type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/24
 Žaloba podaná dne 19. dubna 2017 – Adapta Color v. EUIPO – Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
 (Věc T-226/17)
 (2017/C 202/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Adapta Color, SL (Peñiscola, Španělsko) (zástupci: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal a E. Armero Lavie, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Coating Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Rustproof System ADAPTA“ – Ochranná známka Evropské unie č. 9 905 548
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. února 2017, ve věci R 2408/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl žalobě v plném rozsahu;
 —
 napadené usnesení zrušil;
 —
 uložil žalovanému a případně také další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů vynaložených v řízení o prohlášení neplatnosti a v odvolacím řízení před EUIPO.
 Dovolávané žalobní důvody
 Dovolávané žalobní důvody jsou totožné s důvody dovolávanými ve věci T-223/17.


text:
 8.4.2006
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 86/16
 Az Európai Közösségek Bizottsága által a Francia Köztársaság ellen 2006. február 10-én benyújtott kereset
 (C-79/06. sz. ügy)
 (2006/C 86/30)
 Az eljárás nyelve: francia
 Az Európai Közösségek Bizottsága (képviseli: M. Heller, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg) 2006. február 10-én keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Bíróságához a Francia Köztársaság ellen.
 Az Európai Közösségek Bizottsága keresetében azt kéri, hogy a Bíróság:
 1)
 állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság – mivel nem tette meg azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek az Európai Közösségek Bíróságának a C-429/01. sz. ügyben 2003. november 27-én, a 90/219/EGK irányelv (1) helytelen és hiányos átültetésére vonatkozóan hozott ítéletében (2) foglaltak teljesítéséhez – nem teljesítette az Európai Közösségek létrehozásáról szóló szerződés 228. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
 2)
 kötelezze a Francia Köztársaságot, hogy fizessen meg az Európai Közösségek Bizottságának, az „Európai Közösségek saját forrásai” számlára 168 800 euró kényszerítő bírságot a C-429/00. sz. ügyben hozott ítélet végrehajtásának késedelmes napjaira, attól a naptól kezdődően, amikor a jelen ügyben az ítéletet meghozták, addig a napig, amíg a C-429/01. sz. ügyben hozott ítéletet végrehajtják;
 2)
 kötelezze a Francia Köztársaságot a költségek viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 A Francia Köztársaságnak a Bíróság ítéletét követően azonnal meg kellett volna kezdenie a szükséges jogalkotási eljárást, és el kellett volna fogadnia az ahhoz szükséges módosításokat, hogy megfeleljen a 90/219/EGK irányelvnek.
 A szükséges módosításokat azonban a mai napig – 14 évvel, sőt tíz illetőleg hét évvel az átültetési határidő leteltét követően, és több mint két évvel a Bíróság kötelezettségszegést megállapító ítéletét követően – sem törvényi, sem rendeleti szinten nem fogadták el.
 (1) A géntechnológiával módosított mikroorganizmusok zárt rendszerben történő felhasználásáról szóló, 1990. április 23-i 90/219/EGK irányelv (HL L 117., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 381. o.)
 (2) EBHT 2003., I-14355. o.


text:
 26.11.2005
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 296/3
 DOMSTOLENS DOM
 (tredje avdelningen)
 den 6 oktober 2005
 i mål C-291/03 (begäran om förhandsavgörande från VAT and Duties Tribunal, Manchester): MyTravel plc mot Commissioners of Customs & Excise (1)
 (Sjätte mervärdesskattedirektivet - Regler för resebyråer - Paketresor - Inköpta och egna tjänster - Skatteberäkningsmetod)
 (2005/C 296/06)
 Rättegångsspråk: engelska
 I mål C-291/03, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av VAT and Duties Tribunal, Manchester (Förenade kungariket), genom beslut av den 30 juni 2003, som inkom till domstolen den 4 juli 2003, i målet MyTravel plc mot Commissioners of Customs & Excise, har domstolen (tredje avdelningen), sammansatt av avdelningsordföranden A. Rosas samt domarna A. Borg Barthet (referent), J.-P. Puissochet, S. von Bahr och U. Lõhmus, generaladvokat: P. Léger, justitiesekreterare: avdelningsdirektören M. Ferreira, den 6 oktober 2005 avkunnat en dom i vilken domslutet har följande lydelse:
 1.
 En resebyrå eller researrangör som för en beskattningsperiod har deklarerat mervärdesskatt med användning av den metod som föreskrivs i den nationella lagstiftning genom vilken rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund har införlivats med nationell rätt har rätt att räkna om sin mervärdesskatteskuld enligt den metod som domstolen ansett vara förenlig med gemenskapsrätten. Detta skall ske på de villkor som föreskrivs i nationell rätt, vilka måste följa principerna om likvärdighet och effektivitet.
 2.
 Artikel 26 i sjätte direktivet 77/388 skall tolkas så, att en resebyrå eller researrangör som till paketpris tillhandahåller resenärer inköpta tjänster och egna tjänster i princip måste avskilja den del av paketet som motsvarar resebyråns eller researrangörens egna tjänster på grundval av deras marknadsvärde, så snart detta värde kan bestämmas. I ett sådant fall får en skattskyldig näringsidkare använda metoden baserad på faktiska kostnader endast under förutsättning att han visar att denna metod ger en riktig bild av paketets faktiska struktur. Användningen av marknadsvärdesmetoden är varken villkorad av att denna metod är enklare att använda än metoden baserad på faktiska kostnader eller att den leder till en mervärdesskatteskuld som är identisk med eller ligger nära den som skulle ha blivit resultatet om metoden baserad på faktiska kostnader hade använts. Härav följer att
 —
 en resebyrå eller en researrangör inte efter eget skön kan använda marknadsvärdesmetoden och att
 —
 den sistnämnda metoden skall tillämpas på egna tjänster vars marknadsvärde kan bestämmas, även om – inom samma beskattningsperiod – värdet på vissa egna delar av paketet inte kan bestämmas, eftersom den skattskyldiga näringsidkaren inte säljer jämförbara tjänster utanför ramen för paketresor.
 3.
 Det ankommer på den hänskjutande domstolen att, med beaktande av omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, bestämma marknadsvärdet på de flygresor som tillhandahållits i nämnda mål inom ramen för paketresor. Denna domstol kan bestämma det ovannämnda värdet med utgångspunkt i genomsnittsvärden. I detta sammanhang kan marknaden för flygstolar som säljs till andra researrangörer vara den mest lämpliga.
 (1) EUT C 213, 6.9.2003.


text:
 23.2.2015
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 65/32
 2015 m. sausio 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Gossio/Taryba
 (Byla T-406/13) (1)
 ((Bendra užsienio ir saugumo politika - Ribojamosios priemonės, taikomos tam tikriems asmenims ir subjektams, atsižvelgiant į padėtį Dramblio Kaulo Krante - Lėšų įšaldymas - Piktnaudžiavimas įgaliojimais - Akivaizdi vertinimo klaida - Pagrindinės teisės))
 (2015/C 065/45)
 Proceso kalba: prancūzų
 Šalys
 Ieškovas: Marcel Gossio (Abidžanas, Dramblio Kaulo Krantas), atstovaujamas advokato S. Zokou
 Atsakovė: Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama B. Driessen ir G. Étienne
 Dalykas
 Prašymas panaikinti, pirma, 2005 m. balandžio 12 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 560/2005, nustatantį tam tikras konkrečias ribojančias priemones, taikytinas tam tikriems asmenims ir subjektams atsižvelgiant į padėtį Dramblio Kaulo Krante (OL L 95, p. 1), 2010 m. spalio 29 d. Tarybos sprendimą 2010/656/BUSP, kuriuo atnaujinamos ribojamosios priemonės Dramblio Kaulo Krantui (OL L 285, p. 28) ir 2012 m. kovo 8 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimą 2012/144/BUSP, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 2010/656/BUSP, kuriuo atnaujinamos ribojamosios priemonės Dramblio Kaulo Krantui (OL L 71, p. 50), tiek, kiek jie susiję su ieškovu, ir, antra, 2013 m. gegužės 17 d. Tarybos sprendimą palikti galioti ieškovo nurodytas ribojamąsias priemones.
 Rezoliucinė dalis
 1.
 Panaikinti 2014 m. gegužės 12 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimą 2014/271/BUSP, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 2010/656/BUSP, kuriuo atnaujinamos ribojamosios priemonės Dramblio Kaulo Krantui, ir 2014 m. gegužės 12 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 479/2014, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (EB) Nr. 560/2005, nustatantis tam tikras konkrečias ribojamąsias priemones, taikytinas tam tikriems asmenims ir subjektams atsižvelgiant į padėtį Dramblio Kaulo Krante, tiek, kiek jie susiję su Marcel Gossio.
 2.
 Atmesti likusią ieškinio dalį.
 3.
 Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 313, 2013 10 26.


text:
 8.6.2015
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 190/10
 Acórdão do Tribunal Geral de 22 de abril de 2015 — Tomana e o./Conselho e Comissão
 (Processo T-190/12) (1)
 ((«Política externa e de segurança comum - Medidas restritivas tomadas contra certas pessoas e entidades, tendo em conta a situação no Zimbabué - Restrições de entrada e de passagem em trânsito no território da União - Congelamento de fundos - Base jurídica - Erro manifesto de apreciação - Dever de fundamentação - Direitos de defesa - Direitos fundamentais - Proporcionalidade»))
 (2015/C 190/11)
 Língua do processo: inglês
 Partes
 Recorrentes: Johannes Tomana (Harare, Zimbabwe) e os 120 restantes recorrentes cujos nomes figuram em anexo ao acórdão (representantes: inicialmente D. Vaughan, QC, M. Lester, R. Lööf, barristers, e M. O’Kane, solicitor, a seguir D. Vaughan, M. Lester e R. Lööf)
 Recorridos: Conselho da União Europeia (representantes: B. Driessen, M. Veiga e A. Vitro, agentes); e Comissão Europeia (representantes: M. Konstantinidis, T. Scharf e E. Georgieva, agentes)
 Estando presente em apoio dos recorridos: Reino Unido da Grã Bretanha e da Irlanda do Norte (representantes: E. Jenkinson, C. Murrell e M. Holt, agentes, assistidos de S. Lee, barrister)
 Objeto
 Pedido de anulação da Decisão 2012/97/PESC do Conselho, de 17 de fevereiro de 2012, que altera a Decisão 2011/101/PESC do Conselho, de 15 de fevereiro de 2011, relativa a medidas restritivas contra o Zimbabué (JO L 47, p. 50), do Regulamento de Execução (UE) n.o 151/2012 da Comissão, de 21 de fevereiro de 2012, que altera o Regulamento (CE) n.o 314/2004 do Conselho relativo a certas medidas restritivas respeitantes no Zimbabué (JO L 49, p. 2), e da Decisão de Execução 2012/124/PESC do Conselho, de 27 de fevereiro de 2012, que dá execução à Decisão 2011/101/PESC respeitante à adoção de medidas restritivas contra o Zimbabué (JO L 54, p. 20), na parte em que se referem aos recorrentes.
 Dispositivo
 1)
 É negado provimento ao recurso.
 2)
 Johannes Tomana e os 120 outros recorrentes cujos nomes figuram em anexo suportarão as suas próprias despesas, bem como as despesas efetuadas pelo Conselho da União Europeia e pela Comissão Europeia.
 3)
 O Reino Unido da Grã Bretanha e da Irlanda do Norte suportará as suas próprias despesas.
 (1) JO C 194, de 30.6.2012.


type: other

jurisdiction: US

text: b'HHS/OIG, Audit -"Audit of the Medicaid Drug Rebate Program in the State of Florida,"(A-04-03-06016)\nDepartment of Health\nand Human Services\nOffice of Inspector General -- AUDIT\n"Audit of the Medicaid Drug Rebate Program in the State of Florida," (A-04-03-06016)\nAugust 29, 2003\nComplete\nText of Report is available in PDF format (2.04 mb). Copies can also be obtained by contacting the Office of Public\nAffairs at 202-619-1343.\nEXECUTIVE SUMMARY:\nThe objective of this review was to determine whether the State of Florida had established adequate accountability and\ninternal controls over the Medicaid drug rebate program. \xc2\xa0The audit covered Medicaid drug rebates through June 30,\n2002.\xc2\xa0 The review showed that the State has the opportunity to increase the amount of revenue that is realized from\ndrug rebates, and follow the Centers for Medicare & Medicaid Services\'s (CMS) guidelines in the collection process.\xc2\xa0 We\nrecommended that the State the make it a priority to program the existing computer system to calculate interest and verify\nthat interest payments are accurate and develop policies and procedures that establish write-off criteria for dispute resolution.\xc2\xa0 State\nofficials concurred with our findings and recommendations.'


type: legislation

text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 16.3.2016.
 COM(2016) 149 final
 2016/0081(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, u pogledu donošenja poslovnika Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 Sporazum između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije stupio je na snagu 1. prosinca 2014. Sporazumom se, na temelju uzajamnosti, utvrđuju pravno obvezujuća prava i obveze u cilju pojednostavnjenja postupaka izdavanja viza građanima Kabo Verdea i građane EU-a. Člankom 10. tog Sporazuma osniva se Zajednički odbor zadužen za praćenje provedbe Sporazuma. Zajednički odbor dužan je u skladu s člankom 10. stavkom 4. Sporazuma utvrditi svoj poslovnik.
 Poslovnik koji se donosi neće biti dio Sporazuma.
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 •Pravna osnova
 Poslovnikom koji je potrebno donijeti na temelju ovlasti dodijeljenih predstavniku Komisije u Zajedničkom odboru na temelju ovog prijedloga organizirat će se rad Zajedničkog odbora te pomoći u pripremi njegovih sastanaka i upravljanju tim sastancima.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA
 Poslovnik koji se nalazi u Prilogu ovom prijedlogu Odluke Vijeća rezultat je savjetovanja s nadležnim tijelima Kabo Verdea u lipnju 2015. Savjetovanje s državama članicama provedeno je pisanim postupkom koji je završio 23. 10. 2015.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Ovaj prijedlog nema učinak na proračun EU-a.
 2016/0081 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije
 u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma
 između Europske unije i Republike Kabo Verdea
 o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak
 građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije,
 u pogledu
 donošenja poslovnika Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 218. stavak 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)
 Člankom 10. Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije (dalje u tekstu „Sporazum”) osniva se Zajednički odbor. Stavkom 4. tog članka predviđa se da Zajednički odbor utvrđuje svoj poslovnik.
 (2)
 Poslovnik je potreban za organizaciju rada Zajedničkog odbora zaduženoga za upravljanje Sporazumom i praćenje njegove provedbe.
 (3)
 Primjereno je utvrditi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Zajedničkog odbora u pogledu donošenja poslovnika Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom.
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog člankom 10. Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, u pogledu donošenja poslovnika Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom, temelji se na nacrtu Odluke Zajedničkog odbora priloženom ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Vijeće
 Predsjednik
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 16.3.2016.
 COM(2016) 149 final
 PRILOG
 Prijedlogu ODLUKE VIJEĆA
 o utvrđivanju stajališta koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora osnovanog na temelju Sporazuma između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije, u pogledu donošenja poslovnika Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom
 NACRT
 ODLUKE BR.° ... ZAJEDNIČKOG ODBORA ZA POJEDNOSTAVNJENJE IZDAVANJA VIZA
 OSNOVANOG
 NA TEMELJU SPORAZUMA IZMEĐU
 EUROPSKE UNIJE I REPUBLIKE KABO VERDEA
 O POJEDNOSTAVLJENJU IZDAVANJA VIZA ZA KRATKOTRAJNI BORAVAK ZA GRAĐANE
 REPUBLIKE KABO VERDEA I EUROPSKE UNIJE
 od...
 u pogledu donošenja njegova Poslovnika
 ZAJEDNIČKI ODBOR,
 uzimajući u obzir Sporazum između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije (dalje u tekstu „Sporazum”), a posebno njegov članak 10. stavak 4.,
 budući da je Sporazum stupio na snagu 1. prosinca 2014.
 ODLUČIO JE SLJEDEĆE:
 Članak 1.
 Poslovnik Zajedničkog odbora za upravljanje Sporazumom između Europske unije i Republike Kabo Verdea o pojednostavnjenju izdavanja viza za kratkotrajni boravak građanima Republike Kabo Verdea i Europske unije utvrđen je u Prilogu ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u...
 Za Europsku uniju
 Za Republiku Kabo Verde
 PRILOG
 POSLOVNIK
 ZAJEDNIČKOG ODBORA ZA UPRAVLJANJE SPORAZUMOM IZMEĐU EUROPSKE UNIJE I REPUBLIKE KABO VERDEA
 O POJEDNOSTAVNJENJU IZDAVANJA VIZA ZA KRATKOTRAJNI BORAVAK GRAĐANIMA
 REPUBLIKE KABO VERDEA I EUROPSKE UNIJE
 Članak 1.
 Predsjedanje
 Zajedničkim odborom za pojednostavnjenje izdavanja viza zajednički predsjedaju predstavnik Europske unije i predstavnik Republike Kabo Verdea.
 Članak 2.
 Zadaće Zajedničkog odbora
 (1)U skladu s člankom 10. stavkom 2. Sporazuma zadaće su Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza ponajprije sljedeće:
 (a)praćenje provedbe Sporazuma;
 (b)predlaganje izmjena ili dopuna Sporazumu;
 (c)rješavanje sporova koji proizlaze iz tumačenja ili primjene odredaba Sporazuma.
 (2)Zajednički odbor za pojednostavnjenje izdavanja viza može donijeti preporuke koje sadržavaju smjernice ili „najbolje prakse” za pomoć u provedbi Sporazuma.
 Članak 3.
 Sastanci
 (1)Zajednički odbor za pojednostavnjenje izdavanja viza sastaje se kad god je to potrebno, i to na zahtjev stranaka i najmanje jednom godišnje.
 (2)Stranke se izmjenjuju kao domaćini sjednice, osim ako je drukčije dogovoreno.
 (3)Sjednice Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza sazivaju supredsjedatelji.
 (4)Supredsjedatelji određuju datum sjednice i pravodobno razmjenjuju dokumente potrebne radi osiguravanja odgovarajuće pripreme, ako je moguće četrnaest dana prije sjednice.
 (5)Stranka koja je domaćin sjednice rješava logistička pitanja.
 Članak 4.
 Izaslanstva
 Stranke jedna drugu obavješćuju o predviđenom sastavu njihova izaslanstva najmanje sedam dana prije sjednice.
 Članak 5.
 Dnevni red sastanaka
 (1)Supredsjedatelji najkasnije četrnaest dana prije svake sjednice sastavljaju privremeni dnevni red sjednice. Privremeni dnevni red obuhvaća točke za čije je uvrštenje na dnevni red bilo koji od supredsjedatelja zaprimio zahtjev najkasnije četrnaest dana prije sjednice.
 (2)Svaka stranka u bilo kojem trenutku prije sjednice može dodavati točke privremenom dnevnom redu ako se druga stranka s tim složi. Zahtjevi za dodavanje točaka privremenom dnevnom redu šalju se u pisanom obliku i prihvaćaju se u mjeri u kojoj je to moguće.
 (3)Supredsjedatelji na početku svake sjednice donose konačni dnevni red. Točka koja nije uvrštena u privremeni dnevni red može se uvrstiti u dnevni red ako se stranke s tim slože i mora biti prihvaćena u mjeri u kojoj je to moguće.
 Članak 6.
 Zapisnik sa sjednice
 (1)Supredsjedatelj koji je domaćin sjednice izrađuje nacrt zapisnika što je prije moguće.
 (2)U zapisniku se u pravilu u vezi sa svakom točkom dnevnog reda navode:
 (a)dokumentacija podnesena Zajedničkom odboru za pojednostavnjenje izdavanja viza;
 (b)izjave čiji je unos stranka zatražila i
 (c)donesene odluke, dane preporuke i doneseni zaključci povezani s određenom točkom.
 (3)U zapisniku se navode i osobe iz izaslanstava koje sudjeluju na sjednici te podaci o tome koje ministarstvo, agenciju ili ustanovu predstavljaju.
 (4)Zapisnik odobrava Zajednički odbor za pojednostavnjenje izdavanja viza na svojoj sljedećoj sjednici.
 Članak 7.
 Odluke i preporuke Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza
 (1)Zajednički odbor za pojednostavnjenje izdavanja viza donosi odluke na temelju suglasnosti obiju stranaka.
 (2)Naslov odluka Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza glasi „Odluke”, nakon čega slijedi redni broj te opis predmeta. Navodi se i datum od kojeg odluka proizvodi učinak. Odluke potpisuju predstavnici Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza koji su ovlašteni djelovati u ime stranaka. Odluke se sastavljaju u dva primjerka, od kojih je svaki jednako vjerodostojan.
 (3)Stavci 1. i 2. primjenjuju se mutatis mutandis na preporuke Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza.
 Članak 8.
 Troškovi
 (1)Svaka je stranka odgovorna za troškove nastale sudjelovanjem na sjednicama Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza, uključujući troškove osoblja, putovanja i dnevnica te poštanske ili telekomunikacijske troškove.
 (2)Ostale troškove koji proizlaze iz organizacije sjednica u pravilu snosi stranka koja je domaćin sastanka.
 Članak 9.
 Upravni postupci
 (1)Ako nije drukčije odlučeno, sjednice Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza nisu otvorene za javnost.
 (2)Zapisnici i drugi dokumenti Zajedničkog odbora za pojednostavnjenje izdavanja viza smatraju se povjerljivima.
 (3)Na temelju suglasnosti obaju supredsjedatelja na sjednice mogu biti pozvani sudionici koji nisu službenici stranaka i država članica te ti sudionici podliježu istim zahtjevima u pogledu povjerljivosti.
 (4)Stranke mogu organizirati kratke javne sastanke ili na drugi način obavijestiti zainteresiranu javnost o rezultatima sjednica Zajedničkog odbora.
 Za Europsku uniju
 Za Republiku Kabo Verde
 ZAJEDNIČKA IZJAVA
 PRILOŽENA POSLOVNIKU
 ZAJEDNIČKOG ODBORA ZA UPRAVLJANJE
 SPORAZUMOM IZMEĐU EU-A I KABO VERDEA
 O POJEDNOSTAVNJENJU IZDAVANJA VIZA ZA KRATKOTRAJNI BORAVAK GRAĐANIMA REPUBLIKE KABO VERDEA I EUROPSKE UNIJE
 Kako bi se osigurala stalna, usklađena i ispravna provedba Sporazuma, Republika Kabo Verde, Europska komisija i države članice između formalnih sjednica Zajedničkog odbora održavaju neformalne kontakte kako bi rješavale hitna pitanja. Na sljedećoj sjednici Zajedničkog odbora izvijestit će se o tim pitanjima i neformalnim kontaktima.


text:
I SA/Ol 576/19 - Postanowienie Wojewódzkiego Sądu Administracyjnego w Olsztynie
 I SA/Ol 576/19 - Postanowienie Wojewódzkiego...
 Nowość I SA/Ol 576/19 - Postanowienie Wojewódzkiego Sądu Administracyjnego w Olsztynie
 Opublikowano: LEX nr 2724791
 I SA/Ol 576/19
 Wojewódzki Sąd Administracyjny w Olsztynie po rozpoznaniu w Olsztynie w dniu 2 października 2019 r. na posiedzeniu niejawnym sprawy ze skargi M.G.,R.G. na decyzję Samorządowego Kolegium Odwoławczego z dnia "(...)", nr "(...)", w przedmiocie odmowy wszczęcia postępowania w sprawie stwierdzenia nieważności decyzji w sprawie zobowiązania podatkowego w podatku od nieruchomości na 2014 r. postanawia: odrzucić skargę. WSA/post.1 - sentencja postanowienia
 M.G. i R.G. wnieśli skargę do Wojewódzkiego Sądu Administracyjnego w Olsztynie na decyzję Samorządowego Kolegium Odwoławczego z dnia "(...)" w przedmiocie odmowy wszczęcia postępowania w sprawie stwierdzenia nieważności decyzji w sprawie zobowiązania podatkowego w podatku od nieruchomości na 2014 r.
 W wykonaniu zarządzenia Przewodniczącego Wydziału I Wojewódzkiego Sądu Administracyjnego w Olsztynie z dnia 9 września 2019 r. wezwano skarżących do uiszczenia w terminie 7 dni, pod rygorem odrzucenia skargi, wpisu sądowego od skargi w wysokości 200 zł.
 Jak wynika ze zwrotnego potwierdzenia odbioru odpisu zarządzenia, zostało ono doręczone skarżącym w dniu 17 września 2019 r. Odpowiadając na wezwanie do uiszczenia wpisu sądowego, w piśmie z dnia 17 września 2019 r. skarżący podnieśli zarzuty przeciwko treści zaskarżonej decyzji. Termin do uiszczenia wpisu sądowego upłynął w dniu 24 września 2019 r., lecz pomimo to wpis nie został uiszczony.
 Stosownie do art. 220 § 1 ustawy z dnia 30 sierpnia 2002 r. - Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi (Dz. U. z 2018 r. poz. 1302 z późn. zm.), powoływanej dalej jako "p.p.s.a.", sąd nie podejmie żadnej czynności na skutek pisma, od którego nie zostanie uiszczona należna opłata. Zgodnie zaś z art. 220 § 3 p.p.s.a., skarga, skarga kasacyjna, zażalenie oraz skarga o wznowienie postępowania, od których pomimo wezwania nie został uiszczony wpis, podlegają odrzuceniu przez sąd.
 W niniejszej sprawie skarżący zostali prawidłowo wezwani do uiszczenia wpisu sądowego od skargi. W wyznaczonym terminie powyższy obowiązek nie został jednak spełniony, co obligowało Sąd do odrzucenia skargi.
 Mając na uwadze powyższe, Wojewódzki Sąd Administracyjny, na podstawie art. 220 § 3 p.p.s.a., orzekł jak w sentencji postanowienia.


type: contracts

text:
 30.6.2011
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 171/47
 DECIZIA NR. 46/2011 A COMITETULUI MIXT AL SEE
 din 1 aprilie 2011
 de modificare a anexei XXI (Statistică) la Acordul privind SEE
 COMITETUL MIXT AL SEE,
 având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare „acordul”, în special articolul 98,
 întrucât:
 (1)
 Anexa XXI la acord a fost modificată prin Decizia nr. 112/2010 a Comitetului mixt al SEE din 1 octombrie 2010 (1).
 (2)
 Regulamentul (UE) nr. 1090/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de modificare a Directivei 2009/42/CE privind raportările statistice cu privire la transportul maritim de mărfuri și pasageri (2) trebuie încorporat în acord.
 (3)
 Regulamentul (UE) nr. 1114/2010 al Comisiei din 1 decembrie 2010 de stabilire a unor norme detaliate pentru punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2494/95 al Consiliului privind standardele minime de calitate ale sistemului de ponderi IAPC și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2454/97 al Comisiei (3) trebuie încorporat în acord.
 (4)
 Regulamentul (CE) nr. 1114/2010 abrogă Regulamentul (CE) nr. 2454/97 al Comisiei (4), care este încorporat în acord și care, prin urmare, trebuie abrogat în conformitate cu acordul începând cu 1 ianuarie 2012,
 DECIDE:
 Articolul 1
 Anexa XXI la acord se modifică după cum urmează:
 1.
 La punctul 7b (Directiva 2009/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului) se adaugă următoarea liniuță:
 „—
 32010 R 1090: Regulamentul (UE) nr. 1090/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 (JO L 325, 9.12.2010, p. 1).”
 2.
 Textul de la punctul 19f [Regulamentul (CE) nr. 2454/97 al Comisiei] se înlocuiește începând cu 1 ianuarie 2012 cu următorul text:
 „32010 R 1114: Regulamentul (UE) nr. 1114/2010 al Comisiei din 1 decembrie 2010 de stabilire a unor norme detaliate pentru punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2494/95 al Consiliului privind standardele minime de calitate ale sistemului de ponderi IAPC și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2454/97 al Comisiei (JO L 316, 2.12.2010, p. 4).”
 Articolul 2
 Textele Regulamentelor (UE) nr. 1090/2010 și (UE) nr. 1114/2010 în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.
 Articolul 3
 Prezenta decizie intră în vigoare la 2 aprilie 2011, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE (5).
 Articolul 4
 Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
 Adoptată la Bruxelles, 1 aprilie 2011.
 Pentru Comitetul mixt al SEE
 Președintele interimar
 Gianluca GRIPPA
 (1) JO L 332, 16.12.2010, p. 62.
 (2) JO L 325, 9.12.2010, p. 1.
 (3) JO L 316, 2.12.2010, p. 4.
 (4) JO L 340, 11.12.1997, p. 24.
 (5) Nu au fost semnalate obligații constituționale.


text:
 |
 52013PC0008
 Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega lubatakse Prantsusmaal vastavalt direktiivi 2003/96/EÜ artiklile 19 kohaldada vähendatud maksumäära Korsika departemangudes mootorikütusena kasutatava ja tarbimiseks ringlusse lubatud pliivaba bensiini suhtes /* COM/2013/08 final - 2013/0006 (NLE) */
 SELETUSKIRI
 1. ETTEPANEKU TAUST
 Energiatoodete ja elektrienergia maksustamist
 ELis reguleeritakse nõukogu direktiiviga 2003/96/EÜ (edaspidi „direktiiv”).
 Kõnealuses direktiivis täpsustatakse maksustatavad tooted, nende maksustamise
 aluseks olevad kasutusviisid ja maksustamise alammäärad sõltuvalt sellest, kas
 neid tooteid kasutatakse mootorikütusena, teatavatel tööstuslikel või
 kaubanduslikel eesmärkidel või kütmiseks.
 Direktiivi artikli 19 lõike 1 kohaselt võib
 nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt lubada liikmesriigil teatavatel
 poliitilistel kaalutlustel kehtestada aktsiisimaksu suhtes täiendavaid
 maksuvabastusi või -vähendusi.
 Käesoleva ettepaneku eesmärk on lubada
 Prantsusmaal jätkata maksumäära vähendamise kohaldamist Korsika departemangudes
 kütusena kasutatava ja tarbimiseks ringlusse lubatud pliivaba bensiini suhtes,
 et osaliselt hüvitada suurest geograafilisest vahemaast ja tarneraskustest
 tulenevad lisakulud.
 Taotlus ja
 selle üldine taust
 Nõukogu 20. detsembri 2007. aasta
 otsusega 2007/880/EÜ lubati Prantsusmaal kohaldada vähendatud aktsiisimäära
 Korsika departemangudes kütusena kasutatava ja tarbimiseks ringlusse lubatud
 pliivaba bensiini suhtes tingimusel, et vähendamine ei ületa transpordi,
 ladustamise ja jaotamise lisakulusid Prantsusmaa mandriosaga võrreldes.
 Kõnealuse otsuse eesmärk on osaliselt hüvitada geograafilisest kaugusest ja
 tarneraskustest tulenevad lisakulud. Käesoleva otsuse kohaldamisel vähendas
 Prantsusmaa pliivaba bensiini maksumäära ühe euro võrra hektoliitri kohta.
 12. märtsi 2012. aasta kirjaga taotlesid
 Prantsusmaa ametiasutused luba, et jätkuvalt kohaldada maksumäära vähendamist
 ühe euro võrra hektoliitri kohta veel kuue aasta jooksul,
 1. jaanuarist 2013 kuni 31. detsembrini 2018. 25. juuni 2012.
 aasta ja 5. oktoobri 2012. aasta kirjadega esitas Prantsusmaa lisateavet
 eranditaotluse põhjenduse kohta.
 Nagu ka eelmistes kirjades, väitsid
 Prantsusmaa ametiasutused, et pliivaba bensiini Korsika saarelisest asendist
 tuleneva kõrgema hinna[1]
 hüvitamiseks on vaja vähendada aktsiisimäära. Kõrgemat hinda põhjustavad kütuse
 selles piirkonnas müümise lisakulud, mis on hinnanguliselt 7 eurosenti liitri
 kohta. Prantsusmaa ametiasutuste andmetel on lisakuludel mitmeid põhjuseid:
 (1)
 Kuna Korsikal pole rafineerimistehast, on mere- ja
 teetranspordist (pikemad vahemaad ja veo kestus) tulenevate lisakulude tõttu
 kütuse sinna transportimise ja seal turustamise kulud suuremad. Vahemaa
 lähimast Fos-sur-Meris asuvast rafineerimistehasest kahte Korsikal Lucianos ja
 Ajaccios asuvasse lattu on vastavalt 358 km (sellest 182 km meritsi)
 ja 315 km (sellest 170 km meritsi). Transport nendesse ladudesse
 toimub eranditult laevaga, kuid kõik Prantsusmaa mandriosas asuvad laod on
 torujuhtmestiku kaudu otse rafineerimistehasega ühendatud, mis vähendab märkimisväärselt
 transpordikulusid. Näiteks on transpordikulud Korsikale neli kuni viis korda
 suuremad kui torutransport Le Havre'i ja Pariisi piirkonna vahel.
 (2)
 Korsikal asuvate kahe lao palju väiksema mahutavuse
 (vastavalt 16 000 m3 ja 19 000 m3)
 tõttu tuleb nendesse tarnida tihemini. Hooldusinvesteeringud, rajatiste
 vastavus nõuetele ja tööjõukulud ei ole ladude tegevusmahuga seotud. Nendesse
 hoidlatesse ladustatud kütuse üldkogus on väiksem kui 400 000 m3
 aastas, mis on pool maismaal asuva lao keskmisest kogusest. Seetõttu on
 ladustamiskulu kuupmeetri kohta Korsikal suurem.
 (3)
 Väikese asustustiheduse ([2]), väga mägise maastiku (mäed
 moodustavad 90 %) ja teenindusjaamades müüdava väikese kütusemahu tõttu
 väiksem müügimaht peab katma tarnijate kantavad püsikulud. Seetõttu on
 jaotusalad eraldatud ning asuvad üksteisest kaugel. Elanike arv teenindusjaama
 kohta on 2 485, võrreldes Prantsusmaa territooriumi vastava keskmise
 elanike arvuga 5 768, ning müügimaht teenindusjaama kohta on
 2 278 m3 Korsikal ja 4 149 m3 Prantsusmaa
 mandriosas.
 Nagu nähtub järgnevast tabelist, on
 rahvusvaheline kütuse hinnanoteering Korsika ja Prantsusmaa mandriosa puhul
 sama − 64,82 eurot 100 liitri kohta. Transpordi brutokulud Prantsusmaa
 mandriosas ja Korsikal on väga erinevad, vastavalt 7,77 eurot 100 liitri kohta
 ja 23,28 eurot 100 liitri kohta. Vaatamata madalamale maksumäärale (nii
 energia- kui ka käibemaksu puhul) on pliivaba bensiini lõplik hind Korsikal
 kõrgem kui Prantsusmaa mandriosas.
 Tabelis on toodud bensiini ja diislikütuse hinnastrukuur
 10. augusti 2012 seisuga.
 Kütuse keskmine hind (eurot/100 l) || Prantsusmaa mandriosa bensiin || Korsika bensiin || Lõuna-Korsika bensiin
 Hind koos maksudega || 160,07 || 165,00 || 163,51
 Käibemaks || 26,23 || 18,98 || 18,81
 Energiamaks || 61,25 || 57,92 || 57,92
 Transpordi ja turustamise brutomarginaal || 7,77 || 23,28 || 21,96
 Rahvusvaheline noteering (Korsikat käsitlev hüpotees) || 64,82 || 64,82 || 64,82
 Allikas: www.prix-carburants.gouv.fr
 Samuti märkis Prantsusmaa, et see meede
 põhineb teataval Korsika arengut soodustaval valitsuse poliitikal, mida
 põhjendatakse saarelisest asendist tingitud puudustega. Olemasoleva statistika
 kohaselt oli 2009. aastal kogu Korsika sisemajanduse koguprodukt elaniku kohta
 23 800 eurot, mis on märkimisväärselt madalam kui riigi keskmine
 sisemajanduse koguprodukt samal aastal – 29 574 eurot.
 Ettepaneku valdkonna õigusnormid
 Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv
 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia
 maksustamise ühenduse raamistik.
 Nõukogu 18. jaanuari 2011. aasta otsus
 2005/38/EL, millega lubatakse Prantsusmaal vastavalt direktiivi 2003/96/EÜ
 artiklile 19 kohaldada mootorikütusele erinevat maksumäära. Riikliku
 naftatoodete tarbimismaksu määrade puhul detsentraliseeritud lähenemise
 kasutamine hõlmab nii kütusena kasutatavat diislikütust kui ka pliivaba
 bensiini. See on osa Prantsusmaa asutuste kavandatud
 detsentraliseerimispoliitikast, kuna see annab Prantsusmaa regioonidele,
 sealhulgas Korsika territoriaalühendusele võimaluse muuta mootorikütuste suhtes
 kohaldatavaid aktsiisimäärasid. Kõnealune detsentraliseerimine kuulub
 lähenemisviisi, mille eesmärk on tugevdada haldussuutlikkust, tõstes avaliku
 sektori kvaliteeti ja vähendades selle kulusid. See on samuti osa
 subsidiaarsuspoliitikast, mis võimaldab mitmes valdkonnas otsuseid vastu võtta
 selleks kõige sobivamal tasandil (vt otsuse 2011/38/EL põhjendus 2) ning selle
 eesmärgid erinevad taotletava maksumäära vähendamisega ettenähtud eesmärkidest.
 Luba kaotab kehtivuse 2012. aasta lõpus, kuid Prantsusmaa on taotlenud selle
 pikendamist.
 Meetme
 hindamine vastavalt direktiivi 2003/96/EÜ artiklile 19
 Konkreetsed
 poliitilised kaalutlused
 Direktiivi artikli 19 lõike 1 esimene lõik on
 sõnastatud järgmiselt:
 „Lisaks eelmiste artiklite sätetele, eriti
 artiklitele 5, 15 ja 17, võib nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt
 lubada liikmesriigil kehtestada täiendava maksuvabastuse või -vähenduse
 teatavatel poliitilistel kaalutlustel.”
 Eri maksumäärad ühtlustavad olukorra Korsikal
 ja mandril pliivaba bensiini tarbijate jaoks, hüvitades osaliselt Korsika
 tarbijate lisakulud. Kavandatav meede vastab seega teatavatele regionaal- ja
 ühtekuuluvuspoliitika eesmärkidele.
 Maksumäära vähendamine ei ületa Korsika
 tarbijate transpordi ja jaotamise täiendavaid kulusid. Tegelikult jääb pliivaba
 bensiini hinna vähendamine kümne euro võrra 1 000 hektoliitri kohta
 oluliselt väiksemaks kui vastavate lõplike hindade vaheline erinevus.
 Samal ajal jääb
 Korsikal praegu kohaldatav pliivaba bensiini vähendatud maksumäär
 (579,2 eurot/1 000 l)[3]
 märkimisväärselt kõrgemaks kui direktiiviga 2003/96/EÜ kehtestatud ELi alammäär
 (359 eurot/1 000 l).
 Kooskõla
 Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega
 Komisjon uurib iga taotlust, võttes arvesse
 siseturu nõuetekohast toimimist, vajadust tagada aus konkurents ning ELi
 tervishoiu-, keskkonna-, energia- ja transpordipoliitika toimimine.
 Kõnealune meede on vastuvõetav, pidades silmas
 siseturu nõuetekohast toimimist ja vajadust tagada aus konkurents. Selle
 eesmärk on osaliselt hüvitada Korsika saarelisest asukohast tulenevad
 lisakulud. Pidades silmas nende departemangude kaugust ja saarelist asukohta,
 mille suhtes vähendamist kohaldatakse, ning maksumäära (mis on muu hulgas väga
 kõrge võrreldes ELi alammääraga) vähendamise mõõdukust, ei too meede
 eeldatavasti kaasa muutusi kütusetarbimises ega meelita ligi tarbijaid
 väljastpoolt neid piirkondi.
 Kuna maksuvähenduse mõju transpordile on
 eeldatavasti väheoluline ning võimaliku marginaalse mõju korral on olemas
 tasakaalustavad poliitilised strateegiad, ei ole meede vastuolus liidu
 tervise-, keskkonna-, energia- ja transpordipoliitikaga.
 Meetme kohaldamise tähtaeg ning
 elektrienergia maksustamise ELi raamistiku väljatöötamine
 Direktiivi 2003/96/EÜ artikli 19 lõikes 2
 sätestatakse niisuguse meetme puhul maksimaalne ajavahemik 6 aastat, mida võib
 pikendada. Komisjon teeb ettepaneku, et meetme kohaldamise tähtajaks tuleks
 määrata pikim direktiiviga 2003/96/EÜ lubatud aeg, s.o kuus aastat, võttes
 arvesse praeguse korralduse puuduvat kahjulikku mõju liidusisesele kaubandusele
 ja kütuste maksustamise üldisele tasemele Prantsusmaal; selleks et tagada
 piirkonna õiguskindlus, soovitab komisjon määrata loa praegu kuueks aastaks, st
 ajavahemikuks 1. jaanuar 2013 kuni 31. detsember 2018.
 Kuid selleks, et mitte kahjustada kehtiva
 õigusraamistiku tulevast üldist arengut, on asjakohane sätestada, et kui
 nõukogu peaks aluslepingu artikli 113 alusel kehtestama üldise muudetud
 süsteemi energiatoodete maksustamiseks ning praegu antav luba ei oleks sellega
 kooskõlas, kaotab käesolev otsus kehtivuse päeval, mil hakatakse kohaldama
 kõnealuseid muudetud eeskirju.
 Kui nõukogu peaks sellise uue süsteemi vastu
 võtma ning kui komisjon peaks leidma, et käesoleva otsusega ettenähtud luba on
 ikka veel õigustatud, vaatab komisjon kindlasti ja õigeaegselt läbi kõik
 Prantsusmaa esitatud samalaadse loa taotlused, mida on kohandatud sellest uuest
 süsteemist lähtuvalt, nii et oleks tagatud käesoleva ettepanekuga ettenähtud
 järjepidevus.
 Riigiabi
 eeskirjad
 ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1
 kohaselt võib meede endast riigiabi kujutada. Kuna vähendatud maksumäär on
 kõrgem ELi alammäärast, on meede hõlmatud määruse 800/2008/EÜ[4] (üldine grupierandi määrus)
 artikliga 25 ning seda võib pidada siseturuga kooskõlas olevaks. Kuna üldise
 grupierandi määruse kehtivusaeg lõpeb 31. detsembril 2013, tuleks komisjonile
 riigiabi eeskirjade alusel teatada igast meetmega antavast abist, kui komisjon ei
 oleks vastu võtnud uut üldise grupierandi määrusega võrreldavat määrust või kui
 selles uues määruses puuduks artiklis 25 olevale eeskirjale vastav eeskiri.
 Otsusega ei piirata kohaldatavaid riigiabi
 eeskirju erandiga hõlmatud perioodil.
 2. HUVITATUD ISIKUTEGA
 KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
 Konsulteerimine huvitatud isikutega
 Käesoleva ettepanekuga vähendatakse
 maksumäära, mis hõlmab üksnes Prantsusmaad.
 Ekspertarvamuste kogumine ja kasutamine
 Väliseksperte ei kasutatud.
 Mõju hindamine
 Mõjuhinnangut ei ole tehtud.
 Kavandatud meetmete kokkuvõte
 Komisjon teeb ettepaneku lubada maksumäära
 vähendamist kümne euro ulatuses 1 000 liitri kohta kuni 31. detsembrini
 2018, lubades seega Prantsusmaal kohaldada vähendatud maksumäära Korsika
 departemangudes mootorikütusena kasutatava ja ringlusse lubatud pliivaba
 bensiini suhtes.
 Õiguslik alus
 Nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ artikkel 19.
 Subsidiaarsuse põhimõte
 Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 113
 käsitletud kaudse maksustamise valdkond ei kuulu iseenesest ELi ainupädevusse
 Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 tähenduses.
 Siiski raamistavad ja piiravad liikmesriikide
 poolt konkureerivate pädevuste kasutamist asjaomases valdkonnas siseriiklike
 õigusaktide ühtlustamise meetmed, mis nõukogu on juba vastu võtnud.
 Antud juhul on vaid nõukogul õigus lubada
 liikmesriigil kehtestada täiendavaid maksuvabastusi või -vähendusi direktiivi
 2003/96/EÜ artikli 19 tähenduses, nagu kõnealuse sättega ette nähakse.
 Liikmesriikidel ei ole õigust nõukogu asemel tegutseda.
 Seetõttu on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuse
 põhimõttega.
 Proportsionaalsuse põhimõte
 Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse
 põhimõttega. Pliivaba bensiini hinna vähendamine summas 0,01 euro/l jääb
 märgatavalt madalamale kantavatest lisakuludest (0,10 eurot liitri kohta).
 Vahendi valik
 Kavandatav vahend: nõukogu otsus.
 Direktiivi 2003/96/EÜ artiklis 19 sätestatakse
 ainult seda liiki meede.
 3. MÕJU EELARVELE
 Meetmega ei kaasne liidule rahalist ega
 halduskoormust, seetõttu ei avalda käesolev ettepanek mõju ELi eelarvele.
 4. TÄIENDAV TEAVE
 Puudub.
 2013/0006 (NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS,
 millega lubatakse Prantsusmaal vastavalt
 direktiivi 2003/96/EÜ artiklile 19 kohaldada vähendatud maksumäära Korsika
 departemangudes mootorikütusena kasutatava ja tarbimiseks ringlusse lubatud
 pliivaba bensiini suhtes
 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
 lepingut,
 võttes arvesse nõukogu 27. oktoobri 2003.
 aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja
 elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik,[5]
 eriti selle artikli 19 lõiget 1,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
 ning arvestades järgmist:
 (1) Nõukogu otsusega 2007/880/EÜ[6] lubati Prantsusmaal vastavalt
 direktiivi 2003/96/EÜ artiklile 19 kohaldada vähendatud maksumäära Korsika
 departemangudes kütusena kasutatava ja tarbimiseks ringlusse lubatud pliivaba
 bensiini suhtes
 (2) 12. märtsi 2012. aasta
 kirjaga palus Prantsusmaa luba kohaldada mootorikütusena kasutatava pliivaba
 bensiini suhtes energiamaksu vähendatud määra, et jätkata otsuse 2007/880/EÜ
 raames rakendatud praktikat. Määra vähendataks 1 euro võrra hektoliitri kohta.
 Luba taotletakse ajavahemikuks 1. jaanuar 2013 kuni 31. detsember 2018.
 Korsikal kaasneb tankla pliivaba bensiiniga varustamisega märkimisväärne
 lisakulu võrreldes mandril varustamisega ning lõplikud hinnad on liitri kohta
 0,10 eurot kõrgemad kui mandril.
 (3) Vähendades Korsika tarbijate
 pliivaba bensiini maksumäära, ühtlustatakse pliivaba bensiini tarbijate
 olukorda Korsikal ja mandril. Kõnealune meede vastab seega regionaal- ja
 ühtekuuluvuspoliitika eesmärkidele.
 (4) Maksumäärade vähendamine ei
 ületa taset, mis on vajalik, et võtta arvesse Korsika tarbijate kantavaid
 täiendavaid kulusid seoses transpordi ja jaotamisega.
 (5) Maksumäära lõplik tase on
 kooskõlas direktiiviga 2003/96/EÜ ettenähtud alammääradega, milleks on praegu
 359 eurot/1 000 l (või 35,90 eurot/hl). See kehtib ka siis, kui 1.
 jaanuarist 2013 antakse samasugune luba, mis anti nõukogu 18. jaanuari
 2011. aasta rakendusotsusega, millega lubatakse Prantsusmaal vastavalt
 direktiivi 2003/96/EÜ artiklile 19 kohaldada mootorikütusele erinevaid
 maksumäärasid,[7]
 kui sellise otsuse mõju on seotud käesoleva otsuse mõjuga.
 (6) Pidades silmas nende
 departemangude kaugust ja saarelist asukohta, mille suhtes vähendamist
 kohaldatakse, ning maksumäära (mis on muu hulgas väga kõrge võrreldes
 direktiivis 2003/96/EÜ sätestatud alammääraga) vähendamise mõõdukust, ei too
 taotletud meede kaasa konkreetselt kütuse varustamisega seotud muutusi.
 (7) Sellest tulenevalt on meede
 vastuvõetav siseturu nõuetekohase toimimise ja ausa konkurentsi tagamise
 vajaduse seisukohast ning ei ole vastuolus liidu tervise-, keskkonna-, energia-
 ja transpordipoliitikaga.
 (8) Seetõttu tuleks lubada
 vastavalt direktiivi 2003/96/EÜ artikli 19 lõikele 2 Prantsusmaal kohaldada
 vähendatud maksumäära mootorikütusena kasutatava ja Korsikal ringlusse lubatud
 pliivaba bensiini suhtes kuni 31. detsembrini 2018.
 (9) Direktiivi 2003/96/EÜ artikli
 19 lõikest 2 tuleneb, et kõik kõnealuse artikli alusel antavad load peavad
 olema ajaliselt rangelt piiritletud.
 (10) Selleks et pakkuda
 asjaomastele piirkondadele piisaval määral kindlust, tuleks luba anda kuueks
 aastaks. Kuid selleks, et mitte kahjustada kehtiva õigusraamistiku tulevast
 üldist arengut, on asjakohane sätestada, et kui nõukogu peaks aluslepingu
 artikli 113 alusel kehtestama üldise muudetud süsteemi energiatoodete
 maksustamiseks ning antav luba ei oleks sellega kooskõlas, kaotab käesolev
 otsus kehtivuse päeval, mil hakatakse kohaldama neid muudetud süsteemi
 käsitlevaid eeskirju,
 (11) Tuleb tagada, et Prantsusmaal
 oleks võimalik kohaldada kõnealust vähendamist, mida käesolev otsus käsitleb,
 kaldumata kõrvale otsuse 2007/880/EÜ alusel enne 1. jaanuari 2013
 kohaldatavatest õigusaktidest. Seega tuleb anda taotletud luba alates 1.
 jaanuarist 2013.
 (12) Käesolev otsus ei piira liidu
 riigiabi eeskirjade kohaldamist,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Prantsusmaal lubatakse kohaldada Korsikal
 mootorikütusena kasutatava ja ringlusse lubatud pliivaba bensiini suhtes
 maksumäära vähendamist, mis ei ületa 1 eurot hektoliitri kohta.
 Ülekompenseerimise vältimiseks ei ületa
 vähendamine transpordi, ladustamise ja jaotamise lisakulusid Prantsusmaa
 mandriosaga võrreldes.
 Vähendatud maksumäär peab olema kooskõlas
 direktiiviga 2003/96/EÜ ettenähtud kohustustega, eelkõige selle artiklis 7
 sätestatud alammääradega.
 Artikkel 2
 Käesolevat otsust kohaldatakse alates 1.
 jaanuarist 2013 ja selle kehtivusaeg lõpeb 31. detsembril 2018.
 Kui nõukogu peaks aluslepingu artikli 113
 alusel kehtestama üldise muudetud süsteemi energiatoodete maksustamiseks ning
 käesoleva otsuse artiklis 1 antud luba ei oleks sellega kooskõlas, kaotab
 käesolev otsus kehtivuse päeval, mil hakatakse kohaldama kõnealuseid muudetud süsteemi
 käsitlevaid eeskirju.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse
 Vabariigile.
 Brüssel,
 Nõukogu
 nimel
 eesistuja
 ([1]) Pliivaba
 bensiini (oktaaniarvuga 95) pumbahind Korsikal 22. mail 2012 oli 1,66 eurot
 liitri kohta, kusjuures keskmine hind Prantsusmaa territooriumil on 1,56 eurot
 liitri kohta.
 ([2]) Rahvastiku
 tihedus Korsikal on 35/km2, võrreldes Prantsusmaa mandriosaga, kus
 rahvastiku tihedus on 94/km2.
 ([3]) Selle
 määra puhul võetakse arvesse vähendamist, mida kohaldati Korsikal nõukogu 17. jaanuari
 2011. aasta otsusega 2011/38/EÜ.
 ([4]) Komisjoni
 määrus (EÜ) nr 800/2008/EÜ, 6. august 2008, EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja
 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga
 kokkusobivaks, ELT L 214, 9.8.2008, lk. 3.
 ([5]) ELT L 283,
 31.10.2003, lk 51.
 ([6]) ELT L 346,
 29.12.2007, lk 15.
 ([7]) ELT L 19,
 22.1.2011, lk 13.


text:
 7.9.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 294/10
 Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 2. julija 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Vrhovnega sodišča – Slovenija) – NLB Leasing d.o.o./Republika Slovenija
 (Zadeva C-209/14) (1)
 ((Predhodno odločanje - DDV - Direktiva 2006/112/ES - Dobava blaga ali opravljanje storitev - Pogodba o finančnem leasingu - Vračilo nepremičnine, ki je predmet pogodbe o finančnem leasingu, leasingodajalcu - Pojem „preklic naročila, zavrnitev, celotno ali delno neplačilo“ - Pravica leasingodajalca do zmanjšanja davčne osnove - Dvojno obdavčevanje - Ločene dobave - Načelo davčne nevtralnosti))
 (2015/C 294/13)
 Jezik postopka: slovenščina
 Predložitveno sodišče
 Vrhovno sodišče
 Stranki v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: NLB Leasing d.o.o.
 Tožena stranka: Republika Slovenija
 Izrek
 1.
 Člene 2(1), 14 in 24(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je treba v primeru, da pogodba o finančnem leasingu, ki se nanaša na nepremičnino, določa bodisi to, da se lastništvo ob izteku pogodbe prenese na leasingojemalca, bodisi to, da leasingojemalec razpolaga z glavnimi upravičenji lastninske pravice nad to nepremičnino, zlasti da se nanj prenese večina prednosti in tveganj, povezanih s pravnim lastništvom navedene nepremičnine in je diskontirana vsota obrokov skoraj enaka tržni vrednosti blaga, transakcijo, ki izhaja iz take pogodbe, obravnavati kot pridobitev investicijskega blaga.
 2.
 Člen 90(1) Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da davčnemu zavezancu ne dopušča, da bi zmanjšal svojo davčno osnovo, če je dejansko prejel celotno plačilo v zameno za storitev, ki jo je opravil, ali če mu druga pogodbena stranka, ne da bi bila pogodba razvezana ali razveljavljena, ni več zavezana plačati dogovorjene cene.
 3.
 Načelo davčne nevtralnosti je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da sta storitev finančnega leasinga, ki se nanaša na nepremičnine, na eni in prodaja teh nepremičnin tretji osebi (ki ni stranka pogodbe o finančnem leasingu) na drugi strani, kar zadeva davek na dodano vrednost, ločeno obdavčeni, če teh transakcij ni mogoče šteti za enotno dobavo, kar presodi predložitveno sodišče.
 (1) UL C 202, 30.6.2014.


text:
 6.6.2016
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 200/29
 Prasība, kas celta 2016. gada 14. aprīlī – GRID applications/EUIPO (“APlan”)
 (Lieta T-154/16)
 (2016/C 200/41)
 Tiesvedības valoda – vācu
 Lietas dalībnieki
 Prasītāja: GRID applications GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis – M. Meyenburg, Rechtsanwalt)
 Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
 Informācija par procesu EUIPO
 Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “APlan” reģistrācijas pieteikums Nr. 13 374 079
 Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. februāra lēmums lietā R 1819/2015–4
 Prasītāja prasījumi:
 —
 atcelt apstrīdēto lēmumu un tādējādi noteikt EUIPO pienākumu apmierināt Kopienas preču zīmes reģistrācijās pieteikumu CTM 13374079 atbilstoši reģistrācijas pieteikumā minētajam vai, pakārtoti, atbilstoši tam, kā ir tas ierobežots attiecībā uz 9., 35. un 42. klasē, bet katrā ziņā tikai attiecībā uz 9. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem;
 —
 piespriest EUIPO atlīdzināt izdevumus apelācijas procesā ITSB/EUIPO un tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.
 Izvirzītais pamats:
 —
 Regulas Nr. 207/2009 7. panta pārkāpums.


text:
 24.8.2013
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 245/3
 Arrêt de la Cour (dixième chambre) du 4 juillet 2013 (demande de décision préjudicielle du Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italie) — Fastweb SpA/Azienda Sanitaria Locale di Alessandria
 (Affaire C-100/12) (1)
 (Marchés publics - Directive 89/665/CEE - Recours en matière de marchés publics - Recours introduit contre une décision d’attribution d’un marché par un soumissionnaire dont l’offre n’a pas été retenue - Recours fondé sur le motif que l’offre sélectionnée ne serait pas conforme aux spécifications techniques du marché - Action incidente de l’adjudicataire fondée sur le non-respect de certaines spécifications techniques du marché en ce qui concerne l’offre présentée par le soumissionnaire ayant introduit ce recours - Offres l’une et l’autre non conformes aux spécifications techniques du marché - Jurisprudence nationale imposant d’examiner préalablement l’action incidente et, si celle-ci est fondée, de déclarer l’action principale irrecevable, sans examen du fond - Compatibilité avec le droit de l’Union)
 2013/C 245/05
 Langue de procédure: l'italien
 Juridiction de renvoi
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte
 Parties dans la procédure au principal
 Partie requérante: Fastweb SpA
 Partie défenderesse: Azienda Sanitaria Locale di Alessandria
 en présence de: Telecom Italia SpA, Path-Net SpA
 Objet
 Demande de décision préjudicielle — Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Interprétation de la directive 89/665/CEE du Conseil, du 21 décembre 1989, portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives relatives à l'application des procédures de recours en matière de passation des marchés publics de fournitures et de travaux (JO L 395, p. 33), telle que modifiée par la directive 2007/66/CE (JO L 335, p. 31) — Principes d'égalité de traitement, de non-discrimination et de protection de la concurrence — Règle jurisprudentielle nationale prévoyant que le juge national, saisi d'un recours en annulation contre l'acte d'attribution du marché public et d'un recours incident visant à contester la participation au marché public du soumissionnaire non retenu et requérant principal, peut statuer sur le fond du recours principal uniquement si le recours incident n'est pas fondé — Appel d'offre restreint avec seulement deux soumissionnaires n'ayant pas déposé des offres admissibles
 Dispositif
 L’article 1er, paragraphe 3, de la directive 89/665/CEE du Conseil, du 21 décembre 1989, portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives relatives à l’application des procédures de recours en matière de passation des marchés publics de fournitures et de travaux, telle que modifiée par la directive 2007/66/CE du Parlement européen et du Conseil, du 11 décembre 2007, doit être interprété en ce sens que, si, dans le cadre d’une procédure de recours, l’adjudicataire, ayant obtenu le marché et ayant introduit un recours incident, soulève une exception d’irrecevabilité fondée sur le défaut de qualité pour agir du soumissionnaire auteur de ce recours au motif que l’offre que ce dernier avait présentée aurait dû être écartée par le pouvoir adjudicateur en raison de sa non-conformité par rapport aux spécifications techniques définies dans le cahier des charges, cette disposition s’oppose à ce que ledit recours soit déclaré irrecevable par suite de l’examen préalable de cette exception d’irrecevabilité sans se prononcer sur la conformité avec lesdites spécifications techniques tant de l’offre de l’adjudicataire, ayant obtenu le marché, que de celle du soumissionnaire ayant introduit le recours principal.
 (1) JO C 151 du 26.05.2012


text:
 9.3.2021
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 82/60
 Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343, der findes på adressen: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 FN-regulativ nr. 156 — Ensartede forskrifter for godkendelse af køretøjer for så vidt angår softwareopdateringer og systemer til forvaltning heraf [2021/388]
 Ikrafttrædelsesdato: 22. januar 2021
 Dette dokument tjener udelukkende som dokumentationsredskab. Den autentiske og juridisk bindende tekst er: ECE/TRANS/WP.29/2020/80.
 INDHOLDSFORTEGNELSE
 REGULATIV
 1.
 Anvendelsesområde
 2.
 Definitioner
 3.
 Ansøgning om godkendelse
 4.
 Mærkning
 5.
 Godkendelse
 6.
 Overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 7.
 Generelle specifikationer
 8.
 Ændring af køretøjstype og udvidelse af typegodkendelse
 9.
 Produktionens overensstemmelse
 10.
 Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse
 11.
 Endeligt ophør af produktionen
 12.
 Navne og adresser på tekniske tjenester, som er ansvarlige for udførelse af godkendelsesprøvning, og på de typegodkendende myndigheder
 BILAG
 1
 Oplysningsskema
 Tillæg 1— Model for overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 2
 Meddelelse
 3
 Godkendelsesmærkets udformning
 4
 Model for overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 1.1.
 Dette regulativ finder anvendelse på køretøjer i klasse (1) M, N, O, R, S og T med mulighed for softwareopdateringer
 2. DEFINITIONER
 2.1.
 »Køretøjstype«: køretøjer, der, som minimum, ikke udviser forskelle på følgende punkter:
 a)
 fabrikantens betegnelse for køretøjstypen
 b)
 væsentlige aspekter ved køretøjstypens konstruktion med hensyn til softwareopdatering.
 2.2.
 »RX-softwareidentifikationsnummer (RXSWIN)«: en særlig identifikator, der er defineret af køretøjsfabrikanten, og som repræsenterer oplysninger om den typegodkendelsesrelevante software for det elektroniske styresystem, der bidrager til køretøjets typegodkendelsesrelevante egenskaber, jf. regulativ nr. X.
 2.3.
 »Softwareopdatering«: en pakke, der anvendes til at opgradere software til en ny version, herunder en ændring af konfigurationsparametrene.
 2.4.
 »Udførelse«: processen med at installere og aktivere en downloadet opdatering.
 2.5.
 »System til forvaltning af softwareopdateringer (SUMS)«: en systematisk fremgangsmåde, der definerer de organisatoriske processer og procedurer for opfyldelse af kravene til levering af softwareopdateringer i henhold til dette regulativ.
 2.6.
 »Køretøjsbruger«: en person, der betjener eller fører køretøjet, en køretøjsejer, en bemyndiget repræsentant eller ansat hos en vognparksadministrator, en bemyndiget repræsentant eller ansat hos køretøjsfabrikanten eller en autoriseret tekniker.
 2.7.
 »Sikker tilstand«: en driftstilstand anvendt i tilfælde af svigt i et element, som ikke indebærer et urimeligt risikoniveau.
 2.8.
 »Software«: betyder den del af et elektronisk styringssystem, som består af digitale data og instrukser.
 2.9.
 »Trådløs opdatering (OTA)«: enhver metode til trådløs transmission af data i stedet for at bruge et kabel eller en anden lokal forbindelse.
 2.10.
 »System«: en række komponenter og/eller undersystemer, som implementerer en eller flere funktioner.
 2.11.
 »Integritetsvalideringsdata«: en gengivelse af digitale data, som kan bruges til at foretage sammenligninger med henblik på at opdage fejl eller ændringer i dataene. Dette kan omfatte kontrolsummer og hashværdier.
 3. ANSØGNING OM GODKENDELSE
 3.1.
 Ansøgningen om typegodkendelse af et køretøj for så vidt angår softwareopdateringsprocessen indgives af køretøjets fabrikant eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant.
 3.2.
 Ansøgningen bilægges nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende emner:
 3.3.
 en beskrivelse af køretøjstypen, hvad angår de punkter, der er angivet i bilag 1 til regulativet
 3.4.
 hvis det påvises, at oplysninger er omfattet af intellektuelle ejendomsrettigheder eller udgør fabrikantens eller dennes leverandørers specifikke knowhow, stiller fabrikanten eller dennes leverandører tilstrækkelige oplysninger til rådighed, som sikrer, at den i regulativet foreskrevne kontrol kan foretages på behørig vis. Sådanne oplysninger behandles fortroligt.
 3.5.
 Overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer, jf. punkt 6 i dette regulativ
 3.6.
 Et køretøj, repræsentativt for den køretøjstype, som skal godkendes, skal fremstilles for den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for udførelse af godkendelsesprøvningen.
 3.7.
 Dokumentationen skal foreligge i to dele:
 a)
 Den formelle dokumentationspakke med det materiale, der er nævnt i bilag 1, som skal leveres til den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste på tidspunktet for indsendelsen af typegodkendelsesansøgningen. Den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste anvender denne dokumentationspakke som grundlæggende reference for godkendelsesprocessen. Den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste skal sikre, at denne dokumentationspakke er til rådighed i mindst 10 år regnet fra tidspunktet for endeligt ophør af produktionen.
 b)
 Yderligere materiale af relevans for kravene i dette regulativ kan opbevares af fabrikanten, men stilles til rådighed for gennemgang på godkendelsestidspunktet. Fabrikanten skal sikre, at alle materialer, der stilles til rådighed for inspektion på tidspunktet for typegodkendelsen, fortsat er tilgængelige i mindst 10 år regnet fra tidspunktet for endeligt ophør af produktionen.
 4. MÆRKNING
 4.1.
 Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:
 4.1.1.
 en cirkel, som omslutter bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (2)
 4.1.2.
 nummeret på dette regulativ efterfulgt af bogstavet »R«, en bindestreg og godkendelsesnummeret til højre for den cirkel, der er foreskrevet i punkt 4.1.1 ovenfor.
 4.2.
 Er køretøjet i overensstemmelse med en køretøjstype, som i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer er godkendt i samme stat, som har meddelt godkendelse efter dette regulativ, behøver det i punkt 4.1.1 ovenfor foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde skal numrene på regulativet og godkendelserne samt de ekstra symboler for alle regulativer, i henhold til hvilke der er meddelt godkendelse i det land, hvor godkendelsen er meddelt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er foreskrevet i punkt 4.1.1.
 4.3.
 Godkendelsesmærket skal være let læseligt og må ikke kunne fjernes.
 4.4.
 Godkendelsesmærket skal anbringes på eller tæt ved den fabrikationsplade, fabrikanten har anbragt på køretøjet.
 4.5.
 Bilag 3 til dette regulativ indeholder eksempler på godkendelsesmærkets udformning.
 5. GODKENDELSE
 5.1.
 De godkendende myndigheder må kun meddele typegodkendelse for så vidt angår softwareopdateringsprocedurer og -processer for de køretøjstyper, der opfylder kravene i dette regulativ.
 5.1.1.
 Den godkendende myndighed eller den tekniske tjeneste skal gennem prøvning af et køretøj af køretøjstypen kontrollere, at køretøjsfabrikanten har gennemført de dokumenterede foranstaltninger. Prøvning udføres af den godkendende myndighed eller den tekniske tjeneste selv eller i samarbejde med køretøjsfabrikanten ved prøveudtagning.
 5.2.
 En meddelelse om godkendelse eller om udvidelse eller nægtelse af godkendelse af en køretøjstype i henhold til dette regulativ fremsendes til de parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 2 til dette regulativ.
 5.3.
 De godkendende myndigheder må ikke meddele typegodkendelse uden at sikre, at fabrikanten har indført tilfredsstillende ordninger og procedurer til korrekt forvaltning af de softwareopdateringer, der er omfattet af dette regulativ.
 6. OVERENSSTEMMELSESATTEST FOR SYSTEMER TIL FORVALTNING AF SOFTWAREOPDATERINGER
 6.1.
 De kontraherende parter udpeger en godkendende myndighed til at foretage en vurdering af fabrikanten og udstede en overensstemmelsesattest for systemet til styring af softwareopdateringer.
 6.2.
 Køretøjsfabrikanten eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant indgiver ansøgning om overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer.
 6.3.
 Ansøgningen bilægges nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:
 6.3.1.
 Dokumenter, der beskriver systemet til forvaltning af softwareopdateringer.
 6.3.2.
 En underskrevet erklæring efter modellen som defineret i tillæg 1 til bilag 1.
 6.4.
 I forbindelse med vurderingen skal fabrikanterne ved hjælp af modellen som defineret i tillæg 1 til bilag 1 erklære og godtgøre over for den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste, at de har de nødvendige processer til at opfylde alle krav til softwareopdateringer i henhold til dette regulativ.
 6.5.
 Når denne vurdering er tilfredsstillende gennemført og efter modtagelse af en underskrevet erklæring fra fabrikanten i overensstemmelse med modellen i tillæg 1 til bilag 1, udstedes en attest kaldet overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer, jf. bilag 4 til dette regulativ, til fabrikanten (i det følgende benævnt »SUMS-overensstemmelsesattest«).
 6.6.
 SUMS-overensstemmelsesattesten forbliver gyldig i højst tre år regnet fra udstedelsesdatoen, medmindre attesten inddrages.
 6.7.
 Den godkendende myndighed, som har udstedt SUMS-overensstemmelsesattesten, kan til enhver tid kontrollere, at systemet til stadighed opfylder kravene. SUMS-overensstemmelsesattesten kan inddrages, hvis kravene i dette regulativ ikke længere er opfyldt.
 6.8.
 Fabrikanten skal underrette den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste om eventuelle ændringer, der vil påvirke relevansen af SUMS-overensstemmelsesattesten. Efter samråd med fabrikanten afgør den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste, om der er behov for ny kontrol.
 6.9.
 Ved udløbet af gyldighedsperioden for SUMS-overensstemmelsesattesten udsteder den godkendende myndighed efter en positiv vurdering en ny overensstemmelsesattest for systemet til forvaltning af softwareopdateringer eller forlænger dennes gyldighed i en periode på yderligere tre år. Den godkendende myndighed udsteder en ny attest, hvis den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste er blevet gjort opmærksom på ændringer, og såfremt ændringerne er blevet revurderet med positivt resultat.
 6.10.
 Eksisterende køretøjstypegodkendelser mister ikke deres gyldighed som følge af udløbet af fabrikantens SUMS-overensstemmelsesattest.
 7. GENERELLE SPECIFIKATIONER
 7.1.
 Krav til fabrikantens system til forvaltning af softwareopdateringer
 7.1.1.
 Processer, som skal kontrolleres ved indledende vurdering:
 7.1.1.1.
 en proces, hvorved oplysninger, der er relevante for dette regulativ, dokumenteres og opbevares sikkert hos køretøjets fabrikant og kan stilles til rådighed for en godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste efter anmodning
 7.1.1.2.
 en proces, hvorved oplysninger om alle oprindelige og ajourførte softwareversioner, herunder integritetsvalideringsdata og relevante hardwarekomponenter i et typegodkendt system kan identificeres entydigt
 7.1.1.3.
 en proces, hvorved der for en køretøjstype, som har et RXSWIN, er adgang til og mulighed for ajourføring af oplysninger om køretøjstypens RXSWIN før og efter opdatering. Dette omfatter evnen til at ajourføre oplysninger om softwareversioner og deres integritetsvalideringsdata vedrørende al relevant software for hvert RXSWIN
 7.1.1.4.
 en proces, hvorved køretøjsfabrikanten for en køretøjstype, som har et RXSWIN, kan kontrollere, at de(n) softwareversion(er), der er til stede i en komponent i et typegodkendt system, er i overensstemmelse med dem, der er defineret af det relevante RXSWIN
 7.1.1.5.
 en proces, hvorved det opdaterede systems eventuelle indbyrdes afhængighed af andre systemer kan identificeres
 7.1.1.6.
 en proces, hvorved køretøjsfabrikanten er i stand til at identificere målkøretøjer med henblik på en softwareopdatering
 7.1.1.7.
 en proces til at bekræfte, at en softwareopdatering er kompatibel med målkøretøjets/-køretøjernes konfiguration, inden den frigives. Dette skal omfatte en vurdering af målkøretøjets/-køretøjernes sidst kendte software-/hardwarekonfiguration, for at sikre, at denne er kompatibel med opdateringen, før denne frigives
 7.1.1.8.
 en proces til at vurdere, identificere og registrere, om en softwareopdatering vil påvirke eventuelle typegodkendte systemer. I den forbindelse skal det undersøges, om opdateringen vil indvirke på eller ændre nogle af de parametre, der anvendes til at definere de systemer, som opdateringen vedrører, eller om den kan ændre nogle af de parametre, der anvendes ved typegodkendelse af disse systemer (som defineret i den relevante lovgivning)
 7.1.1.9.
 en proces til at vurdere, identificere og registrere, om en softwareopdatering vil tilføje, ændre eller aktivere funktioner, der ikke var til stede eller aktiveret, da køretøjet blev typegodkendt, eller ændre eller deaktivere eventuelle andre parametre eller funktioner, der er defineret i lovgivningen. Vurderingen skal omfatte en undersøgelse af, hvorvidt:
 a)
 angivelser i informationspakken vil skulle ændres
 b)
 prøvningsresultaterne ikke længere omfatter køretøjet efter ændringerne
 c)
 eventuelle ændringer af køretøjets funktioner vil påvirke køretøjets typegodkendelse
 7.1.1.10.
 en proces til at vurdere, identificere og registrere, om en softwareopdatering vil påvirke et andet system, der er nødvendigt for sikker og kontinuerlig drift af køretøjet, eller om opdateringen vil tilføje eller ændre køretøjets funktioner i forhold til det tidspunkt. det blev registreret
 7.1.1.11.
 en proces, hvorved brugeren af køretøjet kan blive informeret om opdateringer
 7.1.1.12.
 en proces, hvorved køretøjsfabrikanten skal være i stand til at stille oplysningerne i punkt 7.1.2.3 og 7.1.2.4 til rådighed for de ansvarlige myndigheder eller de tekniske tjenester. Dette kan ske med henblik på typegodkendelse, produktionens overensstemmelse, markedsovervågning, tilbagekaldelser og periodisk teknisk inspektion (PTI).
 7.1.2.
 Køretøjsfabrikanten skal registrere og lagre følgende oplysninger for hver opdatering, der er anvendt på en given køretøjstype:
 7.1.2.1.
 dokumentation, der beskriver de processer, køretøjsfabrikanten anvender til softwareopdatering, og alle relevante standarder, der anvendes til at påvise, at disse overholder kravene
 7.1.2.2.
 dokumentation, der beskriver konfigurationen af relevante typegodkendte systemer før og efter en opdatering. Denne skal omfatte en entydig identifikation af det typegodkendte systems hardware og software (herunder softwareversioner) og relevante køretøjs- eller systemparametre
 7.1.2.3.
 for hvert RXSWIN skal der være et auditerbart register, der beskriver al den software, der er relevant for køretøjstypens RXSWIN før og efter en opdatering. Dette omfatter oplysninger om softwareversioner og deres integritetsvalideringsdata vedrørende al relevant software for hvert RXSWIN
 7.1.2.4.
 dokumentation med en fortegnelse over målkøretøjer, hvis systemer skal opdateres og bekræftelse af kompatibiliteten af den sidst kendte konfiguration af disse køretøjer med opdateringen
 7.1.2.5.
 dokumentation for alle softwareopdateringer til den pågældende køretøjstype, som beskriver:
 a)
 formålet med opdateringen
 b)
 hvilke systemer eller køretøjsfunktioner, opdateringen kan indvirke på
 c)
 hvilke af disse, der er godkendt (om nogen)
 d)
 hvis det er relevant, om softwareopdateringen påvirker opfyldelsen af nogle af de relevante krav til det typegodkendte system
 e)
 hvorvidt softwareopdateringen påvirker et af parametrene for systemtypegodkendelse
 f)
 om der blev ansøgt om godkendelse af opdateringen hos et godkendelsesorgan
 g)
 hvordan opdateringen kan udføres og på hvilke betingelser
 h)
 bekræftelse af, at softwareopdateringen vil blive udført på sikker vis
 i)
 bekræftelse af, at softwareopdateringen har været underkastet og bestået verifikations- og valideringsprocedurerne.
 7.1.3.
 Sikkerhed - køretøjsfabrikanten skal påvise:
 7.1.3.1.
 den proces, køretøjsfabrikanten vil anvende for at sikre, at softwareopdateringer vil være således beskyttet, at manipulation i rimelighed grad forhindres, før opdateringsprocessen initieres
 7.1.3.2.
 de anvendte opdateringsprocesser er beskyttet, således at de i rimelig grad er beskyttet mod kompromittering, herunder udvikling af systemet til levering af opdateringer
 7.1.3.3.
 de processer, der anvendes til at bekræfte og validere, at softwarefunktionaliteten og den i køretøjet anvendte softwarekode er hensigtsmæssige.
 7.1.4.
 Yderligere krav til trådløs softwareopdatering
 7.1.4.1.
 Køretøjsfabrikanterne skal påvise, at de processer og procedurer, de vil bruge til at vurdere, at de trådløse opdateringer ikke vil indvirke på sikkerheden, hvis de udføres under kørslen.
 7.1.4.2.
 Køretøjsfabrikanterne skal dokumentere de processer og procedurer, de vil anvende for at sikre, at når en trådløs opdatering stiller krav om et særligt kvalificeret eller komplekst indgreb, f.eks. re-kalibrering af en sensor efter programmering for at fuldende opdateringsprocessen, kan denne kun fortsætte, når en person, der er uddannet hertil, er til stede eller har kontrol over processen.
 7.2.
 Krav til køretøjstype
 7.2.1.
 Krav til softwareopdateringer
 7.2.1.1.
 Softwareopdateringernes ægthed og integritet skal beskyttes, således, at kompromittering heraf og ugyldige opdateringer i rimelig grad forhindres.
 7.2.1.2.
 Hvis en køretøjstype anvender RXSWIN:
 7.2.1.2.1.
 Hver RXSWIN skal være entydigt identificerbar. Når typegodkendelsesrelevant software ændres af køretøjsfabrikanten, skal RXSWIN opdateres, hvis det fører til en udvidelse af typegodkendelsen eller en ny typegodkendelse.
 7.2.1.2.2.
 Hver RXSWIN skal være let aflæselig på en standardiseret måde ved hjælp af en elektronisk kommunikationsgrænseflade, som minimum ved hjælp af standardgrænsefladen (OBD-port).
 Hvis der ikke opbevares RXSWIN i køretøjet, skal fabrikanten over for den godkendende myndighed oplyse køretøjets eller de enkelte elektroniske styreenheders softwareversion samt forbindelsen til de relevante typegodkendelser. Disse oplysninger skal ajourføres, hver gang den/de oplyste softwareversion(r) opdateres. I den forbindelse skal softwareversionerne være let aflæselige på en standardiseret måde ved hjælp af en elektronisk kommunikationsgrænseflade, som minimum ved hjælp af standardgrænsefladen (OBD-port).
 7.2.1.2.3.
 Køretøjsfabrikanten skal beskytte RXSWIN og/eller softwareversioner i et køretøj mod uautoriserede ændringer. I forbindelse med typegodkendelse skal de midler, som anvendes til at beskytte mod uautoriseret ændring af de RXSWIN og/eller softwareversioner, som køretøjsfabrikanten har valgt, afgives fortroligt.
 7.2.2.
 Yderligere krav for trådløse opdateringer
 7.2.2.1.
 Køretøjet skal have følgende funktionalitet med hensyn til softwareopdateringer:
 7.2.2.1.1.
 Køretøjsfabrikanten skal sikre, at køretøjet er i stand til at rulle systemerne tilbage til den tidligere version i tilfælde af en mislykket eller afbrudt opdatering, eller at køretøjet kan anbringes i en sikker tilstand efter en mislykket eller afbrudt opdatering.
 7.2.2.1.2.
 Køretøjsfabrikanten skal sikre, at softwareopdateringer kun kan udføres, når køretøjet har tilstrækkeligt med strøm til at gennemføre opdateringsprocessen (herunder den strøm, der er nødvendigt for at rulle tilbage til den tidligere version eller til at bringe køretøjet i sikker tilstand).
 7.2.2.1.3.
 Hvis udførelsen af en opdatering kan påvirke køretøjets sikkerhed, skal køretøjsfabrikanten påvise, hvordan opdateringen udføres sikkert. Dette skal opnås ved hjælp af tekniske midler, som sikrer, at køretøjet befinder sig i en tilstand, hvor opdateringen kan udføres sikkert.
 7.2.2.2.
 Køretøjsfabrikanten skal påvise, at køretøjets bruger kan informeres om en opdatering, inden den udføres. De oplysninger, der stilles til rådighed, skal indeholde:
 a)
 formålet med opdateringen. Dette kan omfatte, hvorvidt opdateringen er kritisk, og om opdateringen sker med henblik på tilbagekaldelse og/eller af sikkerhedshensyn
 b)
 eventuelle ændringer, som opdateringen medfører for køretøjets funktioner
 c)
 det forventede tidsforløb for en fuldstændig udførelse af opdateringen
 d)
 eventuelle køretøjsfunktioner, som muligvis ikke er tilgængelige under opdateringen
 e)
 eventuelle instruktioner, der kan hjælpe køretøjets bruger med at udføre opdateringen på sikker vis.
 Hvis der er tale om grupper af opdateringer med et lignende indhold, kan en oplysning dække en sådan gruppe.
 7.2.2.3.
 I tilfælde, hvor en udførelse af opdatering under kørslen muligvis ikke er sikker, skal køretøjsfabrikanterne påvise, hvordan de vil:
 a)
 sikre, at køretøjet ikke kan køres under opdateringen
 b)
 sikre, at føreren ikke kan anvende køretøjsfunktionaliteter, som kan påvirke køretøjets sikkerhed eller en sikker udførelse af opdateringen.
 7.2.2.4.
 Når opdateringen er udført, skal køretøjsfabrikanten påvise, hvordan følgende vil blive gennemført:
 a)
 køretøjsbrugeren kan informeres om, hvorvidt opdateringen lykkedes (eller mislykkedes)
 b)
 køretøjbrugeren kan informeres om de gennemførte ændringer og eventuelle hermed forbundne ajourføringer af brugervejledningen (hvis relevant).
 7.2.2.5.
 Køretøjet skal sikre, at forudsætningerne er opfyldt, inden softwareopdateringen udføres.
 8. ÆNDRING AF KØRETØJSTYPE OG UDVIDELSE AF TYPEGODKENDELSE
 8.1.
 Enhver ændring af køretøjstypen, som påvirker typens tekniske ydeevne og/eller den dokumentation, der kræves i henhold til dette regulativ, skal meddeles den godkendende myndighed, der har meddelt godkendelsen. Den godkendende myndighed kan da enten:
 8.1.1.
 vurdere, at de foretagne ændringer stadig opfylder kravene til og dokumentationen for den tidligere typegodkendelse eller
 8.1.2.
 kræve en supplerende prøvningsrapport fra den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for prøvningens udførelse.
 8.1.3.
 Godkendelse eller udvidelse eller nægtelse af godkendelse med angivelse af ændringerne meddeles ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 2 til dette regulativ. Den godkendende myndighed, som udsteder udvidelse af en godkendelse, tildeler udvidelsen et serienummer og underretter de andre parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 2 til dette regulativ.
 9. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
 9.1.
 Procedurerne til sikring af produktionens overensstemmelse skal opfylde forskrifterne i 1958-overenskomstens tillæg 1 (E/ECE/TRANS/505/Rev.3), idet følgende krav finder anvendelse:
 9.1.1.
 Indehaveren af godkendelsen skal sikre, at resultaterne af prøvningerne af produktionens overensstemmelse registreres, og at de vedlagte dokumenter er tilgængelige i en periode, der fastsættes efter aftale med den godkendende myndighed eller den tekniske tjeneste. Denne periode må ikke overstige 10 år, regnet fra tidspunktet for produktionens endelige ophør.
 9.1.2.
 Den godkendende myndighed, som har meddelt typegodkendelsen, kan til enhver tid kontrollere de metoder til overensstemmelseskontrol, der anvendes på de enkelte produktionsanlæg. Der foretages normalt en inspektion hvert tredje år.
 9.1.3.
 Den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste skal regelmæssigt validere, at de processer, der anvendes, og de afgørelser, der træffes af køretøjets fabrikant, overholder kravene, navnlig i tilfælde, hvor køretøjsfabrikanten har valgt ikke at underrette den godkendende myndighed eller dennes tekniske tjeneste om en opdatering. En sådan validering kan foretages på stikprøvebasis.
 10. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE
 10.1.
 Godkendelser, som er meddelt for en type køretøj i henhold til dette regulativ, kan inddrages, hvis kravene i dette regulativ ikke er opfyldt, eller hvis prøvekøretøjerne ikke overholder kravene i dette regulativ.
 10.2.
 Hvis en godkendende myndighed inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en meddelelsesformular svarende til modellen i bilag 2 til dette regulativ.
 11. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN
 11.1.
 Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille en køretøjstype, som er godkendt i henhold til dette regulativ, underretter han den myndighed, som har meddelt godkendelsen, herom. Ved modtagelse af den relevante meddelelse skal den pågældende myndighed meddele dette til de andre kontraherende parter i overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en kopi af godkendelsesformularen, som i slutningen med store typer er forsynet med den underskrevne og daterede påskrift »PRODUKTION OPHØRT«.
 12. NAVNE OG ADRESSER PÅ TEKNISKE TJENESTER, SOM ER ANSVARLIGE FOR UDFØRELSE AF GODKENDELSESPRØVNING, OG PÅ DE TYPEGODKENDENDE MYNDIGHEDER
 12.1.
 De kontraherende parter i overenskomsten, som anvender dette regulativ, meddeler De Forenede Nationers sekretariat navnene og adresserne på de tekniske tjenester, som udfører typegodkendelsesprøvninger, og på de typegodkendende myndigheder, som meddeler typegodkendelser, og hvortil meddelelser om typegodkendelse eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af typegodkendelse, der er udstedt i andre lande, skal sendes.
 (1) Som defineret i den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, para. 2 — www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (2) Kendingsnumrene for de kontraherende parter i 1958-overenskomsten er angivet i bilag 3 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6.
 BILAG 1
 Oplysningsskema
 Følgende oplysninger skal i de relevante tilfælde indsendes i tre eksemplarer og omfatte en indholdsfortegnelse. Eventuelle tegninger skal forelægges i en passende målestok på A4-ark eller foldet til dette format. Eventuelle fotografier skal være tilstrækkeligt detaljerede.
 1.
 Fabrikat (fabrikantens handelsbetegnelse): ...
 2.
 Type og almindelig(e) handelsbetegnelse(r): ...
 (Type er den type, der skal godkendes, handelsbetegnelse henviser til det produkt, hvori den godkendte type anvendes)
 3.
 Typeidentifikationsmærker, såfremt anført på køretøjet: ...
 4.
 Mærkets anbringelsessted: ...
 5.
 Køretøjets klasse: ...
 6.
 Navn og adresse på fabrikanten/fabrikantens repræsentant: ...
 7.
 Navne og adresser på samlefabrikker: ...
 8.
 Fotografier og/eller tegninger af et repræsentativt køretøj: ...
 9.
 Softwareopdateringer
 9.1.
 Almindelige konstruktionsmæssige specifikationer for køretøjstypen: ...
 9.2.
 SUMS-overensstemmelsesattestens nummer: ...
 9.3.
 Sikkerhedsforanstaltninger.
 9.3.1.
 Dokumenter vedrørende den køretøjstype, der søges godkendt, med beskrivelse af, hvordan opdateringsprocessen foretages sikkert ...
 9.3.2.
 Dokumenter for den køretøjstype, der søges godkendt, med beskrivelse af, hvordan RXSWIN på et køretøj er beskyttet mod uautoriseret manipulation ...
 9.4.
 Trådløse softwareopdateringer
 9.4.1.
 Dokumenter vedrørende den køretøjstype, der søges godkendt, med beskrivelse af, hvordan opdateringsprocessen foretages sikkert ...
 9.4.2.
 Hvordan en køretøjsbruger informeres om en opdatering før og efter dens udførelse. ...
 Tillæg 1 til Bilag 1
 Model for overensstemmelseserklæring for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 Fabrikantens erklæring om overholdelse af kravene til systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 Fabrikantens navn: ...
 Fabrikantens adresse: ...
 ... ... ... ... ...(fabrikantens navn) attesterer, at de nødvendige processer til opfyldelse af kravene til systemer til forvaltning af softwareopdateringer, jf. punkt 7.1 i FN-regulativ nr. 156, er installeret og vil blive vedligeholdt.
 Udfærdiget i: ................................................ (sted)
 Dato: ...
 Underskriverens navn: ...
 Underskriverens funktion: ...
 ................................................
 (Fabrikantens repræsentant, stempel og underskrift)
 BILAG 2
 Meddelelse
 (Største format: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Udstedt af:
 Myndighedens navn
 ...
 ...
 ...
 Vedrørende (2):
 Meddelelse af godkendelse
 Udvidelse af godkendelse
 Inddragelse af godkendelse med virkning fra dd.mm.åååå
 Nægtelse af godkendelse
 Endeligt ophør af produktionen
 for en køretøjstype i henhold til FN-regulativ nr. 156
 Godkendelse nr.: ...
 Udvidelse nr.: ...
 Begrundelse for udvidelse: ...
 1.
 Fabrikat (fabrikantens handelsbetegnelse): ...
 2.
 Type og almindelig(e) handelsbetegnelse(r): ...
 3.
 Typeidentifikationsmærker, såfremt anført på køretøjet: ...
 3.1.
 Mærkets anbringelsessted: ...
 4.
 Køretøjets klasse: ...
 5.
 Navn og adresse på fabrikanten/fabrikantens repræsentant: ...
 6.
 Navn(e) og adresse(r) på fremstillingsfabrik(ker): ...
 7.
 SUMS-overensstemmelsesattestens nummer: ...
 8.
 Trådløse softwareopdateringer inkluderet (ja/nej): ...
 9.
 Tekniske tjeneste, som er ansvarlig for udførelse af prøvningen: ...
 10.
 Prøvningsrapportens dato: ...
 11.
 Prøvningsrapportens nummer: ...
 12.
 Bemærkninger: (evt.). ...
 13.
 Sted: ...
 14.
 Dato: ...
 15.
 Underskrift: ...
 16.
 Indholdsfortegnelsen til den informationspakke, der er indgivet til den godkendende myndighed, og som kan fås ved henvendelse dertil, er vedlagt.
 (1) Kendingsnummer for det land, der har meddelt/udvidet/nægtet/inddraget typegodkendelsen (se bestemmelser om mærket (fodnote) i regulativet).
 (2) Det ikke gældende overstreges.
 BILAG 3
 Godkendelsesmærkets udformning
 MODEL A
 (Se punkt 4.2 i dette regulativ)
 a = 8 mm min.
 Ovenstående godkendelsesmærke, som er påført et køretøj, viser, at den pågældende køretøjstype er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til regulativ nr. 156 under godkendelsesnummer 001234. De første to cifre i godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen blev meddelt i overensstemmelse med kravene i regulativet i dets oprindelige udgave (00).
 BILAG 4
 Model for overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 Overensstemmelsesattest for systemer til forvaltning af softwareopdateringer
 i overensstemmelse med FN-regulativ nr. 156
 Attestnummer (referencenummer)
 (....... godkendende myndighed)
 attesterer hermed, at
 Fabrikant: ...
 Fabrikantens adresse: ...
 er i overensstemmelse med bestemmelserne i regulativ nr. 156
 Kontrol foretaget den: ...
 af (den godkendende myndigheds navn og adresse): ...
 Rapportens nummer: ...
 Attesten er gyldig indtil den: (...................................................... dato)
 Udfærdiget i: (...................................................... sted)
 Den: (...................................................... dato)
 (...................................................... underskrift)


text:
Charles H. Willingham was killed on March 7, 1947, while in the employ of S. Rosenbloom, Inc. as an industrial engineer. In connection with his work, he used a Company car to visit plants of his employer in Cambridge, Salisbury and Crisfield, Maryland, and at Laurel, Delaware, to make "time studies". His home was in Baltimore, where the main office of his employer was located. He was married, having a wife and two grown children. His wife and several other witnesses described him as a man who was not a drinking man, but one who would take "an occasional drink — a sociable drink." During twenty years of married life, she had never seen him intoxicated. He was also described as a *Page 555
 good husband and father, with no domestic or financial difficulties. His wife received a cheerful letter from him a few days before his death. On Friday, March 7, 1947, he left the Crisfield plant, where he had worked that week, and drove to Laurel, Delaware, a distance of fifty miles. There he had lunch with Mr. Nott, superintendent, who testified that they had nothing to drink but discussed business and made plans for the next week's work. He did not notice anything unusual in Willingham's appearance, conversation or actions. Willingham left about 3:15 P.M., perfectly sober, to catch the Matapeake Ferry en route to his home in Baltimore, where he invariably spent his weekends, even when working out of town. The distance from Laurel to Matapeake is 63 miles. At six o'clock, Willingham drove his car on the Matapeake Ferry for the crossing to Sandy Point.
 Howard M. Higgins, a deck hand on the ferry, testified that Willingham had difficulty parking his car, and when he got out, he staggered slightly, but made his way to the saloon deck. The witness next saw Mr. Willingham as the ferry was coming into Sandy Point terminal, and noticed that he was then staggering more than ever, that he came down the wrong stairway, and had to go around the boat to reach his car. The witness asked him if he wanted him to drive the car off the ferry for him. Willingham's voice was not very clear and Higgins smelled alcohol faintly. Higgins got in the car, with Willingham beside him, drove off and parked it about 75 feet beyond the ferry slip, facing in the direction of Baltimore. Willingham told Higgins he was going home. Higgins left the engine running, brake on, and Willingham seated on the right side of the front seat. Higgins did not notice the car any more; he returned to the ferry, which pulled out in about ten minutes.
 The witness John Higgins, also a deck hand on the ferry, testified that when Willingham drove on the ferry at Matapeake, he nearly ran him down. "He seemed to be staring straight ahead, like he was sick or something *Page 556
 or had something on his mind. He did not seem to notice he was coming on the ferry."
 From the end of the gangplank to the entrance to the runway to the ferry, on the Sandy Point side, is a distance of 60 feet. At the entrance, or shore end of the runway, a 5/8 inch chain is secured when the ferry is not in. The runway is wide enough for two lanes of traffic, but because of a fire the night before, one lane had been closed and obstructed by barrels on this day. From the entrance to the runway to the beginning of the improved roads, there is a large parking area, 206 feet in length, and 150 feet wide, illuminated by arc lights.
 N.P. Whittle, a watchman at the ferry slip, testified that he saw a car parked about one hundred feet from the slip headed towards Baltimore, after the ferry pulled out. He paid no particular attention, as cars often wait for ferry passengers. At about 7:25 P.M., or about thirty-five minutes after the ferry had left, he saw a car moving toward the empty slip "at a right good gait". It struck the chain and broke it, covered the sixty feet of the runway, and plunged overboard into the empty slip. It proved to be Willingham's car. The police were called, Willingham was taken from the water and given artificial respiration, but did not revive. The police officer who worked on the decedent testified that he did not detect any odor of alcohol, or find any bottle on his person. The car was also pulled up. A witness testified that among other objects that fell from it was a half-pint bottle of whiskey still containing one drink.
 The widow duly claimed and was allowed Workmen's Compensation. The award was affirmed on appeal by the Court sitting as a jury. Two issues were presented to the commission and the trial court: (1) Whether the decedent sustained an accidental injury "arising out of and in the course of" his employment, resulting in his death, and (2) whether his death was due solely to intoxication while on duty. By motion for directed verdict in the trial court, the appellant urged that the decedent's *Page 557
 death was due to his wilful intention, or solely to his intoxication, or that in any event the evidence showed such a deviation from the course of his employment, that the accident cannot be said to have arisen out of it. We shall discuss the latter contention first.
 The applicable legal principles were fully discussed in the recent case of Perdue v. Brittingham, 186 Md. 393, 47 A.2d 491, and need not be repeated here. In that case a chauffeur was run down while walking away from his parked truck at a point a quarter of a mile from the place where his truck was parked. It was shown that he had abandoned his truck, in perfect running condition, some three and one-half hours before the accident. We held there was no legally sufficient evidence to support an inference that any need of, or obligation to, his employer placed him at the spot where he was killed. We think the instant case is distinguishable upon the facts. Here the decedent was in the employer's car at the time of his death and had declared his intention to go home only forty-five minutes before his death. If the accident had happened while he was leaving the ferry it is conceded that it would have arisen out of and in the course of his employment. Compare Heaps v. Cobb, 185 Md. 372, 383,45 A.2d 73, and cases there cited. Since the driver was required by his employment to use the car and ferry, the risk of drowning was a hazard of the employment. Death by drowning was a consequence of his employment even though the immediate cause may have been his own negligence or physical or mental condition. Perdue v.Brittingham, supra; Krell v. Maryland Drydock Co., 184 Md. 428,41 A.2d 502; Baltimore Towage Lighterage Co. v. Shenton,175 Md. 30, 199 A. 806. The evidence permits an inference that the decedent was attempting to go home when he drove into the slip, but was confused as to the direction. The mere fact that the car was headed in the opposite direction at that moment is not sufficient to show a change of intention and departure from the employer's business. Compare National Trucking *Page 558 Storage Co. v. Durkin, 183 Md. 584, 588, 39 A.2d 687.
 We think the evidence also permits an inference that the death was accidental, i.e., due to a mistake in direction caused by confusion or mental aberration, rather than intentional. It is not necessary for a claimant to prove the exact cause that produced the injury. Spencer v. Chesapeake Paperboard Co.,186 Md. 522, 47 A.2d 385, 387. Section 14 of Art. 101 denies recovery where the injury "is occasioned by the wilful intention of the injured employee to bring about the injury or death of himself or another, or where the injury results solely from the intoxication of the injured employee while on duty." Section 45 denies recovery for a "self-inflicted injury," or one resulting "solely from * * * intoxication." Section 65 establishes presumptions "in the absence of substantial evidence to the contrary", that injury was "not occasioned by * * * wilful intention" and "did not result solely from * * * intoxication". There was no evidence that would supply any motive for suicide. Compare Krell v.Maryland Drydock Co., supra. No one saw the decedent take a drink. His conduct may have been due to alcohol or something else. Even if we should draw the inference that he was intoxicated, we think the evidence falls short of establishing that intoxication was the sole cause of the accident, as required by the statute. Compare Southern Can Co. v. Sachs, 149 Md. 562,131 A. 760, 43 A.L.R. 417; Baltimore Dry Docks ShipbuildingCo. v. Webster, 139 Md. 616, 628, 116 A. 842, and American IceCo. v. Fitzhugh, 128 Md. 382, 97 A. 999, Ann. Cas. 1917D, 33. That intoxication was a contributing cause is not sufficient, it must be the exclusive cause. The action of the decedent was more suggestive of dementia than intoxication. We cannot say that the trial court was clearly wrong in finding that causes other than intoxication played a part in the accident.
 The authorities in other states, having statutory language similar to ours, do not seem to be wholly in *Page 559
 accord. See Elm Springs Canning Co. v. Sullins, 207 Ark. 257,180 S.W.2d 113; Reddick v. Grand Union Tea Co., 230 Iowa 108,296 N.W. 800; Lytle Co. v. Whipple, 9 Cir., 156 F.2d 155; andPacific Freight Lines v. Industrial Accident Comm., 26 Cal. 2d 234,157 P.2d 634. They differ, however, not as to the principles involved, but in their application to particular facts, widely different from those in the case at bar.
 Judgment affirmed, with costs.