type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 31987D0560
 87/560/EWG: Beschluß der Kommission vom 17. Juli 1987 zur Änderung des Beschlusses 87/305/EWG bezüglich der Einrichtung eines Beratenden Ausschusses für die Öffnung des öffentlichen Auftragswesens
 Amtsblatt Nr. L 338 vom 28/11/1987 S. 0037 - 0037 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 6 Band 2 S. 0172 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 6 Band 2 S. 0172
 ***** BESCHLUSS DER KOMMISSION vom 17. Juli 1987 zur Änderung des Beschlusses 87/305/EWG bezueglich der Einrichtung eines Beratenden Ausschusses für die Öffnung des öffentlichen Auftragswesens (87/560/EWG) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, in Erwägung nachstehender Gründe: Die Kommission hat mit dem Beschluß 87/305/EWG (1) einen Beratenden Ausschuß für die Öffnung des öffentlichen Auftragwesens eingerichtet mit dem Auftrag, bei der Bewertung der wirtschaftlichen, technischen, juristischen und sozialen Umstände der öffentlichen Aufträge Unterstützung zu leisten. Die ursprüngliche Hoechstzahl der Mitglieder des Ausschusses war gemäß Artikel 3 des obengenannten Beschlusses 24. Die ursprünglich vorgesehene Anzahl der Mitglieder hat sich als unzulänglich gezeigt, um dem Ausschuß eine wirksame Erfuellung seines Auftrags, insbesondere hinsichtlich der Bewertung der sozialen Aspekte des öffentlichen Auftragswesens, zu ermöglichen; diese Anzahl muß deswegen erhöht werden - BESCHLIESST: Artikel 1 Artikel 3 des Beschlusses 87/305/EWG wird durch folgenden Text ersetzt: »Der Ausschuß besteht aus höchstens 25 Mitgliedern." Artikel 2 Dieser Beschluß wird am 17. Juli 1987 wirksam. Brüssel, den 17. Juli 1987 Für die Kommission COCKFIELD Vizepräsident (1) ABl. Nr. L 152 vom 12. 6. 1987, S. 32.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/17
 Жалба, подадена на 21 юли 2008 г. от Transports Schiocchet — Excursions SARL срещу определение на Първоинстанционния съд (четвърти състав), постановено на 19 май 2008 г. по дело T-220/07, Transports Schiocchet — Excursions/Комисия
 (Дело C-335/08 P)
 (2008/C 285/28)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Transports Schiocchet — Excursions SARL (представител: адв. D. Schönberger, avocat)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Определение на Първоинстанционния съд от 19 май 2008 г.,
 —
 като се разгледа спора, да се уважат исканията, направени в първоинстанционното производство и така да се направи окончателно произнасяне по спора,
 —
 при условията на евентуалност, делото да се върне на Първоинстанционния съд,
 —
 да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят се позовава на три правни основания в подкрепа на своята жалба.
 С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е нарушил принципа на правна сигурност, приложим за решенията на общностните юрисдикции, член 235 ЕО и член 288, втора алинея ЕО, както и член 13 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, доколкото в точка 39 от обжалваното определение Първоинстанционният съд бил постановил, че предявяването на исковете на жалбоподателя пред националните юрисдикции нито спира, нито прекъсва давностните срокове, макар че в по-ранните си решения, които имат сила на пресъдено нещо, Първоинстанционният съд напротив бил насърчил подаването на иск пред националните инстанции.
 С второто си правно основание жалбоподателят посочва множество грешки, които Първоинстанционният съд бил допуснал при преценката на условията за ангажиране на извъндоговорната отговорност — грешки, свързани с изопачаване на фактите и на исканията от неговата искова молба, на член 288, втора алинея ЕО, както и на член 230 ЕО що се отнася по-специално до твърдяното потвърждение от страна на националните юрисдикции на позицията на Комисията и до преценката относно периода, по време на който са били понесени вредите.
 С третото си правно основание жалбоподателят се позовава на нарушение на член 4, параграф 2 и член 2, параграф 1.3 от Регламент No 684/92 (1), тъй като следвайки предложеното от Комисията тълкуване, Първоинстанционният съд бил квалифицирал погрешно като „специални редовни превози“ (член 4, параграф 2), за които не се изисква разрешение, дейността на конкурентите, докато в случая ставало въпрос за дублиращи или временни превози (член 2, параграф 1, точка 3), за които се прилагат същите правила като за редовните превози, извършвани от жалбоподателя.
 (1) ОВ L 74, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 34.