text:
 |
 52014PC0614
 Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om upprättande av en flerårig plan för bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill i Östersjön och det fiske som utnyttjar dessa bestånd, om ändring av rådets förordning (EG) nr 2187/2005 och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1098/2007 /* COM/2014/0614 final - 2014/0285 (COD) */
 MOTIVERING
 1. Bakgrund till förslaget
 ·
 Motiv och syfte
 Fiske efter torsk, sill/strömming och
 skarpsill är viktiga fisken i Östersjön. Enligt vetenskaplig rådgivning från
 Internationella havsforskningsrådet (Ices[1])
 är den nuvarande utnyttjandegraden för vissa av dessa bestånd inte förenlig med
 målet att nå maximalt hållbart uttag. Det har funnits en förvaltningsplan för
 torskbestånden i Östersjön sedan 2007[2]
 men bestånden av sill/strömming och skarpsill omfattas ännu inte av någon
 sådan. Detta hindrar en hållbar förvaltning av dessa bestånd och innebär att de
 fiskare som bedriver verksamhet i dessa fisken inte erbjuds stabila
 fiskemöjligheter.
 Torsk, sill/strömming och skarpsill utgör inte
 enbart grunden för fisket utan är också viktiga delar av Östersjöns ekosystem
 och det finns även ett starkt biologiskt samspel mellan arterna. Torsk livnär
 sig på skarpsill och sill/strömming, vilket betyder att torskbeståndets storlek
 påverkar storleken på bestånden av sill/strömming och skarpsill, och vice
 versa. Vetenskapliga analyser tyder på att det biologiska samspelet inom och
 mellan dessa arter i Östersjön innebär att det kan vara hållbart med ett högre
 fisketryck än vad som rekommenderas för närvarande. Vetenskapliga, tekniska och
 ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF)[3]
 anser dock att det krävs ytterligare vetenskapliga undersökningar för att
 förstå riskerna med ett sådant utökat fiske[4].
 Produktiviteten hos fiskbestånden i Östersjön,
 särskilt torsk och skarpsill, kan påverkas kraftigt av miljöförhållandena i
 Östersjön. I östra Östersjön leker torsken endast i djupa områden där vattnet
 är tillräckligt salt för att rommen ska kunna befruktas och de befruktade äggen
 flyta. Ett begränsat inflöde av havsvatten från Nordsjön har lett till
 syrebrist i dessa djupa salta vatten sedan mitten av 1980-talet och torsken har
 endast kunnat reproducera sig i de södra lekområdena. Om det skedde ett större
 inflöde från Nordsjön till östra Östersjön skulle detta kunna leda till en
 mycket större rekrytering av torsk än vad som har observerats på senare år. När
 det gäller skarpsill finns det en koppling mellan rekrytering och temperatur,
 där fler unga fiskar rekryteras till beståndet under varmare förhållanden.
 Denna koppling tyder på att till exempel två hårda vintrar i rad skulle kunna
 få allvarliga följder för skarpsillbeståndet.
 Med hänsyn till den stora inverkan som det
 biologiska samspelet och miljöeffekterna har på bestånden av torsk,
 sill/strömming och skarpsill i Östersjön är det önskvärt att kunna anpassa
 utnyttjandegraden och utnyttjandemönstren för dessa bestånd, allteftersom vår
 vetenskapliga förståelse av dessa samspel och miljöförändringar förbättras. En
 sådan inställning skulle också vara förenlig med ekosystemansatsen i
 fiskeriförvaltningen. Det första steget mot en sådan anpassningsbar förvaltning
 skulle vara att införliva alla berörda bestånd i en enda förvaltningsplan.
 Planen skulle innefatta mål för fiskedödlighet uttryckta i intervall för varje
 bestånd, och dessa skulle ligga till grund för att fastställa årliga totala
 tillåtna fångstmängder för bestånden. Anpassningen skulle sedan göras utifrån
 en uppdatering av referenspunkterna för fiskedödlighet och beståndsstorlek för
 varje bestånd när vetenskaplig rådgivning pekar på att detta är lämpligt.
 Syftet med förslaget är att fastställa en
 förvaltningsplan för bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill i
 Östersjön. Planen ska garantera ett hållbart utnyttjande av dessa bestånd och
 skapa stabila fiskemöjligheter. Samtidigt ska den se till att förvaltningen bygger
 på de senaste vetenskapliga rönen om samspelet inom och mellan bestånden och
 andra aspekter av ekosystemet och miljön. Initiativets specifika mål är att
 garantera att bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill i Östersjön
 utnyttjas på ett hållbart sätt i enlighet med principerna för maximalt hållbart
 uttag och ekosystemansatsen i fiskeriförvaltningen. Uttaget bör därför ligga på
 en sådan nivå att ett maximalt hållbart uttag kan säkras.
 I torskfiske och fiske efter pelagiska arter
 förekommer bifångster av plattfisk, särskilt rödspätta, skrubbskädda, piggvar
 och slätvar. Utnyttjandet av torsk och pelagiska bestånd bör inte äventyra
 hållbarheten för plattfisk i Östersjön.
 Planen kommer att tillämpas på alla
 unionsfiskefartyg i Östersjön, oberoende av totallängd, eftersom detta
 överensstämmer med reglerna för den gemensamma fiskeripolitiken och med hur
 fartygen påverkar de berörda fiskbestånden.
 ·
 Allmän bakgrund
 1. Torsken i östra och västra
 Östersjön anses vara två separata bestånd. Det finns flera olika bestånd av
 sill/strömming i Östersjön. Det största beståndet finns i havets östra del.
 Mindre bestånd finns i Bottenhavet, Bottenviken, Rigabukten och västra
 Östersjön. Det sistnämnda beståndet leker i västra Östersjön och migrerar sedan
 till Skagerrak och östra Nordsjön för att hitta föda. I dessa områden blandar
 sig beståndet med Nordsjösill och fångas i ett blandat fiske. Det finns ett
 bestånd av skarpsill i Östersjön.
 2. De båda torskbestånden i
 Östersjön omfattas för närvarande av en förvaltningsplan2 och
 förvaltningsåtgärderna för fisket efter dessa bestånd omfattar årliga TAC,
 begränsningar av fiskeansträngning och tekniska åtgärder som minsta tillåtna
 maskstorlek, regler för fångstsammansättning, minsta tillåtna landningsstorlek
 och stängda områden/fredningstider. Den nuvarande förvaltningen av fisket efter
 sill/strömming och skarpsill omfattar årliga TAC och tekniska åtgärder som
 regler för maskstorlek och fångstsammansättning.
 3. Enligt Ices finns det inte
 tillräckliga uppgifter om det lilla beståndet av sill/strömming i Bottenviken,
 och i nuläget är det därför inte möjligt att göra en fullständig bedömning av
 beståndets status som kan ligga till grund för fångstrekommendationer. Därför
 omfattar planen ingen uttagsregel för detta bestånd. Eftersom beståndet är
 litet och fisket har ringa omfattning är det inte proportionerligt att
 fastställa en särskild TAC för det beståndet. I stället ska fångster av detta
 bestånd ingå i en kombinerad TAC för sill/strömming från
 Bottenhavet/Bottenviken.
 4. I Europaparlamentets och
 rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma
 fiskeripolitiken fastställs från och med den 1 januari 2014 regler för
 fiskeripolitiken, däribland bestämmelser om fleråriga planer och om införande
 av landningsskyldighet för bestånd som omfattas av TAC. I artiklarna 9 och 10
 anges principer och mål för de fleråriga planerna samt deras innehåll. Enligt
 artikel 15 kommer landningsskyldigheten i Östersjön att gälla för laxfiske och
 fiske efter pelagiska arter och för arter som definierar fisket från och med
 2015, och för alla andra arter som omfattas av TAC från och med den 1 januari
 2017.
 5. De mål som motsvarar maximalt
 hållbart uttag uttrycks som intervall rekommenderade av Ices. Dessa intervall
 möjliggör en förvaltning baserad på maximalt hållbart uttag för de berörda
 bestånden och förefaller medge anpassningar till följd av ändrad vetenskaplig
 rådgivning samtidigt som en hög nivå av förutsebarhet bibehålls. Dessa mål
 kompletteras med bestämmelser om skyddsåtgärder som ska vidtas vid en viss
 referenspunkt för bevarande. För de berörda bestånden uttrycks dessa
 referenspunkter som lekbeståndets biomassa, varvid uppgifter hämtas från Ices
 senaste utvärdering. Om uppgifter om lekbeståndets biomassa saknas bör skyddsåtgärderna
 vidtas när den vetenskapliga rådgivningen anger att ett bestånd är hotat.
 6. I enlighet med artikel 15 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 har en skyldighet att landa alla fångster av
 torsk, sill/strömming, skarpsill och rödspätta som tas i fisket efter torsk,
 sill/strömming och skarpsill i Östersjön införts i planen för att bidra till
 genomförandet av utkastförbudet, utom i situationer där det finns bevis för hög
 överlevnad. I enlighet med artikel 16.7 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska
 medlemsstaterna fördela TAC till fartyg som för deras flagg med beaktande av
 den troliga fångstsammansättningen och skyldigheten att landa alla fångster.
 För att uppnå detta får medlemsstaterna anta nationella åtgärder, till exempel
 att behålla en viss reserv av tillgänglig nationell TAC eller att byta kvoter
 med andra medlemsstater.
 7. I enlighet med vetenskaplig
 rådgivning från STECF4 omfattar planen inga årliga begränsningar av
 fiskeansträngningarna.
 8. I enlighet med artikel 18 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 får medlemsstater med direkt förvaltningsintresse
 lägga fram gemensamma rekommendationer bland annat om antagande av vissa
 åtgärder, om kommissionen har getts befogenhet att anta genomförandeakter eller
 delegerade akter för att uppnå målen i en flerårig plan. I detta syfte
 fastställer planen regionalt samarbete för antagande av tekniska åtgärder,
 bestämmelser för landningsskyldigheten och särskilda bevarandeåtgärder för
 bifångster i fisket efter de berörda bestånden.
 9. I enlighet med den gemensamma
 fiskeripolitikens övergripande syfte när det gäller bevarandet av
 fiskeresurserna, särskilt det krav på fleråriga planer som anges i artiklarna 9
 och 10 i förordning (EU) nr 1380/2013, består handlingsplanen av följande
 huvuddelar:
 –
 Syfte och mål (nå nivåer för fiskedödlighet som är
 förenliga med principen om maximalt hållbart uttag).
 –
 Referenspunkter för bevarande uttryckta som nivåer
 för lekbeståndets biomassa samt särskilda bevarandeåtgärder.
 –
 Bestämmelser om landningsskyldigheten.
 –
 Ram för tekniska åtgärder.
 –
 Återkommande utvärdering av planen på grundval av
 vetenskaplig rådgivning.
 ·
 Gällande unionsbestämmelser
 I Europaparlamentets och rådets förordning
 (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken,
 om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och
 om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och
 rådets beslut 204/585/EG[5]
 fastställs den allmänna ramen för den gemensamma fiskeripolitiken och anges i
 vilka situationer rådet ska anta fleråriga planer.
 I rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av den
 18 september 2007 om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i
 Östersjön och det fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning
 (EEG) nr 2847/93 och upphävande av förordning (EG) nr 779/97 fastställs
 reglerna för ett hållbart utnyttjande av torskbestånden i Östersjön.
 I rådets förordning (EG) nr 2187/2005 av den
 21 december 2005 av den 21 december 2005 om bevarande av fiskeresurser genom
 tekniska åtgärder i Östersjön, Bälten och Öresund, om ändring av förordning
 (EG) nr 1434/98 och om upphävande av förordning (EG) nr 88/98 anges tekniska
 bevarandeåtgärder i Östersjön, dvs. regler om fångstsammansättning, minsta
 tillåtna maskstorlek, minsta tillåtna landningsstorlek, stängda områden och
 fredningstider för laxfiske. Där införs också ett förbud mot drivgarnsfiske i
 Östersjön.
 I rådets årliga förordningar om fastställande
 av fiskemöjligheter och därmed förbundna villkor för vissa fiskbestånd och
 grupper av fiskbestånd i Östersjön fastställs TAC-nivåerna för de berörda
 bestånden (torsk, sill/strömming och skarpsill) och rödspätta (t.ex. rådets
 förordning (EU) nr 1180/2013 av den 19 november 2013 om fastställande för 2014
 av fiskemöjligheterna för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd i
 Östersjön).
 I rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om
 införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att
 bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs, om ändring av
 förordningarna (EG) nr 847/96, (EG) nr 2371/2002, (EG)
 nr 811/2004, (EG) nr 768/2005, (EG) nr 2115/2005, (EG)
 nr 2166/2005, (EG) nr 388/2006, (EG) nr 509/2007, (EG)
 nr 676/2007, (EG) nr 1098/2007, (EG) nr 1300/2008, (EG)
 nr 1342/2008 och upphävande av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG)
 nr 1627/94 och (EG) nr 1966/2006 fastställs de allmänna
 kontrollkraven för fiske samt särskilda kontrollkrav för fleråriga planer.
 ·
 Förenlighet med Europeiska unionens politik och
 mål på andra områden
 Förslaget och dess mål är förenliga med
 unionens politik, särskilt miljö-, social-, marknads- och handelspolitiken.
 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED
 BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR
 ·
 Samråd med berörda parter
 Metoder, målsektorer och deltagarnas
 allmänna profil
 Eftersom bestånden av torsk, sill/strömming,
 skarpsill och plattfisk i Östersjön främst är av intresse för det kommersiella
 fisket har samrådet inriktats på rådgivande nämnden för Östersjön och
 fiskerimyndigheterna i medlemsstaterna kring Östersjön. Rådgivande nämnden för
 Östersjön består av företrädare för fiskerisektorn och andra intressegrupper
 som påverkas av den gemensamma fiskeripolitiken. Fiskerisektorn omfattar
 fiskerisammanslutningar, producentorganisationer, beredningsföretag och
 marknadsorganisationer. Bland övriga intressegrupper finns icke-statliga
 miljöorganisationer, konsumenter, kvinnliga nätverk, fritids- och sportfiskare
 och husbehovsfiskare.
 Samråds- och utvecklingsprocessen för detta
 initiativ följde GD Havsfrågor och fiskes etablerade förfarande för att
 utveckla och utvärdera långsiktiga förvaltningsplaner. Förfarandet omfattar två
 steg. Det första är en återblickande utvärdering av hur en befintlig
 förvaltningsplan har fungerat. Därefter görs vid behov en framåtblickande
 utvärdering där man tittar på möjliga alternativa fleråriga planer och deras
 eventuella effekter. Varje steg omfattar en rad möten med expertgrupper inom
 den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen
 (STECF). Dessa möten anordnas för att utreda särskilda frågor som GD Havsfrågor
 och fiske anger. Alla möten är öppna för företrädare för rådgivande nämnder och
 medlemsstater som kan bidra till diskussioner och ta upp frågor som de tycker
 är relevanta. I det här fallet hölls också ytterligare ett samråd med
 rådgivande nämnden för Östersjön och medlemsstaterna om specifika delar av
 planen efter det att STECF:s utvärdering hade slutförts.
 Fackområden och sakkunskap
 Som beskrivits ovan har STECF:s experter gett
 råd under hela utvärderingsprocessen. I rådgivningen ingick bidrag från
 fiskeriforskare, men även från experter inom andra områden, däribland ekonomi
 och samhällsvetenskap. Vetenskapliga råd lämnades också av Ices.
 Sammanfattning av svaren och av hur de
 beaktats
 Efter en framåtblickande utvärdering av en
 förvaltningsplan för pelagiska bestånd[6]
 samt både en återblickande[7]
 och en framåtblickande utvärdering[8]
 av den befintliga planen för torsk i Östersjön beslutades i juni 2011 att
 övergå till en flerartsplan för bestånden av torsk, sill/strömming och
 skarpsill i Östersjön. Detta beslut fattades i samråd med medlemsstaterna och
 intressenter vid ett möte i det regionala forumet Baltfish. Därefter
 formaliserades beslutet vid rådets (fiske) möte i oktober 2011[9]. Bakgrunden till detta
 beslut var att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken väntades innehålla
 ett krav på att förvaltningsplaner om möjligt skulle omfatta flera bestånd.
 Beslutet att övergå till en flerartsplan för
 bestånden i Östersjön gjorde det nödvändigt att inleda en ny mötesrunda inom
 STECF. För att lägga grunden för en framåtblickande utvärdering anordnade GD
 Havsfrågor och fiske ett antal expertmöten, varav de flesta hölls gemensamt av
 STECF och Ices. Alla dessa möten var öppna för intressenter, och medlemmar i
 rådgivande nämnden för Östersjön deltog i samtliga möten. Följande möten anordnades:
 Inledande möte i STECF:s expertarbetsgrupp för
 fleråriga förvaltningsplaner, Edinburgh, Storbritannien, 28 november–2 december
 2011[10].
 Ices workshop om integrerad/flerartsbaserad
 rådgivning för fisket i Östersjön, Charlottenlund,
 Danmark 6–8 mars 2012[11].
 Möte i STECF:s expertarbetsgrupp för fleråriga
 förvaltningsplaner i Rostock, Tyskland, 26–30 mars 2012[12].
 Efter de ovannämnda mötena gav STECF
 rekommendationen att en förvaltningsplan baserad på de nuvarande målen för
 maximalt hållbart uttag för enskilda arter skulle uppfylla kriterierna om att
 möjliggöra ett högt långsiktigt uttag, med minimal risk för beståndet.
 Sammanfattningsvis skulle en sådan plan överensstämma med principerna för
 maximalt hållbart uttag (MSY). STECF påpekade också att en mer flerartsinriktad
 ansats kan möjliggöra högre mål för fiskedödlighet för vissa bestånd, men att
 mer vetenskapligt arbete krävs för att utvärdera riskerna med en sådan ansats.
 Mot bakgrund av denna rådgivning utarbetades ett diskussionsdokument som
 beskrev de båda alternativen och deras konsekvenser. Detta diskuterades med
 medlemsstaterna vid ett möte inom Baltfish, och med rådgivande nämnden för
 Östersjön, i mitten av juni 2012.
 I samband med antagandet av förordningen om
 reformen av den gemensamma fiskeripolitiken 2013 och offentliggörandet av den
 slutrapport från arbetsgruppen för fleråriga planer som fastställdes av
 Europaparlamentet och rådet i april 2014[13]
 hölls ytterligare samråd med intressenter inom rådgivande nämnden för Östersjön
 och med medlemsstaternas myndigheter inom Baltfish. Detta skedde i mars–juni
 2014.
 Offentliggörande av expertutlåtanden
 Rapporter från alla berörda möten med experter
 från STECF finns på STECF:s webbplats: https://stecf.jrc.ec.europa.eu/.
 Dessutom var intressenterna under hela
 samrådsprocessen aktivt delaktiga i varje steg av den fortsatta utvecklingen av
 initiativet.
 ·
 Konsekvensbedömning
 ·
 Innan den fleråriga planen utarbetades gjordes en
 utförlig konsekvensbedömning. Under bedömningen analyserades tre alternativ
 utifrån biologiska, miljömässiga och sociala aspekter. Det alternativ som hade
 mest positiva effekter utarbetades sedan till den föreliggande fleråriga
 planen. Genom att säkerställa ett hållbart fiske på nivån för maximalt hållbart
 uttag senast 2015 för de berörda bestånden uppnås biologiska och miljömässiga
 vinster. Den troliga minskningen av det totala fisket skulle också innebära
 minskade utsläpp från fartygsmotorer.
 ·
 När det gäller de ekonomisk-sociala konsekvenserna
 skulle en förvaltningsplan som omfattar bestånden av sill/strömming och
 skarpsill ge en systematisk grund för att fastställa årliga totala tillåtna
 fångstmängder. Detta innebär en bättre förutsebarhet vad gäller fångsterna inom
 det pelagiska fisket, vilket skulle underlätta företagens planering och ge en
 stabilare försörjning. Det skulle också ge ett mervärde, eftersom
 förvaltningsplaner ofta är en förutsättning för att ett fiske ska kunna
 certifieras av exempelvis Marine Stewardship Council (MSC). Fisk som fångats i
 sådana certifierade fisken kan betinga ett högre pris på marknaden.
 ·
 Minskade fiskemöjligheter kan leda till något lägre
 vinster för fiskare och beredningsindustrin, och det kan få negativa
 konsekvenser för konsumenterna på kort sikt, men genom att återställa
 beståndens status säkerställs långsiktiga fördelar i form av vinster och
 hållbart fiske. Dessutom leder en tillfällig minskning av kvoterna i regel till
 ökande priser för beståndet i fråga.
 ·
 Avskaffandet av fiskeansträngningssystemet och av kravet
 att fisket ska ske inom ett och samma område kommer att förenkla den rättsliga
 ramen och minska den administrativa bördan för medlemsstaterna och näringen.
 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA
 ASPEKTER
 ·
 Rättslig grund
 Artikel 43.2 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt.
 ·
 Subsidiaritetsprincipen
 Förslagets bestämmelser avser bevarandet av
 marina biologiska resurser, dvs. åtgärder inom ett område där unionen har ensam
 behörighet. Subsidiaritetsprincipen är därför inte tillämplig.
 ·
 Proportionalitetsprincipen
 De föreslagna åtgärderna är förenliga med
 proportionalitetsprincipen eftersom de är ändamålsenliga, nödvändiga och inga
 mindre restriktiva åtgärder för att uppnå de önskade politiska målen existerar.
 ·
 Val av regleringsform
 Föreslagen regleringsform: Europaparlamentets
 och rådets förordning.
 4. BUDGETKONSEKVENSER
 Förslaget påverkar inte unionens budget.
 2014/0285 (COD)
 Förslag till
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING
 om upprättande av en flerårig plan för
 bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill i Östersjön och det fiske som
 utnyttjar dessa bestånd, om ändring av rådets förordning (EG) nr 2187/2005 och
 om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1098/2007
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA
 UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
 med beaktande av fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt, särskilt artikel 43.2,
 med beaktande av Europeiska kommissionens
 förslag,
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och
 sociala kommitténs yttrande[14],
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande[15],
 efter översändande av förslaget till de
 nationella parlamenten,
 i enlighet med det ordinarie
 lagstiftningsförfarandet, och
 av följande skäl:
 (1) I Förenta nationernas
 havsrättskonvention av den 10 december 1982[16],
 där unionen är avtalsslutande part, föreskrivs bevarandeskyldigheter, bland
 annat i fråga om att återställa populationer av fiskade arter till nivåer som
 kan ge maximalt hållbart uttag.
 (2) Vid världstoppmötet om
 hållbar utveckling i Johannesburg 2002 förband sig unionen och dess
 medlemsstater att vidta åtgärder mot den fortsatta nedgången av många
 fiskbestånd. Det är därför nödvändigt att anpassa utnyttjandegraden för torsk,
 sill/strömming och skarpsill i Östersjön för att se till att utnyttjandet av
 dessa bestånd leder till att de återställs och upprätthålls över nivåer som
 möjliggör ett maximalt hållbart uttag.
 (3) Den gemensamma
 fiskeripolitiken ska bidra till skyddet av den marina miljön, hållbar
 förvaltning av alla kommersiellt nyttjade arter och i synnerhet till att senast
 2020 uppnå god miljöstatus i enlighet med artikel 1.1 i Europaparlamentets och
 rådets direktiv 2008/56/EG[17].
 (4) I Europaparlamentets och
 rådets förordning (EU) nr 1380/2013 fastställs bestämmelserna för den
 gemensamma fiskeripolitiken i linje med unionens internationella åtaganden. Målen
 för den gemensamma fiskeripolitiken är bl.a. att säkerställa att fisket och
 vattenbruket är miljömässigt hållbara på lång sikt, att tillämpa
 försiktighetsansatsen i fiskeriförvaltningen och att genomföra
 ekosystemansatsen i fiskeriförvaltningen.
 (5) Enligt ny vetenskaplig
 rådgivning från Internationella havsforskningsrådet (Ices) och vetenskapliga,
 tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF) är utnyttjandet
 av bestånden av torsk och skarpsill och vissa av bestånden av sill/strömming
 högre än vad som är möjligt om ett maximalt hållbart uttag ska säkras.
 (6) Det har funnits en
 förvaltningsplan för torskbestånden sedan 2007[18]
 men bestånden av sill/strömming och skarpsill omfattas ännu inte av sådana
 planer. Eftersom det finns ett starkt biologiskt samspel mellan torsken och de
 pelagiska arterna kan torskbeståndets storlek påverka storleken på bestånden av
 sill/strömming och skarpsill, och vice versa. Dessutom har medlemsstater och
 intressenter uttryckt sitt stöd för utarbetande och genomförande av
 förvaltningsplaner för de viktigaste bestånden i Östersjön.
 (7) Den fleråriga plan som
 upprättas genom denna förordning bör, i enlighet med artiklarna 9 och 10 i
 förordning (EU) nr 1380/2013, grundas på vetenskaplig, teknisk och ekonomisk
 rådgivning och innehålla övergripande mål och kvantifierbara mål med tydliga
 tidsramar, referenspunkter för bevarande och skyddsåtgärder.
 (8) Det är lämpligt att
 fastställa en fiskeplan för flera arter som tar hänsyn till dynamiken mellan
 bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill, och även till bifångstarter i
 fisket efter dessa bestånd, dvs. Östersjöbestånden av rödspätta, slätvar,
 skrubbskädda och piggvar. Planens syfte bör vara att sikta på att uppnå och
 upprätthålla maximalt hållbart uttag för de berörda bestånden.
 (9) Utnyttjandet av bestånden av
 torsk och pelagiska arter bör inte äventyra hållbarheten hos de bestånd som tas
 som bifångst i dessa fisken, dvs. Östersjöbestånden av rödspätta, slätvar,
 skrubbskädda och piggvar. Därför bör planen också syfta till att säkerställa
 att biomassan hos de bestånd som tas som bifångst bibehålls över nivåer som
 motsvarar försiktighetsansatsen.
 (10) Dessutom, eftersom det genom
 artikel 15 i förordning (EU) nr 1380/2013 infördes en landningsskyldighet för
 alla arter som omfattas av TAC, bör planen också syfta till att bidra till
 genomförandet av landningsskyldigheten för torsk, sill/strömming, skarpsill och
 rödspätta.
 (11) Enligt artikel 16.4 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 ska fiskemöjligheter fastställas i enlighet med de
 mål som fastställs i de fleråriga planerna.
 (12) Dessa mål bör därför
 fastställas och uttryckas som fiskedödlighet på grundval av vetenskaplig
 rådgivning[19].
 (13) Det måste införas
 referenspunkter för bevarande som möjliggör extra försiktighet när ett bestånds
 storlek har minskat till en viss kritisk nivå som medför allvarliga risker.
 Sådana referenspunkter för bevarande bör fastställas till miniminivåer för
 lekbeståndets biomassa som motsvarar full reproduktiv kapacitet. Korrigerande
 åtgärder bör vidtas om beståndets storlek sjunker under miniminivån för
 lekbeståndets biomassa.
 (14) För bestånd som fångas som
 bifångst bör, om vetenskaplig rådgivning om miniminivån för lekbeståndets
 biomassa saknas, särskilda bevarandeåtgärder antas när den vetenskapliga
 rådgivningen anger att ett bestånd är hotat.
 (15) Fisk som fångas med
 bottengarn, burar, tinor och mjärdar har hög överlevnadsförmåga tack vare
 egenskaperna hos dessa redskap som inte skadar fisken – detta har visats genom
 experimentellt fiske. Därför är det, utöver de fall som anges i artikel 15.4
 a–c i förordning (EU) nr 1380/2013, lämpligt att torsk, rödspätta,
 sill/strömming och skarpsill som fångas med dessa redskap undantas från
 landningsskyldigheten.
 (16) För att uppfylla den
 landningsskyldighet som införs genom artikel 15.1 i förordning (EU) nr
 1380/2013 bör planen ange andra förvaltningsåtgärder i enlighet med artikel
 15.4 a–c i den förordningen. Sådana åtgärder bör fastställas genom delegerade
 akter.
 (17) Planen bör också föreskriva
 vissa kompletterande tekniska åtgärder som ska antas genom delegerade akter för
 att bidra till uppnåendet av planens mål, särskilt när det gäller skydd av
 ungfisk och lekande fisk. I avvaktan på
 översynen av rådets förordning (EG) nr 2187/2005[20] bör det även
 föreskrivas att sådana åtgärder, om det är nödvändigt för att uppnå målen i
 planen, får avvika från vissa icke väsentliga delar av den förordningen.
 (18) För att möjliggöra en lämplig
 och proportionerlig anpassning till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen
 och för att säkerställa flexibilitet och möjliggöra utveckling av vissa
 åtgärder bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget
 om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen för att
 komplettera denna förordning i fråga om korrigerande åtgärder för rödspätta,
 skrubbskädda, piggvar och slätvar, genomförandet av landningsskyldigheten samt
 tekniska åtgärder. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför
 lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När
 kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att
 relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och
 att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
 (19) Enligt artikel 18 i förordning
 (EU) nr 1380/2013, varigenom kommissionen ges befogenhet att anta delegerade
 akter när det gäller vissa bevarandeåtgärder som anges i planen, bör
 medlemsstater med ett direkt förvaltningsintresse i Östersjöfisket ha möjlighet
 att lämna in gemensamma rekommendationer för sådana åtgärder, så att de är väl
 anpassade till de särskilda förhållanden som råder i Östersjön och fisket där.
 Tidsfristen för inlämning av dessa rekommendationer bör fastställas, i enlighet
 med artikel 18.1 i den förordningen.
 (20) För att säkerställa
 överensstämmelse med de åtgärder som fastställs i den här förordningen bör
 särskilda kontrollåtgärder antas utöver dem som anges i rådets förordning (EG)
 nr 1224/2009[21].
 (21) Eftersom Östersjön är ett
 relativt litet fiskeområde där främst mindre fartyg gör kortare fiskeresor bör
 den förhandsanmälan som krävs enligt artikel 17 i förordning (EG) nr 1224/2009
 utvidgas till att omfatta alla fartyg med en total längd på minst åtta meter.
 Förhandsanmälan bör göras minst en timme före beräknad ankomsttid till hamn.
 Med tanke på den ringa påverkan fiskeresor som berör mycket små mängder fisk
 har på bestånden i fråga, och den administrativa bördan i samband med dessa
 förhandsanmälningar, är det lämpligt att som tröskelvärde för sådana förhandsanmälningar
 fastställa att fartygen ska ha minst 300 kg torsk eller två ton av
 pelagiska arter ombord.
 (22) Det bör fastställas
 tröskelvärden för bestånden av torsk, sill/strömming och skarpsill, över vilka
 ett fiskefartyg är skyldigt att landa i en utsedd hamn eller på en plats nära
 land, i enlighet med artikel 43 i förordning (EG) nr 1224/2009. Dessutom bör
 medlemsstaterna, när de utser dessa hamnar eller platser nära land, tillämpa
 kriterierna i artikel 43.5 i den förordningen på ett sådant sätt att en effektiv
 kontroll av de bestånd som omfattas av den här förordningen säkerställs.
 (23) I enlighet med artikel 10.3 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 bör bestämmelser antas för en återkommande
 bedömning från kommissionens sida av ändamålsenligheten och effektiviteten i
 tillämpningen av denna förordning. En sådan bedömning bör följa efter och
 baseras på en referensutvärdering av de berörda bestånden utförd av Ices.
 (24) I enlighet med artikel 9.4 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 gjordes, innan planen utarbetades, en noggrann
 utvärdering av dess troliga ekonomiska och sociala effekter[22].
 (25) När det gäller tidsramen
 väntas maximalt hållbart uttag för de berörda bestånden nås senast 2015. Det
 bör därefter bibehållas.
 (26) I och med att
 fiskeansträngningssystemet upphör är det nödvändigt att avskaffa de särskilda
 regler om särskilda fisketillstånd och utbyte av fartyg eller maskiner som
 gäller för Rigabukten. Rådets förordning (EG) nr 2187/2005 bör därför upphävas.
 (27) Rådets förordning (EG) nr
 1098/2007[23]
 bör upphävas.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 KAPITEL I
 SYFTE, TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER
 Artikel 1
 Syfte
 och tillämpningsområde
 1. Genom denna förordning upprättas en
 flerårig plan (nedan kallad planen) för följande bestånd (nedan kallade berörda
 bestånd) i unionens vatten i Östersjön och det fiske som utnyttjar de
 berörda bestånden:
 a) Torsk (Gadus morhua) i
 Ices-delområdena 22–24, (torsk i västra Östersjön).
 b) Torsk (Gadus morhua) i
 Ices-delområdena 25–32, (torsk i östra Östersjön).
 c) Sill/strömming (Clupea harengus) i
 Ices-delområdena 25, 26, 27, 28.2, 29 och 32 (sill/strömming i mellersta
 Östersjön).
 d) Sill/strömming (Clupea harengus) i
 Ices-delområde 28.1 (sill/strömming i Rigabukten).
 e) Sill/strömming (Clupea harengus) i
 Ices-delområde 30 (sill/strömming i Bottenhavet).
 f) Sill/strömming (Clupea harengus) i
 Ices-delområde 31 (sill/strömming i Bottenviken).
 g) Sill/strömming (Clupea harengus) i
 Ices-område IIIa och delområdena 22–24 (sill/strömming i västra Östersjön).
 h) Skarpsill (Sprattus sprattus) i
 Ices-delområdena 22–32.
 2. Planen ska också gälla för rödspätta,
 skrubbskädda, piggvar och slätvar i Ices-delområdena 22–32 som fångas vid fiske
 efter de berörda bestånden.
 Artikel 2
 Definitioner
 Vid tillämpningen av denna förordning gäller
 följande definitioner, utöver de definitioner som anges i artikel 4 i
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1380/2013, artikel 4 i
 rådets förordning (EG) nr 1224/2009 och artikel 2 i rådets förordning (EG)
 nr 2187/2005:
 a) pelagiska bestånd: de bestånd som
 anges i artikel 1 c–h eller en kombination av dessa.
 b) bottengarn: stora nätredskap som är
 förankrade, fastsatta på pålar eller i vissa fall flytande och som är öppna vid
 ytan och har olika anordningar för att fånga in och hålla kvar fisken, och som
 i allmänhet är uppdelade i avdelningar som är stängda med nät i botten.
 c) burar, tinor och mjärdar: små fällor
 i form av burar eller korgar gjorda i olika material med en eller flera
 öppningar eller ingångar; fällorna som är avsedda för att fånga kräftdjur eller
 fisk sätts ut på havsbotten antingen enskilt eller i rader, och är länkade med
 rep (bojlinor) till bojar på havsytan som visar deras position.
 d) berörda medlemsstater: Danmark,
 Estland, Finland, Tyskland, Lettland, Litauen, Polen och Sverige.
 KAPITEL II
 MÅL
 Artikel 3
 Övergripande
 mål
 1. Planen ska syfta till att bidra till de mål
 för den gemensamma fiskeripolitiken som anges i artikel 2 i förordning (EU)
 nr 1380/2013, och särskilt att
 (a)
 uppnå och upprätthålla maximalt hållbart uttag för
 de berörda bestånden, och
 (b)
 säkra bevarandet av bestånden av rödspätta,
 slätvar, skrubbskädda och piggvar i linje med försiktighetsansatsen.
 2. Planen ska syfta till att bidra till
 genomförandet av den landningsskyldighet som fastställs i artikel 15.1 i
 förordning (EU) nr 1380/2013 för de berörda bestånden och för rödspätta.
 Artikel 4
 Mål
 1. Målet för fiskedödligheten ska nås senast
 2015 och därefter bibehållas för de berörda bestånden inom följande intervall:
 Bestånd || Mål för fiskedödlighet
 Torsk i västra Östersjön || 0,23-0,29
 Torsk i östra Östersjön || 0,41-0,51
 Sill/strömming i mellersta Östersjön || 0,23-0,29
 Sill/strömming i Rigabukten || 0,32-0,39
 Sill/strömming i Bottenhavet || 0,13-0,17
 Sill/strömming i Bottenviken || Ej fastställt
 Sill/strömming i västra Östersjön || 0,25-0,31
 Skarpsill i Östersjön || 0,26-0,32
 2. I enlighet med artikel 16.4 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska
 fiskemöjligheterna vara förenliga med de mål som anges i punkt 1.
 KAPITEL III
 REFERENSPUNKTER FÖR BEVARANDE
 Artikel 5
 Miniminivåer
 för lekbeståndets biomassa
 1. Referenspunkterna för bevarande, uttryckta
 som den miniminivå för lekbeståndets biomassa som är förenlig med bibehållen
 reproduktionskapacitet, ska vara följande för de berörda bestånden:
 Bestånd || Minsta nivå för lekbeståndets biomassa (ton)
 Torsk i västra Östersjön || 36 400
 Torsk i östra Östersjön || 88 200
 Sill/strömming i mellersta Östersjön || 600 000
 Sill/strömming i Rigabukten || Ej fastställt
 Sill/strömming i Bottenhavet || Ej fastställt
 Sill/strömming i Bottenviken || Ej fastställt
 Sill/strömming i västra Östersjön || 110 000
 Skarpsill i Östersjön || 570 000
 2. När biomassan för något av de berörda
 bestånden under ett visst år ligger under den miniminivå för lekbeståndets
 biomassa som anges i punkt 1 ska lämpliga korrigerande åtgärder antas för att
 se till att det berörda beståndet snabbt återgår till försiktighetsnivån. Genom
 undantag från artikel 4.2 i den här förordningen och i enlighet med artikel
 16.4 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska fiskemöjligheterna fastställas till
 lägre nivåer än de som ger de målintervall för fiskedödlighet som fastställs i
 artikel 4.1. De korrigerande åtgärderna kan vid behov också inkludera inlämning
 av lagförslag från kommissionen och nödåtgärder antagna av kommissionen i
 enlighet med artikel 12 i förordning (EU) nr 1380/2013.
 KAPITEL IV
 Särskilda bevarandeåtgärder för rödspätta,
 skrubbskädda, piggvar och slätvar
 Artikel 6
 Åtgärder
 vid hot mot rödspätta, skrubbskädda, piggvar och slätvar
 1. Om den vetenskapliga rådgivningen anger att
 bevarandet av något av Östersjöbestånden av rödspätta, skrubbskädda, piggvar
 eller slätvar är hotat ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade
 akter i enlighet med artikel 15 om särskilda bevarandeåtgärder för det hotade
 beståndet avseende
 (c)
 a) anpassning av fiskekapacitet och
 fiskeansträngning,
 (d)
 b) tekniska åtgärder, inbegripet
 (1)
 fiskeredskapens egenskaper, särskilt maskstorlek,
 garntjocklek och redskapens storlek,
 (2)
 användning av fiskeredskap, särskilt
 nedsänkningstid och på vilket djup redskapet används,
 (3)
 förbud mot eller begränsning av fiske i särskilda
 områden,
 (4)
 förbud mot eller begränsning av fiske under
 särskilda perioder,
 (5)
 minsta referensstorlek för bevarande.
 2. De åtgärder som avses i punkt 1 ska syfta
 till att nå de mål som anges i artikel 3.1 b och ska vara grundade på
 vetenskaplig rådgivning.
 3. De berörda medlemsstaterna får lämna
 gemensamma rekommendationer i enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) nr
 1380/2013 för de särskilda bevarandeåtgärder som avses i punkt 1.
 KAPITEL V
 LANDNINGSSKYLDIGHET
 Artikel 7
 Undantag
 för bottengarn, burar, tinor och mjärdar
 Genom undantag från artikel 15.1 i förordning
 (EU) nr 1380/2013 ska landningsskyldigheten inte tillämpas på de berörda
 bestånden och rödspätta om fisket sker med följande redskap: bottengarn, burar,
 tinor och mjärdar.
 Artikel 8
 Genomförandet av landningsskyldigheten
 1. Kommissionen ska ges behörighet att
 anta delegerade akter i enlighet med artikel 15 avseende
 a) den förteckning över arter som det är
 förbjudet att fiska i enlighet med undantaget från landningsskyldigheten enligt
 artikel 15.4 a i förordning (EU) nr 1380/2013,
 b) undantag från
 landningsskyldigheten enligt artikel 15.4 b i förordning (EU) nr 1380/2013
 för arter för vilka det finns vetenskapliga belägg för en hög överlevnadsgrad,
 med beaktande av egenskaperna hos redskapen, fiskemetoderna och ekosystemet,
 och
 c) undantag av mindre
 betydelse som avses i artikel 15.4 c i förordning (EU) nr 1380/2013.
 2. De åtgärder som avses i punkt 1 ska syfta
 till att nå det mål som anges i artikel 3.2 och ska vara grundade på
 vetenskaplig rådgivning, i tillämpliga fall. Undantag av mindre
 betydelse ska vara förenliga med artikel 15.5 c i förordning (EU) nr
 1380/2013.
 3. De berörda medlemsstaterna får lämna
 gemensamma rekommendationer i enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) nr
 1380/2013 för åtgärder som avses i punkt 1.
 KAPITEL VI
 TEKNISKA ÅTGÄRDER
 Artikel 9
 Ram för tekniska åtgärder
 1. Kommissionen
 ska ges behörighet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 15 avseende
 följande tekniska åtgärder:
 a) Specifikationer av
 fiskeredskapens egenskaper och regler för användningen av dem.
 b) Specifikationer av
 ändringar av fiskeredskap eller tilläggsutrustning till fiskeredskap.
 c) Begränsningar eller
 förbud av användningen av vissa fiskeredskap och av fiskeverksamhet i vissa
 områden eller under vissa perioder.
 d) Minsta
 referensstorlekar för bevarande för bestånd som omfattas av denna förordning.
 2. De
 åtgärder som avses i punkt 1 ska syfta till att nå de mål som anges i artikel 3
 och särskilt skyddet av ungfisk och lekande fisk.
 3. De
 delegerade akter som avses i punkt 1 får, om det är nödvändigt för att uppnå de
 mål som avses i punkt 2, avvika från följande bestämmelser i förordning (EG) nr
 2187/2005:
 a) Specifikationer för målarter och maskstorlekar
 som fastställs i bilagorna II och III enligt artiklarna 3 och 4.
 b) Strukturer, egenskaper och regler för
 användningen av aktiva redskap som anges i artikel 5.2, 5.3 och 5.4 och artikel
 6.
 c) Strukturer, egenskaper och regler för
 användningen av passiva redskap som anges i artikel 8.
 d) Koordinaterna för förbjudna områden och
 tillämpningsperioder som anges i artikel 16.
 e) Art, geografiska områden och
 tillämpningsperioder för begränsningar av fisket efter vissa bestånd som
 fastställs i artikel 18a.1, och de tekniska detaljerna för det undantag som
 anges i artikel 18a.2.
 f) Det trålförbud för
 Rigabukten som anges i artikel 22.
 4. De berörda medlemsstaterna får lämna gemensamma rekommendationer i
 enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 för de åtgärder som
 avses i punkt 1.
 KAPITEL VII
 REGIONALISERING
 Artikel 10
 Regionalt
 samarbete
 1. Artikel 18.1–18.6 i förordning (EU) nr
 1380/2013 ska tillämpas på de åtgärder som avses i detta kapitel.
 2. De berörda medlemsstaterna får lämna
 gemensamma rekommendationer i enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) nr
 1380/2013 inom följande tidsfrister:
 a) För de åtgärder som anges i artikel 6.1 och som avser ett
 visst kalenderår, senast den 1 september det föregående året.
 b) För de åtgärder som anges i artiklarna
 8.1 och 9.1, första gången senast sex månader efter det att denna förordning
 trätt i kraft och därefter sex månader efter varje framläggande av
 utvärderingen av planen i enlighet med artikel 14.
 KAPITEL VIII
 KONTROLL OCH VERKSTÄLLIGHET
 Artikel 11
 Förhållande
 till rådets förordning (EG) nr 1224/2009
 De kontrollåtgärder som föreskrivs i detta
 kapitel ska gälla utöver dem som föreskrivs i förordning (EG) nr 1224/2009, om
 inte annat föreskrivs i detta kapitel.
 Artikel 12
 Förhandsanmälan
 1. Genom undantag från artikel 17.1 i
 förordning (EG) nr 1224/2009 ska kravet på förhandsanmälan enligt den artikeln
 gälla för befälhavare på unionsfiskefartyg med en total längd på åtta meter
 eller mer som har minst 300 kg torsk eller två ton av pelagiska arter ombord.
 2. Genom undantag från artikel 17.1 i
 förordning (EG) nr 1224/2009 ska tiden för förhandsanmälan som anges i den
 artikeln vara minst en timme innan fartyget beräknas anlöpa hamnen.
 Artikel 13
 Utsedda hamnar
 Det tröskelvärde som ska tillämpas på den
 levande vikten av arter som omfattas av den fleråriga planen, ovanför vilket
 ett fiskefartyg måste landa sina fångster i en utsedd hamn eller en plats nära
 land i enlighet med artikel 43 i förordning (EG) nr 1224/2009 ska vara
 a) 750 kg torsk,
 b) 5 ton av pelagiska bestånd.
 KAPITEL IX
 UPPFÖLJNING
 Artikel 14
 Utvärdering
 av planen
 Kommissionen ska säkerställa en utvärdering av
 denna plans effekter på de bestånd som omfattas av denna förordning och på det
 fiske som utnyttjar dessa bestånd, särskilt för att beakta förändringar i
 vetenskaplig rådgivning, sex år efter planens ikraftträdande och därefter vart
 sjätte år. Kommissionen ska lägga fram resultatet av dessa utvärderingar för
 Europaparlamentet och rådet.
 KAPITEL X
 FÖRFARANDEBESTÄMMELSER
 Artikel 15
 Utövande
 av delegering
 1. Befogenheten att anta delegerade akter ges
 till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
 2. Den befogenhet att anta delegerade akter
 som avses i artiklarna 6, 8 och 9 ska ges till kommissionen tills vidare från och
 med den dag då denna förordning träder i kraft.
 3. Den delegering av befogenhet som avses i
 artiklarna 6, 8 och 9 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller
 rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet
 som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att
 det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid
 ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av
 delegerade akter som redan har trätt i kraft.
 4. Så snart kommissionen antar en delegerad
 akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
 5. En delegerad akt som antas enligt artiklarna 6, 8 och 9 ska träda i
 kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot
 den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten
 delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet,
 före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte
 kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på
 Europaparlamentets eller rådets initiativ.
 KAPITEL XI
 ÄNDRINGAR
 Artikel 16
 Ändringar
 av rådets förordning (EG) nr 2187/2005
 Artiklarna 20 och 21 i förordning (EG) nr 2187/2005 ska utgå.
 KAPITEL XII
 UPPHÄVANDE
 Artikel 17
 Upphävande
 av rådets förordning (EG) nr 1098/2007
 Förordning (EG) nr 1098/2007 ska upphöra att
 gälla. Hänvisningar till den upphävda
 förordningen ska anses som hänvisningar till den här förordningen.
 KAPITEL XIII
 Slutbestämmelser
 Artikel 18
 Denna förordning träder i kraft den tjugonde
 dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella
 tidning.
 Den ska tillämpas från och med den 1
 januari 2015.
 Denna förordning är till alla delar
 bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
 Utfärdad i Bryssel den
 På Europaparlamentets vägnar På
 rådets vägnar
 Ordförande Ordförande
 [1] http://www.ices.dk/aboutus/aboutus.asp.
 [2] Rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av den 18
 september 2007 om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i
 Östersjön och det fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning
 (EEG) nr 2847/93 och upphävande av förordning (EG) nr 779/97 (EUT L
 248, 22.9.2007, s. 9).
 [3] Kommissionens
 beslut av den 26 augusti 2005 om inrättande av en vetenskaplig, teknisk och
 ekonomisk kommitté för fiskerinäringen (2005/629/EG).
 [4] Rapport från STECF:s expertgruppsmöte: Multispecies
 management plans for the Baltic (STECF-12-06).
 [5] EUT L 354, 28.12.2013, s. 22.
 [6] MRAG, september 2009: Economic and social impacts
 of the proposed scenarios for a multi-annual management plan for Baltic pelagic
 fisheries, FISH/2006/09 – Lot 4.
 [7] Rapport från undergruppen om mål och strategier för
 förvaltningen (STECF, SGMOS 10-06). Part e)
 Evaluation of multi-annual plan for Baltic cod.
 [8] Rapport från STECF:s expertgruppsmöte: Impact
 Assessment of Baltic cod multi-annual plans (STECF 11-05).
 [9] Europeiska
 unionens råd, dokument 16684/11 ADD 1,
 http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16684-ad01.en11.pdf.
 [10] Rapport från STECF:s expertgruppsmöte: Scoping for
 Impact Assessments for Multi-Annual plans for Baltic Multispecies and cod in
 the Kattegat, North Sea, West of Scotland and Irish Sea. (STECF-12-05).
 [11] Report of the Workshop on Integrated/Multispecies
 Advice for Baltic Fisheries (WKMULTBAL) 6–8 mars 2012, Charlottenlund,
 Danmark. ICES CM 2012/ACFM:43.
 [12] Rapport från STECF:s expertgruppsmöte: Multispecies
 management plans for the Baltic (STECF-12-06).
 [13] http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2009_2014/documents/pech/dv/taskfor/taskforce.pdf
 [14] EUT C, , s. .
 [15] EUT C, , s. .
 [16] EGT L 179, 23.6.1998, s. 3.
 [17] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013
 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av
 rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande
 av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut
 2004/585/EG (EUT L 354, 28.12.2013, s. 22).
 [18] Rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av den 18 september
 2007 om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i Östersjön och det
 fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och
 upphävande av förordning (EG) nr 779/97 (EUT L 248, 22.9.2007, s. 1).
 [19] Ices tekniska avdelning, september 2014
 http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Fmsy_range_for_Baltic_cod_and_pelagic_stocks.pdf.
 [20] Rådets förordning (EG) nr 2187/2005 av den 21 december
 2005 om bevarande av fiskeresurser genom tekniska åtgärder i Östersjön, Bälten
 och Öresund, om ändring av förordning (EG) nr 1434/98 och om upphävande av
 förordning (EG) nr 88/98 (EUT L 349, 31.12.2005, s. 1).
 [21] Rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av den 20 november
 2009 av den 20 november 2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen
 för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken
 efterlevs (EUT L 343, 22.12.2009, s. 1).
 [22] Konsekvensbedömning offentliggjord ... (ska kompletteras).
 [23] Rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av den 18 september
 2007 om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i Östersjön och det
 fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och
 upphävande av förordning (EG) nr 779/97 (EUT L 248, 22.9.2007, s. 1).


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 22.5.2010
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 134/45
 Skarga wniesiona w dniu 17 marca 2010 r. — Lidl Stiftung przeciwko OHIM — Vinotasia (VITASIA)
 (Sprawa T-124/10)
 2010/C 134/74
 Język skargi: niemiecki
 Strony
 Strona skarżąca: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Niemcy) (przedstawiciele: adwokaci M. Schaeffer i A. Marx)
 Strona pozwana: Urząd Harmonizacji w ramach Rynku Wewnętrznego (znaki towarowe i wzory)
 Stroną postępowania przed Izbą Odwoławczą była również: Vinotasia GmbH (Koblencja, Niemcy)
 Żądania strony skarżącej
 —
 stwierdzenie nieważności decyzji Czwartej Izby Odwoławczej z dnia 14 stycznia 2010 r. wydanej w postępowaniu odwoławczym R 1054/2008-4;
 —
 oddalenie sprzeciwu nr B 1 027 947, wniesionego w dniu 30 czerwca 2006 r., w zakresie, w jakim został on uwzględniony w decyzji Wydziału Sprzeciwów z dnia 30 maja 2008 r.;
 —
 obciążenie strony pozwanej kosztami postępowania przed Sądem Unii Europejskiej oraz postępowania przed Czwartą Izbą Odwoławczą Urzędu Harmonizacji w ramach Rynku Wewnętrznego (znaki towarowe i wzory);
 —
 posiłkowo, zawieszenie postępowa do czasu prawomocnego rozstrzygnięcia złożonego w dniu 17 marca 2010 r. w Deutsches Patent- und Markenamt wniosku o wykreślenie z rejestru wcześniejszego zarejestrowanego w Niemczech znaku towarowego nr 302 15 015 „VINOTASIA”.
 Zarzuty i główne argumenty
 Zgłaszający wspólnotowy znak towarowy: strona skarżąca
 Zgłoszony wspólnotowy znak towarowy: słowny znak towarowy „VITASIA” dla towarów z klas 29, 30, 31, 32 i 33 (zgłoszenie nr 4 691 101)
 Właściciel znaku lub oznaczenia, na które powołano się w sprzeciwie: Vinotasia GmbH
 Znak lub oznaczenie, na które powołano się w sprzeciwie: zarejestrowany w Niemczech słowny znak towarowy „VINOTASIA” nr 302 15 015 dla towarów i usług z klas 32, 33 i 35
 Decyzja Wydziału Sprzeciwów: częściowe uwzględnienie sprzeciwu
 Decyzja Izby Odwoławczej: oddalenie odwołania
 Podniesione zarzuty: naruszenie art. 8 ust. 1 lit. b) rozporządzenia nr 207/2009 (1) ze względu na brak prawdopodobieństwa wprowadzenia w błąd w przypadku kolidujących ze sobą znaków towarowych
 (1) Rozporządzenie Rady (WE) nr 207/2009 z dnia 26 lutego 2009 r. w sprawie wspólnotowego znaku towarowego (Dz.U. L 78, s. 1).


text:
 23.2.2015
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 65/35
 Skarga wniesiona w dniu 19 listopada 2014 r. – ANKO/Komisja
 (Sprawa T-768/14)
 (2015/C 065/49)
 Język postępowania: grecki
 Strony
 Strona skarżąca: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Ateny, Grecja) (przedstawiciel: V. Christianos, adwokat)
 Strona pozwana: Komisja Europejska
 Żądania
 Strona skarżąca wnosi do Sądu o:
 —
 stwierdzenie, że kwota 3 77 733,93 EUR wypłacona przez Komisję skarżącej z tytułu projektu POCEMON odpowiada wydatkom kwalifikowalnym oraz że w związku z tym skarżąca nie jest zobowiązana zwrócić tej kwoty jako otrzymanej nienależnie, jak również
 —
 obciążenie Komisji kosztami poniesionymi przez skarżącą.
 Zarzuty i główne argumenty
 Niniejsza skarga dotyczy odpowiedzialności Komisji na podstawie art. 272 TFUE w związku z umową nr 216088 dotyczącą wykonania projektu „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON). W szczególności skarżąca utrzymuje, że choć wykonała ona swoje zobowiązania umowne, Komisja – z naruszeniem wspomnianej umowy, jak również zasady dobrej wiary, zakazu nadużycia prawa i zasady proporcjonalności – zażądała zwrotu kwot wypłaconych ANKO, twierdząc, iż nie stanowią one wydatków kwalifikowalnych.
 Z tego powodu skarżąca utrzymuje, po pierwsze, że Komisja opiera się na całkowicie bezpodstawnych argumentach, które w każdym razie nie zostały wykazane w celu odrzucenia praktycznie wszystkich wydatków ANKO jako niekwalifikowalnych i zażądania zwrotu kwoty wypłaconej ANKO na rzecz projektu POCEMON. Po drugie, podnosi ona, że odrzucając 98,68 % należnego wkładu z tego powodu, że rzekomo nie odpowiada on wydatkom kwalifikowalnym, jakie skarżąca powinna była ponieść na potrzeby projektu, Komisja narusza zasadę zakazu nadużycia prawa i zasadę proporcjonalności.


type: wikipedia

text:
Salatsi () (läti Salacgrīva, liivi Salats) on linn Lätis Limbaži piirkonnas, mis asub Liivi lahe rannikul.
 Linnaõigused sai Salatsi 1928. aastal. 2009. aastani kuulus linn Limbaži rajooni. Seejärel oli linn 2021. aastani Salatsi piirkonna keskus.
 Salatsis tegutsevad sadam ja jahisadam.
 Alates 2007. aastast peetakse Salatsis juulikuu kolmandal nädalavahetusel muusika- ja kultuurifestivali Positivus.
 Salatsis asub Teises maailmasõjas hukkunud nõukogude sõdurite vennaskalmistu.
 Kaitstavad objektid
 Heinaste ja Kuiviži vahel on 100–300 m laiune rannaniitude vöönd Randu pļavas, mis ulatub osaliselt Salatsi territooriumile. Linna ulatub ka osaliselt Salatsi oru looduspark.
 Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Salatsi piiskopilinnuse ase ning Salatsi kiriku neli reljeefi, kantsel ja altar.
 Ajalugu
 Salatsi piirkond asus 13. sajandil Metsepole liivlaste asualal.
 Liivi ristisõja järel oli Salatsi piirkonnas Riia peapiiskopkonna Salatsi piiskopilinnus ja hiljem oli Salatsi (saksa keeles Salis või ka Salismünde) Volmari kreisi Salatsi kihelkonna keskus kihelkonnakirikuga.
 17. sajandil hakkas Salatsit läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass, seal oli ka hobupostijaam. 18. sajandi lõpus postijaam suleti ja avati postimaantee uus trass.
 Vaata ka
 Salatsi jõgi
 Salatsi piiskopilinnus
 Viited
 Välislingid
 http://www.salacgriva.lv/
 Läti linnad
 Sadamalinnad


text:
 16.10.2017
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 347/37
 4. augustil 2017 esitatud hagi – Estévez Puerto jt versus komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu
 (Kohtuasi T-504/17)
 (2017/C 347/47)
 Kohtumenetluse keel: hispaania
 Pooled
 Hagejad: José Ramón Estévez Puerto (Jeréz de la Frontera, Hispaania) ja teised 14 hagejat (esindajad: advokaadid B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruíz de la Torre Esporrín ja B. Fernández García)
 Kostjad: Euroopa Komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu
 Nõuded
 Hageja palub Üldkohtul tühistada:
 —
 Ühtse Kriisilahendusnõukogu 7. juuni 2017. aasta täitevistungil vastu võetud otsus SRB/EES/2017/08, millega võeti vastu finantsasutuse Banco Popular Español, A.S. kriisilahendusskeem;
 —
 komisjoni 7. juuni 2017. aasta otsus (EL) 2017/1246, millega võeti vastu Banco Popular Español, A.S. kriisilahendusskeem.
 Väited ja peamised argumendid
 Väited ja peamised argumendid on samad, mis on esitatud kohtuasjades T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos vs. Ühtne Kriisilahendusnõukogu, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno y SFL vs. Ühtne Kriisilahendusnõukogu, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde vs. komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu, T-483/17, García Suárez jt vs. komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu, T-484/17, Fidesban jt vs. Ühtne Kriisilahendusnõukogu, T-497/17, Sáchez del Valle y Calatrava Real State 2015 vs. komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu ning T-498/17, Pablo Alvarez de Linera Granda vs. komisjon ja Ühtne Kriisilahendusnõukogu.


type: other

text:
Bestuurders; informeer je kredietverstrekker over een ouder pandrecht! - Okkerse & Schop
 Kredietverstrekkers willen graag zekerheid dat hun vordering wordt terugbetaald. In verband hiermee worden er regelmatig zekerheidsrechten gevestigd op activa van de schuldenaar, bijvoorbeeld in de vorm van een pandrecht. Hierbij kan het ook voorkomen dat op een dezelfde zaak meerdere pandrechten worden gevestigd. Dit kan nog weleens problemen opleveren wanneer een tweede pandhouder niet op de hoogte is gebracht van het feit dat er reeds een pandrecht is gevestigd op de betreffende zaak. De tweede pandhouder wordt tweede pandhouder, terwijl hij in de veronderstelling verkeerde dat hij eerste pandhouder zou worden. Dat maakt nogal een verschil. Op 1 december jongstleden heeft het gerechtshof ’s-Hertogenbosch (ECLI:NL:GHSHE:2015:4975) zich uitgelaten over een dergelijke kwestie en dan met name over de positie van de bestuurder die betrokken is geweest bij het vestigen van de pandrechten.
 Het arrest gaat over het volgende. Bestuurder X is tussen 1995 en 2 augustus 2002 (voor tenminste 70%) aandeelhouder en bestuurder van International B.V. (hierna: International) geweest. Tevens is hij enig aandeelhouder en bestuurder van Prevan B.V. (hierna: Prevan). Prevan heeft aan International een lening verstrekt. Ter zekerheid tot terugbetaling van deze lening is middels een daartoe bestemde akte een pandrecht gevestigd op bedrijfsinventaris van International. Op 25 september 2001 heeft bestuurder X deze pandakte namens beide partijen ondertekend.
 Bij akte van 7 mei 2003 is vervolgens sprake van novatie* van het pandrecht. In de op 19 mei 2003 geregistreerde pandakte is opgenomen dat International bevoegd is tot verpanden en dat op de verpande zaken een eerste pandrecht rust ten gunste van de ING-bank en een tweede pandrecht ten gunste van Prevan.
 In 2004 is de kredietverstrekking overgenomen door ABN Amro. Doordat het krediet door ING werd opgezegd, kwam haar pandrecht op de bedrijfsinventaris te vervallen. Hierdoor kreeg Prevan van rechtswege een eerste pandrecht op de bedrijfsinventaris. Bestuurder X heeft dit niet doorgehad. Hij heeft op 11 juli 2004 namelijk een pandakte getekend waarin onder andere de bedrijfsinventaris werd verpand aan ABN Amro en verklaard dat er geen ander pandrecht rustte op de bedrijfsinventaris en dat het pandrecht van ABN Amro het eerste pandrecht in rang was.
 In november 2007 speelt het probleem op en komt de vraag naar voren wie er eerste pandhouder is, ABN Amro of Prevan. ABN Amro verzoekt bestuurder X te bevestigen dat zij eerste pandhouder is. Bestuurder X weigert dit. Naar aanleiding hiervan besluit ABN Amro om het krediet niet verder uit te breiden.
 Inmiddels is niet meer bestuurder X, maar bestuurder Y bestuurder van International. Bestuurder Y besluit namens International om bestuurder X in een procedure te betrekken nu International schade ondervindt van het feit dat ABN Amro weigert om het krediet verder uit te breiden. International vordert in deze procedure een verklaring voor recht dat bestuurder X onrechtmatig jegens haar heeft gehandeld door de pandakte van 11 juli 2004 te ondertekenen en op grond daarvan aansprakelijk is voor de schade die International daardoor lijdt. Bij International is een liquiditeitsprobleem ontstaan doordat ABN Amro het krediet heeft opgezegd.
 De rechtbank heeft geoordeeld dat bestuurder X op grond van een onbehoorlijke taakvervulling als bestuurder (conform artikel 2:9 BW) inderdaad aansprakelijk kon worden gehouden voor de door International geleden schade. Bestuurder X heeft volgens de rechtbank onrechtmatig gehandeld doordat hij de pandakte van 11 juli 2004 heeft getekend.
 Bestuurder X is tegen het vonnis van de rechtbank in hoger beroep gekomen bij het gerechtshof ’s-Hertogenbosch. Ook het gerechtshof oordeelt dat bestuurder X onbehoorlijk heeft gehandeld op grond van artikel 2:9 BW en dat hem hiervan een ernstig verwijt kan worden gemaakt. Volgens het gerechtshof staat het vast de bestuurder X in strijd met de waarheid op 11 juli 2004 in de pandakte heeft verklaard dat International bevoegd was om aan ABN Amro een eerste pandrecht te verschaffen. Dat was International immers niet, nu Prevan eerste pandhouder was geworden doordat het eerder gevestigde eerste pandrecht van ING was komen te vervallen. Bestuurder X heeft gesteld dat hem als niet-jurist deze finesses van het pandrecht niet bekend waren zodat hij niet aansprakelijk kan worden gehouden. Het gerechtshof meent echter dat dit bestuurder X niet kan baten.
 Volgens het gerechtshof is het de verantwoordelijkheid van een bestuurder van een vennootschap dat hij datgene wat hij ondertekent in zodanige mate begrijpt, waardoor hij geen met de waarheid strijdige verklaring aflegt. Het is ook de verantwoordelijkheid van een bestuurder om, indien hij ter zake onvoldoende kundig is, zich door deskundige adviseurs te laten voorlichten zodat fouten en vergissingen worden vermeden die schadelijk kunnen zijn voor de vennootschap. Daar komt nog bij dat, volgens het gerechtshof, bij bestuurder X bekend had moeten zijn dat er een ouder pandrecht van Prevan op de verpande zaken rustte. Hij had immers zelf die oudere pandakte ondertekend en bovendien was Prevan een 100% vennootschap van hemzelf, waarvan hij de enige bestuurder is en was.
 Bestuurder X heeft volgens het gerechtshof, bij het verstrekken van het pandrecht aan ABN Amro, niet het inzicht en de zorgvuldigheid betracht die mogen worden verwacht van een bestuurder die voor zijn taak berekend is en deze nauwgezet vervult. Bestuurder X kan een ernstig verwijt worden gemaakt zodat hij aansprakelijk is voor de door International geleden schade en te lijden schade.
 Bij het aangaan van een krediet en een daaraan gekoppeld pandrecht is het van groot belang dat een bestuurder op de hoogte is van eventueel reeds aanwezige pandrechten en in dat kader dus geen onjuiste mededelingen doet. Dit kan ertoe leiden dat een bestuurder aansprakelijk wordt gehouden voor daaraan gekoppelde schade, zoals uit dit artikel is gebleken.
 Mocht u naar aanleiding hiervan vragen hebben, dan kunt u vrijblijvend contact opnemen met ons kantoor via 036-5346220.
 mr. Mirjam Davelaar -sectie Ondernemingsrecht – december 2015 –
 * situatie waarbij een rechtsverhouding of verbintenis in een nieuwe wordt omgezet (vernieuwd) en waardoor de oude tenietgaat
 PrevVorigeAnti-cumulatie van de transitievergoeding met eerder gemaakte afspraken
 VolgendeGeen bemiddelingskosten, binnenkort ook voor studenten?Next