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Islandom a Holandskom:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Regionálna poisťovňa Vestfálska), Münster.‘
 2.
 Znenie odseku 3 písm. a vi) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Dánskom, Fínskom, Nórskom a Švédskom:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Regionálna poisťovňa Šlesvicka-Holštajnska), Lübeck.‘
 3.
 Znenie odseku 3 písm. a viii) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Gréckom a Lichtenštajnskom:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Regionálna poisťovňa Bádenska-Württemberska), Karlsruhe.‘
 B)
 Na koniec prílohy 3 sa pridáva toto:“
 6.
 Nadpis úpravy (d) sa nahrádza týmto:
 „Príloha 4 sa mení a dopĺňa takto:“
 7.
 Pred záznam týkajúci sa Lichtenštajnska sa vkladá toto:
 „A)
 Oddiel ‚D. NEMECKO‘ sa mení a dopĺňa takto:
 1.
 Znenie odseku 3 písm. b ii) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Dánskom, Fínskom, Nórskom a Švédskom:
 Landesversicherungsanstalt Schleswig-Holstein (Regionálna poisťovňa Šlesvicka-Holštajnska), Lübeck.‘
 2.
 Znenie odseku 3 písm. b iv) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Gréckom a Lichtenštajnskom:
 Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (Regionálna poisťovňa Bádenska-Württemberska), Karlsruhe.‘
 3.
 Znenie odseku 3 písm. b vii) sa nahrádza týmto:
 ‚v styku s Islandom a Holandskom:
 Landesversicherungsanstalt Westfalen (Regionálna poisťovňa Vestfálska), Münster.‘
 B)
 Do oddielu ‚R. RAKÚSKO‘ sa vkladá toto:“
 Článok 2
 Znenia nariadenia (ES) č. 1851/2003 v islandskom a nórskom jazyku, ktoré budú uverejnené v doplnku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie, sú autentické.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 9. februára 2005 za predpokladu, že Spoločnému výboru EHP budú zaslané všetky oznámenia podľa článku 103 ods. 1 dohody (3).
 Článok 4
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP Úradného vestníka Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 8. februára 2005
 Za Spoločný výbor EHP
 predseda
 Richard WRIGHT
 (1) Ú. v. EÚ L 133, 26.5.2005, s. 17.
 (2) Ú. v. EÚ L 271, 22.10.2003, s. 3.
 (3) Nie sú uvedené žiadne ústavné požiadavky.


text:
21.8.2008
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 223/28
 EEE JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS
 Nr. 40/2008
 2008 m. balandžio 25 d.
 iš dalies keičiantis EEE susitarimo I priedą (Veterinarijos ir fitosanitarijos klausimai)
 EEE JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą su pakeitimais, padarytais Protokolu, patikslinančiu Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – Susitarimas), ypač į jo 98 straipsnį,
 kadangi:
 (1)
 Susitarimo I priedas buvo iš dalies pakeistas 2008 m. vasario 1 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 1/2008 (1).
 (2)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimas 2007/399/EB, iš dalies pakeičiantis Sprendimą 93/52/EEB dėl paskelbimo, kad Rumunijoje oficialiai nenustatyta bruceliozės (B. melitensis), ir Sprendimą 2003/467/EB dėl paskelbimo, kad Slovėnijoje oficialiai nenustatyta galvijų bruceliozės (2).
 (3)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimas 2007/522/EB, iš dalies keičiantis Sprendimą 2006/802/EB dėl kiaulienos, pagamintos iš gyvais praskiestais įprastiniais skiepais paskiepytų kiaulių Rumunijoje (3).
 (4)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimas 2007/559/EB, iš dalies keičiantis Sprendimą 2003/467/EB dėl paskelbimo, kad tam tikruose Lenkijos administraciniuose regionuose oficialiai nenustatyta enzootinės galvijų leukozės (4).
 (5)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. rugpjūčio 21 d. Komisijos sprendimas 2007/584/EB, iš dalies keičiantis Sprendimą 2004/558/EB dėl Tarybos direktyvos 64/432/EEB dėl papildomų Bendrijos galvijų vidaus prekybos garantijų, susijusių su infekciniu galvijų rinotracheitu, ir infekcijos likvidavimo programų, pateiktų atitinkamų valstybių narių, patvirtinimo įgyvendinimo (5).
 (6)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. rugpjūčio 27 d. Komisijos sprendimas 2007/590/EB dėl profilaktinio skiepijimo nuo labai patogeniško paukščių gripo pradžios ir susijusių vežimo nuostatų Nyderlanduose (6).
 (7)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. rugpjūčio 28 d. Komisijos sprendimas 2007/598/EB dėl priemonių labai patogeniško paukščių gripo, galinčio plisti tarp kitų paukščių, laikomų valstybių narių zoologijos soduose, patvirtintose įstaigose, institutuose ar centruose, prevencijai (7).
 (8)
 Į Susitarimą turi būti įtrauktas 2007 m. rugsėjo 7 d. Komisijos sprendimas 2007/603/EB, iš dalies keičiantis Sprendimą 2001/618/EB, kad Slovakija būtų įtraukta į regionų, kuriuose nėra Aujeskio ligos, sąrašą ir Ispanijos regionai – į regionų, kuriuose vykdomos patvirtintos Aujeskio ligos kontrolės programos, sąrašą (8).
 (9)
 Šis sprendimas netaikomas Lichtenšteinui ir Islandijai,
 NUSPRENDĖ:
 1 straipsnis
 Susitarimo I priedo I skyrius iš dalies keičiamas taip, kaip nurodyta šio sprendimo priede.
 2 straipsnis
 Sprendimų 2007/399/EB, 2007/522/EB, 2007/559/EB, 2007/584/EB, 2007/590/EB, 2007/598/EB ir 2007/603/EB tekstai norvegų kalba, kurie turi būti paskelbti Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede, yra autentiški.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja 2008 m. balandžio 26 d., jei EEE jungtiniam komitetui buvo pateikti visi pranešimai, kurie numatyti Susitarimo 103 straipsnio 1 dalyje (9).
 4 straipsnis
 Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE skyriuje ir EEE priede.
 Priimta Briuselyje, 2008 m. balandžio 25 d.
 EEE jungtinio komiteto vardu
 Pirmininkas
 Alan SEATTER
 (1) OL L 154, 2008 6 12, p. 1.
 (2) OL L 150, 2007 6 12, p. 11.
 (3) OL L 193, 2007 7 25, p. 23.
 (4) OL L 212, 2007 8 14, p. 20.
 (5) OL L 219, 2007 8 24, p. 37.
 (6) OL L 222, 2007 8 28, p. 16.
 (7) OL L 230, 2007 9 1, p. 20.
 (8) OL L 236, 2007 9 8, p. 7.
 (9) Konstituciniai reikalavimai nenurodyti.
 PRIEDAS
 Susitarimo I priedo I skyrius iš dalies keičiamas taip:
 1)
 3.2 dalyje po 38 punkto (Komisijos sprendimas 2007/268/EB) įterpiama:
 „39.
 32007 D 0598: 2007 m. rugpjūčio 28 d. Komisijos sprendimas 2007/598/EB dėl priemonių labai patogeniško paukščių gripo, galinčio plisti tarp kitų paukščių, laikomų valstybių narių zoologijos soduose, patvirtintose įstaigose, institutuose ar centruose, prevencijai (OL L 230, 2007 9 1, p. 20).
 Šis aktas netaikomas Islandijai.“
 2)
 3.2 dalyje, kurios antraštė „AKTAI, Į KURIUOS ELPA VALSTYBĖS IR ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA TURI DERAMAI ATSIŽVELGTI“, 37 punktas (Komisijos sprendimas 2006/802/EB) papildomas taip:
 „su pakeitimais, padarytais:
 —
 32007 D 0522: 2007 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimu 2007/522/EB (OL L 193, 2007 7 25, p. 23).“
 3)
 3.2 dalyje, kurios antraštė „AKTAI, Į KURIUOS ELPA VALSTYBĖS IR ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA TURI DERAMAI ATSIŽVELGTI“, po 40 punkto (Komisijos sprendimas 2007/24/EB) įterpiama:
 „41.
 32007 D 0590: 2007 m. rugpjūčio 27 d. Komisijos sprendimas 2007/590/EB dėl profilaktinio skiepijimo nuo labai patogeniško paukščių gripo pradžios ir susijusių vežimo nuostatų Nyderlanduose (OL L 222, 2007 8 28, p. 16).
 Šis aktas netaikomas Islandijai.“
 4)
 4.2 dalies 14 punktas (Komisijos sprendimas 93/52/EEB) papildomas šia įtrauka:
 „—
 32007 D 0399: 2007 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimas 2007/399/EB (OL L 150, 2007 6 12, p. 11).“
 5)
 4.2 dalies 64 punktas (Komisijos sprendimas 2001/618/EB) papildomas šia įtrauka:
 „—
 32007 D 0603: 2007 m. rugsėjo 7 d. Komisijos sprendimas 2007/603/EB (OL L 236, 2007 9 8, p. 7).“
 6)
 4.2 dalies 70 punktas (Komisijos sprendimas 2003/467/EB) papildomas šiomis įtraukomis:
 „—
 32007 D 0399: 2007 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimas 2007/399/EB (OL L 150, 2007 6 12, p. 11),
 —
 32007 D 0559: 2007 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimas 2007/559/EB (OL L 212, 2007 8 14, p. 20).“
 7)
 4.2 dalies 80 punktas (Komisijos sprendimas 2004/558/EB) papildomas taip:
 „su pakeitimais, padarytais:
 —
 32007 D 0584: 2007 m. rugpjūčio 21 d. Komisijos sprendimu 2007/584/EB (OL L 219, 2007 8 24, p. 37).“


type: caselaw

text:
 12.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 335/22
 Решение на Съда (девети състав) от 14 юли 2016 г. — Sea Handling SpA, в ликвидация/Европейска комисия
 (Дело C-271/15 P) (1)
 ((Обжалване - Право на публичен достъп до документите на институциите на Европейския съюз - Регламент (EО) No 1049/2001 - Член 4, параграф 2, трето тире - Изключения от правото на достъп до документи - Неправилно тълкуване - Задължение за мотивиране - Документи във връзка с производство за контрол на държавните помощи - Защита на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит - Обща презумпция за прилагане на изключението от правото на достъп до всички документи по административната преписка - Обхват на презумпцията за поверителност - Искане за достъп до оплакването, довело до разследване - Отказ на достъп - По-висш обществен интерес))
 (2016/C 335/30)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Sea Handling SpA, в ликвидация (представители: B. Nascimbene и M. Merola, avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Clotuche-Duvieusart, D. Grespan и D. Nardi)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Sea Handling SpA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 311, 21.9.2015 г.


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/32
 Иск, предявен на 17 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Гръцка република
 (Дело C-259/08)
 (2008/C 209/48)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Patakia и D. Recchia)
 Ответник: Гръцката република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела всички необходими мерки за пълното и/или правилното транспониране на задълженията по член 3, параграфи 1 и 2, член 4, параграф 1, член 5 и член 8, параграф 1 от Директива 79/409/ЕИО (1) на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици, Гръцката република не е изпълнила задълженията си по силата на тези разпоредби;
 —
 да се осъди Гръцката република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 Комисията е проучила съвместимостта на мерките, приети от Гръцката република за транспониране на Директива 79/409/ЕИО. Проучването е показало, че някои от разпоредбите от директивата не са транспонирани в тяхната цялост и/или правилно.
 2.
 По-конкретно, Комисията счита, че Гръцката република не е транспонирала член 3, параграф 1 от Директива 79/409/ЕИО, като се има пред вид, че тя не е взела всички необходими мерки за опазването, поддържането или възстановяването на достатъчни по разнообразие и площ местообитания за всички видове птици, посочени в член 1.
 3.
 Комисията преценява всъщност, че член 3, параграф 2 от Директива 79/409/ЕИО не е транспониран напълно и правилно, доколкото актът по неговото транспониране не дава възможност да се упражни контрол за законосъобразност на определянето на територията като специална защитена зона (СЗЗ), актът по транспонирането не съдържа никаква разпоредба за опазване на биотопите, намиращи се извън СЗЗ, но в съседство с тях, и накрая, актът по транспонирането не съдържа никаква разпоредба относно възстановяването на разрушените биотопи и за създаването на нови биотопи, макар това да са едни от важните цели на директивата.
 4.
 Комисията поддържа също така, че член 4, параграф 1 от Директива 79/409/ЕИО не е транспониран правилно, доколкото не е предвидена никаква формална процедура за квалифициране на зоните като СЗЗ, не съществува никакво изрично посочване или връзка между видовете, посочени в приложение I и задължението за квалифициране като СЗЗ, и не се посочва по никакъв начин задължението за съобразяване с тенденциите и измененията в популационните нива на защитените видове.
 5.
 По-нататък Комисията установява, че член 5 от Директива 79/409/ЕИО не е транспониран пълно и правилно, доколкото гръцкото законодателство не съдържа никаква обща разпоредба за защита на видовете, така както изисква директивата, а е ориентирано към лова. Нещо повече, не е транспонирана забраната за умишлено убиване на защитените видове и за умишлено събиране на яйца.
 6.
 И накрая, Комисията преценява, че член 8, параграф 1 от Директива 79/409/ЕИО не е транспониран правилно, доколкото гръцкото законодателство не предвижда общата забрана на всички средства, мерки или методи за широкомащабно или неизбирателно ловене или убиване, или които биха предизвикали изчезването на даден вид в определено място.
 7.
 С оглед на това Комисията счита, че Гръцката република не е транспонирала пълно и/или правилно задълженията по член 3, параграфи 1 и 2, член 4, параграф 1, член 5 и член 8, параграф 1 от Директива 79/409/ЕИО относно опазването на дивите птици.
 (1) ОВ L 103, 25 април 1979 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 77.


text:
 29.7.2006
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 178/28
 2006. június 14-én benyújtott kereset – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Holland Királyság
 (C-259/06. sz. ügy)
 (2006/C 178/46)
 Az eljárás nyelve: holland
 Felek
 Felperes: az Európai Közösségek Bizottsága (képviselők: D. Maidani és W. Wils meghatalmazottak)
 Alperes: a Holland Királyság
 Kereseti kérelmek
 —
 A Bíróság állapítsa meg, hogy a Holland Királyság – mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy megfeleljen a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről, valamint a 73/239/EGK, a 79/267/EGK, a 92/49/EGK, a 92/96/EGK, a 93/6/EGK és a 93/22/EGK tanácsi irányelvek, illetve a 98/78/EK és 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek módosításáról szóló, 2002. december 16-i 2002/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (1), vagy elmulasztotta a Bizottságot tájékoztatni ezen irányelvvel való megfelelés érdekében elfogadott intézkedésekről – nem teljesítette ezen irányelvből eredő kötelezettségeit.
 —
 A Bíróság kötelezze a Holland Királyságot a költségek viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 Az irányelv átültetésének határideje 2004. augusztus 11-én lejárt.
 (1) HL 2003., L 35., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 4. kötet, 340. o.


type: wikipedia

text:
Die US-Präsidentschaftswahlen von 1860 gehören von ihren Auswirkungen zu den bedeutendsten der Geschichte der Vereinigten Staaten, da sie zur Vorgeschichte des Sezessionskrieges gehören.
 Am 6. November 1860 wurde Abraham Lincoln zum 16. Präsidenten der Vereinigten Staaten von Amerika gewählt. Er war der erste aus den Reihen der Republikanischen Partei. Der zusammen mit ihm gewählte Vizepräsident war Hannibal Hamlin.
 Es gab vier bedeutende Kandidaten für das Amt des Präsidenten: Abraham Lincoln, der für die Republikaner antrat, John Cabell Breckinridge für die Demokraten der Südstaaten (Southern Democratic), Stephen Arnold Douglas für die Demokraten der Nordstaaten (Northern Democratic) und John Bell für die Constitutional Union, die sich aus den Whigs gebildet hatte.
 Hintergrund
 Nach dem Kansas-Nebraska Act 1854 war der Konflikt zwischen den Landesteilen, dessen sichtbarster Ausdruck die gegensätzlichen Positionen zur Sklaverei waren, wieder aufgebrochen und hatte sich in Kansas bereits in bürgerkriegsähnlichen Szenen entladen. Für diesen neugegründeten Bundesstaat gab es zwei konkurrierende Verfassungsentwürfe, wobei die Regierung unter Präsident Buchanan denjenigen als legitim ansah, der die Sklaverei ermöglichte. Das 1857 ergangene Dred-Scott-Urteil hob auch den Missouri-Kompromiss auf, der die Sklaverei nördlich einer festgesetzten Linie verboten hatte, so dass die Gefahr real erschien, diese könne sich auch im Nordwesten ausbreiten. An diesem Konflikt war bereits die Whig Party zerbrochen, ein großer Teil ihrer nördlichen Politiker war zur neugegründeten Republikanischen Partei übergegangen, die sich der Ausbreitung der Sklaverei in den freien Territorien entschieden entgegenstellte und schon bei der vorigen Wahl 1856 stark abgeschnitten hatte. Ebenso wie die Whigs waren auch die Demokraten in diesen Fragen gespalten, auch hier gelangten Politiker aus dem Norden und dem Süden zu gegensätzlichen Standpunkten.
 Nominierungen
 Republikaner
 Bei der Convention der Republikaner im Mai 1860 in Chicago wurde Abraham Lincoln nominiert, der schon für die Whigs im Repräsentantenhaus gesessen war und ursprünglich die vermittelnde Position vertrat, dass die Sklaverei in den Südstaaten nicht angetastet, ihre weitere Verbreitung aber verhindert werden solle. Sein stärkster Konkurrent war William H. Seward, der spätere Außenminister.
 Demokratische Partei
 Komplizierter war die letztendlich gescheiterte Kandidatenfindung bei den Demokraten. Die Ende April in Charleston abgehaltene Partei-Convention endete ohne Ergebnis: die meisten Stimmen erhielt zwar Douglas, dies wurde aber von südstaatlichen Delegierten nicht anerkannt, die die Convention verließen und so beschlussunfähig machten. Douglas hatte die Position, dass die Bevölkerung der Staaten und Territorien selbst entscheiden sollten, ob sie die Sklaverei zuließen oder nicht, dementsprechend verurteilte er die Einflussnahme der Regierung Buchanan in Kansas, was ihn für die radikaleren Südstaatler unwählbar erscheinen ließ. Die nachfolgende Convention in Baltimore im Juni bestätigte nach einigen verfahrenstechnischen Problemen die Nominierung Douglas', allerdings hielten die südstaatlichen Delegierten, die die Convention von Charleston verlassen hatten, ebenfalls in Baltimore eine eigene Convention ab, in der sie den amtierenden Vizepräsidenten John Breckinridge nominierten. Die Demokratische Partei hatte sich somit in eine nördliche und eine südliche Fraktion gespalten, in den Nordstaaten stand als demokratischer Kandidat Douglas zur Wahl, in den Südstaaten Breckinridge. Präsident Buchanan unterstützte seinen Vizepräsidenten und konnte zumindest erreichen, dass er auch für Buchanans bevölkerungsreichen Heimatbundesstaat Pennsylvania als demokratischer Kandidat aufgestellt wurde. Breckinridge war für genau hundert Jahre der letzte amtierende (nicht zum Präsidenten aufgerückte) Vizepräsident, der als Präsidentschaftskandidat aufgestellt wurde, dies geschah erst wieder 1960 mit Richard Nixon.
 Unionisten
 Aus den verbliebenen Resten der Whigs hatte sich gemeinsam mit anderen Gruppen, unter anderem dem Rest der Know-Nothings, die Constitutional Union gebildet, die auf der Linie verblieb, den Zusammenhalt in der Union durch Kompromisse zu retten, wie es die Whigs unter Präsident Fillmore versucht hatten. Sie erlangten vor allem in den Grenzstaaten der Oberen Südens eine gewisse Popularität, die keiner der beiden Seiten eindeutig zuneigten. Ihr Kandidat wurde John Bell, ein ehemaliger Senator aus Tennessee.
 Ergebnis
 Folgen
 Die Wahl hatte gezeigt, dass die Mehrheitsverhältnisse im Rahmen des politischen Systems der Vereinigten Staaten sich schon soweit zu Ungunsten der Südstaaten entwickelt hatten, dass sie übergangen werden konnten und sogar ein Kandidat gewählt worden war, der dezidiert die Interessen des Nordens und Westens vertrat. Auch die ökonomischen Programmpunkte Lincolns – höhere Schutzzölle, mehr Land im Westen für bäuerliche Neusiedler, wie es dann im Homestead Act zum Ausdruck kam – liefen den südstaatlichen Interessen entgegen.
 Die unmittelbare Folge war, dass beginnend mit South Carolina zwischen dem 20. Dezember 1860 und dem 1. Februar 1861 sieben Südstaaten ihre Unabhängigkeit erklärten und sich am 4. Februar 1861 zu den Konföderierten Staaten zusammenschlossen, also noch vor Lincolns Amtsantritt am 4. März. Dies war der erste Schritt zum Sezessionskrieg (Bürgerkrieg), der am 12. April ausbrach. Die Südstaaten führten am 6. November 1861 ihre Präsidentschaftswahl durch, wobei Jefferson Davis gewählt wurde.
 Literatur
 Frank Towers: Slavery and the Breakup of the Democratic Party in the North: A Battle of Ideas and Organization. In: Michael J Birkner, Randall Martin Miller, John W Quist (Hrsg.): The Worlds of James Buchanan and Thaddeus Stevens: Place, Personality, and Politics in the Civil War Era. Louisiana State University Press, Baton Rouge 2019, ISBN 978-0-8071-7081-6, S. 141–169 (englisch).
 A. James Fuller (Hrsg.): The Election of 1860 Reconsidered. Kent State University Press, Kent (OH) 2013, ISBN 978-1-60635-148-2 (englisch).
 Michael S. Green: Lincoln and the Election of 1860. Southern Illinois University Press, Carbondale (IL) 2011, ISBN 978-0-8093-3035-5 (englisch).
 Donald Richard Deskins, Hanes Walton, Sherman C. Puckett: Presidential Elections, 1789-2008: County, State, and National Mapping of Election Data. University of Michigan, Ann Arbor 2010, ISBN 978-0-472-11697-3, S. 167–177 (= Kapitel 21: Abraham Lincoln’s Initial Election; englisch).
 Filme
 Abraham Lincoln vs. Stephen A. Douglas. USA 2016, 41-minütiger Dokumentarfilm (CNN) von Christopher Spencer für die Serie Race for the White House (englisch).
 Weblinks
 1860
 Sezessionskrieg
 Vereinigte Staaten
 Geschichte der Vereinigten Staaten (1849–1865)
 Abraham Lincoln


text:
 Avis juridique important
 |
 22001D0815
 2001/815/EF: Afgørelse nr. 5/2001 af 26. juni 2001 truffet af det blandede udvalg, der er nedsat i henhold til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, vedrørende opførelse af overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet (EMK)
 EF-Tidende nr. L 306 af 23/11/2001 s. 0045 - 0046
 Afgørelse nr. 5/2001af 26. juni 2001truffet af det blandede udvalg, der er nedsat i henhold til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, vedrørende opførelse af overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet (EMK)(2001/815/EF)DET BLANDEDE UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, særlig artikel 7 og 14, ogud fra følgende betragtning:Det blandede udvalg skal træffe afgørelse om at opføre et eller flere overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i et sektorbilag -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:1. Overensstemmelsesvurderingsorganerne i tillæg A tilføjes til listen over overensstemmelsesvurderingsorganerne i kolonnen "EF's adgang til USA's marked" i afsnit V i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet (EMK).2. Det konkrete omfang af de produkter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer, for hvilke overensstemmelsesvurderingsorganerne i tillæg A opføres på listen, er aftalt mellem parterne og vil blive ajourført af dem.3. Denne afgørelse, der er udfærdiget i to eksemplarer, undertegnes af repræsentanter i det blandede udvalg, som har bemyndigelse til at handle på vegne af parterne med henblik på ændring af aftalen. Afgørelsen får virkning fra datoen for den sidste undertegnelse.Washington D.C., den 26. juni 2001På vegne af Amerikas Forenede StaterCatherine NovelliBruxelles, den 21. juni 2001På vegne af Det Europæiske FællesskabRoderick AbbottTILLÆG AEF-overensstemmelsesvurderingsorganer, der tilføjes til listen over overensstemmelsesvurderingsorganer i kolonnen "EF's adgang til USA's marked" i afsnit V i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet (EMK)AEMC Mesure 665, rue de la Maison Blanche F - 78680 Orgeval Tlf. (33) 1 39 75 22 22 Fax (33) 1 39 75 97 46 Z.I. Mi-plaine7, rue Georges MeliesF - 69680 Chassieu Tlf. (33) 4 78 40 66 65 Fax (33) 4 72 47 00 39 Emitech 3, rue des CoudriersZ.A. de l'ObservatoireF - 78180 Montigny le Bretonneux Tlf. (33) 1 30 57 45 12 Fax (33) 1 30 43 48 00 15, rue de la ClaieZ.I. Angers-BeaucouzéF - 4970 Beaucouzé 3, rue du MassacanZ.I. Vallée du SalaisonF - 34740 Vendargues Utac BP 312 Autodrome de Linas-Monthéry F - 91311 Monthéry cedex Tlf. (33) 1 69 80 17 90 Fax (33) 1 69 80 17 09 Bull SA BP 20845 357, avenue du Général Patton F - 49008 Angers cedex Tlf. (33) 2 41 73 75 11 Fax (33) 2 41 73 74 74 NCE 19, rue François BlumetZ.I. de l'ArgentièreF - 38360 Sassenage Tlf. (33) 4 76 27 83 83 Fax (33) 4 76 27 77 00


type: other

text:
Lampart 05 EC Adama | Sklepfarmera.pl
 Lampart 05 EC Adama
 Już od: 31,34 zł
 ID produktu : 15356
 Substancja aktywna: chizalofop-P-etylowy - 50g/l
 Sposób działania: Środek chwastobójczy w formie koncentratu do sporządzania emulsji wodnej, stosowany nalistnie.
 Stosowanie: Środek przeznaczony do selektywnego zwalczania perzu właściwego, chwastnicy jednostronnej, miotły zbożowej, samosiewów zbóż i innych chwastów jednoliściennych (po ich wzejściu) w niektórych roślinach rolniczych i warzywnych w okresie wegetacji.
 Podaj numer produktu:15356
 Etykieta (162.76 KB)
 Środek pobierany jest bardzo szybko poprzez liście a następnie przemieszczany do korzeni i rozłogów chwastów powodując zahamowanie wzrostu i rozwoju. Działanie środka na chwasty objawia się przebarwieniem liści, nekrozami wokół merystemów, a następnie zasychaniem najmłodszych liści i co jest widoczne po upływie około 7 dni od opryskiwania. Pełny efekt widoczny jest po około 2- 3 tygodniach, w zależności od przebiegu pogody. Intensywny wzrost chwastów, ciepła pogoda i dostatecznie wilgotna gleba przyspieszają działanie środka. Chłodna pogoda i susza opóźniają działanie środka, ale nie obniżają jego skuteczności. Środek stosuje się nalistnie po wzejściu chwastów. Chwasty jednoroczne są najbardziej wrażliwe na działanie środka od fazy 2 liści do początku krzewienia, chwasty wieloletnie (np. perz właściwy) w fazie 4 - 6 liści.
 Przed przystąpieniem do sporządzania cieczy użytkowej dokładnie ustalić potrzebną jej ilość. Odmierzoną ilość środka wlać do zbiornika opryskiwacza napełnionego częściowo wodą (z włączonym mieszadłem). Opróżnione opakowania przepłukać trzykrotnie wodą, a popłuczyny wlać do zbiornika opryskiwacza z cieczą użytkową i uzupełnić wodą do potrzebnej ilości. Po wlaniu środka do zbiornika opryskiwacza nie wyposażonego w mieszadło hydrauliczne ciecz w zbiorniku mechanicznie wymieszać. W przypadku przerw w opryskiwaniu przed ponownym przystąpieniem do pracy, należy dokładnie wymieszać ciecz użytkową w zbiorniku opryskiwacza.
 L-05EC-A
 Burak cukrowy, Cebula, Fasola, Groch Jadalny, Kapusta głowiasta, Marchew, Pietruszka, Rzepak ozimy, Ziemniak
 Środek zastosować po zakończeniu uprawy międzyrzędowej (od początku fazy rozwoju pierwszych liści ziemniaka, ale przed początkiem zakrywania międzyrzędzi (BBCH 10-30).
 W celu poprawy skuteczności chwastobójczej środek Lampart 05 EC można stosować łącznie z adiuwantem Olbras 88 EC do zwalczania perzu właściwego i chwastnicy jednostronnej w dawkach:
 Lampart 05 EC 2,0 l/ha + Olbras 88 EC 1,5 l/ha
 Środek zastosować jesienią, gdy rzepak wykształcił co najmniej cztery liście (BBCH 14-15) lub wiosną nie później niż do początku rozwoju pędów bocznych (BBCH 21). Maksymalna dawka dla jednorazowego zastosowania: 3,0 l/ha
 W celu poprawy skuteczności chwastobójczej środek Lampart 05 EC można stosować łącznie z adiuwantem Olbras 88 EC do zwalczania samosiewów zbóż, miotły zbożowej i perzu właściwego oraz do zwalczania tylko samosiewów zbóż łącznie z adiuwantem Olejan 85 EC lub Olemix 84 EC w następujących dawkach:
 Lampart 05 EC 2,0 l/ha + Olbras 88 EC 1,5 l/ha,
 Lampart 05 EC 0,75-1,0 l/ha + Olejan 85 EC lub Olemix 84 EC 1,5 l/ha.
 Maksymalna liczba zabiegów w sezonie wegetacyjnym: 1 (1 zabieg jesienią lub 1 zabieg wiosną)
 Termin stosowania: Środek zastosować od fazy 3. liścia właściwego lub 4. liścia właściwego rośliny uprawnej (BBCH 13-14).
 Zaleca się wykonanie od 1 do 2 zabiegów w okresie 15 dni.
 Środek zastosować po wschodach, od fazy 2. liścia właściwego do fazy 4. liścia właściwego marchwi i pietruszki korzeniowej (BBCH 12-14).
 Środek zastosować w fazie od pięciu do dziewięciu liści rośliny uprawnej (BBCH 15-19).


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52004PC0814
 Priekšlikums Padomes regulaI ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2500/2001, lai būtu iespējama Kopienas palīdzība atbilstīgi Finanšu regulas 54. panta 2. punkta c) apakšpunktam /* COM/2004/0814 galīgā redakcija - CNS 2004/0285 */
 Briselē, 20.12.2004COM(2004) 814 galīgā redakcija2004/0285 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULAIar ko groza Regulu (EK) Nr. 2500/2001, lai būtu iespējama Kopienas palīdzība atbilstīgi Finanšu regulas 54. panta 2. punkta c) apakšpunktam(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSŠī grozījuma mērķis ir saskaņot Padomes Regulu N°2500/2001 par pirmspievienošanās finansiālo palīdzību Turcijai ar jauno Finanšu regulu attiecībā uz centralizētas netiešas vadības izmantošanu (Finanšu regulas 54. panta 2. punkta c) apakšpunkts). Komisija jau ir izteikusi identisku priekšlikumu par Phare regulu, CARDS regulu un šie paši noteikumi ir paredzēti saskaņā ar jauno pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA) no 2007. gada.Finanšu regulas 54. panta 2. punkts paredz iespēju izpildīt Kopienas budžetu, izmantojot centralizētu netiešu vadību, un 54. panta 2. punkta c) apakšpunktā izklāstītas īpašas prasības tā izpildei.Šīs prasības izvirza noteikumu, ka centralizētās netiešās izpildes jomā Komisija “var uzticēt publiskas varas, jo īpaši budžeta izpildes uzdevumus (...) valstu publisko tiesību subjektiem vai privāttiesību subjektiem, kas izpilda publiska dienesta uzdevumus un sniedz atbilstošas finanšu garantijas, un atbilst nosacījumiem, kas paredzēti īstenošanas noteikumos” un “šādām struktūrām var uzticēt izpildes uzdevumus vienīgi tad, ja attiecīgās programmas vai darbības pamatakts paredz deleģēšanas iespēju un nosaka kritērijus attiecīgo struktūru atlasei (...)[1].Pirmspievienošanās palīdzības jomā pieredze liecina, ka centralizētā netiešā vadība tādā veidā, kā tā aprakstīta 54. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ir ļoti noderīgs instruments, jo īpaši attiecībā uz Tehniskās palīdzības un informācijas apmaiņas programmas (TAIEX) darbībām. Turcija pēdējo gadu laikā ir guvusi ievērojamas priekšrocības no TAIEX darbībām. Tāpēc jānodrošina, lai Turcija varētu turpināt saņemt TAIEX palīdzību no šodienas līdz IPA regulas spēkā stāšanās dienai atbilstīgi jaunās Finanšu regulas nosacījumiem.2004/0285 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULAIar ko groza Regulu (EK) Nr. 2500/2001, lai būtu iespējama Kopienas palīdzība atbilstīgi Finanšu regulas 54. panta 2. punkta c) apakšpunktamEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,Ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 181.a panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[2],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[3],tā kāPadomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam[4] (Finanšu regula), 54. panta 2. punkts paredz iespēju izmantot Kopienas budžeta izpildei centralizētu netiešu vadību un nosaka konkrētas prasības tā izpildei,Pirmspievienošanās palīdzības jomā pieredze liecina, ka centralizētā netiešā vadība tādā veidā, kā tā aprakstīta 54. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ir noderīgs instruments, jo īpaši attiecībā uz Tehniskās palīdzības un informācijas apmaiņas programmas (TAIEX) darbībām.Turcija pēdējo gadu laikā ir daudz izmantojusi TAIEX pakalpojumus un tai arī turpmāk jānodrošina šī instrumenta izmantošana atbilstīgi noteikumiem, kas izklāstīti jaunajā Finanšu regulā.Pirmspievienošanās palīdzības jomā ir vēlama saskaņota pieeja, tāpēc izmantotajai formulai jābūt identiskai ar Regulā 3906/1989 (Phare), Regulā 2666/2000 (CARDS) un IPA regulas projektā izmantoto formulu.Tādēļ ir attiecīgi jāgroza Padomes 2001. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 2500/2001 par pirmspievienošanās finansiālo palīdzību Turcijai un par grozījumiem Regulās (EEK) Nr. 3906/89, (EK) Nr. 1267/1999, (EK) Nr. 1268/1999 un (EK) Nr. 555/2000[5],IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.1. pantsPadomes Regulu (EK) Nr. 2500/2001 groza šādi:Iekļauj šādu 6.a pantu:„ 6.a pantsKomisija var, ievērojot Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002[6] 54. pantā noteiktos ierobežojumus, uzticēt publiskas varas un jo īpaši budžeta izpildes uzdevumus šīs regulas 54. panta 2. punktā minētajām struktūrām. Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 54. panta 2. apakšpunktā minētajām struktūrām var uzticēt publiska dienesta uzdevumus, ja tās ir starptautiski pazīstamas, lieto starptautiski atzītas vadības un kontroles sistēmas un atrodas valsts varas iestāžu pārraudzībā.”2. pantsŠī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē, [...]Padomes vārdāPriekšsēdētājs [1] Regulas (EK) 1605/2002 54. panta 2. punkta c) apakšpunkts, OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.[2] OV C [...], [...], [...]. lpp.[3] OV C [...], [...], [...]. lpp.[4] OV L 248, 16.9.2002, 1. lpp.[5] OV L 342, 27.12.2001., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 769/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 1. lpp.)[6] OV L 248. 16.9. 2002., 1. lpp.


text:
Indenfor statistik er en stikprøve eller sample en delmængde af en population. Hvis ikke stikprøven er for lille, vil resultatet med en vis sikkerhed være repræsentativt for populationen. Statistikkens opgave er at redegøre for, hvor sikre, de konklusioner som uddrages af stikprøven, egentlig er – udtrykt ved et signifikansniveau. En stikprøve er attraktiv, fordi det er dyrt at undersøge hele populationen.
 Eksempler
 Et dagblad ønsker at vide, hvorledes vælgerne vil stemme ved et kommende valg. Det får et analyseinstitut til at ringe til 1200 personer, som spørges om hvad de har tænkt sig at stemme.
 En virksomhed ønsker at vide, hvor stor interessen for et nyt produkt er. Der stemmes dørklokker i et beboelseskvarter, hvor forbrugerne spørges om deres forbrugsvaner og indstilling til produktet.
 Repræsentativitet
 Det eneste grundlag, som med sikkerhed siger noget om populationen, er en undersøgelse af hele populationen. En stikprøve vil altid indebære en usikkerhed i forhold hertil. Denne usikkerhed måles gennem en vurdering af repræsentativiteten.
 Udvælgelsesstrategier
 Simpel tilfældig udvælgelse
 Ved simpel tilfældig udvælgelse vælger man – f.eks. ud fra en tabel med tilfældige tal – det antal enheder, som skal med i undersøgelsen ud fra hele populationen. Den enkelte enhed fra populationen skal altså have lige stor sandsynlighed for at komme med i stikprøven.
 Man vil eksempelvis kunne udvælge blandt populationen af husholdninger ved hjælp af vejviseren (relativt præcist – der er kun ganske få, som ikke er med) eller telefonbogen (lidt mere upræcist).
 Stratifikation
 Ved stratifikation inddeles populationen i nogle (gensidigt udelukkende) dele – strata. I det enkelte strata skal sandsynligheden for at en enhed kommer med i stikprøven være ens for alle enhederne.
 Stratifikation kan have en fordel, når variationen i de enkelte strata er mindre end variationen mellem strataene.
 Et eksempel på stratifikation kunne være, at en vælgerundersøgelse deles op på beboere i parcelhuse, andelsboliger, lejligheder og andre boformer.
 Der kan gennemføres efterstratifikation ved hjælp af registrerede baggrundsvariabler.
 Klyngeudvælgelse
 Ved klyngeudvælgelse deles populationen op i et antal klynger, og den del af disse undersøges fuldstændigt.
 Fordelen ved klyngeudvælgelse er, at det ofte er billigt at undersøge de enkelte enheder klyngevist. Der er eksempelvis billigt at stemme dørklokker i et helt kvarter.
 Statistik
 Dataindsamling
 Prøver
 ar:اختيار العينات (إحصاء)
 es:Muestreo en estadística
 eu:Laginketa (estatistika)
 ja:標本調査
 ko:표집
 lt:Atranka
 no:Prøvetaking
 pl:Dobór próby
 pt:Base de sondagem
 ru:Семплирование (математическая статистика)
 tr:Elverişlilik örneği


text:
14.10.2006
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 249/8
 Ricorso presentato il 7 settembre 2006 — Commissione delle Comunità europee/Granducato di Lussemburgo
 (Causa C-364/06)
 (2006/C 249/17)
 Lingua processuale: il francese
 Parti
 Ricorrente: Commissione delle Comunità europee (rappresentante: sig. N. Yerrel, in qualità di agente)
 Convenuto: Granducato di Lussemburgo
 Conclusioni della ricorrente
 —
 dichiarare che il Granducato di Lussemburgo, non avendo adottato le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio 11 marzo 2002, 2002/15/CE, concernente l'organizzazione dell'orario di lavoro delle persone che effettuano operazioni mobili di autotrasporto (1) o, comunque, non avendole comunicate alla Commissione, è venuto meno agli obblighi che ad esso incombono in base alla direttiva in questione;
 —
 condannare il Granducato di Lussemburgo alle spese.
 Motivi e principali argomenti
 Il termine di recepimento della direttiva 2002/15/CE è scaduto il 23 marzo 2005.
 (1) GU L 80, pag. 35.


text:
 1.5.2009
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 102/36
 Sentencia del Tribunal de la Función Pública (Sala Segunda) de 12 de marzo de 2009 — Arpaillange y otros/Comisión
 (Asunto F-104/06) (1)
 (Función pública - Agentes contractuales - Reclutamiento - Clasificación - Antiguos expertos individuales - Título - Experiencia profesional - Excepción de ilegalidad)
 2009/C 102/51
 Lengua de procedimiento: francés
 Partes
 Demandantes: Joséphine Arpaillange y otros (Santiago, Chile) (representantes: S. Rodrigues y C. Bernard-Glanz, abogados)
 Demandada: Comisión de las Comunidades Europeas (representantes: J. Currall y G. Berscheid, agentes)
 Parte coadyuvante en apoyo de la demandada: Consejo de la Unión Europea (representantes: I. Sulce y B. Driessen, agentes)
 Objeto
 Por una parte, la anulación de las decisiones de la autoridad competente para celebrar los contratos (ACCC), por las que se fijaron las condiciones de contratación de los demandantes, tal como resultan de sus contratos de agentes contractuales, en la medida en que el número de años de experiencia profesional que les reconoce la ACCC es inferior al número de años de experiencia profesional efectivamente acumulados por los demandantes y, por otra parte, una reclamación por daños y perjuicios.
 Fallo
 1)
 Desestimar el recurso.
 2)
 Cada parte cargará con sus propias costas.
 (1) DO C 261, de 28.10.2006, p. 35.


text:
Murat Boz (Zonguldak, 1980. március 7. –) török énekes, zeneszerző, szövegíró. Korábban Tarkan háttérénekese volt.
 Életrajza
 Murat Boz Zonguldak városában született 1980. március 7-én. Később családjával Isztambulba költöztek, itt végezte el a középiskolát. Az isztambuli Bilgi Egyetem jazz-ének szakos hallgatója volt, majd az Isztambuli Műszaki Egyetemen török klasszikus zenét tanult.
 Murat Boz karrierjét Tarkan háttérénekeseként kezdte, 2001 és 2006 között dolgozott a popsztárral. Első albuma, Maximum címmel 2007 elején látott napvilágot.
 Diszkográfia
 Filmográfia
 Jegyzetek
 További információk
 Török énekesek
 Török nyelvű énekesek
 1980-ban született személyek
 Élő személyek


text:
Republikkens præsident, højesteretspræsidenter, ministre og excellencer, kolleger og venner:
 Allerførst ønsker jeg Islands højesteret hjerteligt tillykke med de 100 år.
 Dernæst en stor tak til Højesteret for den ære, man viser mig ved som repræsentant for retsvidenskaben at lade mig til at tale for denne ærede forsamling på denne helt særlige dag.
 Som alle i lokalet ved, fødtes Højesteret for præcis 100 år siden som et naturligt skridt hen imod Islands selvstændighed, der på bedste nordiske vis skete venskabeligt og harmonisk.
 Første skridt blev taget i 1849, da den danske (og islandske) enevælde sluttede og hele riget fik sin første grundlov. Andet skridt skete med loven af 1871, hvor Island fik sin egen forfatning og dermed et selvstyre svarende til det, Færøerne og Grønland har den dag i dag. Men det tredje og store skridt skete den 30. november 1918 med Forbundsloven, der gjorde Island til en selvstændig, suveræn stat i personalunion med Danmark.
 Hverken Grønland eller Færøerne tog dette skridt, selv om sprogargumentet også her gjorde sig gældende. Her fungerer den danske Højesteret fortsat som øverste instans. Så selv om Islands selvstændighed under egen præsident først blev en realitet i 1944, havde Island dermed i enhver henseende fået sit eget retssystem med suveræne lovgivende, udøvende og dømmende magter. Jubilæet i dag er altså ikke kun et højesteretsjubilæum. Det er også et jubilæum for det selvstændige og uafhængige islandske retssystem.
 Retssystemer bygges nemlig ikke kun op ved hjælp af lovgivning. Som jeg skal vende tilbage til, kræves også intellektuelle råvarer i form af en selvstændig og kritisk juridisk teori. Et betydningsfuldt forarbejde hertil var allerede gjort i 1908 da der for første gang blev undervist i islandsk ret på en islandsk læreanstalt (Lagaskólinn). Men nok så vigtigt er det, at landets første universitet, Islands Universitet, blev grundlagt i 1911.
 I dag eksisterer der et tæt og varmt samarbejde mellem universitetsjurister i Island og de andre nordiske lande, blandt andet gennem de Nordiske Juristmøder, der i øvrigt holdes her i Reykjavik i år i august. Men også i det daglige foregår et løbende samarbejde. Selv har jeg haft den store glæde at have forelæst ved begge landets universiteter og deltaget som opponent ved videnskabelige afhandlinger.
 Men tilbage til dette jubilæum!
 Som bekendt har Island nordisk rekord i levetid: næsten 81 år for mænd og godt 85 år for kvinder. Alligevel oplever kun få mennesker at blive 100 år. Men for en domstol er 100 år ikke en alder, som det er værd at tale om.
 Den danske Højesteret fejrede i 2011 sit 350 års jubilæum. Højesteret er dermed nok den ældste stadigt virkende højesteret i verden. Men regner man i det antal år, hvor den danske Højesteret har fungeret uafhængigt, er alderen dog noget lavere: I årene 1661-1849 var Højesteret nemlig den enevældige konges domstol. Den kom til verden som en konsekvens af den ”absolutisme”, som foruden Danske Lov også skabte en hæderlig og effektiv embedsmandstradition. Som et lille spor af denne status er højesteretsdommernes uniform en embedsmandsuniform.
 Det er et lille kuriosum i historien om Islands højesteretshistorie, at Island teknisk set fortsatte under enevælden efter junigrundloven af 1849, fordi den aldrig blev sat i kraft her. Årsagen hertil lå dog ikke en særlig trang til underkastelse men i at landet arbejdede henimod at få sin egen forfatning, hvilket skete i 1874. Men først ved den dansk-islandske forbundslov af 30. november 1918 var grundlaget skabt for, at den danske Højesteret ved Islands beslutning måtte blive erstattet med Islands egen højesteret.
 Den svenske Högsta domstolen kom 138 år senere, i 1789 (samme år som den amerikanske Supreme Court). Det skete som led i Gustav III’s forsøg på at indføre absolutismen i Sverige. Men allerede 20 år efter, i 1809, blev den i vid udstrækning frigjort fra kongemagten. Også svenskerne beholdt dog længe reminiscenserne af enevælden. Helt frem til 1974 afsagdes domme fra Högsta domstolen ”i Kungens namn”
 Norges Høyesterett kom i 1814 og fejrede jubilæum sammen med Eidsvollsforfatningen for snart 6 år siden. Men den danske Højesteret blev først for alvor uafhængig med grundlovens af 1849 ”kun” 71 år før Islands.
 Derimod er 100 år en høj alder for de internationale domstole, som i dag – på godt og ondt – opnår langt større politisk opmærksomhed og presseomtale end de nationale højesteretter.
 Og det er disse internationale domstole, som jeg vil tage udgangspunkt i mine følgende bemærkninger. Nærmere bestemt:
 EU-domstolen i Luxembourg (herefter forkortet EUD), som blev oprettet allerede i 1952 med etableringen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab.
 Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg (i det følgende forkortet EMD), som blev etableret i1959 efter forinden, den 3. september 1958 at være anerkendt af Island.
 Og sidst men ikke mindst EFTA-domstolen fra 1994, der med sine 3 dommere og sin traktatmæssige pligt til at følge EUD i et og alt inden for EØS-rettens anvendelsesområde er en slags ”lillebror” til EU-domstolen.
 At disse internationale domstole trods deres unge alder og snævre mandater får mere politisk opmærksomhed og mere presseomtale end hæderkronede nationale højesteretter skyldes først og fremmest den fortolkningspraksis, som de undertiden har anlagt, og som ofte beskrives med det udtryk, som efter min opfattelse rummer kaster et vigtigt perspektiv på arbejdet i en højesteret, nemlig dens grad af aktivisme.
 Begrebet domstolsaktivisme er forholdsvis nyt, og i en kreds som denne med både jurister og ikke-jurister kræver det en forklaring. Overordnet set handler det om, hvornår en domstol kan påtage sig rollen som regelgiver, og dermed udøve en slags politisk funktion.
 Her vil ikke-juristerne i salen jo nok spørge, hvordan en domstol kan det? Skal dommerne ikke bare lade parterne fremføre deres sag, og derefter træffe sin afgørelse inden for det udfaldsrum, som det relevante retsgrundlag efterlader?
 Jo – det skal den selvfølgelig. Men ganske ofte hænder det, at de regler, som domstolen skal anvende, enten indeholder tvetydigheder, konflikter med andre regler eller blot uklarheder. Og når det forekommer, kan domstolen jo ikke bare vise sagen fra sig som ”politisk”. Så må den selvfølgelig løse sagen, selv om udfaldet ikke på forhånd kunne læses ud af reglen.
 Når en domstol gør det, udøver den magt, som i princippet ligeså godt kunne være udøvet af lovgiveren – hvis loven havde været præcis. Og derfor er det relevant at anskue den øverste domstol som en forfatningsretlig magtfaktor, hvis rolle må være bestemt i forfatningen.
 Men hvad er så forfatningens svar på dette spørgsmål?
 Artikel 61, 1. pkt., i Islands grundlov fastslår herom (ligesom § 64 i den danske), at dommere i deres kald alene har at rette sig efter loven.
 Denne bestemmelse er vigtig. Den udtrykker et princip, som blev formuleret af den store oplysningsfilosof, Charles Louis de Secondat, Baron quieu: Han sagde, at dommerne kun skal være ”den mund, som udtaler lovens ord, ... livløse væsener, som hverken kan tillempe dens kraft eller strenghed.”
 Dommerne skal altså ledes af loven og uden at lade sine personlige holdninger spille ind på resultatet. Er dommeren i tvivl, må han se på lovens forarbejder og konsekvenser, og ikke på sine egne subjektive holdninger mv.
 I dag nyder princippet i Montesquieus magtfordelingslære almen tilslutning i alle moderne forfatninger. Men man skal huske på, at disse tanker blev skabt før de moderne demokratier – ja midt under enevælden. I et demokratisk samfund kan hans meget bastante afvisning af, at dommerne overhovedet kan agere som en magtfaktor, ikke længere opretholdes som konsekvent princip. Her er alle enige om, at der kan ske en retsudvikling ved domstolene, herunder gennem præjudikater.
 Samtidig er der forskellige synspunkter på, hvordan dette kan ske. Som udviklingen af Islands retssystem illustrerer, kan forskellige retskulturer begrunde forskellige synspunkter herom – synspunkter der får betydning for, hvor ”aktivistiske” dommerne kan være, men også på hvordan dommerne udnævnes og processerne gennemføres.
 Helt grundlæggende kan man pege på nogle forskelle mellem de kulturer, der er opbygget inden for civil law-familien, som også kendes på kontinentet og i norden og i common law-familien, som vi kender det i Commonwealth-området og i USA):
 Civil law-juristen ser det retlige univers i et fintmasket system af principper, hovedregler og undtagelser, hvoraf mange (som det f.eks. er tilfældeti Frankrig og Tyskland) finder udtryk i lovgivningen, herunder i forskellige civillovbøger. Hvis civil law-juristen oplever en lovgivning som frustrerende og ikke kan få en domstol overtalt til at afbøde denne frustration, vil han vende sig mod lovgiveren.
 Til forskel herfra ser common law-juristen retsreglerne som mere singulære og usystematiske. Han vil i højere grad tænke i mere abstrakte begreber og grundsætninger hvis bæredygtighed netop først kommer til udtryk i mødet med en domstol, hvor de så efter grundig og overbevisende procedure finder udtryk i leading cases, som herefter definerer gældende ret for fremtiden.
 Derfor har dommerne i common law-systemer langt større magt end i civil law-systemer. Og i øvrigt også langt større anseelse: En oplyst amerikaner kender alle ni dommere i Supreme Court. Når en ny dommer udpeges i USA igangsættes en politisk proces, der på godt og ondt – og ofte på ondt – sætter personlighed i fokus. Det ser vi aldrig i et civil law-land.
 Men netop her er holdningerne forskellige ved de unge internationale domstole og ved de ældre nordiske. Og jeg vender mig i det følgende til de to væsentligste for Island: EMD og (i via EFTA-domstolen) EUD.
 Som sagt kom EMD til verden i 1959 efter at EMRK kort forinden var vedtaget. EMD er imidlertid ikke en international domstol i traditionel forstand. Hovedparten af dens afgørelser træffes efter individuelle klager rejst mod enkeltpersoner over påståede krænkelser i deres hjemlande. I 2019 modtog domstolen 44.500 klager, hvoraf 38.480 uden videre blev afvist. ”Kun” 2.187 blev herefter afgjort ved dom. Ved udgangen af 2019 stod 59.800 sager i kø for at blive behandlet.
 Denne ubestridelige succes hænger i nogen grad sammen med, at ganske mange ansøgere rent faktisk får medhold i deres klage – også selv om indholdet af de enkelte konventionsbestemmelser måske ikke umiddelbart giver løfte herom. Gennem de sidste fire årtier har EMD således udvidet sine fortolkninger af konventionen, så de – efter EMD’s udsagn – lever op til ”present day conditions”.
 Det ideologiske grundlag for denne praksis reflekteres f.eks. i denne udtalelse:
 ”Although the primary purpose of the Convention system is to provide indi-vidual relief, its mission is also to determine issues on public-policy grounds in the common interest, thereby raising the general standards of protection of human rights and extending human rights jurisprudence throughout the community of the Convention States.”
 EMD giver her udtryk for en politisk opfattelse, som mange nok vil være enig i, men som ikke desto mindre er politisk – nemlig at den del af den retlige regulering for Europarådets 820 millioner store befolkning, som skal ske via fortolkninger af EMK med tilhørende protokoller, bør løftes. EMD forstås altså her som en politisk faktor, som driver menneskerettighedsbeskyttelsen frem, uanset hvad den lovgiver, som har skabt disse rettigheder, måtte mene.
 Men er det da ikke indlysende, at vi gerne vil beskytte menneskerettighederne så godt som muligt, vil man kunne indvende? Er alle ikke enige om det?
 Jo, måske. Men også kun måske. For svaret på dette spørgsmål beror på, hvilke menneskerettigheder, vi taler om.
 Tænker man f.eks. på dem, der dagligt krænkes i Tyrkiet – ja, så kan vi svare ja. Ingen her i Norden vil kunne anerkende de angreb på ytringsfriheden og interneringer af anderledes tænkende, herunder dommere, som sker her.
 Ser man derimod på de mange sager, som EMD løbende afgør mod lande i Nordeuropa, hvor retten til ”familieliv” fører til forbud mod at udvise kriminelle udlændinge, hvor retten til ”privatliv” indebærer forbud mod støj fra lufthavne og natklubber, og hvor retten til ”informations¬frihed”, indebærer et forbud mod at sætte en parabolantenne op på en udlejningsejendom, ja så befinder vi os på retsområder i samfundet, hvor der kan være nok så mange, lige gode, synspunkter. Og det er navnlig, når de unge internationale domstole udvikler deres aktivisme på disse områder, at synspunkterne brydes.
 I dag er der fuld enighed om, at vi bør beskytte de grundlægende rettigheder – dem der dagligt krænkes i Tyrkiet. Men der er stor uenighed om, hvorvidt menneskerettighederne også skal føre til fortolkninger, som tvinger de enkelte medlemsstater til at sikre ophold for kriminelle udlændinge, til at indrette arbejdsmarkedet på bestemte måder eller give indsigt i offentlige dokumenter under bestemte vilkår. Og denne uenighed reflekteres ofte gennem de kraftige dissenser, som netop de nordiske dommere ved EMD ofte afgiver.
 Voteringerne ved EMD er selvfølgelig fortrolige. Men ved at læse dommene kan man godt få det indtryk, at de ikke kun angår jura, men måske snarere har form af retspolitiske debatter mellem forskellige holdninger. Dermed er det efter min opfattelse blevet legitimt at spørge, om ikke EMD er blevet en politisk magt, som det er berettiget at kritisere på politisk grundlag.
 En sådan holdning blev fremført fra dansk side, da Danmark i årene 2017-2018 var formand for Europarådet. Temaet var ligefrem gjort til en del af denne regerings grundlag med en bemærkning om, at der er »behov for at se kritisk på den måde, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dynamiske fortolkning har udvidet rækkevidden af dele af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
 Den danske regeringsindsats førte til en politisk proces i Europarådets medlemskreds, der resulterede i en såkaldt Københavnererklæring af 13. april 2018, der indeholdt visse forsigtige signaler til EMD om at vise tilbageholdenhed i sine dynamiske fortolkninger. Om erklæringen får nogen mærkbar effekt, vides endnu ikke.
 For kritik af denne art kan være vanskelig at rejse. Når man fremfører den, mødes man ofte med det synspunkt, at EMD har været garanten for den udvikling af menneskerettighederne, som er sket i perioden efter krigsafslutningen i 1945, og at man anfægter denne udvikling ved at kritisere domstolen.
 Det er imidlertid værd at bemærke, at EMD først er blevet aktivistisk i en forholdsvis høj alder. Den danske juraprofessor og retsfilosof Alf Ross, der i 1959 blev udpeget som den første danske dommer ved EMD, mente tilmed, at der aldrig ville blive brug for domstolen. Han beskrev systemet i sin artikel ”En arbejdsløs domstol” (1964). På det tidspunkt var ikke en eneste sag nået frem til domstolen. Ross bebrejdede Kommissionen denne forsigtige kurs.
 Først under den kolde krig fik menneskerettighedstænkningen en politisk betydning, som senere slog igennem i retssystemet. Det skete i henholdsvis USA og Europa og med forskellige begrundelser. Menneske¬rettighederne kom ind i amerikansk politik efter Vietnam-krigen ved indgangen til Jimmy Carters præsidentperiode og i takt med, at Amnesty International som den første toneangivende NGO kæmpede samvittighedsfanger i store dele af verden.
 At EMD er blevet aktivistisk hænger sammen med flere forhold. Den politiske udvikling, som for 40 år siden placerede menneskerettighederne på den politiske arena udgør ét. Den individuelle klageadgang, som blev indført i __ udgør et andet. Og frem for alt betyder det noget, at EMD i konsekvens af disse to faktorer, har fået et særligt mandat, der går ud på at fremme beskyttelsen af ”menneskerettighederne”. Et mandat, som domstolen så har valgt at fortolke som en forpligtelse til at søge at drive menneskerettighederne stadigt videre.
 Netop dem slags snævre mandater påvirker ofte graden af aktivisme hos domstole. Et eksempel herpå er den amerikanske Court of Appeal for the Federal Circuit (CAFC). Den blev etableret for at levere kyndige bidrag til forståelsen af, hvornår opfindelser kunne patenteres. Resultatet blev en særdeles patentvenlig linje, som ofte er blevet kritiseret og underkendt af Supreme Court. Da Danmark i 2015 stemte om den Europæiske Patentdomstol var en del af modstanden netop begrundet med frygten for noget tilsvarende.
 En anden international domstol, som har påtaget sig et mandat – nemlig at fremme den europæiske integrationsproces – er EUD. Og det var faktisk om denne domstol, at begrebet domstolsaktivisme første gang blev påvist. Det var min nu desværre afdøde professorkollega, Hjalte Rasmussen, som fremlagde synspunktet i 1986 sin doktorafhandling ”On law and policy in the European Court of Justice, A Comparative Study in Judicial Policymaking”.
 Da disputatsen udkom vakte den en vis opsigt: Kunne det virkelig passe, at en domstol, som jo i en moderne forfat er dømmende og derfor hverken ”lovgivende” eller ”udøvende” med rette kunne beskyldes for at være dømmende? Det anså mange nok for provokerende, ja ligefrem injurierende.
 Men tiderne skiftede, og i dag er denne skepsis almindelig forekommende, selv for EU-jurister. Et læseværdigt udtryk herfor foreligger i et festskriftsbidrag skrevet af det danske justitsministeriums topembedsmand på området, Nina Holst Kristensen. Indlægget har den sigende titel: ”Hvor får de det fra?” og er trykt i Festskrift til Jens Fejø (2012).
 Og da en af Hjalte Rasmussens ph.d.-studerende, Nick Hækkerup, 12 år senere forsvarede sin ph.d.-afhandling om ”Kontrol og sanktioner i EF-retten”, bemærkede han nærmest henkastet (s. 270 f.):
 ”Det er almindelig kendt, at EF-Domstolen har en meget aktivistisk og retsskabende fortolkningsstil til fordel for snævrere integration af Fællesskabet”.
 Nick Hækkerup er i dag Danmarks Justitsminister, og i den egenskab afgav han den 21. oktober 2019 et svar i Folketinget på spørgsmålet, om det er den danske regerings opfattelse, ”at EU-Domstolen generelt dømmer aktivistisk?” I ministerens svar herpå angives nogle eksempler, hvor den danske regering har forsøgt at påvirke EU-domstolen til at udvise større tilbageholdenhed i sine fortolkninger. Svaret slutter:
 ”Regeringen vil også fremover i visse sager argumentere for, at Domstolen bør anlægge en mindre vidtgående fortolkning af EU-retten.”
 Bortset herfra har Danmark dog ikke taget mere formelle skridt herom overfor EU, men der foregår løbende dialoger om spørgsmålet, både mellem de folkevalgte og mellem domstolene.
 Med konstateringen af, at både EMD og EUD er eksponenter for en aktivistisk domstolstradition opstår nu spørgsmålet om også de nordiske højesteretter kan siges at være aktivistiske?
 Når jeg nærmer mig dette spørgsmål, er jeg af sproglige grunde nødt til at lægge nogle begrænsninger. Jeg forstår hverken islandsk eller finsk og begrænser mig derfor til at se på domstolstraditionerne i Danmark, Norge og Sverige.
 Stiller man spørgsmålet, om disse domstole er ”aktivistiske” i den betydning, jeg netop har slået fast – altså at de udøver deres fortolkningsopgave med det formål at skabe ny ret i stedet for at fortolke eksisterende ret i lyset af bestemte på forhånd givne målsætninger – mener jeg klart at kunne besvare det med et klart nej.
 En væsentlig forklaring herpå er, at vore højesteretter er sat i verden for at varetage klassiske roller som leverandører af konfliktløsningstjenester mellem i stridende parter – ikke for at fungere som redskab for det ene eller anden politiske formål, som f.eks. at sikre øget integration eller udvikling af menneskerettigheder.
 Selve det forhold, at vore øverste domstole er generalist-domstole (dette gælder i hvert fald i Island, Danmark og Norge, men ikke i Finland og Sverige, hvor der også findes en Högsta Forvaltningsdomstol), rummer nærmest en garanti for, at de ikke på forhånd ”identificerer sig” med ét af disse modstående hensyn. Heldigvis.
 Derimod kan der klart svares ja til, at vore egne domstole i vid udstrækning udvikler ny ret gennem sin praksis i overensstemmelse med anerkendte juridiske ræsonnementer og retskildeprincipper. Sådan er det i dag, og sådan har det altid været.
 Det ligger også klart, at de nordiske højesteretter i dag spiller en større rolle som ”regelgivere” end tidligere. Det er der flere grunde til.
 Én grund ligger i, at lovgivningen er blevet mere og mere kompliceret i dag end før og derfor indeholder stadigt flere umiddelbart uforståelige og måske modsætningsfyldte dele, som kræver afklaring. Dertil kommer, at vi ser stadigt flere skønselementer, som netop først forventes at få indhold i mødet med den praktiske virkelighed. Dermed har politikerne selv bedt domstolene om at træde frem og afklare, hvordan en generel idé skal omsættes til konkrete løsninger. En sådan magtfordeling er helt uproblematisk.
 En anden grund til, at vore højesteretter i dag spiller en større rolle for retsudviklingen end tidligere er, at procesordningerne har ændret sig. Med den store proces- og domstolsreform, som Island gennemførte i 2018, fik landet en ny 2.-instans, som er kommet til at fungere som appeldomstol, medens Højesteret fungerer som præjudikatdomstol. Også i Danmark har forskellige ændringer i vor procesordning gjort den danske Højesteret til en ”præjudikatdomstol” – et udtryk, som bl.a. er benyttet af den forhenværende præsident for den danske Højesteret Børge Dahl.
 Også de øvrige nordiske lande har oplevet en sådan rolleforandring. I Sverige har Högsta domstolens praksis på formuerettens område har således allerede givet anledning til debat i svensk juridisk teori. Og billedet for Norge er det samme. Med (tidligere professor) Carsten Smith som præsident indledte den norske højesteret en klar retsskabende linje med det formål om at bidrage til retsafklaring og retsudvikling.
 Men er denne udvikling så til gavn for retssystemet? Svarer på dette spørgsmål beror på, hvilket retsområde man anskuer:
 Er der tale om et retsområde, som den moderne lovgiver ikke prioriterer, kan det være til stor nytte, at Højesteret gennem prægnante præmisser sætter linjen. Denne nytteværdi oplever vi både i Danmark og Sverige på store dele af den almindelige formueret.
 Samme nytteværdi kan man opleve, på områder, hvor der pludselig melder sig en ny sagstype eller om forståelsen af ny lovgivning. Relevante pejlemærker udstukket af den øverste domstol på grundlag af prøvelsen af enkeltsager kan spare lovgiveren for at skulle vedtage opfølgende lovgivning og give det praktiske retsliv en efterspurgt vejledning.
 På begge disse områder vil selv en ”aktivistisk” linje ikke være problematisk, fordi den jo ikke fratager lovgiveren nogen magt. Er et politisk flertal utilfreds med retsstillingen, kan det jo blot tage skridt til en ny lovgivning.
 De problematiske tilfælde opstår, når den øverste domstol fortolker forfatningen på en måde, der lægger grænser for de folkevalgte, f.eks. ved at erklære lovgivning ugyldig. På dette punkt bør domstolene føre en meget tilbageholdende linje, hvis ikke den vil beskyldes for at tiltage sig magt på bekostning af et politisk flertal.
 En sådan tilbageholdende linje har den danske Højesteret ført.
 Det så vi første gang i to domme, der blev afsagt for ca. et halvt århundrede siden om udleveringen af de islandske håndskrifter, U 1967.22 H og U 1971.299 H.
 I den første sag fandt et flertal (8 ud af 13) af Højesterets dommere, at den lovændring, som ændrede fundatsen for Arne Magnussens Legat af 18. januar 1760 med den virkning, at en væsentlig del af stiftelsens håndskrifter skulle overføres til Islands Universitet, var beskyttet efter grundlovens § 73, selv om loven var vedtaget ud fra den forudsætning, at der alene var tale om en almindelig regulering af ejendomsretsforholdene.
 I den anden sag fastslog Højesteret, at stiftelsen ikke havde lidt noget tab. I begge sager underkendte Højesteret den opfattelse af ekspropriationsværnet, som Folketinget havde lagt til grund.
 Først med Højesterets dom i den såkaldte Tvind-sag, U 1999.841 H erklærede Højesteret en lov ugyldig – i dette tilfælde en singulær lov, der ville fratage en privat part retten til et statstilskud, som ellers ville bestå. Dommen var på mange måder skelsættende, fordi Højesteret for første gang erklærede en lov ugyldig. Men var den aktivistisk? Ikke efter min opfattelse. Dens resultat har ikke været anfægtet i statsretlig teori, af den gode grund, at begrundelsen i hovedsagen følger de principper, der har været udviklet i denne teori.
 Som sagt mener jeg, at en domstol kun bør underkende en demokratisk vedtaget lovgivning, hvis der foreligger et særdeles sikkert retligt grundlag herfor. Optimalt vil det være, om der findes støtte for dette skridt i den juridiske teori.
 Men i alle tilfælde bør en sådan underkendelse kun ske efter en indgående sagsbehandling, der sikrer, at alle aspekter af denne kritiske problemstilling er belyst.
 De domme, som den danske Højesteret har afsagt om grundlovsmæssigheden af en lov, har været genstand for indgående prøvelse, intens mundtlig procedure og indgående votering blandt de medvirkende dommere.
 I lyset af det kan man stille spørgsmålet, om de mange domme fra EMD, der som konsekvens indebærer, at den nationale lovgiver skal omgøre en demokratisk fastsat lov, er genstand for en tilsvarende intens sagsbehandling.
 Svaret på dette spørgsmål kan nærmest læses ud af den statistik, jeg omtalte før. 2.187 afgjorte sager svarer til godt 10 sager pr. arbejdsdag. Og selv om mange af disse sager beror på ”well-established practice” ligger det klart, at sagsbehandlingen ved EMD, selv i storkammersager, foregår langt hurtigere end ved de nationale domstole. Man gør overvejende brug af skriftlighed, frem for mundtlig procedure mv., og sagsbehandlingen støtter sig på et stort antal administrative medarbejdere. Hertil kommer, at selve voteringsformen indebærer, at dommerkollegiet præsenteres for et domsudkast, som danner grundlag for voteringen, idet dissenser affattes af den enkelte dommer.
 Både i Sverige og Norge er der tradition for, at en domsbegrundelse former sig med udgangspunkt i de medvirkende dommeres vota. I hvert votum fremtræder den enkelte dommers udførlige, begrundelse for dommens resultat. De retskildemæssige fordele herved er klare: Domslæseren får indblik i den bevisvurdering og retsopfattelse, der ligger til grund for de enkelte led i argumentationen.
 I Danmark og Island er der derimod tradition for, at dommerne i et kollegium samler sig om en fælles begrundelse, der derfor ofte fremstår som et kompromis: Når voteringen i Højesteret er afsluttet, samles dommerne om selve præmisskrivningen. Deler retten sig i et flertal og mindretal, vil man ofte afpasse de respektive begrundelser over for hinanden, så domslæseren kan se, hvor det præcis er, at retten deler sig.
 Jeg nærmer mig afslutningen på dette indlæg. Og hvis jeg her må vende tilbage til Montesquieu ligger en væsentlig del af den problemstilling, som jeg her har behandlet i det princip om ”checks and balances”, som han opstillede.
 Anvendt på den dagens emne er det betænkeligt, hvis en domstol er aktivistisk om et retsgrundlag, som ikke er under kontrol af de folkevalgte. Det bør den kun gøre i kvalificerede tilfælde og efter en indgående sagsbehandling.
 En sådan kontrol af de folkevalgte eksisterer, når de nationale domstole udfylder – og måske også ændrer – gældende regler. For de folkevalgte kan jo blot ændre disse regler, hvis den er uenig i fortolkningen.
 Vanskeligere stiller det sig, når en domstol bruger forfatningen til at underkende en demokratisk vedtagen lov. Det bør domstolen kun gøre, hvis det forfatningsretlige grundlag og den ledsagende argumentation er gennemprøvet – og kun efter indgående sagsbehandling.
 I denne fintmaskede magtbalance spiller også de retslærde – altså den juridiske teori – en væsentlig rolle. Synspunkter for og imod domstolsaktivisme bør drøftes i faglige debatter mellem de retslærde.
 Sådanne debatter har vi da også haft.
 Højesterets domme i sagerne om de islandske håndskrifter gav anledning til intens behandling i den juridiske teori.
 Det samme gælder de domme, vor Højesteret har afsagt om forholdet mellem national dansk ret og EU-retten, senest i den såkaldte Ajos-sag fra efteråret 2016. Her fandt den danske Højesteret – til mange EU-juristers overraskelse – at dommerskabt EU-ret ikke kan gøres gældende i forhold mellem private, hvis den strider med skreven national ret. Men forud for denne afgørelse var gået en intens behandling af problemstillingen i flere tidsskriftsartikler, som utvivlsomt har spillet en rolle for domsresultatet.
 Helt så indgående debatter har vi ikke haft om kompetenceafgrænsningen mellem den nationale lovgiver og EMD, når EMD-praksis strider grundlæggende mod dansk retsopfattelse.
 En af grundene hertil kan være, at man debatterer mod en instans, som befinder sig langt borte, og som er sammensat af dommere, som man for hovedpartens vedkommende ikke kender.
 En anden grund kan være, at de nordiske lande har valgt selv at inkorporere EMRK i national ret. Når der opstår en regelkonflikt med EMD’s dynamiske praksis, skyldes den med andre ord en national lov, som i princippet enkelt kunne ændres ved en ny national lov.
 En tredje grund kan ligge i, at der ganske enkelt mangler en kritisk juridisk doktrin, der forholder sig til de problemer, der kan opstå i mødet mellem national ret og EMD-ret og i mødet mellem den ene eller anden internationale konventionsforpligtelse på menneskerettens område.
 Et eksempel på et sådant skisma foreligger i en principiel sag, som for tiden verserer ved Højesteret om, hvorvidt et barn født af en ”surrogatmoder” kan adopteres af den biologiske mor. I nogle særdeles udførlige præmisser citerer Østre Landsret en EMD-dom fra 2014 og en tilhørende dugfrisk Advisory Opinion fra 2019, som betonede barnets ret til ”familieliv” (som jo falder under EMD’s kompetence). Alligevel valgte landsretten at lægge vægt på beskyttelsen af barnet i FN’s børnekonvention. Adoption blev derfor nægtet.
 Desværre deltager de retslærde ikke altid så flittigt i disse debatter, herunder med kritik af EMD’s dynamiske fortolkninger. Forklaringen herpå kan være, at den enkelte forsker personligt er enig i disse fortolkninger. Eller at kritik mod EMD let kan misforstås som modstand mod selve menneskerettighedsidéen.
 Men debatten er vigtig, og jeg ved fra mange dialoger med gode islandske venner og kolleger, at den også føres her i landet.
 Derfor glæder det mig meget, at man har gjort dette fine arrangement til en anledning til at sætte fokus på den.
 Og med denne afsluttende erkendelse sender jeg endnu et varmt og dybtfølt tillykke til Islands Højesteret på den store dag.


text:
 15.7.2010
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 181/22
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 54/2010,
 30. aprill 2010,
 millega muudetakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingu XVIII lisa (töötervishoid ja tööohutus, tööõigus ning naiste ja meeste võrdne kohtlemine)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu XVIII lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 4. detsembri 2009. aasta otsusega nr 147/2009 (1).
 (2)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta direktiiv 2009/38/EÜ Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamise ja nendega konsulteerimise korra sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides (uuesti sõnastatud) (2) tuleb lepingusse inkorporeerida.
 (3)
 Direktiiviga 2009/38/EÜ tunnistatakse alates 6. juunist 2011 kehtetuks nõukogu direktiiv 94/45/EÜ, (3) mis on lepingusse inkorporeeritud ja mis seetõttu tuleb lepingu alusel alates 6. juunist 2011 kehtetuks tunnistada,
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu XVIII lisa muudetakse järgmiselt.
 1.
 Praegune punkt 27 (nõukogu direktiiv 94/45/EÜ) nummerdatakse ümber punktiks 27a.
 2.
 Punkti 26 (nõukogu direktiiv 92/56/EMÜ, väljajäetud) järele lisatakse järgmine punkt:
 „27.
 32009 L 0038: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/38/EÜ, 6. mai 2009, Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamise ja nendega konsulteerimise korra sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides (uuesti sõnastatud) (ELT L 122, 16.5.2009, lk 28).”
 3.
 Uus punkti 27a (nõukogu direktiiv 94/45/EÜ) tekst jäetakse välja alates 6. juunist 2011.
 Artikkel 2
 Direktiivi 2009/38/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 1. mail 2010, tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (4).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 30. aprill 2010
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Alan SEATTER
 (1) ELT L 62, 11.3.2010, lk 45.
 (2) ELT L 122, 16.5.2009, lk 28.
 (3) EÜT L 254, 30.9.1994, lk 64.
 (4) Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.


text:
 21.11.2009
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 282/46
 Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 septembrie 2009 — SBS TV și SBS Danish Television/Comisia
 (Cauza T-12/05) (1)
 („Ajutoare de stat - Recapitalizarea unui furnizor al serviciului public de radiodifuziune în urma unei prime decizii prin care s-a dispus recuperarea ajutoarelor de stat incompatibile - Decizie de a nu ridica obiecții - Anularea primei decizii - Nepronunțare asupra fondului”)
 2009/C 282/88
 Limba de procedură: engleza
 Părțile
 Reclamante: SBS TV A/S, fostă TV Danmark A/S (Skovlunde, Danemarca); și SBS Danish Television Ltd, fostă Kanal 5 Denmark Ltd (Hounslow, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial D. Vandermeersch, T. Müller-Ibold, K. Nordlander și H. Peytz, ulterior D. Vandermeersch, H. Peytz și K.-U. Karl, avocați)
 Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Khan și M. Niejahr, agenți)
 Intervenientă în susținerea reclamantelor: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Hjelmborg și M. Honoré, avocați)
 Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanți: J. Molde, agent, assisté de P. Biering, K. Lundgaard Hansen, avocați); și TV 2/Danmark A/S (Odense, Danemarca) (reprezentanți: O. Koktvedgaard și M. Thorninger, avocați)
 Obiectul
 Cerere de anulare a Deciziei C(2004) 3632 final a Comisiei din 6 octombrie 2004 privind recapitalizarea TV 2/Danmark A/S.
 Dispozitivul
 1.
 Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.
 2.
 Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
 (1) JO C 69, 19.3.2005.


text:
 Chimica
 Es – simbolo chimico dellEinsteinio
 Cinema
 Es – film del 1966 diretto da Ulrich Schamoni
 Es – film del 1988 diretto da Jon Red
 Codici e sigle
 ES – codice vettore IATA di DHL International
 es – codice ISO 639 alpha-2 della lingua spagnola
 ES – codice ISO 3166-1 alpha-2 della Spagna
 ES – codice ISO 3166-2:BR dell'Espírito Santo (Brasile)
 ES – codice ISO 3166-2:CM della regione dell'Estremo Nord(Camerun)
 ES – codice ISO 3166-2:FI della Finlandia meridionale (Finlandia)
 ES – codice ISO 3166-2:GT del Dipartimento di Escuintla (Guatemala)
 Energy Saving – risparmio energetico
 Esercito di Silente – associazione segreta della saga di Harry Potter
 Eurostar – un tipo di treno
 Geografia
 Eš – comune della Repubblica Ceca
 Informatica
 .es – dominio di primo livello assegnato alla Spagna nelle telecomunicazioni informatiche
 Musica
 ES – sigla di modelli di chitarre Gibson (acronimo di Electric Spanish)
 es – gruppo indie rock italiano
 【Es】 ~Theme of Es~ – singolo dei Mr. Children del 1995
 Pseudonimi
 Es – probabile pseudonimo di Emilio Servadio all'interno del Gruppo di Ur
 Psicologia
 Es – in psicologia, struttura psichica contenente le spinte pulsionali
 Sport
 ES – nei ruoli del baseball, esterno sinistro
 Altro
 Es – lettera dell'alfabeto cirillico
 ES – manga della Star Comics
 Es – in latino, seconda persona del verbo sum (letteralmente «tu sei»)
 ES – sigla automobilistica internazionale di El Salvador
 Es – simbolo dell'exasecondo
 ES – simbolo dell'exasiemens
 ES – targa automobilistica di Esslingen am Neckar (Germania)
 ES – targa automobilistica della città di Skierniewice (Polonia)
 Altri progetti


text:
 15.3.2012
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 76/33
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 149/2011
 z dne 2. decembra 2011
 o spremembi Priloge XIII (Promet) k Sporazumu EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor je bil spremenjen s Protokolom o prilagoditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum), in zlasti člena 98 Sporazuma,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Priloga XIII k Sporazumu je bila spremenjena s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 120/2011 z dne 21. oktobra 2011 (1).
 (2)
 Sklep Komisije 2010/3572/EU z dne 30. junija 2010 o spremembi Sklepa Komisije 2010/774/EU z dne 13. aprila 2010 o določitvi podrobnih ukrepov za izvajanje skupnih osnovnih standardov za varnost letalstva, ki vsebujejo podatke iz točke (a) člena 18 Uredbe (ES) št. 300/2008, je treba vključiti v Sporazum –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 Za točko 66hf (Sklep Komisije C(2010) 774 konč.) Priloge XIII k Sporazumu se doda naslednja alinea:
 „—
 32010 D 3572: Sklep Komisije 2010/3572/EU z dne 30. junija 2010 o spremembi Sklepa Komisije 2010/774/EU z dne 13. aprila 2010 o določitvi podrobnih ukrepov za izvajanje skupnih osnovnih standardov za varnost letalstva, ki vsebujejo podatke iz točke (a) člena 18 Uredbe (ES) št. 300/2008.“
 Člen 2
 Ta sklep začne veljati 3. decembra 2011 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma (2), ali na dan začetka veljavnosti Sklepa Skupnega odbora EGP št. 56/2011 z dne 20. maja 2011 (3), če slednje nastopi pozneje.
 Člen 3
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 2. decembra 2011
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kurt JÄGER
 (1) UL L 341, 22.12.2011, str. 85.
 (2) Navedena ni nobena ustavna zahteva.
 (3) UL L 196, 28.7.2011, str. 38.


text:
Véktor četvêrec (ali kar četvêrec in 4-vektor) je v teoriji relativnosti (PTR, STR) vektor v štirirazsežnem realnem vektorskem prostoru, katerega komponente se pri rotacijah in translacijah inercialnega koordinatnega sistema obnašajo kot krajevne in časovne koordinate (ct, x, y, z). Opisane transformacije se imenujejo Lorentzeve transformacije in jih lahko predstavimo z matrikami 4×4. Množica Lorentzevih transformacij tvori Lorentzevo grupo.
 Osnovni vektor v prostoru Minkowskega je svetovni četverec, določen kot:
 Pri tem je c hitrost svetlobe.
 Svetovni četverec ustreza dogodku (ct, x, y, z) v prostor-času. Po Einsteinovi interpretaciji je »dogodek« – presečišče lege in časa – edina dejansko merljiva fizikalna količina. Množica dogodkov, ki jih med gibanjem preteče točkasto telo, predstavlja v prostor-času štirirazsežno krivuljo, ki jo imenujemo svetovnica in je posplošitev pojma tira telesa v trirazsežnem prostoru.
 Zgledi vektorjev četvercev so ob svetovnem četvercu (ct, x, y, z) še četverec toka (cρ, j), ki ga sestavlja gostota naboja ρ in gostota električnega toka j, četverec elektromagnetnega potenciala (φ, A), ki ga sestavljata skalarni električni potencial φ in vektorski potencial A, četverec gibalne količine (E/c, p), sestavljen iz (relativistične) energije E in gibalne količine p. Hitrost svetlobe c pogosto nastopa zato, da ima prva (»časovna«) komponenta, navadno označena z indeksom 0, isto enoto kot preostale (»krajevne«) komponente, po navadi označene z indeksi 1-3.
 Skalarni produkt vektorjev četvercev
 Skalarni produkt dveh vektorjev četvercev a in b je določen kot:
 Matrika, ki nastopa v produktu, je metrični tenzor in jo navadno označujejo z g. Predznak je stvar dogovora; nekateri pisci ga pomnožijo z -1. Strogo vzeto tako definiran produkt ni notranji produkt, saj x · x < 0 za nekatere x. Kot pri navadnem skalarnem produktu v trirazsežnem prostoru je rezultat skalar, kar včasih vzamejo za definicijo, s katero definirajo Lorentzevo grupo.
 Privzema se, da so fizikalni zakoni invariantni na Lorentzevo transformacijo. Za telo v inercialnem opazovalnem sistemu se Vesolje obnaša, kot da je slednje transformirano z Lorentzevo transformacijo, telo pa miruje.
 Viri
 Janez Strnad, Fizika, 3. del. Posebna teorija relativnosti. Kvantna fizika. Atomi., Državna založba Slovenije, Ljubljana 1981, str. 31-81.
 Relativnost
 Matrike


text:
 |
 52013PC0507
 Pasiūlymas TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos 2013–2014 m. žvejybos sezono europinių ančiuvių žvejybos Biskajos įlankoje galimybės /* COM/2013/0507 final - 2013/0236 (NLE) */
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1. PASIŪLYMO
 APLINKYBĖS
 Tarybos reglamentuose dėl žvejybos
 galimybių, priimtuose per antrą kiekvienų metų pusę,
 atsižvelgiant į skirtingą europinių ančiuvių
 metinį ciklą ir jų biologijos ypatumus bei mokslines
 rekomendacijas, bendras leidžiamas sužvejoti šių išteklių žuvų
 kiekis (BLSK) Biskajos įlankoje nebenurodomas. Europinių
 ančiuvių BLSK turi būti nustatytas kiekvienais metais apie
 liepos mėn.
 Tarybos reglamentu (EB) Nr. 694/2012
 Taryba nustatė nuo 2012 m. liepos 1 d. iki 2013 m. birželio
 30 d. šių išteklių žvejybos veiklai taikomą BLSK. BLSK ir
 jo paskirstymas susijusioms valstybėms narėms dabar turi būti
 nustatyti kitiems 12 mėnesių.
 2. KONSULTACIJŲ SU
 SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 Pagal 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos
 reglamente (EB) Nr. 2371/2002 dėl žuvų išteklių apsaugos ir
 tausojančio naudojimo pagal Bendrąją žuvininkystės
 politiką išdėstytus bendros žuvininkystės politikos tikslus
 žvejybos galimybės turėtų būti nustatomos atsižvelgiant
 į turimas mokslines rekomendacijas ir biologinius, socialinius ir
 ekonominius aspektus, užtikrinant vienodas veiklos sąlygas visiems
 žvejybos sektoriams.
 2013 m. liepos mėn.
 Žuvininkystės mokslo, technikos ir ekonomikos komiteto (toliau – ŽMTEK)
 rekomendacija dėl Biskajos įlankos europinių ančiuvių
 išteklių taikoma 2013 m. liepos 1 d.–2014 m. birželio
 30 d. žvejybos sezonui.
 ŽMTEK rekomendacijoje įvertinta, kad
 išteklių neršiančių žuvų biomasė yra apytiksliai 56 055
 tonos. Atsižvelgiant į 2009 m. liepos 29 d. Komisijos
 pateiktą Reglamento, kuriuo nustatomas ilgalaikis Biskajos įlankos
 europinių ančiuvių išteklių ir jų žvejybos
 rūšių valdymo planas[1],
 pasiūlymą ir į tai, kad tas pasiūlymas grindžiamas
 naujausiu sprendimų dėl žvejybos galimybių poveikio šiems ištekliams
 vertinimu, Reglamente (ES) Nr. 694/2012 nustatyti šių išteklių
 BLSK pagal pasiūlyme išdėstytą žvejybos taisyklę.
 2013 m. peržiūrėti
 Tarptautinės jūrų tyrinėjimo tarybos (ICES) naudoti
 europinių ančiuvių išteklių būklės
 įvertinimo metodai ir biologiniai parametrai. Atsižvelgiant į
 šią naują mokslinę informaciją gali būti tikslinga
 artimoje ateityje ne tik peržiūrėti 2009 m. liepos 29 d.
 Komisijos pasiūlyme nustatytą dabartinę žvejybos kontrolės
 taisyklę, bet ir persvarstyti kitas žvejybos valdymo priemones. Šiuo
 atveju atitinkamai gali būti siūlomi pakeitimai. Kol bus atlikta
 minėta peržiūra, tikslinga toliau taikyti dabartinę žvejybos
 kontrolės taisyklę, nes patvirtinta, jog ji tebėra pakankamo
 atsargumo lygio, ir ją taikant užtikrinamas sužvejojamo žuvų kiekio
 nuspėjamumas ir žvejybos sektoriaus stabilumas. Atitinkama
 (Pietvakarių vandenų) regioninė patariamoji taryba sekė
 šiuos mokslinius pokyčius ir, kaip parodė neoficialios jos narių
 konsultacijos, pritaria jiems. Regioninė patariamoji taryba dalyvaus
 būsimame žvejybos kontrolės taisyklės ir kitų valdymo
 priemonių, kaip antai reguliavimo sezonai, persvarstymo darbe, kurio imsis
 Komisijos mokslinės patariamosios įstaigos.
 Todėl 2013 m. liepos
 1 d.–2014 m. birželio 30 d. žvejybos sezono BLSK pagal
 minėtame pasiūlyme nustatytą žvejybos taisyklę
 turėtų būti 17 100 tonų.
 Tarybos prašoma šį pasiūlymą
 priimti kuo greičiau, kad žvejai galėtų planuoti savo
 veiklą naujam žvejybos sezonui.
 2013/0236 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS REGLAMENTAS
 kuriuo nustatomos 2013–2014 m. žvejybos
 sezono europinių ančiuvių žvejybos Biskajos įlankoje
 galimybės
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl
 Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 43 straipsnio 3 dalį,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos
 pasiūlymą,
 kadangi:
 (1) Taryba privalo nustatyti
 žvejybos galimybes pagal žvejybos rūšį arba pagal žvejybos
 rūšių grupes. Šios žvejybos galimybės valstybėms
 narėms turėtų būti paskirstytos taip, kad kiekvienai
 valstybei narei būtų užtikrintas sąlyginis visų
 išteklių arba išteklių grupių žvejybos stabilumas, tinkamai
 atsižvelgiant į bendros žuvininkystės politikos tikslus, nustatytus
 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 2371/2002
 dėl žuvų išteklių apsaugos ir tausojančio naudojimo pagal
 Bendrąją žuvininkystės politiką[2];
 (2) siekiant tinkamai valdyti
 išteklius ir supaprastinti žvejybą, reikėtų nustatyti BLSK ir
 valstybių narių europinių ančiuvių žvejybos Biskajos
 įlankoje (ICES VIII parajonyje) kvotas, taikomas ne kalendorinių
 metų laikotarpiu, bet metiniu valdymo sezonu nuo einamųjų
 metų liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d.
 Tačiau žvejybai ir toliau turėtų būti taikomos Reglamente
 (ES) Nr. 39/2013[3]
 nustatytos bendrosios kvotų naudojimo sąlygų nuostatos;
 (3) 2013–2014 m. žvejybos
 sezono BLSK Biskajos įlankoje turėtų būti nustatytas
 remiantis turimomis mokslinėmis rekomendacijomis, atsižvelgiant į
 biologinius, socialinius ir ekonominius aspektus ir visiems žvejybos sektoriams
 užtikrinant vienodas veiklos sąlygas;
 (4) siekdama numatyti
 daugiametį europinių ančiuvių išteklių Biskajos
 įlankoje valdymą, Komisija 2009 m. liepos 29 d.
 pateikė Reglamento, kuriuo nustatomas ilgalaikis Biskajos įlankos
 europinių ančiuvių išteklių ir jų žvejybos
 rūšių valdymo planas, pasiūlymą. Kadangi poveikio
 vertinime, kuriuo grindžiamas pasiūlymas, pateiktas naujausias šiems
 ištekliams skirtų valdymo sprendimų poveikio vertinimas, tikslinga
 atsižvelgiant į jį nustatyti europinių ančiuvių
 Biskajos įlankoje BLSK. 2013 m. liepos mėn. paskelbtose
 Žuvininkystės mokslo, technikos ir ekonomikos komiteto (ŽMTEK)
 rekomendacijose nustatyta, kad išteklių neršiančių žuvų
 biomasė yra apytiksliai 56 055 tonos. Todėl turėtų
 būti nustatytas 17 100 tonų 2013 m. liepos
 1 d.–2014 m. birželio 30 d. žvejybos sezono BLSK;
 (5) pagal 1996 m.
 gegužės 6 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 847/96, kuriuo nustatomos
 bendrų leistinų sugavimų ir kvotų kasmetinio valdymo
 papildomos sąlygos[4],
 2 straipsnį būtina nustatyti, kokiu mastu tame reglamente nustatytos
 priemonės taikomos europinių ančiuvių ištekliams Biskajos
 įlankoje;
 (6) atsižvelgiant į tai, kad
 jau prasideda 2013–2014 m. žvejybos sezonas ir reikia užtikrinti
 metinių sužvejoto kiekio ataskaitų teikimą, šis reglamentas
 turėtų įsigalioti iškart ir būti taikomas nuo 2013 m.
 liepos 1 d.,
 PRIĖMĖ ŠĮ
 REGLAMENTĄ:
 1 straipsnis
 Europinių ančiuvių žvejybos
 Biskajos įlankoje galimybės
 1. 2013 m. liepos
 1 d.–2014 m. birželio 30 d. žvejybos sezonu europinių
 ančiuvių išteklių ICES VIII parajonyje, kaip apibrėžta
 Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 218/2009[5], nustatomas bendras leidžiamas
 sužvejoti kiekis (BLSK) ir jo paskirstymas valstybėms narėms (tonomis
 gyvojo svorio):
 Rūšis || Europiniai ančiuviai Engraulis encrasicolus || ICES zona || VIII (ANE/08.)
 Ispanija || 15 390 || || Mokslinėmis rekomendacijomis pagrįstas BLSK.
 Prancūzija || 1710 ||
 ES || 17 100 ||
 || ||
 BLSK || 17 100 ||
 2. 1 dalyje nurodytos žvejybos
 galimybės skiriamos ir naudojamos laikantis Reglamento (ES)
 Nr. 39/2013 8 ir 10 straipsnių sąlygų.
 3. Taikant Reglamentą (EB)
 Nr. 847/96 1 dalyje nurodytiems ištekliams taikomas mokslinėmis
 rekomendacijomis pagrįstas BLSK. Taikomos to reglamento 3 straipsnio 2 ir
 3 dalys ir 4 straipsnis.
 2 straipsnis
 Duomenų perdavimas
 Kai valstybės narės pagal Tarybos
 reglamento (EB) Nr. 1224/2009[6]
 33 ir 34 straipsnius Komisijai teikia duomenis, susijusius su ICES VIII
 parajonyje sužvejotų europinių ančiuvių iškrovimu, jos
 naudoja išteklių kodą „ANE/08“.
 3 straipsnis
 Šis reglamentas įsigalioja kitą
 dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
 Jis taikomas nuo 2013 m. liepos 1 d.
 Šis reglamentas privalomas visas ir
 tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos
 vardu
 Pirmininkas
 [1] COM(2009) 399 galutinis.
 [2] OL L 358, 2002 12 31, p. 59.
 [3] 2013 m. sausio 21 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr.
 39/2013, kuriuo ES laivams nustatomos 2013 m. tam tikrų žuvų
 išteklių ir žuvų išteklių grupių, dėl kurių
 nevedamos tarptautinės derybos ir kuriems netaikomi tarptautiniai susitarimai,
 žvejybos galimybės (OL L 23, 2012 1 25, p. 1).
 [4] OL L 115, 1996 5 9, p. 3.
 [5] 2009 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos
 reglamentas (EB) Nr. 218/2009 dėl valstybių narių,
 žvejojančių Šiaurės Rytų Atlante, nominalių
 sugavimų statistinių duomenų pateikimo (OL L 87, 2009 3 31, p.
 70).
 [6] 2009 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentas (EB)
 Nr. 1224/2009, nustatantis Bendrijos kontrolės sistemą, kuria
 užtikrinamas bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių laikymasis,
 iš dalies keičiantis reglamentus (EB) Nr. 847/96, (EB) Nr. 2371/2002, (EB)
 Nr. 811/2004, (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 2115/2005, (EB) Nr. 2166/2005, (EB)
 Nr. 388/2006, (EB) Nr. 509/2007, (EB) Nr. 676/2007, (EB) Nr. 1098/2007, (EB)
 Nr. 1300/2008, (EB) Nr. 1342/2008 ir panaikinantis reglamentus (EEB) Nr.
 2847/93, (EB) Nr. 1627/94 ir (EB) Nr. 1966/2006 (OL L 343, 2009 12 22, p. 1).