text:
Skat.dk: Ejendomsavance - landbrugsejendom - stuehusreglen - sammenlægning af ejendomme - ikke selvstændig stuehusværdi
 2. afdeling, B-3067-12
 Parcelhusreglen, tingsretlig, stuehus
 Spørgsmålet var, om fortjenesten ved A's salg i 2008 af ...1 var skattefri for den del, der vedrørte beboelsesbygningen med tilhørende grund og have.
 Han købte ...1 i 1985 og boede sammen med sin familie i stuehuset indtil 1990, hvor han købte naboejendommen, ...2, som han derefter beboede sammen med sin familie. Stuehuset på ...1 blev herefter udlejet.
 I 1999 blev ...1 og ...2 lagt sammen til en ejendom, og ...1 udgik som selvstændig ejendom, ligesom der ikke længere var henført selvstændig stuehusværdi til beboelsesbygningen.
 I 2008 solgte A ...1, som han havde beboet sammen med familien fra 1986 til 1990. SKAT forhøjede ham med fortjenesten for så vidt angik den del af salgssummen, der kunne henføres til beboelsesbygningen.
 Efter karakteren af de matrikulære dispositioner vedrørende ...1 i 1999, sammenholdt med den frem til 2008 uændrede landbrugsmæssige benyttelse af ejendommen, og henset til formålet med ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, fandt landsretten, at sammenlægningen af de to ejendomme ikke kunne føre til, at A ikke længere opfyldte bopælskravet i 2008 i forhold til den solgte ejendom.
 I den foreliggende sammenhæng fandt landsretten det herefter ikke afgørende, at ...1 tingsretligt undergik forandringer efter, A fraflyttede stuehuset i 1990, at han efter den matrikulære sammenlægning af de to ejendomme i 1999 ikke havde boet i stuehuset på ...1, og at dette stuehus efter sammenlægningen ikke havde været selvstændigt vurderet.
 Landsretten gav således A medhold i, at den del af fortjenesten, der vedrørte stuehuset på ...1, var skattefri.
 Den juridiske vejledning 2013-2 C.H.2.1.15.5
 Peter Thønnings, Kåre Mønsted og Lisbeth Adserballe (kst.)
 Denne sag, der den 6. marts 2012 er anlagt ved byretten, er ved kendelse af 7. september 2012 henvist til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
 Sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren, A, i forbindelse med et salg af en del af en sammenlagt landbrugsejendom er skattepligtig af den del af fortjenesten, der vedrører en beboelsesbygning med tilhørende grund og have, jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 A har nedlagt påstand om, at sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøgerens skattepligtige indkomst for indkomståret 2008 nedsættes med 2.680.772 kr.
 Landsskatteretten afsagde den 6. december 2011 kendelse vedrørende As skatteforhold for indkomståret 2008. I kendelsen hedder det bl.a.:
 Sagen drejer sig om, hvorvidt en beboelsesbygning kan anses for et stuehus til en landbrugsejendom, jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, jf. vurderingslovens § 33, stk. 4.
 SKAT har ikke anset beboelsesbygningen på ejendommen for et stuehus, der er omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, og har forhøjet klagerens skattepligtige indkomst med 2.680.772 kr. for indkomståret 2008 som følge af yderligere opgjort ejendomsavance.
 Klageren købte ejendommen ...1 i 1985, Ejendommen var på 27 ha. Klageren og hans familie flyttede ind i stuehuset på ejendommen i 1986.
 I 1990 købte han naboejendommen beliggende ...2. Denne ejendom var ved købet på ca. 40 ha. Efter købet flyttede klageren og hans familie fra stuehuset på ...1 til stuehuset på ...2. Stuehuset på ejendommen ...1 blev derefter delvist udlejet til en fodermester. Den resterende del af stuehuset har stået tomt.
 De 2 ejendomme blev sammenlagt til en ejendom i 1999. Den sammenlagte ejendom var i 2008, efter en række mindre tilkøb af jord, på i alt ca. 100 ha.
 I 2008 solgte klageren ejendommen ...1. Ejendommen bestod af i alt 26,1 ha jord samt bygninger, herunder det stuehus, som klageren havde beboet i perioden fra 1986 til 1990. Der blev i forbindelse med salget selvangivet en ejendomsavance på. 3.759.523 kr.
 Ejendommen var på salgstidspunktet undergivet landbrugspligt og var en del af den i 1999 sammenlagte ejendom. Salget var betinget af udstykning. Det fremgår af vurderingsoplysninger, at ejendommen ...1 efter sammenlægningen med ...2 er opført som en udgået ejendom, og at der ikke er henført en selvstændig stuehusværdi til beboelsesbygningen. Inden sammenlægningen var ...1 opdelt i en stuehusværdi og en grundværdi.
 Det fremgår endvidere af vurderingsoplysninger, at ejendommen ...2 efter sammenlægningen alene består af en beboelsesenhed.
 SKAT har forhøjet klagerens beskatningsgrundlag for indkomståret 2008 med yderligere ejendomsavance ved salg af ejendommen ...1 således:
 Salgspris stuehus, jf. fordelingen i købsaftale
 Anskaffelsessum ifølge skrivelse af 30/3 2010
 fra klagerens revisor
 kr. 869.228
 kr. 2.680.772
 SKAT har ikke oplysninger om eventuelle forbedringsudgifter afholdt på stuehuset, hvorfor der ikke er medtaget sådanne udgifter.
 SKAT har henvist til SKM2008.341.LSR, hvori Landsskatteretten har taget stilling til salg af landbrugsejendom uden særskilt stuehusvurdering, hvor stuehuset tidligere har været vurderet særskilt. Landsskatteretten fandt i sagen, at det af vurderingsvejledningen fremgår, at det alene er den del af ejendommens bygninger eller dele af bygninger, der anvendes til beboelse for ejendommens ejer, der er omfattet af stuehusbegrebet, og dermed kan sælges skattefrit. Andre bygninger, der er bestemt til eller anvendes til funktionær- eller arbejderbolig ol., eller som anvendes til udleje, er ikke omfattet af stuehusbegrebet. Landsskatteretten fandt ikke, at stuehus 2 var omfattet af bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9. Ved afgørelsen blev der lagt vægt på, at stuehus 2 betragtes som en separat beboelsesbygning, der ikke indgår i stuehusvurderingen, men er anset som en selvstændig beboelsesenhed.
 Det samme er tilfældet med vurderingen af ejendommen ...2. Stuehusvurderingen omfatter ...2, mens ...1 er vurderet sammen med den øvrige ejendom som en beboelsesenhed.
 Ejendommen ...1 blev ved godkendelse i Kort- og Matrikelstyrelsen den 15. juni 1999 sammenlagt med ejendommen ...2. Ejendommen er dermed ikke længere selvstændig vurderet som stuehus, men indgår i den samlede ejendomsvurdering af ejendommen ...2 som en beboelsesenhed.
 Da ejendommen ...1 ikke er omfattet af vurderingslovens § 33 stk. 1, jf. stk. 4, er denne ikke omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 Klagerens repræsentant bar nedlagt påstand om, at SKATs forhøjelse af den skattepligtige indkomst for indkomståret 2008 skal nedsættes til 0 kr., idet stuehuset på ...1 er omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9.
 I 2008 solgte klageren ejendommen beliggende ...1, og salget omfattede - på nær ca.1 ha - nøjagtigt den samme ejendom, som klageren havde købt i 1985..
 Ejendommen har været opretholdt med selvstændig adresse i hele ejerperioden og var på salgstidspunktet i BBR-registeret betegnet som et stuehus til en landbrugsejendom med et boligareal på 250 kvm og med eget køkken.
 SKAT har henvist til SKM2008.341.LSR. Repræsentanten har hertil anført, at der er enighed om, at skatteyderen i SKM2008.341.LSR havde beboet ejendommen i ejerperioden. Den afgørende forskel er dog, at klageren i nærværende sag utvivlsomt har beboet både boligen på ...1 og den nuværende bolig på ...2, medens skatteyderen i SKM2008.341.LSR kun sporadisk havde brugt stuehus 2 til fester mm., men aldrig havde brugt stuehus 2 til egentlig egen beboelse. I SKM2008.341.LSR var der endvidere ikke beregnet ejendomsværdiskat af stuehus 2, medens klageren i nærværende sag har beregnet lejeværdi af ...1 i perioden fra 1986-1990.
 Klageren har afstået en ejendom - dog kun en del af en ejendom, der på afståelsestidspunktet var vurderet som en landbrugsejendom efter vurderingslovens § 33, stk. 1. Klageren har utvivlsomt beboet ejendommen i ejerperioden, og boligen var vurderet som ejerbolig (stuehus), medens klageren boede der. Ejendommen var både en landbrugsejendom, medens klageren beboede ejendommen og var ligeledes en landbrugsejendom på salgstidspunktet. Ejendommen har både dengang klageren beboede boligen på ...1 og senere i væsentligt omfang været benyttet erhvervsmæssigt.
 I lovbestemmelsens § 9 stk. 1, sidste del af 1. punktum, er det anført, at det er den del af fortjenesten, der vedrører stuehuset, der er fritaget for beskatningen. Der er ikke her konkret henvist til, at denne del, af ejendommen skal være vurderet som et stuehus på selve salgstidspunktet. Derfor må det være tilstrækkeligt, at klageren har beboet boligen på ...1, medens boligen var vurderet som et stuehus til en landbrugsejendom. Dette svarer til Landsskatterettens kendelse af 22. december 2008, jf. journal nr. 08-01625 (Afgørelsesdatabasen j. nr. 08-01625).
 Den nuværende formulering af § 9 hidrører i det væsentlige fra lovforslag 85 fremsat den 3. november 1999 og vedtaget som lov 958 af 20. december 1999. I bemærkning til § 9, jf. § 4 nr. 23 i lovforslaget, er der bl.a. anført følgende:
 Som hidtil er det et krav, at stuehuset/ejerboligen skal have tjent som bolig for ejeren eller dennes husstand, og det foreslås i denne forbindelse præciseret, at ejeren eller dennes husstand skal have anvendt ejendommen som bolig, mens ejendommen har været vurderet som landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, som skovbrugsejendom eller en blandet benyttet ejendom, for at bopælskravet kan anses for opfyldt.
 Følgende fremgår af de generelle bemærkninger til ændringerne i lov om ejendomsavance:
 For det første foreslås det, at reglen om fradrag for ejerboligandelen ved afståelse af landbrug m.m. og blandet benyttede ejendomme ophæves og erstattes af en regel om, at den del af fortjenesten, der vedrører stuehuset med tilhørende grund og have eller ejerboligen, er skattefri efter de samme regler, som gælder ved afståelse af parcelhuse.
 Lovens intentioner er således at sidestille reglerne om skattefrihed ved salg af stuehuse med reglerne om skattefrihed ved salg af parcelhuse, jf. parcelhusreglen i § 8. Da parcelhuse også kan sælges skattefrit efter, at man har fraflyttet parcelhuset og evt. efter at have udlejet parcelhuset i en længere periode, må intentionen i loven være, at et stuehus, man har beboet i ejerperioden, kan sælges skattefrit, selvom man ikke bebor stuehuset ved salget. Landsskatteretten har da også anerkendt dette, jf. præmisserne i kendelsen, jf. journal nr. 08-01625 samt Landsskatterettens kendelse af 5. november 2003, jf. journal nr. 2-4-1847-1059.
 Repræsentanten har supplerende henvist til SKM2011.189.SR. Skatterådet lagde i sagen vægt på, at det er uden betydning, hvordan boligen har været vurderet, herunder om boligen er vurderet som stuehus, medarbejderbolig, helårsbolig el.lign. Det afgørende er, om boligen har karakter af helårsbolig. I sagen var det forudsat, at arealkravet i ejendomsavancebeskatningslovens § 8, stk. 1, var opfyldt.
 I nærværende sag opfyldte ejendommen ligeledes arealbetingelserne, idet der i 2008 blev indhentet en udstykningserklæring, hvoraf det fremgår, at man ikke kan påregne tilladelse til udstykning af en grund til selvstændig bebyggelse.
 Det følger af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, at ved afståelse af ejendomme, der på afståelsestidspunktet helt eller delvis benyttes til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1, skal den del af fortjenesten, som vedrører stuehuset med tilhørende grund og have, ikke medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Anvendelse af reglen er betinget af, at ejendommen har tjent til bolig for ejeren eller dennes husstand i en del af eller hele den periode, hvori denne har ejet ejendommen, og hvor ejendommen har været omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1.
 Ifølge praksis lægges der ved vurderingen af, hvorvidt et stuehus er skattefritaget i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1 tillige vægt på, om stuehuset på afståelsestidspunktet indgår i stuehusvurderingen, og om stuehuset på afståelsestidspunktet har karakter af at være et stuehus for ejeren af ejendommen. Der henvises blandt andet til SKM2008.341.LSR, SKM2011.187.SR og SKM2009.606.LSR.
 Efter vurderingslovens § 33, stk. 4 foretages der i forbindelse med vurderingen af ejendomme, der må anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1, 1. pkt., en fordeling af ejendomsværdien og grundværdien på henholdsvis stuehuset med tilhørende grund og have og på den øvrige ejendom.
 Af vurderingsvejledningen B.3.3 fremgår, at der til stuehuset henføres bygninger eller dele af bygninger, der anvendes til eller er bestemt til beboelse for ejer. Såfremt der findes flere boliger på en landbrugsejendom, og der er flere ejere, foretages der en stuehusfordeling for hver bolig, der bebos af en af ejerne.
 Det fremgår af sagen, at ejendommen ...1 blev sammenlagt med ...2 i 1999 - med ...2 som den fortsættende ejendom. Det følger af ejendommens vurderingsoplysninger, at ...1 udgik som selvstændig ejendom i forbindelse med sammenlægningen. Efter sammenlægningen af de to ejendomme er det således den samlede ejendom, der er omfattet af vurderingslovens § 33 stk. 1, jf. stk. 4. Det følger af vurderingsoplysningerne, at der alene er henført en stuehusværdi til beboelsesbygningen på ...2, og at der ikke længere er henført en selvstændig stuehusværdi til beboelsesbygningen på ...1.
 Såfremt en ejendom ændrer karakter i ikke uvæsentlig grad, kan ejendommen anses for en ny ejendom, hvorpå kravene i henhold til reglerne i ejendomsbeskatningsloven herefter skal opfyldes.
 Det er Landsskatterettens opfattelse, at sammenlægningen af ejendommen ...1 med ...2 er en væsentlig ændring af ejendommen, idet ...1 herefter er udgået som selvstændig ejendom. Efter sammenlægningen af de to ejendomme har klageren ikke selv beboet det tidligere stuehus på ...1, idet boligen er udlejet til en fodermester. Beboelseskravet i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1 er således ikke opfyldt. Det tidligere stuehus på ...1 er heller ikke efter afståelsen af ejendommen anvendt som stuehus af den nye ejer, idet denne erhvervede ejendommen med henblik på at anvende jorden til landbrug.
 Landsskatteretten finder herefter, at der for det tidligere stuehus på ...1 på afståelsestidspunktet ikke var henført en stuehusværdi, ligesom stuehuset på afståelsestidspunktet ikke længere havde karakter af at være stuehus for ejeren af ejendommen. Stuehuset på ...1 kan således ikke anses for omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 Det fremgår af ansøgningen om sammenlægning af ejendommene ...1 og ...2 af 14. maj 1999, at A i forbindelse med sammenlægningen søgte om at sammenlægge matrikler inden for hver af de to ejendomme, sådan at ...1 herefter bestod af en matrikel og ...2 af to matrikler. Matriklen på ...1 var herefter på i alt ca. 27 hektar. Det fremgår også af ansøgningen, at ejendommene ...1 og ...2 efter sammenlægningen udgjorde en landbrugsejendom, og at de fremtidige landbrugsbygninger ville ligge på ...2. Af Kort & Matrikelstyrelsens godkendelse af sammenlægningen den 15. juni 1999 fremgår det, at de tre matrikler - en på ...1 og to på ...2 - var blevet sammenlagt og noteret som landbrugsejendom.
 I købsaftalen af 8. april 2008, hvorved A solgte en del af ejendommen ...2 var bl.a. anført følgende:
 Sælger beholder hele matrikel nr. ... inkl. bygningssæt på ...2 samt hele matrikel nr. ... samt 0,87 ha, af matrikel nr. ... (sydlige del) - i alt:
 75,5740 ha
 Sælger etablerer 6-meter bred vej på de 0,87 ha, som sælger beholder.
 Dvs., i handlen medfølger del af matrikelnr. ... på i alt 26,1527 ha. inkl. bygningssættet "...1", beliggende på adressen ...1 og inkl. vejareal - i alt
 26,1527 ha
 Handlen er betinget af Kort & Matrikelstyrelsens godkendelse til framatrikuleringen.
 A har forklaret bl.a., at han kom som feriebarn på ejendommen ...2, der var ejet af hans faster og onkel, som ikke havde børn. Det var derfor altid planen, at han skulle overtage ...2. Han er bl.a. landbrugsuddannet og var i en periode landbrugsmedarbejder, men han ville gerne have sit eget landbrug. Han købte derfor en mindre landbrugsejendom, der imidlertid var for lille til, at han kunne udnytte hele sin etableringslåneramme. Han købte herefter pr. 1. april 1986 ejendommen ...1, som er en ejendom med produktion af moderdyr beliggende tæt på ...2. Han solgte kort tid herefter den første ejendom, han havde købt. Han flyttede ind i stuehuset på. ...1 med sin hustru. De fik en datter i 1990. Ligeledes i 1990 erhvervede han ...2, hvor der også var en svinebesætning, som han dog kort efter overtagelsen flyttede til ...1. Samtidig flyttede han med sin familie fra stuehuset på ...1 til stuehuset på ...2. En ansat flyttede ind i en del af stuehuset på ...1. Han besluttede i 1999 at sammenlægge ...1 og ...2, da han af sin revisor fik oplyst, at han ellers ikke ville have mulighed for at kunne købe en tredje selvstændig landbrugsejendom. Dette råd viste sig ikke at være rigtigt. Efter sammenlægningen kørte landbrugsdriften videre som hidtil. Han solgte i 2008 ...1, da indtægtsgrundlaget var vigende, ligesom hans datter ikke ønskede at være landmand. Han begyndte selv at arbejde som ejendomsmægler i 2007 hos G1 i ...3. Køberen var en nabo, der kunne bruge bygningerne. Alternativet til et salg af ...1 ville have været en markant udvidelse af driften. Der blev lavet en avanceberegning, der viste en pris på 12-13 mio. kr. Det var tanken, at han i en periode skulle leje bygningerne, indtil han fik afviklet driften. Stuehuset på ...1 er fra 1990 blevet lejet af skiftende ansatte, senest NM fra 1999 til 2008. Lejerne brugte ca. 55 m2 af stuehuset. Resten stod tomt. Efter salget i 2008 mener han, at stuehuset på ...1 fortsat er udlejet, da det ikke er den nye ejer, der bor i det.
 A har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstandsdokument, hvori det hedder blandt andet:
 Sagsøgeren gør overordnet gældende, at den del af afståelsessummen, der er allokeret til beboelsesdelen på ...1 er skattefri, da boligbetingelsen i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 9 er opfyldt, når ejendommens beboelsesdel i en del af ejerperioden har været beboet af sagsøgeren, og når ejendommen, under beboelsen og på tidspunktet for afståelsen, var vurderet som en landbrugsejendom.
 En ren matrikulær sammenlægning fører ikke til, at der bliver tale om en "ny ejendom" i relation til ejendomsavancebeskatningslovens § 9, ligesom det forhold, at beboelsesdelen efter sammenlægningen i vurderingsmæssig henseende udgik som selvstændigt noteret "stuehus", ikke kan føre til, at den nævnte afståelsessum ikke er skattefri.
 Afgørende er alene, at ...1 på afståelsestidspunktet var benyttet til landbrug og vurderet som sådan, og at ejendommen ...1 har tjent til bolig for sagsøgeren i den periode, hvor han ejede ejendommen.
 Ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, skal ses i sammenhæng med den såkaldte parcelhusregel i samme lovs § 8 (...), der undtager afståelse af den private bolig fra ejendomsavancebeskatning.
 Parcelhusreglen er udtryk for lovgivers ønske om at fritage den private bolig fra beskatning, idet den realiserede fortjeneste på den private bolig ikke generelt er udtryk for en øget skatteevne, da et salg af en fast ejendom, der har tjent som ejerens private bolig, typisk efterfølges af et køb af en ny fast ejendom, der fremtidigt skal anvendes til privat bolig.
 Fortjenesten "genanbringes" således i en ny bolig, hvorfor den ikke medfører en øget økonomisk evne og herved en øget evne til at betale skat.
 Helt tilsvarende hensyn gør sig gældende for landbrugsejendomme, hvorfor ejendomsavancebeskatningslovens § 9 siden dens ikrafttræden 1. juli 1982 har indebåret, at den skattemæssige behandling af beboelsesdelen på landbrugsejendomme svarer til behandlingen af parcelhuse.
 Ejendommen skal på afståelsestidspunktet være benyttet til landbrug.
 Hvis SKAT efter vurderingslovens § 33, stk. 1, til brug for ejendomsværdibeskatning m.v. har truffet bestemmelse om, at en ejendom skal anses som landbrug, behandles ejendommen som et landbrug efter ejendomsavancebeskatningslovens § 9.
 I den foreliggende sag har ...1 før sammenlægningen, under sammenlægningen med ...2 og ved frastykningen og salget af ...1 stedse været vurderet som et landbrug efter vurderingslovens § 33, stk. 1.
 Denne betingelse er dermed - i øvrigt ubestridt - opfyldt.
 Der gælder ikke en betingelse om ejerens "benyttelse" på afståelsestidspunktet, jf udtrykkeligt ordlyden i Ejendomsavancebeskatningslovens §§ 8 og 9 ("har tjent til bolig i en del af eller hele den periode, hvori denne har ejet ejendommen").
 Det er således en kendsgerning, at hvis A efter sin flytning til ...2 havde afstået ejendommen ...1 uden en sammenlægning, ville fortjenesten vedrørende beboelsesbygningen utvivlsomt have været skattefri i medfør af § 9, og dette i øvrigt uanset at beboelsesbygningen måtte have været udlejet i en længere årrække. Dette følger af fast praksis.
 Den omstændighed, at beboelsesboligen ikke blev benyttet som bolig for familien på afståelsestidspunktet, har derfor ikke nogen betydning.
 Det kan i den foreliggende sag - ubestridt - lægges til grund, at sagsøgeren og dennes familie - inden sammenlægningen med ...2 - benyttede beboelsesdelen på ejendommen, ...1, som bolig.
 Skatteministeriets hovedindsigelse er imidlertid, at ...1 - i konsekvens af den mellemkommende sammenlægning - er transformeret til en ny og anden "ejendom" i forhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 9.
 Denne indsigelse bestrides og giver anledning til følgende bemærkninger.
 En sammenlægning omfatter de matrikulære forandringer, der skyldes, at to eller flere samlede faste ejendomme forenes i en samlet fast ejendom.
 En sammenlægning medfører imidlertid ikke ændringer i ejendomsgrænser, men alene i en registrering i Kort- og Matrikelstyrelsen af de hidtidigt selvstændigt matrikulerede enheder.
 De matrikelnumre, der tidligere var anført under de respektive ejendomme, vil efter sammenlægningen i matriklen stå anført som en samnoteret, samlet fast ejendom. En sammenlægning medfører derfor ikke en ændring i den faste ejendom og ejerens mulighed for - som hidtil - at benytte ejendommen til landbrug.
 Det kan på den baggrund ikke være tilstrækkeligt i forhold til ejendomsavancebeskatningsloven at henvise til matrikulære ændringer i form af en udstykning som argument for, at der er opstået en ny og anden "ejendom", hvis ejerens rådighed over og mulighed for at benytte bygninger og jord efter matrikuleringen er den samme, som ejeren havde forinden frasalget og ommatrikuleringen.
 Hvis ejendommen skulle skifte karakter til at blive en ny og anden "ejendom", ville dette bero på - ligesom praksis vedrørende Ejendomsavancebeskatningslovens § 8, jf. nedenfor - at der efter sammenlægningen ikke længere er tale om en landbrugsejendom, fordi ejendommen anvendes til andre formål.
 Der skal således i stedet foretages en vurdering af, om ejendommen efter den matrikulære ændring har ændret karakter på en sådan måde, at det har betydning for ejerens benyttelse af ejendommen.
 I nærværende tilfælde skete der i forbindelse med sammenlægningen ingen ændringer i As mulighed for at videreføre nøjagtig den samme drift på ejendommen.
 A foretog sammenlægningen for at sikre handlefrihed i forhold til landbrugslovgivningens regler om ejerskab til landbrug.
 Sammenlægningen blev foretaget ved en ren matrikulær omregistrering i Kort- og Matrikelstyrelsen.
 Det frastykkede og solgte svarede til ejendommen ...1 bortset fra en mindre parcel på 0,87 hektarer. Dette bekræfter i sig selv, at sammenlægningen ikke har medført væsentlige ændringer af ...1 udover den formalitet, at den har været forenet med en anden matrikel i en årrække.
 Hvis sådanne matrikulære ændringer selvstændigt skulle føre til, at beskatning af den omhandlede faste ejendom skærpes, lægges der i forhold til fraflyttede ejendomme uhensigtsmæssige, faktiske begrænsninger på landmandens mulighed for at operere sin virksomhed.
 Sagsøgeren forstår Skatteministeriet derhen, at det undtagelsesfrit er det tingsretlige ejendomsbegreb, der er afgørende ved anvendelsen af ejendomsavancebeskatningen ... Samtlige kildehenvisninger daterer sig imidlertid til tiden før nedennævnte dom fra Højesteret og er allerede af den grund ufuldstændige og for unuancerede.
 Højesterets dom af 12. april 2013 [sag 183/2012] SKM2013.333.HR, bekræftede således, at en ejendoms matrikulering ikke i sig selv har nogen afgørende betydning for ejendommens behandling efter ejendomsavancebeskatningsloven.
 Sagen vedrørte netop fortolkningen af begrebet "en ejendom" i forhold til ejendomsavancebeskatningsloven.
 Sagen omhandlede, hvorvidt ejendomsavancebeskatningslovens § 6 A (...) kunne finde anvendelse i forbindelse med tilbagekøb af en matrikel udgørende en frastykket del af en tidligere solgt ejendom.
 Bestemmelsen indebærer, at beskatningen af en skattepligtig ejendomsavance kan udskydes, hvis den skattepligtige erhverver en "ejendom", og den skattepligtige ejendomsavance genanbringes i anskaffelsessummen. I givet fald kommer den skattepligtige ejendomsavance til beskatning på det senere tidspunkt, hvor ejendommen sælges (uden ny genanbringelse).
 Skatteministeriet gjorde under sagen gældende, at en loyal formålsfortolkning måtte føre til, at "en ejendom" måtte forstås som en "ny ejendom" i modsætning til en ejendom, som man før havde ejet. Det blev herunder i Skatteministeriets første indlæg af 7. februar 2013 for Højesteret gjort gældende, at "loven bør fortolkes loyalt [...]. Man bør ikke tilstræbe, men derimod undgå en fortolkning, der lægger op til misbrug af skattefordelen - i strid med lovens formål."
 Højesteret fandt, at begrebet "ejendom" i ejendomsavancebeskatningsloven § 6 A ikke omfatter køb af en særskilt og ny matrikel, når matriklen udgør en frastykket parcel af en tidligere frasolgt ejendom. Højesteret henså herunder til, hvad formålet med bestemmelsen var.
 Dommen må dermed ses som udtryk for, at Højesteret har fundet, at begrebet "ejendom" i ejendomsavancebeskatningsloven må fortolkes under indtryk af det formål, som den bestemmelse i loven, der fortolkes, skal varetage.
 Beskattes A af den del af fortjenesten, der kan allokeres til det hus, han boede i på ...1 før sammenlægningen, formindskes hans skatteevne i strid med det formål, som ejendomsavancebeskatningslovens § 8 og § 9 søger at værne.
 I hvert fald i As situation, hvor der ingen ændringer er sket i driften, bygninger m.v. i den periode, hvor ejendommene er matrikulært sammenlagt, fører en loyal formålsfortolkning af ejendomsavancebeskatningslovens § 9 derfor til, at den del af fortjenesten, der kan allokeres til den ejerbolig, som har tjent til beboelse for A på ...1, skal være skattefri.
 Også i litteraturen bekræftes det i hovedværket om tingsretten, Knud Illum, Dansk Tingsret, 3. omarbejdede udgave, Juristforbundets forlag, 1976, p. 55-56 (...), at fast ejendoms begrebet i skatteretten lever sit eget liv uafhængigt af matrikulære registreringer.
 I nærværende sag foreligger der netop sådanne omstændigheder, at den selvstændigt matrikulerede ...1 udgør en sådan selvstændig "naturlig enhed", at den i forhold til ejendomsavancebeskatningsloven både før, under og efter udstykningen må behandles som den samme ejendom, som har tjent til bolig for A i perioden 1986-1990.
 Ministeriet henviser til SKM2003.91.HR, SKM2007.209.HR og SKM2009.669.HR (...) som udtryk for, at det er ejendommens status på salgstidspunktet, der er afgørende i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 8.
 Ministeriet synes med henvisning til de tre højesteretsdomme at misforstå, hvad det var, Højesteret rent faktisk tog stilling til, og på dette grundlag fejlagtigt at blande et faktisk benyttelseskriterium ind i den betingelse, som Højesteret fastslog, at ejendommen ikke må have skiftet karakter/status på afståelsestidspunktet.
 De tre højesteretsdomme - alle vedrørende parcelhusreglen - kan derfor heller ikke tages til indtægt for, at sagsøgerens avance vedrørende beboelsesdelen på ...1 skulle være skattepligtig. Tværtimod bekræfter de tre domme, at hvis boligen fortsat anvendes til almindelig beboelse, foreligger der ikke noget "status"-skifte.
 Dommene giver således ikke støtte for ministeriets synspunkt om, at ejerboligen på ...1 har skiftet status.
 Afgørende for den vurdering er, om der fortsat er tale om en bolig, der tjener beboelsesmæssige formål, jf. herved SKM2009.669.HR, og at denne på et tidspunkt i As ejertid har tjent til bolig for ham, mens ejendommen blev benyttet til landbrug.
 Boligen på ...1 havde på afståelsestidspunktet helt utvivlsomt ikke skiftet karakter af at være et almindeligt beboelseshus på landejendommen, og udlejningen til beboelse ændrer ikke boligens karakter, jf. herved altså SKM2003.91.HR, og SKM2009.669.HR modsætningsvis.
 Den selvstændigt matrikulerede ...1 har ikke undergået nogen materielle ændringer under sammenlægningen og i forbindelse med udstykningen.
 Ejendommen udgør en sådan selvstændig "naturlig enhed", at den i forhold til ejendomsavancebeskatningsloven både før, under og efter udstykningen må behandles som den samme faste ejendom.
 Denne ejendom tjente til bolig for A i perioden 1986-1990.
 Kommunen har ved skrivelse af 31. marts 2008 (...) erklæret, at udstykning af ...1 ikke kan forventes tilladt.
 Betingelsen i § 8, stk. 1, 2. pkt., fører således ikke til, at bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9 om skattefrihed for en del af afståelsessummen for den samlede ejendom ikke kan finde anvendelse i den foreliggende sag.
 Skatteministeriet har i øvrigt ikke bestridt, at denne betingelse er opfyldt.
 Ejendomsavancebeskatningslovens § 9's angivelse af "stuehus" dækker over det forhold, at det er ejendommens boligdel, der er skattefri, dvs. skattefriheden gælder for samme type bolig, som - når der ikke er tale om landejendomme - omfattes af parcelhusreglen i § 8, stk. 1. Af samme grund henviser § 9, stk. 1, da også til, at betingelserne i § 8, stk. 1, i øvrigt skal være opfyldt.
 Til brug for opgørelsen af ejendomsværdiskat foretages der for landbrugsejendomme m.v. efter Vurderingslovens § 33, stk. 4 (...), "en fordeling af ejendomsværdien og grundværdien på henholdsvis stuehuset med tilhørende grund og have og på den øvrige ejendom".
 Stuehusbegrebet har tilsyneladende udviklet sig over tid, da en udlejet bolig, der naturligt anses for bestemt til beboelse for ejer, bevarer sin stuehus-registrering. Dette kan ses i modsætning til afgrænsningen i forarbejderne til Vurderingslovens § 33, stk. 4, ..., hvor udlejede bygninger efter ordlyden kategorisk er undtaget fra stuehusbegrebet.
 Hvis ejeren ejer flere landbrugsejendomme, vil der således være opretholdt en stuehusregistrering, uanset om ejer bebor ejendommen. Er ejendommen imidlertid udlejet, svares der ikke ejendomsværdiskat af stuehuset, jf. Ejendomsværdiskattelovens § 4, jf. § 1 (...).
 Helt parallelt med Vurderingslovens § 33, stk. 4, fører bestemmelserne i Vurderingslovens § 33, stk. 5 og stk. 7 til, at der for blandede ejendomme og skovejendomme skal ske en fordeling af ejendomsværdien på den del, der tjener til bolig for ejeren, og på den øvrige ejendom" (...).
 Fordelingen er nødvendig, da der skal betales ejendomsværdiskat efter Ejendomsværdiskattelovens § 4 af stuehus, respektive boligdelen.
 Da ejendomsavancebeskatningslovens § 9 nødvendiggør en allokering af den skattefrie, henholdsvis den skattepligtige del af en fortjeneste, har det været nærliggende ved den allokering at gøre brug af den fordeling, der allerede er til rådighed i SKATs ejendomsværdisystemer, hvorfor bestemmelsen da også gør brug af henvisninger til Vurderingslovens § 33, stk. 5 og stk. 7.
 Derimod henviser bestemmelsen ikke til Vurderingslovens § 33, stk. 4, men gør i stedet brug af ordet "stuehus" uden nogen henvisninger.
 Hvis de 3 nævnte kumulative betingelser er opfyldt, følger det af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, at "den del af fortjenesten, som vedrører stuehuset med tilhørende grund og have eller ejerboligen, ikke medregnes" ved opgørelsen af den skattepligtige ejendomsavance.
 Denne bestemmelse er således en ren allokeringsbestemmelse. Bestemmelsen - og bestemmelsens angivelse af "stuehus" - er ikke udtryk for en materiel betingelse for skattefriheden, men er resultatet, når betingelser i Ejendomsavancebeskatningslovens § 9 for skattefriheden er opfyldt.
 Dette led bliver således relevant, når det ved opfyldelse af bestemmelsens betingelser er fastslået, at der vil være en skattefri del af fortjenesten. Dette led er således udtryk for, hvordan allokeringen af den skattefri versus den skattepligtige del skal foretages.
 Det gøres gældende, at når betingelserne i bestemmelsen fører til, at der skal ske en allokering af en fortjeneste, kan brugen af ordet "stuehus" i allokerings-delen af bestemmelsen ikke i sig selv føre til, at retten til at få en del af fortjenesten skattefrit bortfalder.
 Der ligger med andre ord ingen materiel betingelse i brugen af ordet "stuehus" - modsat hvad Skatteministeriet synes at mene.
 Et sådant resultat ville også være helt utilsigtet og ville føre til det uantagelige resultat, at beskatningen af landbrugsejendomme ville adskille sig fra, hvad der gælder for skovejendomme og andre blandede ejendomme.
 For skovejendomme og andre blandede ejendomme gør allokeringsreglen således brug af en fordeling mellem "ejerbolig" og den øvrige ejendom. Når betingelserne for delvis skattefrihed i ejendomsavancebeskatningslovens § 9 er opfyldte, allokeres en del af fortjenesten således for disse ejendomme til den "bolig", der er på ejendommen, jf. Ejendomsavancebeskatningslovens § 9, jf. vurderingslovens § 33, stk. 5 og 7.
 Var ...2 og ...1 i nærværende sag således skovejendomme eller blandede ejendom, hvor betingelse nr. 1 - 3 i øvrigt er opfyldte, ville et salg af ...1, inkl. ejerboligen, der tidligere havde tjent til bolig, fra en sammenlagt ejendom, utvivlsomt kunne ske delvist skattefrit.
 Også af denne grund kan det forhold, at der ikke på ejendommen på afståelsestidspunktet var en stuehusregistrering i SKATs systemer til brug for ejendomsværdibeskatning i øvrigt i modsætning til BBR registreringen - ikke tillægges vægt i denne sag, hvor der ikke hersker tvivl om, hvilken bygning der tjente til bolig for A, da han boede på ejendommen.
 Det er på baggrund af ovenstående helt korrekt, når Skatteministeriet i sin indstilling til Skatterådet i SKM2011.187.SR (...), lakonisk konstaterer:
 Skatteministeriet finder, at det er uden betydning, om boligen, mens den tjener til bolig for ejeren eller dennes husstand, er vurderet, som et stuehus, en medarbejderbolig, en helårsbeboelse eller lignende. Afgørende er, om boligen har karakter af en helårsbolig. (...).
 Selvom det i Skatteministeriets påstandsdokument, ... lægges ... til grund, at registreringen af de to stuehuse "antages at være i overensstemmelse med de faktiske forhold", har Skatteministeriet således desuagtet fundet, at det afgørende for anvendelsen af Ejendomsavancebeskatningslovens § 9 er, at boligen, der tjener eller har tjent til bolig, har karakter af en helårsbolig.
 Også af denne grund er det en kendsgerning, at Ejendomsavancebeskatningslovens § 9's angivelse af ordet "stuehus" ikke kan indebære, at det er en selvstændig 4. betingelse, at der på en given afstået landbrugsejendom er en notering af et "stuehus" i SKATs ejendomsvurderingssystem på afståelsestidspunktet.
 Det er således en kendsgerning - både efter en sædvanlig ordlydsfortolkning, men også efter en loyal formålsfortolkning - at angivelse af "stuehus" ikke udgør en selvstændig 4. betingelse, som må opfyldes for at sikre den delvise skattefrihed af en fortjeneste ved salg af en landbrugsvirksomhed.
 Der er derimod tale om et begreb, der i forbindelse med allokering af den delvist skattefrie afståelsessum tjener til afgrænsning af ejendommens ejerbolig i forhold til den øvrige ejendom.
 Hvor der af tekniske grunde ikke længere er registreret et "stuehus" i SKATs ejendomsværdiregistreringssystem, må ejerboligandelen udfindes ved et konkret skøn. I den konkrete sag giver dette skøn sig selv.
 Det forhold, at ...1 under sammenlægningen i ejendomsværdiregistreringsøjemed ikke opretholdt en notering af et stuehus, har dermed ingen retlig betydning.
 Skatteministeriet har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstandsdokument, hvori det hedder blandt andet.
 Til støtte for frifindelsespåstanden gør Skatteministeriet gældende, at den del af avancen ved As salg af ...1, der kan henføres til huset, ikke er skattefritaget i medfør af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 Efter sammenlægningen i 1999 af ejendommene ...1 og ...2, hvor ...1 udgik som selvstændig ejendom, er der efter det tingsretlige ejendomsbegreb tale om en ejendom. Det er herefter en betingelse for skattefrihed efter ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, at bopælskravet skal være opfyldt særskilt for den sammenlagte ejendom efter sammenlægningen.
 A fraflyttede stuehuset på ...1 i 1990, ni år før sammenlægningen af de to ejendomme i 1999. Han har således ikke beboet huset på ...1 efter sammenlægningen og opfylder derfor ikke skattefrihedsbetingelsen i § 9, stk. 1.
 Landsskatterettens kendelse er i overensstemmelse hermed, jf. følgende citat fra begrundelsen (...):
 Efter sammenlægningen af de to ejendomme har klageren ikke selv beboet det tidligere stuehus på ...1 [...].
 Der er heller ingen del af As fortjeneste, der "vedrører stuehuset med tilhørende grund og have". På salgstidspunktet i 2008 var huset på ...1 således ikke et stuehus.
 SKM2003.91.HR vedrørte et tilfælde, hvor skatteyderen indtil september 1993 havde boet på en ejendom, der var vurderet som et enfamiliehus. I januar 1992 etablerede han på ejendommen et socialpædagogisk opholdssted. Den virksomhed overgik i januar 1994 til en selvejende institution, som skatteyderen var leder af, og som han fra dette tidspunkt udlejede ejendommen til. I 1995 solgte han ejendommen til institutionen, og spørgsmålet var så, om fortjenesten var skattefri efter ejendomsavancebeskatningslovens § 8, stk. 1. Højesteret tiltrådte landsrettens begrundelse:
 Ejendommen var på salgstidspunktet udlejet til en Selvejende Institution. Den Selvejende Institution anvendte hele ejendommen erhvervsmæssigt som led i institutionens virksomhed, som var at drive et opholdssted for børn og unge. Ejendommen var derfor ikke et en- eller tofamiliehus på salgstidspunktet. Sagsøgeren kan således ikke få medhold i sin principale påstand.
 Dommene i SKM2007.209.HR og SKM2009.669.HR er også udtryk for, at det er ejendommens status på salgstidspunktet, der er afgørende i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 8.
 I forbindelse med vurderingen af ejendomme, der må anses for benyttet til landbrug efter vurderingslovens § 33, stk. 1, foretages en fordeling af ejendomsværdien og grundværdien på henholdsvis "stuehuset" med tilhørende grund og have og på den øvrige ejendom. Det fremgår af vurderingslovens § 33, stk. 4. I lovmotiverne hertil (Folketingstidende 1968/69, tillæg A, spalte 2081) er det beskrevet, hvad et stuehus er:
 Som stuehus til en landbrugsejendom betragtes ejendommens bygninger eller dele af bygninger, der anvendes til beboelse for ejendommens ejer eller bruger, medens bygninger, der er bestemt til eller anvendes som aftægtsbolig, funktionær- eller arbejderbolig o.lign. eller anvendes til udleje, ikke er omfattet af stuehusbegrebet.
 Da A i 2008 solgte ...1 som en del af ejendommen ...2, blev huset på ...1 ikke af ham som ejer af huset anvendt til beboelse.
 Ved salget af ...1 var der således ikke tale om "stuehuset" på denne del af den sammenlagte ejendom, ...2. Vurderingen var i overensstemmelse hermed ... Der er med andre ord ikke nogen del af As fortjeneste ved salget i 2008, "som vedrører stuehuset med tilhørende grund og have", jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, 1. punktum,
 Under forberedelsen har A bestridt, at den matrikulære sammenlægning af de to ejendomme i 1999, herunder at stuehuset på ...1 udgik som selvstændigt vurderet stuehus, kan føre til Landsskatterettens resultat.
 Han mener det afgørende er, at ...1 på afståelsestidspunktet var benyttet til landbrug og vurderet som sådant, og at der på ...1 var et stuehus, som A og hans familie havde beboet i ejerperioden.
 Han har anført, at boligbetingelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, indholdsmæssigt svarer til boligbetingelsen i § 8, stk. 1, og at henvisningen til § 33, stk. 1, blot betyder, at boligbetingelsen skal have været opfyldt, medens ejendommen blev benyttet til landbrug.
 Dette sidste er i overensstemmelse med lovens ordlyd, jf. herved også lovmotiverne i Folketingstidende 1999/00, side 2287 ...
 A overser i den forbindelse dog, at det er det tingsretlige ejendomsbegreb, der er afgørende, jf. ovenfor. Når det er tilfældet, fører det som sagt til, at bopælskravet skal være opfyldt efter sammenlægningen af de to ejendomme i 1999, og det er ubestridt ikke tilfældet for så vidt angår huset på ...1. Efter sammenlægningen var det stuehuset på ...2, der tjente som bolig for A.
 A har også henvist til SKM2011.187.SR, der minder en del om den foreliggende situation. I sagen var der tale om en landbrugsejendom, hvorpå der var to stuehuse. I perioden 1976-1982 havde skatteyderen boet i det ene stuehus, hvorefter han boede i det andet stuehus. Ved det ønskede salg var begge boliger vurderet som stuehuse. Indtil 2008 havde kun den ene bolig været vurderet som stuehus, den anden som medarbejderbolig. Skatterådet bekræftede, at den andel af skatteyderens fortjeneste, der kunne henføres til begge stuehuse, var skattefri efter ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1. Under sagen udtalte Skatteministeriet bl.a.:
 Skatteministeriet finder, at det er uden betydning, om boligen, mens den tjener til bolig for ejeren eller dennes husstand, er vurderet som et stuehus, en medarbejderbolig, en helårsbolig eller lignende. Afgørende er, om boligen har karakter af en helårsbolig.
 I skatterådssagen var spørgsmålet alene, om det var et krav, at boligen var vurderet som et stuehus, medens det tjente til bolig for ejeren.
 Herudover adskiller skatterådssagen sig afgørende fra As situation på to punkter. For det første skete der ingen sammenlægninger af ejendomme i skatterådssagen. I hele forløbet var der i modsætning til As situation tale om den samme ejendom efter det tingsretlige ejendomsbegreb. For det andet var begge huse på ejendommen i skatterådssagen på salgstidspunktet vurderet som stuehuse, hvilket må antages at være i overensstemmelse med de faktiske forhold.
 SKM2011.187.SR kan derfor heller ikke føre til et andet resultat end, at Skatteministeriet skal frifindes.
 Bestemmelserne i ejendomsavancebeskatningslovens §§ 1, 8, stk. 1 og 9, stk. 1, jf. lovbekendtgørelse nr. 891 af 17. august 2006, lyder således:
 Stk. 2. Loven gælder ikke for fortjeneste eller tab ved afståelse af fast ejendom, der er erhvervet som led i den skattepligtiges næringsvej
 Af forarbejderne til lov nr. 958 af 20. december 1999 om ændring af forskellige skattelove, hvorved den sidste del af § 8, 1. pkt. ("og hvor ejendommen har opfyldt betingelserne for at kunne afstås skattefrit efter nærværende stykke") og den nugældende bestemmelse i § 9 blev indsat i ejendomsavancebeskatningsloven, fremgår bl.a. følgende, jf. Folketingstidende 1999 - 2000, Tillæg A, s. 2286-2287:
 Til nr. 18 og 20-22 [ad § 8]:
 Det foreslås, at kravet om, at ejeren eller dennes husstand skal have anvendt ejendommen henholdsvis lejligheden som bolig, skal have været opfyldt, mens ejendommen/lejligheden har opfyldt betingelserne for at kunne sælges skattefrit efter de pågældende bestemmelser.
 Hvis et parcelhus med en grund over 1.400 m2 oprindeligt har været undergivet en lokalplan, hvor der kunne ske udstykning, men hvor lokalplanen senere ændres, således at der ikke længere kan ske udstykning og har ejeren kun beboet ejendommen på det tidspunkt, hvor der kunne ske udstykning, kan ejendommen ikke sælges skattefrit efter ejendomsavancebeskatningslovens § 8.
 Til nr. 23 [ad § 9].
 Fortjenesten vedrørende stuehuset/ejerboligen er efter forslaget skattefri under de samme betingelser, som gælder for parcelhuse. Det vil sige, at skattefriheden forudsætter, at den tilhørende grund og have til stuehuset henholdsvis ejerboligen enten skal være mindre end 1.400 m2; ikke kan udstykkes til selvstændig bebyggelse eller ikke kan udstykkes uden en væsentlig værdiforringelse af restarealet eller bestående bebyggelse. Er disse betingelser ikke opfyldt, er også den del af fortjenesten, der vedrører stuehuset/ejerboligen skattepligtig. Da situationen i forhold til landbrugsejendomme m.v. typisk er den, at der gælder et udstykningsforbud, vil hovedreglen i forhold til disse ejendomme dog være, at boligdelen med tilhørende grund og have vil blive skattefri uanset størrelsen af grunden og den tilhørende have.
 Reglerne i vurderingslovens § 33, stk. 1 og stk. 4, jf. lovbekendtgørelse nr. 740 af 3. september 2002, har følgende ordlyd:
 § 33. I forbindelse med vurderingen træffer vurderingsmyndigheden bestemmelse om, hvorvidt en ejendom helt eller delvis må anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, eller til hvilken benyttelse ejendommen i øvrigt henføres. I forbindelse med vurderingen af ejendomme omfattet af ejendomsværdiskattelovens § 4 a, stk. 1-4, træffes ligeledes bestemmelse om, hvorvidt en nybygning er færdigbygget. En ejendom skal vurderes som færdigbygget, når den kan anvendes som bolig.
 Stk 4. I forbindelse med vurderingen af ejendomme, der er omfattet af stk. 1, 1. pkt., foretages en fordeling af ejendomsværdien og grundværdien på henholdsvis stuehuset med tilhørende grund og have og på den øvrige ejendom.
 I forbindelse med afståelse af en landbrugsejendom er opnåelse af skattefrihed for den del af fortjenesten, som vedrører stuehuset med tilhørende grund og have, efter ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, 1. pkt., betinget af blandt andet, at landbrugsejendommen "på afståelsestidspunktet helt eller delvist benyttes til landbrug". Det er yderligere en betingelse, jf. § 9, stk. 1, 3. pkt., at betingelserne i lovens § 8, stk. 1, 2. pkt., er opfyldt.
 Parterne er enige om, at disse betingelser efter oplysningerne i sagen var opfyldt i forbindelse med overdragelsen i 2008.
 Det er endvidere efter ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, 2. pkt., en betingelse for skattefrihed, at ejendommen har tjent til bolig for ejeren eller dennes husstand i en del af eller hele den periode, hvori denne har ejet ejendommen, og hvor ejendommen har været omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1.
 Denne betingelse var ubestridt opfyldt for As vedkommende for begge ejendomme frem til 1999, hvor de to ejendomme blev sammenlagt.
 Umiddelbart før sammenlægningen af de to ejendomme var alle betingelser for skattefrihed efter bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, således opfyldt i forhold til begge ejendomme.
 Spørgsmålet er herefter, om den matrikulære sammenlægning af de to ejendomme i 1999 kan føre til, at der ikke er skattefrihed for den del af fortjenesten, som angår den i 2008 overdragne ejendoms stuehus med grund og have.
 Efter karakteren af de rent matrikulære dispositioner vedrørende ejendommen ...1 i 1999 -. som efter det oplyste var begrundet i driftsmæssige overvejelser - sammenholdt med det oplyste om den frem til 2008 uændrede landbrugsmæssige benyttelse af ejendommen, og når henses til formålet med bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, finder landsretten, at sammenlægningen af de to ejendomme ikke kan føre til, at A ikke længere opfyldte bopælsbetingelsen i § 9, stk. 1, 2. pkt. i forhold til den i 2008 solgte ejendom. Den omstændighed, at den solgte ejendoms jordtilliggende ikke var fuldstændigt identisk med jordtilliggendet til ejendommen ...1 frem til sammenlægningen i 1999, kan heller ikke i sig selv føre til, at der ikke længere er skattefrihed for den del af fortjenesten, som angår stuehuset med grund og have.
 Landsretten har herved henset til, at der i arealmæssig henseende alene skete en meget begrænset formindskelse af ejendommens jordtilliggende, og at den i 2008 solgte ejendom fremstod stort set identisk med ejendommen ...1, som den så ud fra 1986 til 1999.
 I den foreliggende sammenhæng er det herefter ikke afgørende, at ejendommen ...1 tingsretligt undergik forandringer efter A fraflyttede stuehuset i 1990, at A efter den matrikulære sammenlægning af de to ejendomme i 1999 ikke har boet i stuehuset på ejendommen ...1, og at dette stuehus efter sammenlægningen ikke har været selvstændigt vurderet.
 Skatteministeriet skal betale sagsomkostninger for landsretten til A med i alt 80.000 kr. Beløbet omfatter 4.000 kr. til retsafgift og medgår i øvrigt til dækning af udgifter til advokatbistand ekskl. moms. Ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til advokatbistand er der ud over sagens værdi taget hensyn til sagens udfald og karakter.
 Skatteministeriet skal anerkende, at As skattepligtige indkomst for indkomståret 2008 nedsættes med 2.680.772 kr.
 I sagsomkostninger for landsretten skal Skatteministeriet betale 80.000 kr. til A.


type: wikipedia

text:
"Expenses", es el séptimo episodio de la tercera temporada de la serie de televisión de AMC Better Call Saul, serie derivada de Breaking Bad. El episodio se emitió el 22 de mayo de 2017 en AMC en los Estados Unidos. Fuera de los Estados Unidos, el episodio se estrenó en el servicio de transmisión Netflix en varios países.
 Trama
 Jimmy recoge basura como parte de su servicio comunitario. Al mismo tiempo, usa su teléfono celular para realizar negocios para "Saul Goodman Productions". Al final de su turno de cuatro horas, su supervisor acredita a Jimmy con solo treinta minutos por el tiempo que uso el teléfono.
 Jimmy filma un comercial para una tienda de sillas reclinables, pero el propietario rechaza la oferta de Jimmy de filmar más comerciales. Jimmy le da a Kim el dinero para su parte de los gastos de oficina, lo que le preocupa porque cree que podría estar agotando sus ahorros.
 Nacho irrumpe en la casa de Daniel Wormald. Cuando llega Daniel, Nacho le ofrece $20.000 dólares para obtener cápsulas vacías que se parecen a la nitroglicerina de Héctor.
 Mike ayuda en la construcción de un patio de recreo para la iglesia de Stacey y acepta la ayuda de otros miembros de su grupo de apoyo, incluida Anita. Cuando Mike luego se dirige al estacionamiento del juzgado para comenzar su turno, se encuentra con Daniel que le pide que vuelva a ser su guardaespaldas. Mike se niega y le aconseja a Daniel que no se reúna con Nacho.
 Paige elogia el contrainterrogatorio de Kim sobre Chuck en la audiencia disciplinaria de Jimmy, lo que provocó el colapso de Chuck. Pero Kim expresa pesar por haber destruido la reputación de Chuck.
 En el grupo de apoyo, Mike se hace amigo de Anita después de que ella le cuenta cómo desapareció misteriosamente su esposo. La historia obliga a Mike a aceptar nuevamente ser el guardaespaldas de Daniel.
 Durante la cena con Jimmy, Kim observa brevemente a un estafador, pero se asegura de que sepa que no van a seguir adelante. Cuando Kim se pregunta si hicieron lo correcto al causar el colapso de Chuck, Jimmy responde que lo que le pasó a Chuck fue culpa de Chuck.
 Mike y Daniel se encuentran con Nacho, quien le dice a Mike que Héctor quiere usar la tapicería de su padre como fachada para el tráfico de drogas de Héctor, por lo que Nacho tiene la intención de matar a Héctor cambiando su medicamento para la angina por un placebo. Mike le advierte que si Héctor muere, él debe tomar las falsificaciones de Héctor y reemplazarlas por las reales para que su causa de la muerte no sea obvia.
 Jimmy intenta obtener un reembolso de la prima de su seguro por mala praxis. La agente no puede cumplir porque necesita estar cubierto si alguien lo acusa de negligencia en el pasado mientras su licencia está suspendida. El agente también le informa a Jimmy que su prima aumentará sustancialmente después de que lo reintegren. Jimmy parece angustiado y menciona el colapso de Chuck como la razón de la misma. Jimmy se burla mientras sale de la oficina de seguros, consciente de que le ha causado problemas a Chuck.
 Recepción
 Audiencias
 Al emitirse, el episodio recibió 1,65 millones de espectadores estadounidenses y una calificación de 0,7 entre adultos de 18 a 49 años. Con la visualización de Live + 7 incluida, el episodio tuvo una audiencia general de 4,2 millones de espectadores y una calificación de 1,7 en adultos de 18 a 49 años.
 Recepción de la crítica
 El episodio recibió elogios de la crítica. En Rotten Tomatoes obtuvo una calificación del 93% con un puntaje promedio de 8.63/10 basado en 14 reseñas. El consenso del sitio dice: "Una actuación principal digna de un premio entre un torrente de drama de calidad y diálogos agudos se suman a un escaparate ganador para la evolución continua de Better Call Saul". Debido a su nominación, Bob Odenkirk presentó este episodio para su consideración para el premio Primetime Emmy al actor principal destacado en una serie dramática para la 69.a edición de los premios Primetime Emmy.
 Referencias
 Episodios de la tercera temporada de Better Call Saul
 Wikipedia:Páginas con traducciones sin revisar


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 28.3.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 138/10
 Achomharc arna thabhairt an 7 Feabhra 2022 ag Jean-François Jalkh i gcoinne Bhreithiúnas na Cúirte Ginearálta (an Séú Dlísheomra) a tugadh an 1 Nollaig 2021 i gCás T-230/21, Jalkh v an Pharlaimint
 (Cás C-82/22 P)
 (2022/C 138/24)
 Teanga an cháis: an Fhraincis
 Páirtithe
 Iarratasóir: Jean-François Jalkh (ionadaí: F. Wagner, avocat)
 Páirtí eile sna himeachtaí: Parlaimint na hEorpa
 An t-ordú atá á lorg
 Iarrann an t-iarratasóir ar an gCúirt Bhreithiúnais:
 —
 Breithiúnas Chúirt Ghinearálta an Aontais Eorpaigh an 1 Nollaig 2021 i gcás T-230/21, Jalkh v an Pharlaimint a chur ar ceal.
 —
 Cinneadh ó Pharlaimint na hEorpa P9_TA(2021)0092 an 25 Márta 2021 maidir leis an iarraidh ar dhíolúine an iarratasóra a tharscaoileadh [2020/2110 (IMM)] a chur ar ceal.
 —
 a ordú do Pharlaimint na hEorpa na costais uile a íoc.
 Saincheisteanna dlí agus príomhargóintí
 Mar thaca leis an achomharc, maíonn an t-iarratasóir trí shaincheist dlí.
 An chéad saincheist dlí lena n-éilítear go bhfuil sárú á dhéanamh ar an riail “go gcuirtear imeachtaí riaracháin agus imeachtaí sibhialta ar fionraí sa chás go bhfuil imeachtaí coiriúla sa chás céanna”. De réir an iarratasóra, tá earráid fhollasach mheasúnaithe déanta ag an gCúirt Ghinearálta agus mar thoradh ar sin go bhfuil neamhaird déanta aici ina hanailís ar fhorálacha dlí atá i bhfeidhm san Aontas Eorpach agus i gcásdlí ballstáit de chuid an Aontais, forálacha a d’fhéadfaí agus ba cheart a chur san áireamh i gcás an iarratasóra, chun an nós imeachta um iarraidh ar a dhíolúine a tharscaoileadh a chur ar fionraí agus an gearán a chur san áireamh a taisceadh le breitheamh imscrúdaithe na Bruiséile an 15 Nollaig 2020, i gcoinne X mar chaingean shibhialta as brionnú doiciméad agus úsáid doiciméad bréagach.
 An dara saincheist dlí lena n-éilítear go ndearnadh earráid fhollasach mheasúnaithe ar dhlí an Aontais trí neamhaird a dhéanamh ar an sárú a rinne Parlaimint na hEorpa, trína Coiste JURI, ar Airteagal 7 de Theachtaireacht 0011/2019 an 19/11/2019.
 De réir an iarratasóra, tá earráid fhollasach mheasúnaithe ar dhlí an Aontais agus a ar a phrionsabail ghinearálta déanta ag an gCúirt Ghinearálta, amhail prionsabal na córa comhionainne agus prionsabal an dea-riaracháin, prionsabail a raibh tábhacht ar leith a bhaint leo sna himeachtaí seo, a mhéid a mhaígh an t-iarratasóir gur cheart breathnú ar an bhfrása “très attentive” a bhí lámhscríofa taobh leis an bhfoirmle cúirtéise clóscríofa ar litir an Aire Dlí agus Cirt an 16 Meitheamh 2020 mar rud a léirigh toilteanas Rialtas na Fraince úsáid a bhaint as na himeachtaí breithiúnacha atá i gceist sa díospóireacht pholaitiúil agus gurbh ionann sin agus fumus persecutionnis.
 An tríú saincheist dlí lena n-éilítear sárú ar Airteagal 9 den Phrótacal ar dhíolúintí. De réir an iarratasóra, d'aithin an Chúirt Ghinearálta go dtagann na fíorais a líomhnaíodh, eadhon an úsáid a bhain Jean-François Jalkh as a bhuiséid maidir leis na costais a bhaineann le cúnamh parlaiminteach, faoin díolúine dá bhforáiltear in Airteagal 9 den Phrótacal, ach nach ndearna sí plé ach amháin ar fhoirmle ghinearálta agus an chaingean á diúltú aici gan na cúiseanna a bhain leis sin a mhíniú.


type: contracts

text:
 2.8.2012
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 207/38
 BESLUIT VAN HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER
 Nr. 58/2012
 van 30 maart 2012
 tot wijziging van bijlage XIII (Vervoer) bij de EER-overeenkomst
 HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,
 Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, gewijzigd bij het Protocol tot aanpassing van de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, hierna „de Overeenkomst” genoemd, en met name artikel 98,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bijlage XIII bij de Overeenkomst werd gewijzigd bij Besluit nr. 27/2012 van het Gemengd Comité van de EER van 10 februari 2012 (1).
 (2)
 Verordening (EU) nr. 445/2011 van de Commissie van 10 mei 2011 betreffende een systeem voor de certificering van met het onderhoud van goederenwagons belaste entiteiten en tot wijziging van Verordening (EG) nr. 653/2007 (2) dient in de Overeenkomst te worden opgenomen,
 BESLUIT:
 Artikel 1
 Bijlage XIII bij de Overeenkomst wordt als volgt gewijzigd:
 1)
 In punt 42ea (Verordening (EG) nr. 653/2007 van de Commissie) wordt het volgende toegevoegd:
 „, gewijzigd bij:
 —
 32011 R 0445: Verordening (EU) nr. 445/2011 van de Commissie van 10 mei 2011 (PB L 122 van 11.5.2011, blz. 22).”.
 2)
 Na punt 42ef (Verordening (EU) nr. 1158/2010 van de Commissie) wordt het volgende punt ingevoegd:
 „42eg.
 32011 R 0445: Verordening (EU) nr. 445/2011 van de Commissie van 10 mei 2011 betreffende een systeem voor de certificering van met het onderhoud van goederenwagons belaste entiteiten en tot wijziging van Verordening (EG) nr. 653/2007 (PB L 122 van 11.5.2011, blz. 22).”.
 Artikel 2
 De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van Verordening (EU) nr. 445/2011 zijn authentiek.
 Artikel 3
 Dit besluit treedt in werking op 31 maart 2012, op voorwaarde dat alle in artikel 103, lid 1, van de Overeenkomst bedoelde kennisgevingen aan het Gemengd Comité van de EER hebben plaatsgevonden (3).
 Artikel 4
 Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Gedaan te Brussel, 30 maart 2012.
 Voor het Gemengd Comité van de EER
 De waarnemend voorzitter
 Gianluca GRIPPA
 (1) PB L 161 van 21.6.2012, blz. 33.
 (2) PB L 122 van 11.5.2011, blz. 22.
 (3) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


type: legislation

text:
 24.3.2022
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 L 96/39
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2022/470 DELLA COMMISSIONE
 del 23 marzo 2022
 relativo alla concessione di aiuti all’ammasso privato di carni suine e alla fissazione anticipata dell’importo dell’aiuto
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (UE) n. 1308/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, recante organizzazione comune dei mercati dei prodotti agricoli e che abroga i regolamenti (CEE) n. 922/72, (CEE) n. 234/79, (CE) n. 1037/2001 e (CE) n. 1234/2007 del Consiglio (1), in particolare l’articolo 18, paragrafo 2, e l’articolo 223, paragrafo 3, lettera c),
 visto il regolamento (UE) n. 1370/2013 del Consiglio, del 16 dicembre 2013, recante misure per la fissazione di determinati aiuti e restituzioni connessi all’organizzazione comune dei mercati dei prodotti agricoli (2), in particolare l’articolo 4, paragrafo 2, primo comma, lettera b),
 considerando quanto segue:
 (1)
 Il settore delle carni suine versa in gravi difficoltà da diversi mesi. Il forte rallentamento delle esportazioni verso la Cina, l’ulteriore diffusione della peste suina africana in un numero maggiore di Stati membri e il perdurante impatto delle restrizioni legate alla COVID-19 stanno esercitando pressioni sul mercato dei suini da macello dell’Unione.
 (2)
 L’invasione dell’Ucraina da parte della Russia ha creato ulteriori turbative del mercato con gravi ripercussioni sulle esportazioni di carni suine dell’Unione. Di conseguenza si è verificato un netto calo della domanda di esportazioni di taluni prodotti del settore delle carni suine.
 (3)
 Al fine di ridurre l’attuale squilibrio tra domanda e offerta, è pertanto opportuno concedere aiuti all’ammasso privato di carni suine e fissarne anticipatamente l’importo.
 (4)
 Il regolamento delegato (UE) 2016/1238 della Commissione (3) e il regolamento di esecuzione (UE) 2016/1240 della Commissione (4), che stabiliscono norme specifiche di applicazione dell’aiuto all’ammasso privato, dovrebbero applicarsi all’aiuto all’ammasso privato di carni suine, salvo disposizioni contrarie previste dal presente regolamento.
 (5)
 È opportuno fissare in anticipo l’importo dell’aiuto così da mettere in atto un sistema operativo rapido e flessibile per gli operatori. A norma dell’articolo 4 del regolamento (UE) n. 1370/2013, l’importo dell’aiuto deve essere fissato in base alle spese di ammasso e ad altri elementi di mercato pertinenti. È opportuno stabilire un tasso di aiuto fisso.
 (6)
 Affinché sia efficace e abbia un impatto reale sul mercato, l’aiuto all’ammasso privato dovrebbe essere concesso soltanto per i prodotti che non sono stati ancora conferiti all’ammasso.
 (7)
 Per agevolare la gestione della misura, i prodotti del settore delle carni suine dovrebbero essere classificati in categorie in funzione delle analogie nel livello delle spese di ammasso di ammasso.
 (8)
 A fini di efficienza amministrativa e di semplificazione, è opportuno fissare il quantitativo minimo di prodotti oggetto di ciascuna domanda.
 (9)
 È opportuno fissare una cauzione per garantire che gli operatori rispettino i loro obblighi contrattuali e che la misura abbia l’effetto desiderato sul mercato.
 (10)
 L’articolo 42, paragrafo 1, lettera b), del regolamento di esecuzione (UE) 2016/1240 dispone che gli Stati membri comunichino alla Commissione le domande ammissibili una volta alla settimana. Al fine di garantire la trasparenza, il monitoraggio e la corretta gestione degli importi messi a disposizione per l’aiuto e assicurare la gestione efficace del regime sono necessarie comunicazioni più frequenti. È pertanto opportuno prevedere una deroga alla frequenza delle comunicazioni.
 (11)
 Per avere un impatto immediato sul mercato e contribuire a stabilizzare i prezzi, il presente regolamento dovrebbe entrare in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 (12)
 Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato per l’organizzazione comune dei mercati agricoli,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 Ambito di applicazione
 1. Il presente regolamento istituisce un aiuto all’ammasso privato di carni suine in conformità all’articolo 17, primo comma, lettera h), del regolamento (UE) n. 1308/2013.
 2. Salvo disposizioni contrarie previste dal presente regolamento, si applicano il regolamento delegato (UE) 2016/1238 e il regolamento di esecuzione (UE) 2016/1240.
 Articolo 2
 Prodotti ammissibili
 1. Nell’allegato figurano l’elenco delle categorie di prodotti ammissibili all’aiuto e i relativi importi dell’aiuto per periodo di ammasso.
 2. L’aiuto è concesso soltanto per quantitativi di carni fresche o refrigerate che non sono stati ancora conferiti all’ammasso.
 Articolo 3
 Presentazione delle domande
 1. Le domande di aiuto all’ammasso privato per le categorie di prodotti ammissibili all’aiuto di cui all’allegato possono essere presentate a decorrere dalla data di entrata in vigore del presente regolamento. Il termine ultimo per la presentazione delle domande è il 29 aprile 2022.
 2. Le domande si riferiscono ad un periodo di ammasso di 60, 90, 120 o 150 giorni.
 3. Ogni domanda è riferita a una sola delle categorie di prodotti elencate nell’allegato e indica il codice NC pertinente all’interno di ciascuna categoria.
 4. Ogni domanda riguarda un quantitativo minimo di 10 tonnellate per i prodotti disossati e di 15 tonnellate per gli altri prodotti.
 Articolo 4
 Cauzione
 L’importo della cauzione richiesta a norma dell’articolo 4, lettera b), del regolamento delegato (UE) 2016/1238 all’atto della presentazione di una domanda di aiuto all’ammasso privato è pari al 20 % degli importi dell’aiuto indicati nelle colonne da 3 a 6 della tabella figurante nell’allegato del presente regolamento.
 Articolo 5
 Frequenza delle comunicazioni dei quantitativi richiesti
 In deroga alla frequenza stabilita all’articolo 42, paragrafo 1, lettera b), del regolamento di esecuzione (UE) 2016/1240, gli Stati membri comunicano alla Commissione due volte alla settimana i quantitativi per i quali sono state presentate domande di conclusione di contratti, come segue:
 a)
 ogni lunedì entro le ore 12.00 (ora di Bruxelles) i quantitativi per i quali sono state presentate domande il giovedì e il venerdì della settimana precedente;
 b)
 ogni giovedì entro le ore 12.00 (ora di Bruxelles), i quantitativi per i quali sono state presentate domande il lunedì, il martedì e il mercoledì della stessa settimana.
 Articolo 6
 Entrata in vigore
 Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 23 marzo 2022
 Per la Commissione
 La presidente
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) GU L 347 del 20.12.2013, pag. 671.
 (2) GU L 346 del 20.12.2013, pag. 12.
 (3) Regolamento delegato (UE) 2016/1238 della Commissione, del 18 maggio 2016, che integra il regolamento (UE) n. 1308/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda l’intervento pubblico e l’aiuto all’ammasso privato (GU L 206 del 30.7.2016, pag. 15).
 (4) Regolamento di esecuzione (UE) 2016/1240 della Commissione, del 18 maggio 2016, recante modalità di applicazione del regolamento (UE) n. 1308/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda l’intervento pubblico e l’aiuto all’ammasso privato (GU L 206 del 30.7.2016, pag. 71).
 ALLEGATO
 Categorie di prodotti
 Prodotti per i quali è concesso l’aiuto
 Importo dell’aiuto per un periodo di ammasso di (EUR/tonnellata)
 60 giorni
 90 giorni
 120 giorni
 150 giorni
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 Categoria 1
 ex 0203 11 10
 Mezzene, presentate senza piede anteriore, coda, rognoni, diaframma e midollo spinale (1)
 Carcasse intere di animali fino a 20 kg
 270
 286
 301
 317
 Categoria 2
 ex 0203 12 11
 ex 0203 12 19
 ex 0203 19 11
 ex 0203 19 13
 Prosciutti
 Spalle
 Parti anteriori
 Lombate, con o senza il collare, oppure i collari soli, lombate con o senza scamone (2)
 (3)
 326
 341
 357
 372
 Categoria 3
 ex 0203 19 55
 Prosciutti, spalle, parti anteriori, lombate con o senza il collare, oppure i collari soli, lombate con o senza scamone, disossati (2)
 (3)
 377
 392
 407
 423
 Categoria 4
 ex 0203 19 15
 Pancette, tali quali o in taglio rettangolare
 282
 297
 313
 327
 Categoria 5
 ex 0203 19 55
 Pancette, tali quali o in taglio rettangolare, senza la cotenna e le costole
 348
 361
 375
 389
 Categoria 6
 ex 0203 19 55
 Tagli corrispondenti a «middles» (parti centrali), con o senza la cotenna o il lardo, disossati (4)
 279
 293
 306
 320
 Categoria 7
 ex 0209 10 11
 Lardo con o senza cotenna (5)
 157
 168
 180
 190
 (1) Possono inoltre beneficiare dell’aiuto le mezzene presentate secondo il taglio «Wiltshire», cioè senza testa, guancia, gola, piede, coda, sugna, rognone, filetto, scapola, sterno, colonna vertebrale, osso iliaco e diaframma.
 (2) Le lombate e i collari si intendono con o senza cotenna, tuttavia il lardo aderente non deve eccedere 25 mm di spessore.
 (3) La quantità contrattuale può coprire ogni combinazione dei prodotti menzionati.
 (4) La stessa presentazione dei prodotti del codice NC 0210 19 20.
 (5) Tessuto adiposo fresco situato sotto la cotenna e legato a questa in qualsiasi parte del suino; nel caso si presenti con la cotenna, il peso del tessuto adiposo deve essere superiore al peso della cotenna.


text:
La prelatura territorial de Marajó ( y ) es una circunscripción eclesiástica latina de la Iglesia católica en Brasil, sufragánea de la arquidiócesis de Belém do Pará. La prelatura territorial tiene al obispo Evaristo Pascoal Spengler, O.F.M. como su ordinario desde el 1 de junio de 2016.
 Territorio y organización
 La prelatura territorial tiene 79 403 km2 y extiende su jurisdicción sobre los fieles católicos de rito latino residentes en la isla de Marajó, compuesta por los 9 municipios del estado del Pará de: Soure, Salvaterra, Afuá, Chaves, Breves, Anajás, Portel, Melgaço y Bagre.
 La sede de la prelatura territorial se encuentra en la ciudad de Soure, en donde se halla la Catedral de Nuestra Señora de la Consolación.
 En 2019 en la prelatura territorial existían 10 parroquias.
 Historia
 La prelatura territorial fue erigida el 14 de abril de 1928 con la bula Romanus Pontifex del papa Pío XI, obteniendo el territorio de la arquidiócesis de Belém do Pará.
 Estadísticas
 De acuerdo al Anuario Pontificio 2020 la prelatura territorial tenía a fines de 2019 un total de 296 400 fieles bautizados.
 |- align="right"
 | 1949 || 74 000 || 75 000 || 98.7 || 6 || || 6 || 12 333 || || || || 8
 |- align="right"
 | 1966 || 135 000 || 140 000 || 96.4 || 13 || || 13 || 10 384 || || || || 10
 |- align="right"
 | 1970 || 132 000 || 135 000 || 97.8 || 13 || || 13 || 10 153 || || 13 || 9 || 10
 |- align="right"
 | 1976 || 136 000 || 140 000 || 97.1 || 11 || || 11 || 12 363 || || 12 || 11 || 10
 |- align="right"
 | 1980 || 152 800 || 157 000 || 97.3 || 13 || || 13 || 11 753 || || 16 || 11 || 8
 |- align="right"
 | 1990 || 190 000 || 210 000 || 90.5 || 12 || || 12 || 15 833 || || 12 || 9 || 8
 |- align="right"
 | 1999 || 200 000 || 230 000 || 87.0 || 14 || 2 || 12 || 14 285 || || 13 || 13 || 9
 |- align="right"
 | 2000 || 215 000 || 240 000 || 89.6 || 14 || 3 || 11 || 15 357 || || 12 || 13 || 9
 |- align="right"
 | 2001 || 224 000 || 250 000 || 89.6 || 16 || 5 || 11 || 14 000 || || 11 || 14 || 9
 |- align="right"
 | 2002 || 233 000 || 260 000 || 89.6 || 16 || 5 || 11 || 14 562 || || 12 || 13 || 9
 |- align="right"
 | 2003 || 230 000 || 265 000 || 86.8 || 16 || 5 || 11 || 14 375 || || 12 || 13 || 9
 |- align="right"
 | 2004 || 230 000 || 260 000 || 88.5 || 15 || 4 || 11 || 15 333 || || 12 || 13 || 9
 |- align="right"
 | 2013 || 266 000 || 293 000 || 90.8 || 32 || 12 || 20 || 8312 || || 20 || 22 || 10
 |- align="right"
 | 2016 || 286 650 || 345 362 || 83.0 || 20 || 6 || 14 || 14 332 || || 14 || 16 || 10
 |- align="right"
 | 2019 || 296 400 || 357 000 || 83.0 || 23 || 14 || 9 || 12 886 || || 9 || 19 || 10
 |- align="right"
 |colspan=12 |<small>Fuente: Catholic-Hierarchy, que a su vez toma los datos del Anuario Pontificio.
 |}
 Episcopologio
 Gregório Alonso Aparicio, O.A.R. † (1930-9 de enero de 1943 nombrado prelado) (administrador apostólico)
 Gregório Alonso Aparicio, O.A.R. † (9 de enero de 1943-7 de abril de 1965 renunció)
 Alquilio Alvarez Diez, O.A.R. † (6 de mayo de 1965-3 de noviembre de 1985 falleció)
 José Luís Azcona Hermoso, O.A.R. (16 de febrero de 1987-1 de junio de 2016 retirado)
 Evaristo Pascoal Spengler, O.F.M., desde el 1 de junio de 2016
 Referencias
 Enlaces externos
 (en inglés) Ficha de la prelatura territorial en www.gcatholic.org
 (en portugués) Ficha de la prelatura territorial en el sitio de la Conferencia de Obispos Brasileños de la Región Norte 2
 Marajo
 Marajo


type: other

text:
Δικαστικές Αποφάσεις – Σελίδα 8 – Υπουργείο Εσωτερικών
 2004 Αρ. Πρ. 2166 ΣτΕ 2004_2166
 2004 Αρ. Πρ. 1557 ΣτΕ 2004_1557
 2004 Αρ. Πρ. 1426 ΣτΕ 2004_1426
 2004 Αρ. Πρ. 379 ΣτΕ 2004_379
 2004 Αρ. Πρ. 342 ΣτΕ 2004_342
 2004 Αρ. Πρ. 121 ΣτΕ 2004_121
 2004 Αρ. Πρ. 117 ΣτΕ 2004_117
 2004 Αρ. Πρ. 17 ΣτΕ 2004_17
 2003 Αρ. Πρ. 3324 ΣτΕ 2003_3324
 2003 Αρ. Πρ. 3323 ΣτΕ 2003_3323
 2003 Αρ. Πρ. 3183 ΣτΕ 2003_3183
 2003 Αρ. Πρ. 3180 ΣτΕ 2003_3180
 2003 Αρ. Πρ. 3023 ΣτΕ 2003_3023
 2003 Αρ. Πρ. 2511 ΣτΕ 2003_2511
 2002 Αρ. Πρ. 2312 ΣτΕ 2002_2312


text:
 Avis juridique important
 |
 31994D0055
 94/55/EGKS: Entscheidung der Kommission vom 20. Dezember 1993 über den Abschluß - für die Europäische Gemeinschaft für Kohle und Stahl - des Zusatzprotokolls zu dem Interimsabkommen über Handel und Handelsfragen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl einerseits und der Republik Bulgarien andererseits sowie zu dem Europa-Abkommen zwischen den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitgliedstaaten einerseits und der Republik Bulgarien andererseits
 Amtsblatt Nr. L 025 vom 29/01/1994 S. 0037 - 0037 Finnische Sonderausgabe: Kapitel 11 Band 28 S. 0048 Schwedische Sonderausgabe: Kapitel 11 Band 28 S. 0048
 ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION vom 20. Dezember 1993 über den Abschluß - für die Europäische Gemeinschaft für Kohle und Stahl - des Zusatzprotokolls zu dem Interimsabkommen über Handel und Handelsfragen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl einerseits und der Republik Bulgarien andererseits sowie zu dem Europa-Abkommen zwischen den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitgliedstaaten einerseits und der Republik Bulgarien andererseits (94/55/EGKS) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag über die Gründung der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl, insbesondere auf Artikel 95 Absatz 1, gestützt auf die Schlußfolgerungen des Europäischen Rates, der am 21. und 22. Juni 1993 in Kopenhagen tagte, in Erwägung nachstehender Gründe: Die Kommission hat im Namen der Gemeinschaften ein Zusatzprotokoll zu dem Interimsabkommen über Handel und Handelsfragen sowie zu dem Europa-Abkommen mit der Republik Bulgarien ausgehandelt. Dieses Zusatzprotokoll muß genehmigt werden. Der Abschluß des Zusatzprotokolls ist notwendig, um die Ziele der Gemeinschaft zu erreichen, wie sie vor allem in den Artikeln 2 und 3 des Vertrags über die Gründung der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl vorgegeben sind. Nicht alle unter diese Entscheidung fallenden Fragen sind im Vertrag geregelt. Nach Anhörung des Beratenden Ausschusses und mit einstimmiger Zustimmung des Rates - HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Das Zusatzprotokoll zu dem Interimsabkommen über Handel und Handelsfragen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl einerseits und der Republik Bulgarien andererseits sowie zu dem Europa-Abkommen zwischen den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitgliedstaaten einerseits und der Republik Bulgarien andererseits wird im Namen der Europäischen Gemeinschaft für Kohle und Stahl genehmigt. Der Wortlaut des Zusatzprotokolls ist dieser Entscheidung beigefügt (1). Artikel 2 Der Präsident der Kommission nimmt die Notifizierung nach Artikel 8 des Zusatzprotokolls für die Europäische Gemeinschaft für Kohle und Stahl vor. Brüssel, den 20. Dezember 1993 Für die Kommission Der Präsident Jacques DELORS (1) Siehe Seite 27 dieses Amtsblatts.


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 21995A0303(01)
 Oficiālais Vēstnesis L 048 , 03/03/1995 Lpp. 0022 - 0025
 Vienošanāsstarp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti vēstuļu apmaiņas veidā par importa režīmu tomātiem un tumšzaļajiem kabačiem, kuru izcelsme ir Marokā un kurus no tās ieved Eiropas Kopienā1. vēstuleBriselē,1994. gada 22. decembrīGodātais kungs,man ir tas gods atsaukties uz Marokas iestāžu un Eiropas Kopienu Komisijas amatpersonu apspriedēm par Urugvajas kārtas daudzpusējo tirdzniecības sarunu iznākuma piemērošanu lauksaimniecības produktiem.Apspriežu mērķis bija izpētīt iespēju saskaņā ar sadarbības nolīguma 25. pantu no Marokas importētajām Marokas izcelsmes precēm piešķirt priekšrocības, kas ir līdzvērtīgas Eiropas Ekonomikas kopienas un Marokas Karalistes sadarbības nolīgumā minētajām.Apspriežu rezultātā tika panākta šāda vienošanās.1. Svaigiem tomātiem, uz kuriem attiecas kods KN 07020010:a) ja to maksimālais apjoms nepārsniedz 130000 tonnas, katrus piecus mēnešus no 1. novembra līdz 31. martam tie ir sadalīti šādi:— novembrī: | 16304 tonnas, |— decembrī: | 32690 tonnas, |— janvārī: | 27756 tonnas, |— februārī: | 29594 tonnas, |— martā: | 23656 tonnas, |kopā: | 130000 tonnas; |iekļuves cena, kuru pārsniedzot īpašais nodoklis tiek samazināts uz nulli, ir 560 ECU par tonnu (še turpmāk "noteiktā iekļuves cena");b) laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 31. martam maksimālais apjoms ir 81006 tonnas, kas sadalīts tā, kā minēts iepriekš;c) ja attiecīgajā mēnesī noteiktais apjoms nav sasniegts, atlikušo apjomu līdz pat 10 % no attiecīgā mēneša kopējā apjoma var pieskaitīt nākamajam mēnesim;d) jebkurā attiecīgajā mēnesī noteiktais apjoms var tikt pārsniegts līdz pat 10 %, ja kopējais apjoms visā laika posmā nepārsniedz 130000 tonnu (vai 81006 tonnas laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 31. martam).2. Svaigiem tumšzaļajiem kabačiem, uz kuriem attiecas kods KN 07099070:a) ja to maksimālais apjoms nepārsniedz 1200 tonnu, laika posmā no 1. oktobra līdz 20. aprīlim iekļuves cena, kuru pārsniedzot īpašais nodoklis tiek samazināts uz nulli, ir 451 ECU par tonnu (še turpmāk "noteiktā iekļuves cena");b) laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 20. aprīlim maksimālais apjoms ir 1000 tonnas.3. a) Ja iekļuves cena par sūtījumu ir par 2, 4, 6 vai 8 % mazāka nekā noteiktā iekļuves cena, īpašais muitas nodoklis ir vienāds ar 2, 4, 6 vai 8 % no minētās noteiktās iekļuves cenas.b) Ja iekļuves cena par sūtījumu ir mazāka par 92 % no noteiktās iekļuves cenas, piemēro īpašo muitas nodokli, kas ir paredzēts VVTT.4. Marokas Karaliste apņemas nodrošināt, lai kopējais tomātu un tumšzaļo kabaču eksports uz Eiropas Kopienu attiecīgajos laika posmos nepārsniegtu noteiktos apjomus. Tāpēc tā informē Eiropas Kopienu Komisiju par eksporta apjomu iepriekšējā nedēļā vai mēnesī — katru otrdienu par tomātiem un reizi mēnesī par tumšzaļajiem kabačiem.Komisija patur tiesības ieviest importa licenču sistēmu, lai nodrošinātu šīs vienošanās pareizu piemērošanu.Ja to pieprasa kāda no pusēm, Marokas Karaliste un Eiropas Kopiena pastāvīgi apspriežas par vienošanās darbību.5. Vienošanās mērķis ir saglabāt tradicionālo Marokas eksporta apjomu uz Eiropas Kopienu, t. i., vidējo eksporta apjomu, kas reģistrēts 1990./1991., 1991./1992. un 1992./1993. ražas gadā.Katra gada otrā ceturkšņa laikā puses apspriežas, lai izvērtētu tirdzniecību iepriekšējā ražas gadā; puses veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pilnīgu šī mērķa sasniegšanu nākamajā ražas gadā.6. Noteikto tomātu importa apjomu 130000 tonnu apmērā laika posmā no 1. novembra līdz 31. martam pielāgo, ņemot vērā vidējo eksporta apjomu no Marokas uz jaunajām dalībvalstīm (vidējais eksporta apjoms 1990./1991., 1991./1992. un 1992./1993. ražas gadā) minēto piecu mēnešu laikā.7. Starp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti tiks slēgta jauna vienošanās, kurā iestrādā ar šo vienošanos noteikto režīmu.8. Šīs vienošanās noteikumus piemēro no 1995. gada 1. janvāra.Šo vienošanos apstiprina Līgumslēdzējas Puses saskaņā ar to parasto procedūru.Godātais kungs, lūdzu, pieņemiet manus visaugstākos cieņas apliecinājumus.Eiropas Savienības Padomes vārdā+++++ TIFF +++++2. vēstuleRabātā,1995. gada 12. janvārīGodātais kungs,man ir tas gods apliecināt, ka esmu saņēmis šādu Jūsu vēstuli ar šīsdienas datumu:"Man ir tas gods atsaukties uz Marokas iestāžu un Eiropas Kopienu Komisijas amatpersonu apspriedēm par Urugvajas kārtas daudzpusējo tirdzniecības sarunu iznākuma piemērošanu lauksaimniecības produktiem.Apspriežu mērķis bija izpētīt iespēju saskaņā ar sadarbības nolīguma 25. pantu no Marokas importētajām Marokas izcelsmes precēm piešķirt priekšrocības, kas ir līdzvērtīgas Eiropas Ekonomikas kopienas un Marokas Karalistes sadarbības nolīgumā minētajām.Apspriežu rezultātā tika panākta šāda vienošanās.1. Svaigiem tomātiem, uz kuriem attiecas kods KN 07020010:a) ja to maksimālais apjoms nepārsniedz 130000 tonnas, katrus piecus mēnešus no 1. novembra līdz 31. martam tie ir sadalīti šādi:— novembrī: | 16304 tonnas, |— decembrī: | 32690 tonnas, |— janvārī: | 27756 tonnas, |— februārī: | 29594 tonnas, |— martā: | 23656 tonnas, |kopā: | 130000 tonnas; |iekļuves cena, kuru pārsniedzot īpašais nodoklis tiek samazināts uz nulli, ir 560 ECU par tonnu (še turpmāk "noteiktā iekļuves cena");b) laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 31. martam maksimālais apjoms ir 81006 tonnas, kas ir sadalīts tā, kā minēts iepriekš;c) ja attiecīgajā mēnesī noteiktais apjoms nav sasniegts, atlikušo apjomu līdz pat 10 % no attiecīgā mēneša kopējā apjoma var pieskaitīt nākamajam mēnesim;d) jebkurā attiecīgajā mēnesī noteiktais apjoms var tikt pārsniegts līdz pat 10 %, ja kopējais apjoms visā laika posmā nepārsniedz 130000 tonnu (vai 81006 tonnas laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 31. martam).2. Svaigiem tumšzaļajiem kabačiem, uz kuriem attiecas kods KN 07099070:a) ja to maksimālais apjoms nepārsniedz 1200 tonnas, laika posmā no 1. oktobra līdz 20. aprīlim iekļuves cena, kuru pārsniedzot īpašais nodoklis tiek samazināts uz nulli, ir 451 EUR par tonnu (še turpmāk "noteiktā iekļuves cena");b) laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 20. aprīlim maksimālais apjoms ir 1000 tonnas.3. a) Ja iekļuves cena par sūtījumu ir par 2, 4, 6 vai 8 % mazāka nekā noteiktā iekļuves cena, īpašais muitas nodoklis ir vienāds ar 2, 4, 6 vai 8 % no minētās noteiktās iekļuves cenas.b) Ja iekļuves cena par sūtījumu ir mazāka par 92 % no noteiktās iekļuves cenas, piemēro īpašo muitas nodokli, kas ir paredzēts VVTT.4. Marokas Karaliste apņemas nodrošināt, lai kopējais tomātu un tumšzaļo kabaču eksports uz Eiropas Kopienu attiecīgajos laika posmos nepārsniegtu noteiktos apjomus. Tāpēc tā informē Eiropas Kopienu Komisiju par eksporta apjomu iepriekšējā nedēļā vai mēnesī — katru otrdienu par tomātiem un reizi mēnesī par tumšzaļajiem kabačiem.Komisija patur tiesības ieviest importa licenču sistēmu, lai nodrošinātu šīs vienošanās pareizu piemērošanu.Ja to pieprasa kāda no pusēm, Marokas Karaliste un Eiropas Kopiena pastāvīgi apspriežas par vienošanās darbību.5. Vienošanās mērķis ir saglabāt tradicionālo Marokas eksporta apjomu uz Eiropas Kopienu, t. i., vidējo eksporta apjomu, kas reģistrēts 1990./1991., 1991./1992. un 1992./1993. ražas gadā.Katra gada otrā ceturkšņa laikā puses apspriežas, lai izvērtētu tirdzniecību iepriekšējā ražas gadā; puses veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pilnīgu šī mērķa sasniegšanu nākamajā ražas gadā.6. Noteikto tomātu importa apjomu 130000 tonnu apmērā laika posmā no 1. novembra līdz 31. martam pielāgo, ņemot vērā vidējo eksporta apjomu no Marokas uz jaunajām dalībvalstīm (vidējais eksporta apjoms 1990./1991., 1991./1992. un 1992./1993. ražas gadā) minēto piecu mēnešu laikā.7. Starp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti tiks slēgta jauna vienošanās, kurā iestrādā ar šo vienošanos noteikto režīmu.8. Šīs vienošanās noteikumus piemēro no 1995. gada 1. janvāra.Šo vienošanos apstiprina Līgumslēdzējas Puses saskaņā ar to parasto procedūru.Man ir tas gods apstiprināt, ka Marokas Karaliste piekrīt Jūsu vēstules saturam."Godātais kungs, lūdzu, pieņemiet manus visaugstākos cieņas apliecinājumus.Marokas Karalistes vārdā+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
 4.8.2016
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 211/28
 ETA:n SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS
 N:o 91/2015,
 annettu 30 päivänä huhtikuuta 2015,
 ETA-sopimuksen liitteen II (Tekniset määräykset, standardit, testaus ja varmentaminen) muuttamisesta [2016/1274]
 ETA:N SEKAKOMITEA, joka
 ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja erityisesti sen 98 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Hiilidioksidin hyväksymisestä tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 15 24 päivänä helmikuuta 2015 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/292 (1) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (2)
 Sen vuoksi olisi muutettava ETA-sopimuksen liitettä II,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Lisätään ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XV luvun 12zzq kohdan (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 98/2013) jälkeen kohta seuraavasti:
 ”12zzr.
 32015 R 0292: komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/292, annettu 24 päivänä helmikuuta 2015, hiilidioksidin hyväksymisestä tehoaineena käytettäväksi biosidivalmisteissa valmisteryhmässä 15 (EUVL L 53, 25.2.2015, s. 3)”.
 2 artikla
 Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2015/292 islanniksi ja norjaksi laaditut tekstit, jotka julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa, ovat todistusvoimaisia.
 3 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan 1 päivänä toukokuuta 2015, jos kaikki ETA-sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty (*).
 4 artikla
 Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.
 Tehty Brysselissä 30 päivänä huhtikuuta 2015.
 ETA:n sekakomitean puolesta
 Puheenjohtaja
 Gianluca GRIPPA
 (1) EUVL L 53, 25.2.2015, s. 3.
 (*) Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.


text:
 15.7.2006
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 165/28
 Talan väckt den 4 maj 2006 – Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles mot harmoniseringsbyrån – Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL)
 (Mål T-131/06)
 (2006/C 165/55)
 Ansökan är avfattad på engelska
 Parter
 Sökande: Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles (Paris, Frankrike) (ombud: E. Baud, lawyer)
 Svarande: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån)
 Motpart vid överklagandenämnden: Cuadrado S.A. (Paterna, Spanien)
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten skall
 —
 ogiltigförklara det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd den 30 januari 2006 i ärende R 329/2005 – 1, och
 —
 förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Sökande av gemenskapsmärke: Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles.
 Sökt gemenskapsvarumärke: Figurmärket ”SONIA SONIA RYKIEL” för varor i klasserna 3, 9, 14, 18 och 25 (ansökan om gemenskapsvarumärke nr 1035625).
 Innehavare av det varumärke eller kännetecken som åberopats som hinder för registrering i invändningsförfarandet: Cuadrado S.A.
 Varumärke eller kännetecken som åberopats som hinder för registrering: Det nationella varumärket ”SONIA” för varor i klasserna 24 och 25.
 Invändningsenhetens beslut: Avslag på invändningen med avseende på varor i klass 25.
 Överklagandenämndens beslut: Ogiltigförklaring av invändningsenhetens beslut och avslag på registreringsansökan för samtliga varor i klass 25.
 Grunder: Åsidosättande av artikel 43.3 i förordning nr 40/94 och av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94.