text:
 Avis juridique important
 |
 21989D1230(03)
 DECISÃO N° 4/89 DO CONSELHO DE COOPERAÇÃO CEE-JUGOSLÁVIA de 27 de Novembro de 1989 que altera, na sequência da adesão de Espanha e de Portugal às Comunidades Europeias, o Protocolo n° 3 relativo à definição da noção de «produtos originários» e aos métodos de cooperação administrativa
 Jornal Oficial no L 392 de 30/12/1989 p. 0050
 DECISÃO N° 4/89 DO CONSELHO DE COOPERAÇÃO CEE-JUGOSLÁVIA de 27 de Novembro de 1989 que altera, na sequência da adesão de Espanha e de Portugal às Comunidades Europeias, o Protocolo n° 3 relativo à definição da noção de «produtos originários» e aos métodos de cooperação administrativaO CONSELHO DE COOPERAÇÃO, Tendo em conta o Acordo de Cooperação entre a Comunidade Económica Europeia e a República Socialista Federativa da Jugoslávia, assinado em 2 de Abril de 1980, Tendo em conta o Protocolo assinado em 10 de Dezembro de 1987, na sequência da adesão de Espanha e de Portual às Comunidades Europeias e, nomeadamente, o seu artigo 23°, Considerando que o Protocolo n° 3 relativo à definição da noção de «produtos originários» e aos métodos de cooperação administrativa, a seguir denominado «Protocolo origem», deve ser alterado na sequência da adesão de Espanha e de Portugal às Comunidades Europeias, tanto do ponto de vista técnico como do ponto de vista das disposições transitórias necessárias à boa aplicação do regime comercial previsto nos protocolos resultantes da referida adesão; Considerando que as disposições transitórias devem garantir a correcta aplicação dessas disposições comerciais entre a Comunidade, na sua composição de 31 de Dezembro de 1985, e Espanha e Portugal, por um lado, e a Jugoslávia, por outro, DECIDE:Artigo 1°As disposições do «Protocolo origem» a seguir indicadas são alteradas do seguinte modo: 1. O n° 2, segundo parágrafo, do artigo 19° passa a ter a seguinte redacção:«Os certificados EUR. 1 emitidos a posteriori devem incluir uma das seguintes menções: ''expedido a posteriori'', ''udstedt efterfoelgende'', ''nachtraeglich ausgestellt'', ''aaêaeïèÝí aaê ôùí õóôÝñùí'', ''issued retrospectively'', ''délivré a posteriori'', ''rilasciato a posteriori'', ''afgegeven a posteriori'', ''emitido a posteriori'', ''izadato naknadno''.» 2.O artigo 20° passa a ter a seguinte redacção:«Artigo 20°Em caso de furto, extravio ou destruição de um certificado EUR. 1, o exportador pode pedir uma segunda via às autoridades aduaneiras que o emitiram, que tenha por base os documentos de exportação que se encontrem na posse dessas autoridades. A segunda via emitida nesses termos deve incluir uma das seguintes menções: ''duplicado'', ''Duplikat'', ''áíôssãñáoeï'', ''duplicate'', ''duplicata'', ''duplicato'', ''duplicaat'', ''segunda via''.» 3.O artigo 31° passa a ter a seguinte redacção:«Artigo 31°As mercadorias que satisfaçam as condições do título I e que, em 1 de Janeiro de 1990, se encontrem quer em trânsito quer colocadas na Comunidade, nas ilhas Canárias, Ceuta a Melilha ou na Jugoslávia, sob o regime de depósito provisório, das estâncias aduaneiras ou das zonas francas, podem ser admitidas ao benefício das disposições do acordo, sob reserva da apresentação no prazo de seis meses a contar dessa data, às autoridades aduaneiras do Estado de importação, de um certificado EUR. 1 emitido a posteriori pelas autoridades competentes do Estado de exportação, bem como dos documentos comprovativos do transporte directo.». 4.São inseridos os seguintes artigos:«Artigo 33°Para efeitos da aplicação das disposições do protocolo adicional relativas aos produtos originários das ilhas Canárias, de Ceuta e Melilha, aplica-se, mutatis mutandis, o presente protocolo, sem prejuízo das condições especiais previstas nos artigos 34°, 35° e 36°Artigo 34°O termo ''Comunidade'' utilizado no presente protocolo não abrange as ilhas Canárias, Ceuta e Melilha. A expressão ''produtos originários da Comunidade'' não abrange os produtos originários das ilhas Canárias, de Ceuta e Melilha.Artigo 35°1. Os números 2 a 5 do presente artigo aplicam-se em substituição do artigo 1° e as referências a esse artigo aplicam-se, mutatis mutandis, ao presente artigo.2. Desde que tenham sido transportados directamente, nos termos do disposto no artigo 5°, consideram-se: a) Produtos originários das ilhas Canárias, de Ceuta e Melilha: i) Os produtos inteiramente obtidos nas ilhas Canárias, em Ceuta e Melilha;ii)Os produtos obtidos nas ilhas Canárias, em Ceuta e Melilha, e em cujo fabrico tenham entrado produtos, com exclusão dos referidos na subalínea i), desde que esses produtos tenham sido objecto de operações de complemento de fabrico ou de transformações suficientes, na acepção do n° 2 do artigo 3° Esta condição não se aplica, todavia, aos produtos originários, na acepção do presente protocolo, da Jugoslávia ou da Comunidade, quando sejam submetidos, nas ilhas Canárias, em Ceuta e Melilha, a operações de complemento de fabrico ou transformações que excedam as operações de complemento de fabrico ou transformações insuficientes referidas no n° 4 do artigo 3°;b)Produtos originários da Jugoslávia: i)Os produtos inteiramente obtidos no Jugoslávia;ii)Os produtos obtidos na Jugoslávia e em cujo fabrico tenham entrado produtos, com exclusão dos referidos na subalínea i), desde que esses produtos tenham sido objecto de operações de complemento de fabrico ou de transformações suficientes, na acepção do n° 2 do artigo 3° Esta condição não se aplica, todavia, aos produtos originários, na acepção do presente protocolo, das ilhas Canárias, de Ceuta e Melilha ou da Comunidade, quando sejam submetidos, na Jugoslávia, a operações de complemento de fabrico ou transformações que excedam as operações de complemento de fabrico ou transformações insuficientes referidas no n° 4 do artigo 3°3. As ilhas Canárias, Ceuta e Melilha são consideradas como um único território.4. O exportador ou o seu representante autorizado deve apor as menções ''Jugoslávia'' e ''ilhas Canárias, Ceuta e Melilha'' na casa 2 do certificado EUR. 1 e na casa 1 do formulário EUR. 2. Além disso, no caso de produtos originários das ilhas Canárias ou de Ceuta e Melilha, o carácter originário deve ser indicado na casa 4 do certificado EUR. 1 e na casa 8 do formulário EUR. 2.5. Os produtos enumerados no anexo II ficam temporariamente exluídos do âmbito de aplicação do presente protocolo. Não obstante, as disposições em matéria de cooperação administrativa aplicam-se, mutatis mutandis, a esses produtos.Artigo 36°Compete às autoridades aduaneiras espanholas garantir a aplicação do presente protocolo nas ilhas Canárias e em Ceuta e Melilha.» Artigo 2°A presente decisão entra em vigor em 1 de Janeiro de 1990. Feito em Bruxelas, em 27 de Novembro de 1989. Pelo Conselho de Cooperação O Presidente R. DUMAS


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 4.7.2009
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 153/36
 2009 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas byloje Klein Trademark Trust prieš VRDT — Zafra Marroquineros (CK CREACIONES KENNYA)
 (Byla T-185/07) (1)
 (Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo CK CREACIONES KENNYA paraiška - Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas „CK Calvin Klein“ ir ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai CK - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybės supainioti nebuvimas - Žymenų panašumo nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
 2009/C 153/69
 Proceso kalba: ispanų
 Šalys
 Ieškovė: Calvin Klein Trademark Trust (Vilmingtonas, Delaveras, JAV), atstovaujama advokatų T. Andrade Boué, I. Lehmann Novo ir A. Hernández Lehmann
 Atsakovė: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui), atstovaujama O. Mondéjar Ortuño
 Kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Pirmosios instancijos teisme: Zafra Marroquineros, SL (Karavaka de la Krusas, Ispanija), atstovaujama advokato J. Martín Álvarez
 Dalykas
 Ieškinys, pareikštas dėl 2007 m. kovo 29 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 314/2006-2), susijusio su protesto procedūra tarp Calvin Klein Trademark Trust ir Zafra Marroquineros, SL.
 Rezoliucinė dalis
 1.
 Atmesti ieškinį.
 2.
 Calvin Klein Trademark Trust padengia bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 170, 2007 7 21.


type: wikipedia

text:
Szigligeti Ede (Szigligeti Edvárd; eredetileg: Szathmáry József) (Nagyvárad, 1814. március 8. – Budapest, 1878. január 19.) drámaíró, színpadi rendező, a Magyar Tudományos Akadémia levelező tagja (1840).
 Családja
 Szathmáry Elek földbirtokos, ügyvéd és szerepi Kelemen Katalin fia. Anyai ágon Babits Mihály távoli unokatestvére, mivel az ő édesanyja is egy szerepi Kelemen-lány volt. Szathmáry József Ede születési nevét 1834-ben változtatta Szigligeti Edére, amikor tagja lett a budai színháznak. Felesége Sperling Franciska (megh. 1893. júl. 14. Bp. Temetése: 1893. júl. 17. Kerepesi út). Leányai: Szigligeti Mária, Hutiray Ferencné Szigligeti Jolán, Kétly Károlyné Szigligeti Anna (1841–1909), Törs Kálmánné Szigligeti Aranka (Pest, 1867-Bp., 1927. nov. 21.) és Faltay Lászlóné Szigligeti Ferike.
 Tanulmányai
 A gimnázium három alsó osztályát szülőhelyén, Nagyváradon végezte, a többi osztályt, valamint az akadémiai tanfolyamot Temesváron. 1831-ben Hazucha Ferenc (később Kelmenfy László néven is írt) tanulótársával önképzőkört is alakított. A színészet iránt is érdeklődött és 1831-ben már műkedvelői előadást is rendezett. Szülei papnak szánták, maga orvos akart lenni. 1832-ben elvégezte az akadémiai folyamot, a mérnöki pályára lépett és Varga János királyi mérnök mellett két évig dolgozott a Körös szabályozásánál, de kedv nélkül. 1834-ben Pestre ment mérnöki tanulmányainak befejezésére, de ebből nem lett semmi. Az Aurorába kezdett dolgozgatni, kezdetben sikertelenül. Látva, hogy előrehaladását részben nyelvismerethiány gátolja, egész buzgalommal hozzáfogott a német nyelv tanulásához.
 Ekkor történt, hogy a magyar színészet legjelesebbjei: Kántorné, Megyeri, Bartha Budán kísérleteztek, ami az ifjú lelkét tettekre késztette — színésszé lenni. Lukács Márton orvosnövendék, — házigazdájának fia — akkor tanította Fáy András fiát, Gusztávot, zongorázni. Vele szövetkezett, s általa megnyerte az audienciát Fáy Andrásnál, majd Döbrenteinél, s egy hónapi gondolkozási időt nyervén, egy további próba hónapra szerződtették. Döbrentei és Szigligeti között ekkor ez a párbeszéd folyt le: „Tud-e kegyed táncolni?" „Igen is, tudok; diákkoromban jó táncos voltam, s nem igen kaptam kosarat." (Szigligeti egy bálból sem maradt el s három éjet is keresztül táncolt.) Döbrentei úgy látszott, nagyon elégedett volt a válasszal. Mindjárt leült, s egy pár sort írt egy darabka papírra és kezébe ily szavakkal adta: „Menjen ezzel Kaczér úrhoz, ő majd megpróbálja." (Kaczér Ferenc volt a budai színtársulat táncoktatója és mivel Szigligeti jól tudott táncolni, jó információt adott a színház igazgatóságának.) 1834. augusztus 15-én lépett fel először Budán, ahol a Szent István c. drámában Wentzel lovag szerepét osztották neki. Mind a három felvonásban meg kellett jelennie, de csak a másodikban volt egy egysoros mondókája. Már hetekkel az előadás előtt kínokat és álmatlan éjszakákat állott ki és mikor megkezdődött az előadás, iszonyúan rettegett, hogy belesül, pedig — kihúzták a mondókáját. Mind a három felvonásban szerepelt, de szólnia nem volt alkalma. Csak utólag tudta meg, hogy így akarták a színpadhoz szoktatni.
 Az igazi első fellépése Montfanconi Johannában volt. Egy vazallust kellett játszania, akit megkötözve és reszketve vezettek egy zsarnok fejedelem elé. Mintha neki írták volna ezt a szerepet. Senki olyan művészettel nem reszketett. Tudvalevő, hogy eredeti neve Szathmáry József volt, de atyja parancsára, aki nem nézte jó szemmel, hogy fia színésznek állt, meg kellett változtatnia. Erről így ír:
 Színészi pályája
 Eleinte alsóbb rendű szerepeket kapott, táncos, kardalos és ügyelő volt 12 forint havi fizetéssel, de tanulmányozta Goethét és Schillert és csakhamar egy tragédiát írt, mely Megjátszott cselek címen színre is került. Ezt a következő évek alatt több komoly dráma követte, melyek színpadi előadásmódjukban előnyösen különböztek az akkori eredeti darabok áradozásától s többé-kevésbé sikert is arattak. Vörösmarty Mihály, Bajza József, Fáy András is buzdította a fiatal költőt. 1835. február havában Budára szerződött 40 forint fizetésre; ezért kötelezve volt évenkint egy darabot írni vagy két darabot fordítani, részt kellett venni a balletben és a kórusban is. Az 1837-ben megnyílt Nemzeti Színház falai között bontakozott ki egészen tehetsége, nem mint színésznek, hanem mint drámaköltőnek, s ettől fogva életét valóban a magyar színészetnek és első intézetünknek szentelte. A színház könyvtárosa volt. 1840-ben a Magyar Tudományos Akadémia pályázatán Rózsa című vígjátékával elnyerte a díjat. E műve a színpadon is sikert aratott és Laborfalvi Rózával sokáig repertoárdarab volt. Már ekkor neve országosan ismert volt és többfelé ünnepelték. Már az 1840-es évek elejétől uralkodott a színpadon, s évtizedeken át, egészen haláláig ő maradt első színköltőnk. A Nemzeti Színháznak előbb rendezője, utóbb titkára, majd dramaturgja, végül pedig 1859 márciusában drámai igazgatója lett, amellett tanára volt a színiiskolának.
 Az akadémia 1840. szeptember 5-én levelező, a Kisfaludy Társaság 1845-ben rendes, később pedig a Petőfi Társaság is tagjai közé választotta. Az akadémia drámai jutalmait tizenhatszor, a nemzeti színházét háromszor nyerte el. 1872-ben, midőn századik színművét a Struensee-t adták a Nemzeti Színházban, a király a Ferenc József-renddel tüntette ki. Az 1870-es években a hivatalos lapba szini bírálatokat írt. 1870. február végén családi nevét Szigligetire változtatta hivatalosan. (Lásd: Ellenőr, 1870. febr. 26.)
 Szívbajban hunyt el. Utolsó szavai ezek voltak: „Végem van, segítsetek!" Gyászjelentéséről a következő sorokat jegyezzük fel: „Mint drámaíró és tisztviselő egyaránt erős támasza volt ő a nemzeti színháznak, fennállása óta 40 éven át. Nincs az országban művelt ember, ki nem ismerte fáradhatatlan tevékenységének sikereit, nem méltányolta önzetlen jellemének tisztaságát, nem melegedett hazafias alkotásainak tüzénél. Ő a nemzet halottja!" Koporsójánál Feleky Miklós, Rákosi Jenő, Váradi Antal és Paulay Ede mondtak búcsúbeszédet. Eltemették a Kerepesi úti temetőben, a IV. tábla, északnyugati rész I. sorába, a III. sírhelyre.
 Munkássága
 Majdnem fél évszázadig tartó drámaírói pályáján több mint 100 eredeti darabot írt, melyekben a meseszövés rendkívül változatos leleményű, a technika egészen modern volt s mindig hatásos. A jellemrajzban és előadásban gyengébb volt, mint a cselekmény felépítésében és jelenetezésében, a költői ihletet gyakran a technikai ügyesség és a hatás eszközeivel való számító bánás pótolja. Remekeket alig alkotott, de mint a színpad költője Kisfaludy Károlytól Csiky Gergelyig ő elégítette ki kora közönségének szükségleteit. Szolnokon és Nagyváradon színházat neveztek el róla.
 Művei
 Történelmi drámák
 Frangepán Erzsébet – 1835
 Dienes – 1836
 Vazul – 1838
 Gyászvitézek – 1838 Online
 Pókaiak – 1838
 Aba – 1838
 Romilda – 1839
 Cillei Fridrik (Frangepán Erzsébet átdolgozása) – 1840
 Micibán családja – 1840
 Ál Endre – 1841
 Korona és kard – 1841
 Dávis – 1841
 Troubadur – 1841
 Gerő – 1844 REAL-EOD
 Gritti – 1845
 Zách unokái – 1846
 Mátyás fia – 1847
 Renegát – 1848
 II. Rákóczy Ferenc fogsága – 1848
 Vid – 1850
 Egri nők – 1851
 Andronik – 1851
 IV. István – 1852
 IV. Béla – 1852
 Diocletian – 1855
 Világ ura – 1856
 Béldi Pál – 1857.
 Mátyás Király lesz – 1858
 Zsigmond fogsága – 1859
 Tinódi – 1861
 Trónvesztett – 1861
 Laczkfi Imre – 1862
 Bujdosó kurucz – 1863
 Nadányi (Laczkfi Imre átdolgozása) – 1864
 Szerencsés Imre – 1867
 Üldözött honvéd – 1867
 Kemény Simon (Kisfaludy Károly nyomán) – 1867
 Trónkereső – 1867
 IV. Béla (átdolgozása a korábbinak) – 1870
 Török János – 1870
 Struensee – 1871
 Valéria – 1873
 Perényiné – 1876
 Társadalmi drámák
 Megjátszott cselek – 1835
 Egy színésznő – 1847
 Arczkép – 1852
 Titkos Iratok – 1860
 Adósok börtöne – 1860
 A szerencse kereke – 1864
 A fény árnyai – 1865
 Halottak emléke – 1867
 Történelmi vígjátékok
 Rózsa – 1840 REAL-EOD
 Kinizsi – 1841 REAL-EOD
 Udvari bolond – 1871
 Társadalmi vígjátékok
 Lidérczek – 1834
 Április bolondja – 1836
 Vándor színészek – 1845 REAL-EOD
 Pasquill – 1846
 Liliomfi – 1849
 Házassági három parancs – 1850
 Lári-fári – 1853
 Castor és Pollux – 1854
 Dalos Pista – 1856
 Veszedelmes jó barát – 1856
 Nevelő kerestetik – 1856
 A mama – 1857
 Petronella – 1857
 Fenn az ernyő nincsen kas – 1858
 Műszeretők – 1859
 Nőuralom – 1862
 Eladó leányok – 1863
 Egy nagyra termett férj – 1864
 Próbakő – 1866
 Kedv és hivatás – 1867
 A bajusz – 1868
 Ne fújd, mi nem éget – 1870
 Új világ – 1872
 Népszínművek
 Szökött katona – 1843
 Két pisztoly – 1844
 Zsidó – 1844
 Debreczeni rüpők – 1845
 A rab – 1845
 Egy szekrény rejtelme – 1846
 Csikós – 1847
 Párbaj, mint Istenítélet – 1848
 Fidibusz – 1850
 Aggteleki barlang – 1851
 Nagyapó – 1851
 Czigány – 1853
 Pünkösdi királyné – 1855
 Csokonay szerelme – 1855
 Pál fordulása – 1856
 Tízezer forint – 1856
 Obsitos huszár – 1857
 Álmos – 1859
 Molnár leánya (báró Ötvös József novellája alapján) – 1861
 Istenhegyi székely leány – 1862
 A lelencz – 1863
 A strike (Balázs Sándorral együtt) – 1871
 Az amerikai – 1871
 A háromszéki leányok (Jókai Mór után) – 1875
 Népregék
 Nagyidai czigányok – 1842
 Argyl és Tündér Ilona – 1853
 Operaszövegek
 Fogadott leány – 1862
 Debreczeni bíró – 1863
 Dózsa György – 1867
 Előjátékok
 Láng A. jubileumára – 1842
 A szent korona – 1867
 Fordítások
 Dumas-Schmidt: Szaraczén – Buda, 1836. július 2.
 O'Keefe-Kettel: Richárd király vándorélete – 1836
 Dumas-Schiff: III. Henrik és udvara – 1836
 Walter Scott – Lembert: Richárd király a szent földön – 1838
 Albini: Veszedelmes nagynéne – 1838
 Holtey: Babérfa és koldusbot – 1839
 Lockroy-Anicet: Miért? – 1841
 Raupach: Lovagszó – 1843
 Shakespeare: Tévedések vígjátéka – 1853 – Egressy Gáborral
 Birch-Pfeiffer: Lowoodi árva – 1854
 Feuillet: Öregségre – 1854
 Elmenreich Fr.: Elveszem a nőmet – 1855
 Laube: Essex gróf – 1856
 Halm: Ravennai viador – 1858
 Shakespeare: III. Richard király – 1867
 Goethe: Egmont – 1871
 Gottschall R.: Howard Katalin – 1871
 Évszám nélkül
 Mellesville: A bujdosó kocsija
 Victor Hugo: Didier
 Kenney-Schneider: Házasult és eltemettetett
 Díjak
 Ferenc József-rend lovagkeresztje (1872)
 Magyar Tudományos Akadémia drámai jutalma: tizenhatszor
 A nemzeti színház jutalma: háromszor
 Emlékezete
 Szász Károly költeménnyel és életrajzzal, Gyulai Pál emlékbeszéddel tisztelte meg emlékét.
 1878. március 8-án leplezték le az emléktáblát szülőházán Nagyváradon, melynek ez a felirata: „Bölcsőd itt ringott, itt gyúlt ki az isteni szikra. A művészet egén lángoló csillag utóbb, A láng most kialudt, de kihat dicsfénye örökké. S míg magyar él, neved és szent porod áldva leend." (Szikszay Dániel tvszéki bíró.)
 1892-ben itt jött létre a Szigligeti Társaság, s egy 1900 májusában hozott városi képviselőtestületi határozat alapján az ő nevét vette fel a színház állandó épületének felavatásakor, 1900. október 15-én, majd viselte 1919-ig és 1940–44 között. Végül – 1945 után többször is nevet cserélve – a színház (pontosabban annak magyar tagozata) 1990 óta viseli ismét.
 1912. december 15-én leleplezték bronz mellszobrát a nagyváradi színház előtt, mely szintén az őróla van elnevezve. A szobor Margó Ede ihletett alkotása. Nagyváradolasziban egy kis utca a nagy íróról van elnevezve. Születése 100 éves évfordulóját 1914. március 7-én nagy fénnyel ülte meg a Nemzeti Színház, midőn bemutatták Herczeg Ferenc Ünnepi játék c. prológusát, — ezt követte a Fenn az ernyő, nincsen kas című vígjáték.
 A 19. század második felében, a népszínmű divatja idején, az erdélyi színpadokon megforduló társulatok műsorrendjében gyakran találkozhatott a közönség Szigligeti műveivel. Csak a nagyváradi színházban 1837–1944 között 62 darabját mutatták be, közülük legtöbbször A cigányt (37-szer), A csikóst (35-ször) és a Liliomfit (17-szer).
 Ezek a darabok az 1944 utáni évtizedekben, az államilag felügyelt színjátszás időszakában is a romániai magyar színházak repertoárjain szerepeltek: A cigány Kolozsvárt (az 1946/47-es évadban) és Nagyváradon (az 1957/58-as évadban), A csikós – Móricz Zsigmond átdolgozásában – Nagyváradon (1947/48-ban), Marosvásárhelyen (1948/49-ben és 1987/88-ban), Sepsiszentgyörgyön (1949/50-ben), Kolozsváron (1971/72-ben) és a Szentgyörgyi István Színművészeti Főiskola végzőseinek előadásában (1953/54-ben), a Liliomfi az 1951/52-es évadban Nagyváradon és Sepsiszentgyörgyön, az 1953/54-es és 1983/84-es évadban Szatmárnémetiben, az 1955/56-os évadban Temesváron, az 1956/57-es évadban Kolozsváron került bemutatásra. E beszűkült választék kapcsán azonban számolni kell egyrészt a népszínmű rohamos térvesztésével a modern színpadon, másrészt azzal, hogy a színházak állami felügyeletének engedélyét a magyar együttesek is leginkább a már valahol bemutatott darabokra kapták meg, a már egyszer engedélyezett darab ugyanis a felügyelet akkori gyakorlatában kevesebb politikai „kockázatot” jelentett, mint amikor egy új darab került műsorra.
 Az irodalomtörténet-írás erdélyi művelőinek hozzájárulása a Szigligeti-kép teljessé tételéhez viszonylag szerény: levelezéséből közölt az Erdélyi Híradó (Váradi Károlyné Miklós Ida közlésében, 1888. március 9.), a Vasárnapi Újság (Naményi Lajos közlésében, 1904/12), majd időben meglehetős nagy távolságra az Erdélyi Múzeum (Izsák József közlésében, 1944. 533–534) és a NyIrK (Jancsó Elemér közlésében, 1964/1); a kutatás életpályájának ismeretéhez Váradi Antal (Költő-színészek. Az Újság 1904. április 28.), Osváth Lajos (Szigligeti Ede rokonsága. Nagyvárad, 1914. március 1.) tanulmányaiból meríthetett; írói munkásságának népszerűsítéséhez többek között Rádl Ödön és Várady Zsigmond (A Szigligeti Társaság Évkönyve. 1892–1895. Nagyvárad, 1896), később Kováts S. János (A Szigligeti Társaság Évkönyve. 1899–1902. Nagyvárad, 1903), drámaírói munkássága különböző oldalainak jobb megismeréséhez Rádl Ödön (Szigligeti Ede és a magyar társadalmi dráma problémája. *Nagyvárad 1902. március 25.), Seprődi János (A népszínmű és Szigligeti In: A kolozsvári Református Kollégium Értesítője. 1901/1902. Kolozsvár, 1902) és Janovics Jenő (A népszínműről. In: A magyar dráma fejlődése. Kolozsvár, 1913) járult hozzá.
 Szülővárosa közönségének kötődését jelezte, hogy Nagyváradon már halála évében Szigligeti Album jelent meg síremléke javára (Fővárosi Lapok, 1878/46), Krecsányi Ignác és Somló Sándor Emléklapot szerkesztett Thalia címmel (Aradi Közlöny, 1886. augusztus 22.), s benne Szigligeti-emlékek gyűjtésére vonatkozó felhívást tett közzé, a Szigligeti Társaság már az 1890-es évektől Évkönyveket jelentetett meg, bennük névadójára vonatkozó írásokat is közölve; 1900-ban, majd 1910-ben a Társaság ünnepi ülést is tartott névadója emlékére (Nagyvárad, 1900. március 27. és 1910. március 30.).
 A két világháború között – miközben időnként feltűntek darabjai az erdélyi társulatok műsorában – főképp azok bemutatóira reagált a sajtó: Szentgyörgyi Istvánnak A csikósban nyújtott alakítását méltatták (Újság, 1928. november 3.), Kristóf György a Szökött katona egy 1847-es brassói román nyelvű bemutatójáról tárt fel adatokat (Erdélyi Irodalmi Szemle, 1929. 346–347), Rajka László a Liliomfi és Nestroy Umsonstja összevetését végezte el (Erdélyi Múzeum, 1930. 371–372), Járosi Andor (Pásztortűz, 1936/7), Kemény János és R. Nagy András (Erdélyi Helikon, 1936/3 és 1936/5) A cigány kolozsvári felújításakor foglalkoztak a darabbal és az előadással.
 A második világháború utáni Szigligeti-irodalom jóval szerényebb: Jánosházy György a Móricz Zsigmond által átdolgozott A csikós kolozsvári előadását elemzi (Utunk 1949/2), Tamás Gáspár a Liliomfi sepsiszentgyörgyi (Utunk, 1951/37), Deák Tamás a temesvári előadásáról ír (Igaz Szó, 1956/4), Szentimrei Jenő az Utunkban emlékezik halálának 75. évfordulójára (1953/4), a szatmárnémeti Liliomfi-bemutatóról Kántor Lajos (Utunk, 1984/14) és Páll Árpád (Utunk, 1984/40), a kolozsvári A csikós-bemutatóról Jánosházy György (Utunk, 1988/2), Oláh Tibor (Új Élet, 1988/4) kritikái olvashatók.
 A csikóst – Móricz Zsigmond átírásában – 1948-ban adta ki az Állami Irodalmi és Művészeti Kiadó (ÁIMK), majd A cigány, A csikós és a Liliomfi együttes kiadása következett (Marosvásárhely, 1956) és egy Kisfaludy Károllyal és Csiky Gergellyel közös kötet a Tanulók Könyvtára című sorozatban (Kolozsvár, 1982).
 Jegyzetek
 Források
 Életrajz és szakirodalom
 Életrajz - MEK
 [ Portréfotó]
 Szerzői adatlapja a Molyon
 Magyar Színművészeti Lexikon (1929-1931, szerk. Schöpflin Aladár)
 Névpont
 További információk
 Magyar drámaírók
 Magyar színházrendezők
 Magyar műfordítók
 MTA-tagok
 Nagyváradiak
 Nevet változtatott magyar személyek
 1814-ben született személyek
 1878-ban elhunyt személyek
 Színigazgatók
 A Ferenc József-rend tagjai


text:
Ο Θέων Σπανούδης (1915 - 1986) ήταν Έλληνας ποιητής, πεζογράφος, και κριτικός τέχνης. Θεωρείται ένας από τους σημαντικότερους κριτικούς βραζιλιάνικης τέχνης, με σημαντική συνεισφορά στην εξέλιξη και ανανέωση της συγκεκριμένης τέχνης. Αποτέλεσε κεντρική μορφή και ιδρυτής, μαζί με βραζιλιάνους καλλιτέχνες, της αποκαλούμενης Νεοσυγκεκριμένης σχολής.
 Βιογραφία
 Γεννήθηκε το 1915 στη Σμύρνη. Ήρθε με την οικογένειά του στην Αθήνα, όπου πέρασε τα παιδικά του χρόνια και άρχισε τις σπουδές του στην Ιατρική Σχολή. Νέος ακόμα πήγε στη Βιέννη όπου σπούδασε ψυχανάλυση με τους Όττο Φλέισμαν και Άουγκουστ Άιχχορν. Το 1950 πήγε στο Σάο Πάολο, όπου γράφτηκε στο Σύλλογο Ψυχανάλυσης Βραζιλίας (SBPSP) και εγκαταστάθηκε μονίμως στη Βραζιλία. Έπειτα από εφτά χρόνια αναγκάστηκε να εγκαταλείψει την άσκηση της ψυχανάλυσης λόγω σεξουαλικού προσανατολισμού.
 Φανατικός για τέχνες, αγόραζε συστηματικά έργα βραζιλιάνων ζωγράφων, τότε άγνωστων, όπως του Αλφρέντο Βόλπι και Ζοζέ Αντόνιο ντα Σίλβα. Εξασφάλισε τα προς το ζην με την εμπορία έργων τέχνης και μπόρεσε να αφοσιωθεί πλήρως στη ζωγραφική και λογοτεχνία. Ύστερα από ενάμιση χρόνο διαμονής στο Σαλβαντόρ, πήγε στο Ρίο ντε Τζανέιρο όπου υπέγραψε το Νεοσυγκεκριμένο Μανιφέστο μαζί με διάσημους βραζιλιάνους καλλιτέχνες, και πήρε μέρος στην πρώτη έκθεση νεοσυγκεκριμένης τέχνης.
 Ξανά στο Σαο Πάουλο έγραψε πολλά δοκίμια και άρθρα ως κριτικός τέχνης. Υπήρξε σκηνοθέτης και δίδαξε σύγχρονη ζωγραφική. Άρχισε επίσης να γράφει ποιήματα, στα πορτογαλικά, ελληνικά και γερμανικά. Το πρώτο ποιητικό βιβλίο του, Ύμνοι, δημοσιεύθηκε το 1963 στο Σάο Πάολο. Και τα πρώτα πεζά, Τα χώματα, δημοσιεύθηκαν στην Αθήνα το 1967. Αν και στην ποίησή του χειρίστηκε τις τρεις γλώσσες που κατείχε, στα πεζά χρησιμοποίησε αποκλειστικά τα ελληνικά.
 Το 1979 δημοσίευσε την πρώτη μετάφραση και παρουσίαση ποιημάτων του Κωνσταντίνου Καβάφη στη Βραζιλία, έργο που το θεώρησε ένα είδος ποιητικού αποχαιρετισμού. Τον ίδιο χρόνο δώρισε τα 453 έργα της συλλογής του στο Μουσείο Σύγχρονης Τέχνης του Πανεπιστημίου του Σάο Πάουλο (MASP-USP). Τα έργα που απέκτησε μετά το 1979, τα άφησε κληρονομιά στο ίδιο μουσείο όταν πέθανε το 1986.
 Εργογραφία
 Hinos (1963)
 Dez poemas concretos (1964)
 Το βιβλίο (1964)
 Liturgias (1965)
 Παλμοί (1966)
 Seixos, onze poemas barrocos (1967)
 Τα χώματα (1967)
 Δονήσεις (1968)
 Poemas (1969)
 Poesia íntegra (1970)
 Πεζός λόγος: το βιβλίο, τα χώματα, το κατώφλι (1971)
 Ποίηση (1973)
 Skizzen und Klänge (1975)
 Poética (1975)
 Στοίχοι λατρείας και χωρισμού (1975)
 Κρούσεις (1977)
 Sprüche und Sänge (1977)
 Novos Poemas (1978)
 Άπαντα (1979)
 Versos e poemas espaciais (1984)
 Δείτε επίσης
 Λογοτεχνία της διασποράς
 Παραπομπές
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 DITRA - Βραζιλιάνικο Λεξικό Μεταφραστών Λογοτεχνίας (στα πορτογαλικά)
 Νεοέλληνες λογοτέχνες
 Νεοέλληνες ποιητές
 Μικρασιατικός Ελληνισμός


type: legislation

text:
25.7.84 Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων Αριθ. C 196/5
 II
 (Προπαρασκευαστικές πράξεις)
 ΕΠΙΤΡΟΠΗ
 Πρόταση κανονισμού του Συμβουλίου σχετικά με τη λήψη επικουρικών μέτρων για την κάλυψη
 των αναγκών του οικονομικού έτους 1985, στην περίπτωση που μία νέα απόφαση περιλαμβά
 νουσα την αύξηση των ιδίων πόρων δεν θα αρχίσει να ισχύει έγκαιρα
 COM(84) 383 τελικό
 (Υποβληθείσα από την Επιτροπή στο Συμβούλιο στις 9 Ιουλίου 1984)
 (84/C 196/09)
 ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, ΕΟΚ, όλα τα έσοδα και τα έξοδα της Κοινότητας πρέπει
 να εγγράφονται στον προϋπολογισμό ο οποίος πρέπει να
 Έχοντας υπόψη: είναι ισοσκελισμένος ως προς τα έσοδα και τα έξοδα'
 ότι, κατά συνέπεια, πρέπει να ζητηθεί να επισπεύσουν
 τη συνθήκη περί ιδρύσεως της Ευρωπαϊκής Οικονομικής την καταβολή των ιδίων πόρων,
 Κοινότητας, και ιδίως το άρθρο 235,
 ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
 τη συνθήκη περί ιδρύσεως της Ευρωπαϊκής Κοινότητας
 Ατομικής Ενεργείας, και ιδίως το άρθρο 203,
 Άρθρο 1
 την πρόταση της Επιτροπής,
 Σε περίπτωση μη έναρξης ισχύος κατά την 1η Οκτωβρίου
 1985 της απόφασης επί των νέων ιδίων πόρων της Κοι
 τη γνώμη του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου, νότητας, τα κράτη μέλη θέτουν στη διάθεση της Κοι
 νότητας, υπό τις προϋποθέσεις που αναφέρονται λεπτο
 Εκτιμώντας: μερώς κατωτέρω, υπό μορφή προκαταβολών επί των
 ιδίων πόρων της Κοινότητας, ένα ποσό ύψους μέχρι
 ότι οι ίδιοι πόροι που έχουν παραχωρηθεί στις Κοι 1912 653 843 ECU, ενώ το επίσημο οριστικό ποσό θα
 νότητες με την απόφαση της 21ης Απριλίου 1970 είναι προκύψει από την οριστική έγκριση του προϋπολο
 ανεπαρκείς προς κάλυψη του συνόλου των αναγκών για γισμού για το 1985. Τα κεφάλαια αυτά προορίζονται
 την εκτέλεση των κοινοτικών πολιτικών και δραστη αποκλειστικά για να συμπληρώσουν την κάλυψη των
 ριοτήτων δαπανών του οικονομικού έτους 1985.
 ότι η Επιτροπή υπέβαλε στο Συμβούλιο ένα σχέδιο από
 φασης σχετικά με την παραχώρηση νέων ιδίων πόρων Άρθρο 2
 στην Κοινότητα'
 Οι αιτήσεις της Επιτροπής θα απευθυνθούν σε όλα τα
 κράτη μέλη, καθόσον καθένα από αυτά συνεισφέρει
 ότι η απόφαση αυτή θα πρέπει να αρχίσει να ισχύει, την
 στην προβλεπόμενη ενέργεια, σύμφωνα με το μερίδιο του
 1η Οκτωβρίου 1985, μετά την υιοθέτηση της από τα
 για το 1985 στην εναρμονισμένη φορολογική βάση ΦΠΑ
 κράτη μέλη, σύμφωνα με τους θεσμικούς τους κανόνες"
 της Κοινότητας, ήτοι:
 ότι, στην περίπτωση που η απόφαση αυτή δεν θα μπο Βέλγιο 3,27
 ρούσε να υιοθετηθεί έγκαιρα, θα πρέπει να εξασφαλιστεί Δανία 2,02,
 η ισορροπία του προϋπολογισμού και η προσφυγή επι Γερμανία 28,78,
 κουρικώς στην απαιτούμενη χρηματοδότηση από τη Ελλάδα 1,55(·),
 δημιουργηθησόμενη κατάσταση * Γαλλία 22,31,
 Ιρλανδία 0,88,
 ότι τα κράτη μέλη είναι υποχρεωμένα, σύμφωνα με τα Ιταλία 14,74,
 άρθρα 5 της συνθήκης ΕΟΚ και 192 της συνθήκης Λουξεμβούργο 0,26,
 ΕΚΑΧ, να λαμβάνουν κάθε γενικό ή ειδικό μέτρο Ολλανδία 4,85,
 κατάλληλο να εξασφαλίσει την εκπλήρωση των υποχρεώ Ηνωμένο Βασίλειο 21,34.
 σεων που απορρέουν από την παρούσα συνθήκη ή προ
 κύπτουν από πράξεις των οργάνων της Κοινότητας και
 να τη διευκολύνουν στην εκτέλεση της αποστολής της'
 ότι, εξάλλου, σύμφωνα με το άρθρο 199 της συνθήκης (') Για την Ελλάδα, πρόκειται για χρηματική συνεισφορά.
 ---pagebreak--- Αριθ. C 196/6 Επίσημη Εφημερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 25.7.84
 Άρ^ρο 3 Άρ$ρο 5
 Τα κεφάλαια τίθενται σε διάθεση από τα κράτη μέλη Το Συμβούλιο, αποφασίζοντας με ειδική πλειοψηφία
 κατά τις ημερομηνίες που αναφέρονται από την Επι κατόπιν προτάσεως της Επιτροπής, θεσπίζει τις λεπτομέ
 τροπή, σε συνάρτηση με τις ανάγκες, προ της 31ης ρειες εφαρμογής του παρόντος κανονισμού.
 Δεκεμβρίου 1985.
 Άρφρο 6
 Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την επομένη της
 δημοσιεύσεως του στην Επίσημη Εφημερίδα των Ευρω
 Αρΰ'ρο 4 παϊκοί Κοινοτήτων.
 Η επιστροφή πραγματοποιείται σε οκτώ ίσες εξαμηνιαίες Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα
 δόσεις, αρχής γινόμενης από τις 30 Ιουνίου 1986. μέρη του και ισχύει άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.


text:
Kaldèra est une commune rurale située dans le département de Périgban de la province du Poni dans la région Sud-Ouest au Burkina Faso.
 Géographie
 Histoire
 Économie
 Santé et éducation
 Le centre de soins le plus proche de Kaldèra est le centre de santé et de promotion sociale (CSPS) de Périgban tandis que le centre hospitalier régional (CHR) de la province se trouve à Gaoua.
 Notes et références
 Ville dans le département de Périgban