jurisdiction: EU

text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 215/1
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost je zapotřebí ověřit v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 25 – Jednotná ustanovení o schvalování opěrek hlavy, bez ohledu na to, zda jsou součástí sedadla
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 sérii změn 04 – datum vstupu v platnost: 15. ledna 1997
 opravu 2 k revizi 1 tohoto předpisu – datum vstupu v platnost: 12. listopadu 2008
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Rozsah použití
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení
 6.
 Obecné požadavky
 7.
 Zkoušky
 8.
 Shoda výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Změny a rozšíření schválení typu opěrky hlavy
 11.
 Návod
 12.
 Definitivní ukončení výroby
 13.
 Přechodná ustanovení
 14.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy správních orgánů
 PŘÍLOHY
 Příloha 1 –
 Oznámení o udělení schválení, rozšíření schválení, odmítnutí schválení nebo odnětí schválení typu opěrky hlavy nebo o definitivním ukončení výroby typu opěrky hlavy, bez ohledu na to, zda je součástí sedadla podle předpisu č. 25.
 Příloha 2 –
 Uspořádání značek schválení typu
 Příloha 3 –
 Postup stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu míst k sezení v motorových vozidlech
 Příloha 4 –
 Stanovení výšky a šířky opěrky hlavy
 Příloha 5 –
 Znázornění zakreslovaných čar a měření prováděných při zkoušce
 Příloha 6 –
 Postup zkoušky k ověření pohlcování energie
 Příloha 7 –
 Stanovení rozměru „A“ mezer opěrky hlavy
 1. ROZSAH POUŽITÍ
 1.1
 Toto nařízení se vztahuje na opěrky hlavy odpovídající některému z typů definovaných v bodu 2.2 (1).
 1.1.1
 Nevztahuje se na opěrky hlavy, které jsou případně upevněny na skládacích sedadlech nebo na sedadlech směřujících do stran nebo dozadu.
 1.1.2
 Vztahuje se i na opěradla sedadel, pokud jsou konstruována tak, aby působila i jako opěrky hlavy definované v bodu 2.2.
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto nařízení:
 2.1
 „typem vozidla“ se rozumí kategorie vozidla s vlastním pohonem, která se neliší v těchto podstatných aspektech:
 2.1.1
 obrysy a vnitřní rozměry karoserie tvořící prostor pro cestující,
 2.1.2
 typy a rozměry sedadel,
 2.1.3
 typy a rozměry montážního uzpůsobení opěrek hlavy a příslušných částí konstrukce vozidla v případě, kdy jsou opěrky hlavy přímo upevněny ke konstrukci vozidla,
 2.2
 „opěrkou hlavy“ se rozumí zařízení, jehož účelem je omezit pohyb hlavy dospělého cestujícího dozadu vzhledem k jeho trupu, aby se snížilo nebezpečí zranění krčních obratlů tohoto cestujícího v případě nehody,
 2.2.1
 „opěrkou hlavy, která je nedílnou součástí sedadla“, se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří horní část opěradla sedadla. Tato definice platí pro opěrky hlavy, které odpovídají definici v bodech 2.2.2 a 2.2.3, které ale lze oddělit od sedadla nebo konstrukce vozidla jen pomocí nástrojů nebo po částečném nebo úplném odstranění čalounění sedadla,
 2.2.2
 „odnímatelnou opěrkou hlavy“ se rozumí opěrka hlavy, již lze oddělit od sedadla, určená k umístění a pevnému uchycení ke konstrukci opěradla sedadla,
 2.2.3
 „opěrkou hlavy, která není nedílnou součástí sedadla“, se rozumí opěrka hlavy, kterou tvoří samostatná součást sedadla, určená k umístění, případně pevnému uchycení ke konstrukci vozidla,
 2.3
 „typem sedadla“ se rozumí sedadla, která se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou nebo barvou,
 2.4
 „typem opěrky hlavy“ se rozumí opěrky hlavy, které se neliší svými rozměry, nosnou konstrukcí ani čalouněním, mohou se však lišit povrchovou úpravou, barvou nebo potahem,
 2.5
 „vztažným bodem“ sedadla („bod H“) (viz příloha 3 tohoto nařízení) se rozumí pomyslná čára odpovídající teoretické ose rotace mezi dolní končetinou a trupem lidského těla, zastoupeného figurínou, ve svislé rovině podélné vůči sedadlu,
 2.6
 „vztažnou přímkou“ se rozumí přímka, která buď na figuríně o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo na figuríně identických vlastností prochází kloubem spojujícím stehenní část s pánví a kloubem spojujícím krk s hrudníkem. Na figuríně podle přílohy 3 tohoto nařízení je při určování bodu H sedadla vztažnou přímkou přímka znázorněná na obrázku 1 v dodatku k uvedené příloze,
 2.7
 „přímkou hlavy“ se rozumí přímka, která prochází těžištěm hlavy a kloubem spojujícím krk s hrudníkem. Je-li hlava v klidové poloze, leží přímka hlavy v prodloužení vztažné přímky,
 2.8
 „skládacím sedadlem“ se rozumí pomocné sedadlo určené pro příležitostné použití, které je obvykle složené,
 2.9
 „seřizovacím zařízením“ se rozumí zařízení, kterým lze sedadlo nebo jeho části nastavit do pozice, která vyhovuje morfologii sedícího.
 Toto zařízení může zvláště umožňovat:
 2.9.1
 podélný pohyb,
 2.9.2
 svislý pohyb,
 2.9.3
 úhlový pohyb,
 2.10
 „posuvným zařízením“ se rozumí zařízení, s jehož pomocí lze sedadlo nebo některou jeho část posunout nebo otočit bez pevné přechodné pozice, aby bylo možno zajistit přístup do prostoru za tímto sedadlem.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1
 Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky sedadla či opěrky hlavy nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2
 K žádosti je nutno přiložit ve třech vyhotoveních tyto doklady:
 3.2.1
 podrobný popis opěrky hlavy, uvádějící zejména druh materiálu (materiálů) čalounění a popřípadě polohu a vlastnosti nosných a upevňovacích prvků pro typ (typy) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,
 3.2.2
 je-li opěrka hlavy „odnímatelná“ (viz definice v bodu 2.2.2):
 3.2.2.1
 podrobný popis typu (typů) sedadel, pro který se žádá o schválení typu opěrky hlavy,
 3.2.2.2
 podrobné údaje o typu (typech) vozidla, do kterého mají být montována sedadla uvedená v bodu 3.2.2.1.
 3.2.3
 Jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3):
 3.2.3.1
 podrobný popis oblasti konstrukce, k níž má být opěrka hlavy namontována,
 3.2.3.2
 podrobnosti o typu vozidla, do něhož mají být opěrky hlavy namontovány,
 3.2.3.3
 rozměrové výkresy charakteristických částí konstrukce a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky,
 3.2.4
 rozměrové výkresy charakteristických částí sedadla a opěrky hlavy; na výkresu musí být uvedeno místo, kde bude umístěno schvalovací číslo ve vztahu ke kružnici schvalovací značky.
 3.3
 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží:
 3.3.1
 je-li opěrka hlavy nedílnou součásti sedadla (viz definice v bodu 2.2.1), čtyři kompletní sedadla.
 3.3.2
 jedná-li se o „odnímatelnou“ opěrku hlavy (viz definice v bodu 2.2.2):
 3.3.2.1
 dvě sedadla každého typu, na který má být opěrka hlavy namontována,
 3.3.2.2
 4 + 2N opěrek hlavy, kde N je počet typů sedadla, na které má být opěrka hlavy namontována.
 3.3.3
 jedná-li se o opěrku hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3), tři opěrky hlavy a příslušná část konstrukce vozidla nebo úplné vozidlo.
 3.4
 Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu je oprávněna požadovat:
 3.4.1
 aby jí byly předloženy konkrétní části nebo konkrétní vzorky použitého materiálu, případně
 3.4.2
 aby jí byl předložen typ nebo typy vozidel v souladu s bodem 3.2.2.2.
 4. OZNAČENÍ
 4.1
 Zařízení předložená ke schválení typu musí:
 4.1.1
 být zřetelně a nesmazatelně označena obchodním názvem nebo značkou žadatele o schválení typu,
 4.1.2
 poskytnout na místě označeném na výkresech v souladu s body 3.2.3.3 nebo 3.2.4 odpovídající prostor pro schvalovací značku.
 4.2
 Je-li opěrka hlavy nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o „odnímatelnou“ opěrku (viz definice v bodech 2.2.1 a 2.2.2), označení v souladu s body 4.1.1 a 4.1.2 lze reprodukovat na štítku, který bude umístěn na místě uvedeném ve výkresech v souladu s bodem 3.2.4.
 5. SCHVÁLENÍ
 5.1
 Pokud typ opěrky hlavy předložený ke schválení v souladu s tímto nařízením splňuje požadavky bodu 6 a 7, bude tento typ opěrky hlavy schválen.
 5.2
 Každému schválenému typu se přiřadí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti to je dvojčíslí 03, které označuje změnovou řadu 03, která vstoupila v platnost dne 20. listopadu 1989) označují změnovou řadu včetně nejnovějších technických změn nařízení v době udělení schválení. Tatáž smluvní strana nesmí přidělit schvalovací číslo jinému typu opěrky hlavy.
 5.3
 Oznámení o schválení nebo o rozšíření nebo o odmítnutí schválení nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
 5.4
 Na každé opěrce hlavy, jak jsou definovány v souladu s body 2.2.1, 2.2.2 a 2.2.3, schválené podle tohoto nařízení, bez ohledu na to, zda jsou nedílnou součástí sedadla, musí být upevněna mezinárodní schvalovací značka sestávající z:
 5.4.1
 písmene E v kružnici a rozlišovacího čísla země, kde bylo vozidlo schváleno (2),
 5.4.2
 schvalovacího čísla, a
 5.4.3
 v případě opěrky hlavy, která je součástí opěradla sedadla, čísla tohoto nařízení před schvalovacím číslem, písmene R a pomlčky.
 5.5
 Schvalovací značka je umístěna v souladu s bodem 4.1.2.
 5.6
 Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 5.7
 V příloze 2 tohoto nařízení jsou uvedeny příklady uspořádání schvalovacích značek.
 6. OBECNÉ POŽADAVKY
 6.1
 Přítomnost opěrky hlavy ve vozidle nesmí být dodatečnou příčinou nebezpečí pro cestující ve vozidle. Zvláště nesmí v jakékoliv poloze používání vytvářet nebezpečí svou drsností nebo ostrými hranami, které by mohly zvýšit riziko nebo vážnost poranění cestujících. Části opěrky hlavy, které jsou umístěny v oblasti nárazu, musí být schopny pohlcovat energii způsobem popsaným v příloze 6 tohoto nařízení.
 6.1.1
 Oblast nárazu po stranách ohraničují dvě svislé podélné roviny, po jedné na každé straně uvažovaného sedadla ve vzdálenosti 70 mm od roviny souměrnosti dotyčného sedadla.
 6.1.2
 Oblast nárazu je výškově ohraničena částí opěrky hlavy, která se nachází nad rovinou kolmou k vztažné přímce R a je vzdálena 635 mm od bodu H.
 6.1.3
 Odchylně od výše uvedených ustanovení se požadavek na pohlcení energie nevztahuje na zadní stranu opěrek hlavy u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou.
 6.2
 Části předních a zadních ploch opěrky hlavy, kromě zadních ploch opěrek hlavy, které mají být použity u sedadel, za nimiž již žádná další sedadla nejsou, které se nacházejí vně výše zmíněných svislých podélných rovin, musí být čalouněny tak, aby se zabránilo jakémukoliv přímému styku hlavy se součástmi nosné konstrukce, která musí mít tam, kde přichází v úvahu dotyk s kulovou hlavicí o průměru 165 mm, poloměr zakřivení nejméně 5 mm.
 Tyto součásti mohou být též považovány za uspokojivé, pokud projdou zkouškou pohlcování energie popsanou s příloze 6 tohoto nařízení. Pokud jsou výše uvedené části opěrky hlavy a jejich podpůrná konstrukce pokryty materiálem, který je měkčí než stupeň tvrdosti 50 Shore (A), požadavky tohoto bodu, s výjimkou požadavků týkajících se pohlcování energie v souladu s přílohou 6 tohoto nařízení, se vztahují jen na tuhé části.
 6.3
 Opěrka hlavy musí být uchycena k sedadlu, případně ke konstrukci vozidla takovým způsobem, aby v důsledku tlaku vyvolaného hlavou při zkoušce nevyčnívala z čalounění opěrky hlavy, z uchycení ani z opěradla sedadla žádná tuhá nebo nebezpečná část.
 6.4
 Výška opěrky hlavy, měřená v souladu s požadavky bodu 7.2 níže, musí splňovat následující požadavky:
 6.4.1
 Výška opěrek hlavy se měří v souladu s ustanovením bodu 7.2.
 6.4.2
 Není-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm.
 6.4.3
 Pokud je opěrka hlavy výškově seřiditelná:
 6.4.3.1
 její výška musí činit na předních sedadlech nejméně 800 mm a na ostatních sedadlech nejméně 750 mm; tato hodnota musí být naměřena v poloze mezi nejvyšším a nejnižším bodem, na který lze opěrku seřídit,
 6.4.3.2
 nesmí být k dispozici žádná „uživatelská poloha“ ve výšce nižší než 750 mm,
 6.4.3.3
 u jiných než předních sedadel je možno opěrky hlavy umístit tak, aby se nacházely níže než 750 mm, pokud je cestujícímu jasně zřejmé, že tato poloha není určena k použití opěrky hlavy,
 6.4.3.4
 u předních sedadel mohou být opěrky hlavy uspořádány tak, že je lze automaticky seřídit na výšku nižší než 750 mm, jestliže sedadlo není používáno, pokud se automaticky vrátí do uživatelské polohy, je-li sedadlo používáno.
 6.4.4
 Rozměry uvedené v bodech 6.4.2 a 6.4.3.1 mohou činit méně než 800 mm na předních sedadlech a 750 mm na jiných sedadlech, aby byla zachována odpovídající vzdálenost mezi opěrkou hlavy a vnitřním povrchem střechy, oken nebo jiné části konstrukce vozidla; tato vzdálenost ale nesmí přesáhnout 25 mm. U sedadel vybavených zařízením pro posuv, případně seřízení, se tato podmínka vztahuje na všechny polohy sedadla. Mimo to nesmí být odchylně od bodu 6.4.3.2 k dispozici žádná „uživatelská poloha“ ve výšce nižší než 700 mm.
 6.4.5
 Odchylně od požadavků na výšku v souladu s body 6.4.2 a 6.4.3.1 musí být výška jakékoli opěrky hlavy určené k použití na prostředních zadních sedadlech nebo místech k sezení nejméně 700 mm.
 6.5
 Výška zařízení, o které se opírá hlava, měřeno v souladu s ustanovením bodu 7.2, musí být v případě výškově seřiditelné opěrky hlavy nejméně 100 mm.
 6.6
 Není-li zařízení výškově seřiditelné, nesmí být mezera mezi opěradlem sedadla a opěrkou hlavy větší než 60 mm.
 6.6.1
 Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí být tato mezera u opěrky hlavy v dolní poloze větší než 25 mm od vrcholu opěradla sedadla.
 6.6.2
 V případě opěrky hlavy, která není výškově seřiditelná, se hodnotí tato oblast:
 6.6.2.1
 nad rovinou kolmou k vztažné přímce ve vzdálenosti 540 mm od bodu R, a
 6.6.2.2
 mezi dvěma svislými podélnými rovinami procházejícími ve vzdálenosti 85 mm na obou stranách vztažné přímky.
 V této oblasti je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost „a“ o hodnotě vyšší než 60 mm, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.
 6.6.3
 Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, je povoleno umístit jednu nebo několik mezer, které bez ohledu na tvar vykazují podle měření v souladu s bodem 7.5 vzdálenost „a“ o hodnotě vyšší než 60 mm na straně zařízení, která slouží jako opěrka hlavy, pokud po provedení dodatečné zkoušky v souladu s bodem 7.4.3.4 jsou stále dodržovány požadavky v souladu s bodem 7.4.3.6.
 6.7
 Šířka opěrky hlavy musí být taková, aby poskytovala vhodnou oporu hlavy normálně sedící osoby. V rovině měření šířky podle bodu 7.3 musí opěrka hlavy zaujímat oblast sahající nejméně 85 mm na každou stranu od roviny souměrnosti sedadla, pro které je opěrka hlavy určena; tato vzdálenost se měří podle bodu 7.3.
 6.8
 Opěrka hlavy a její uchycení musí být takové, aby maximální posun hlavy směrem dozadu, který dovoluje opěrka hlavy a který se měří statickým postupem podle bodu 7.4, byl menší než 102 mm.
 6.9
 Opěrka hlavy a její uchycení musí být dostatečně pevné, aby bez porušení odolaly zatížení podle bodu 7.4.3.7.
 6.10
 Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, nesmí mimo oblast nastavení dojít bez záměrné činnosti uživatele ke změně nejvyšší povolené výšky pro použití.
 7. ZKOUŠKY
 7.1 Ověření vztažného bodu sedadla (bod H), jehož je opěrka hlavy nedílnou součástí.
 Tento bod se ověřuje podle požadavků přílohy 3 tohoto nařízení.
 7.2 Stanovení výšky opěrky hlavy
 7.2.1 Všechny čáry se prokládají rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla a obrys opěrky hlavy a opěradla sedadla je určen průsečnicí této roviny a sedadla (viz obrázek 1 přílohy 4 tohoto nařízení).
 7.2.2 Figurína o hmotnosti a rozměrech, které nepřekračují 50 % dospělé mužské populace, nebo figurína podle přílohy 3 tohoto nařízení se umístí v obvyklé poloze na sedadlo. Je-li opěradlo sedadla sklopné, zajistí se v poloze odpovídající sklonu vztažné přímky trupu figuríny směrem dozadu co nejblíže úhlu 25o od svislice.
 7.2.3 Do roviny uvedené v bodu 7.2.1 se u uvažovaného sedadla promítne vztažná přímka figuríny podle přílohy 3. Kolmo ke vztažné přímce se vede tečna S k vrcholu opěrky hlavy.
 7.2.4 Vzdálenost h od bodu H k tečně S je výškou ve smyslu bodu 6.4.
 7.3 Stanovení šířky opěrky hlavy (viz obrázek 2 přílohy 4 tohoto nařízení)
 7.3.1 Rovina S1, která je kolmá k vztažné přímce a leží 65 mm pod tečnou S podle bodu 7.2.3, definuje řez opěrkou hlavy, ohraničený obrysem C. Do roviny S1 se zakreslí směr tečen k obrysu C, které představují průsečnice svislých rovin (P a P’) rovnoběžných s rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla s rovinou S1.
 7.3.2 Šířkou opěrky hlavy ve smyslu bodu 6.7 je vzdálenost L mezi průměty rovin P a P’ v rovině S1.
 7.3.3 V případě potřeby se šířka opěrky hlavy rovněž stanoví ve vzdálenosti 635 mm nad vztažným bodem místa k sedění, přičemž se tato vzdálenost měří podél vztažné přímky.
 7.4 Stanovení účinnosti zařízení
 7.4.1 Účinnost opěrky hlavy se ověřuje níže uvedenou statickou zkouškou.
 7.4.2 Příprava zkoušky.
 7.4.2.1
 Není-li opěrka hlavy nedílnou částí sedadla, nastaví se do nejvyšší polohy.
 7.4.2.2
 V případě lavicového sedadla, kde je opěrný rám nebo jeho část (včetně rámu opěrek hlavy) společný pro více míst k sezení, se zkouška provede současně pro všechna místa k sezení.
 7.4.2.3
 Pokud je sedadlo nebo opěradlo sedadla seřiditelné vůči opěrce hlavy namontované na svislou konstrukci vozidla, musí být nastaveno do nejméně příhodné pozice vzhledem k technickému použití.
 7.4.3 Zkoušení
 7.4.3.1
 Všechny přímky se prokládají svislou rovinou souměrnosti uvažovaného sedadla (viz příloha 5 tohoto nařízení).
 7.4.3.2
 Do roviny uvedené v bodu 7.4.3.1 se promítne vztažná přímka R.
 7.4.3.3
 Posunutá vztažná přímka R1 se určí tak, že se na část simulující záda figuríny podle přílohy 3 tohoto nařízení působí počáteční silou vyvozující směrem dozadu moment o velikosti 37,3 daNm k bodu H.
 7.4.3.4
 Kolmo na posunutou vztažnou přímku R1 se ve vzdálenosti 65 mm pod vrcholem opěrky hlavy působí kulovou hlavicí o průměru 165 mm počáteční silou, která vyvolá moment 37,3 daN k bodu H s tím, že vztažná přímka zůstane v posunutém postavení R1 určeném v souladu s požadavky bodu 7.4.3.3.
 7.4.3.4.1
 Pokud nelze kvůli přítomnosti mezery vyvinout výše uvedenou sílu ve vzdálenosti 65 mm od vrcholu opěrky hlavy, lze tuto vzdálenost snížit tak, aby osa působení síly procházela středovou přímkou prvku konstrukce ležícího nejblíže k mezeře.
 7.4.3.4.2
 V případu popsaném v bodu 6.6.2 a 6.6.3 se zkouška zopakuje působením na každou mezeru pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm silou:
 procházející těžištěm nejmenšího průřezu mezery podél rovin příčných na vztažnou přímku, která vyvolává moment 37,3 daNm k bodu R.
 7.4.3.5
 Stanoví se tečna y ke kulové hlavici rovnoběžná s posunutou vztažnou přímkou R1.
 7.4.3.6
 Změří se vzdálenost x mezi tečnou y a posunutou vztažnou přímkou R1. Požadavek bodu 6.8 se pokládá za splněný, je-li vzdálenost x menší než 102 mm.
 7.4.3.7
 Pokud je síla uvedená v bodu 7.4.3.4 použita výhradně ve vzdálenosti 65 mm nebo méně pod vrcholem opěrky hlavy, tato síla se zvýší na 89 daN, pokud se dříve neporuší sedadlo nebo opěradlo sedadla.
 7.5 Stanovení vzdálenosti „a“ mezer opěrky hlavy (viz příloha 7 tohoto nařízení)
 7.5.1 Vzdálenost „a“ se stanoví pro každou jednotlivou mezeru a též ve vztahu k čelní ploše opěrky hlavy pomocí kulové hlavice o průměru 165 mm.
 7.5.2 Kulová hlavice se přiloží k mezeře v té části plochy mezery, kde lze bez zatížení dosáhnout největšího průniku kulové hlavice.
 7.5.3 Vzdálenost mezi dvěma styčnými body mezi kulovou hlavicí a mezerou se rovná vzdálenosti „a“ ve smyslu hodnocení podle bodů 6.6.2 a 6.6.3.
 8. SHODA VÝROBY
 8.1
 Všechny opěrky hlavy nebo sedadla se schvalovací značkou v souladu s přílohou 2 musí odpovídat schválenému typu opěrky hlavy a splňovat podmínky uvedené v bodech 6 a 7.
 8.2
 V zájmu ověření shody, jak je uvedeno výše, je nutno uskutečnit řadu namátkových kontrol sériově vyráběných opěrek hlavy.
 8.3
 Pro účely zkoušek se použijí opěrky hlavy nabízené nebo připravené k prodeji.
 8.4
 Opěrky hlavy vybrané pro ověření shody se schváleným typem se musí přinejmenším podrobit zkoušce podle bodu 7 tohoto nařízení.
 9. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 9.1 Schválené opěrky hlavy
 Schválení udělené ohledně nějakého typu opěrky hlavy v souladu s tímto nařízením lze odejmout v případě, že opěrky hlavy, jak jsou definovány v souladu s bodem 5.4, neprojdou namátkovou kontrolou nebo neodpovídají schválenému typu.
 9.2 Pokud některá strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odejme dříve udělené schválení, informuje o tom bezodkladně ostatní strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
 10. ZMĚNY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU OPĚRKY HLAVY
 10.1
 Každou změnu typu opěrky hlavy je nutno oznámit správnímu orgánu, který daný typ opěrky hlavy schválil. Tento orgán pak buď rozhodne:
 10.1.1
 že uskutečněné změny zřejmě nebudou mít žádný měřitelný nepříznivý vliv a že opěrka hlavy nadále splňuje požadavky, nebo
 10.1.2
 si vyžádá další zkušební protokol od technického útvaru, který provádí zkoušky pro schválení typu.
 10.2
 O potvrzení nebo odmítnutí vydat schválení, včetně popisu změn, musí být strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, informovány postupem stanoveným v bodu 5.3.
 10.3
 Příslušný orgán, který vydává rozšíření schválení, přidělí rozšíření pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře sdělení, který odpovídá vzoru v příloze 1 tohoto nařízení.
 11. NÁVOD
 S každým modelem, který se shoduje se schváleným typem opěrky hlavy, dodá výrobce údaje o typech a vlastnostech sedadel, pro které je opěrka hlavy schválena. Jedná-li se o seřiditelnou opěrku hlavy, je třeba v návodu jasně popsat postup seřizování i uvolnění.
 12. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Pokud držitel schválení úplně ukončí výrobu typu opěrky hlavy, schváleného tímto nařízením, je povinen o tom informovat orgán, který vydal schválení. Na základě tohoto oznámení o tom tento orgán informuje ostatní strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, prostřednictvím formuláře oznámení v souladu se vzorem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
 13. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 13.1
 Od oficiálního data vstupu v platnost změnové řady 04 nesmí žádná strana dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, odmítnout poskytnout schválení EHK v souladu s tímto nařízením ve znění změnové řady 04.
 13.2
 Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 jsou strany dohody, kterou se uplatňuje toto nařízení, povinny poskytnout schválení EHK pouze v tom případě, kdy typ vozidla předloženého ke schválení odpovídá požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.
 13.3
 Po uplynutí 48 měsíců od data vstupu v platnost změnové řady 04 přestanou platit stávající schválení podle tohoto nařízení, s výjimkou těch typů vozidel, které odpovídají požadavkům tohoto nařízení ve znění změnové řady 04.
 14. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A NÁZVY A ADRESY SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 Strany dohody z roku 1958, kterou se uplatňuje toto nařízení, informují sekretariát OSN o názvu a adrese technických útvarů, které provádějí zkoušky pro schválení typu, a správních orgánů, které vydaly schválení, jimž je třeba zasílat formuláře o potvrzení nebo odmítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
 (1) Ustanovení tohoto nařízení neplatí pro opěrky hlavy pro vozidla kategorie M1, které splňují ustanovení nařízení č. 17.
 (2) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazené), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 (neobsazené), 25 (neobsazené), 26 pro Slovinsko a 27 pro Slovensko. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla a pro zařízení a části, které lze montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této Dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
 PŘÍLOHA 1
 OZNÁMENÍ
 (maximální formát A4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU
 (1)
 Schvalovací značka pro opěrky hlavy, které jsou nedílnou součástí sedadla nebo jedná-li se o „odnímatelné“ opěrky hlavy (viz definice v bodech 2.2.1 a 2.2.2 tohoto nařízení).
 Schvalovací značka typu opěrky hlavy, která není nedílnou součástí sedadla (viz definice v bodu 2.2.3 tohoto nařízení).
 (1) Schvalovací číslo musí být uvedeno v blízkosti kružnice, nad písmenem E, nebo pod ním, nebo vlevo, či vpravo od něj.
 PŘÍLOHA 3
 Postup stanovení bodu h a skutečného úhlu trupu míst k sezení v motorových vozidlech
 1. ÚČEL
 Postup popsaný v této příloze se používá ke stanovení polohy bodu H a skutečného úhlu trupu pro jedno nebo několik míst k sezení v motorovém vozidle a k ověření vztahu mezi změřenými údaji a konstrukčními hodnotami udanými výrobcem vozidla (1).
 2. DEFINICE
 Pro účely této přílohy:
 2.1
 „vztažnými údaji“ se rozumí jedna nebo několik z těchto vlastností místa k sezení:
 2.1.1
 bod H a bod R a jejich vzájemný vztah,
 2.1.2
 skutečný úhel trupu a konstrukční úhel trupu a jejich vzájemný vztah.
 2.2
 „Trojrozměrným zařízením ke stanovení bodu H“ (zařízením 3DH) se rozumí zařízení používané ke stanovení bodů H a skutečných úhlů trupu. Popis zařízení je uveden v dodatku 1 této přílohy.
 2.3
 „Bodem H“ se rozumí střed otáčení trupu a stehna zařízení 3DH umístěného na sedadle vozidla podle bodu 4. Bod H se nachází ve středu osy zkušebního zařízení, tj. mezi zaměřovači bodu H na obou stranách zařízení 3DH. Bod H teoreticky odpovídá bodu R (dovolené odchylky – viz bod 3.2.2). Jakmile je bod H stanoven postupem podle bodu 4, považuje se za pevný bod ve vztahu k čalounění sedáku a při seřizování sedadla se jím pohybuje.
 2.4
 „Bodem R“ nebo „vztažným bodem místa k sezení“ se rozumí konstrukční bod určený výrobcem vozidla pro každé místo k sezení a stanovený ve vztahu k trojrozměrnému vztažnému systému.
 2.5
 „Čarou trupu“ se rozumí osa tyče trupu zařízení 3DH plně sklopeného vzad.
 2.6
 „Skutečným úhlem trupu“ se rozumí úhel, který svírá svislice procházející bodem H s čárou trupu, změřený pomocí úhloměrné stupnice sklonu zad na zařízení 3DH. Skutečný úhel trupu teoreticky odpovídá konstrukčnímu úhlu trupu (dovolené odchylky – viz bod 3.2.2).
 2.7
 „Konstrukčním úhlem trupu“ se rozumí úhel, který svírá svislice procházející bodem R s čárou trupu v poloze odpovídající konstrukční poloze opěradla sedadla určené výrobcem.
 2.8
 „Střední rovinou sedící osoby“ C/LO se rozumí střední rovina zařízení 3DH umístěného v každém konstrukčním místě k sezení; je představována souřadnicí bodu H na ose y. U samostatných sedadel je střední rovina sedadla shodná se střední rovinou sedící osoby. U ostatních sedadel je střední rovina sedící osoby stanovena výrobcem.
 2.9
 „Trojrozměrným vztažným systémem“ se rozumí systém popsaný v dodatku 2 této přílohy.
 2.10
 „Výchozími vztažnými značkami“ se rozumí fyzické body (otvory, plošky, značky nebo vruby) na karoserii vozidla určené výrobcem.
 2.11
 „Měřicí polohou vozidla“ se rozumí poloha vozidla určená souřadnicemi výchozích vztažných značek v trojrozměrném vztažném systému.
 3. POŽADAVKY
 3.1 Uvedení údajů.
 Pro každé místo k sezení, u něhož jsou zapotřebí vztažné hodnoty k prokázání souladu s tímto nařízením, musí být ve formuláři podle dodatku 3 této přílohy uvedeny tyto údaje (všechny nebo jejich přiměřený výběr):
 3.1.1
 souřadnice bodu R vzhledem k trojrozměrnému vztažnému systému,
 3.1.2
 konstrukční úhel trupu,
 3.1.3
 veškeré údaje potřebné k seřízení sedadla (je-li seřiditelné) do měřicí polohy podle bodu 4.3.
 3.2 Vztah mezi změřenými a konstrukčními hodnotami.
 3.2.1
 Souřadnice bodu H a hodnota skutečného úhlu trupu, získané postupem podle bodu 4, se jednotlivě porovnají se souřadnicemi bodu R a hodnotou konstrukčního úhlu trupu udanými výrobcem vozidla.
 3.2.2
 Vzájemná poloha bodu R a bodu H a vztah mezi konstrukčním a skutečným úhlem trupu se považují pro dotyčné místo k sezení za uspokojivé, jestliže bod H určený svými souřadnicemi se nachází uvnitř čtverce s vodorovnými a svislými stranami délky 50 mm, jehož úhlopříčky se protínají v bodu R, a jestliže se skutečný úhel trupu liší od konstrukčního úhlu trupu nejvýše o 5°.
 3.2.3
 Jsou-li tyto podmínky splněny, použije se k prokázání souladu s tímto nařízením bod R a konstrukční úhel trupu.
 3.2.4
 Jestliže bod H nebo skutečný úhel trupu nesplňují požadavky bodu 3.2.2, stanoví se bod H a skutečný úhel trupu ještě dvakrát (celkem tedy třikrát). Vyhoví-li výsledky dvou z těchto tří stanovení požadavkům, použijí se požadavky bodu 3.2.3.
 3.2.5
 Jestliže výsledky nejméně dvou ze tří měření podle bodu 3.2.4 nesplňují požadavky bodu 3.2.2 nebo nelze-li provést ověření, protože výrobce vozidla neposkytl údaje týkající se polohy bodu R nebo konstrukčního úhlu trupu, použije se těžiště tří změřených bodů nebo aritmetický průměr tří změřených úhlů; tyto výsledky se považují za použitelné ve všech případech, kdy je v tomto nařízení uveden bod R nebo konstrukční úhel trupu.
 4. POSTUP STANOVENÍ BODU H A SKUTEČNÉHO ÚHLU TRUPU
 4.1 Vozidlo se podle uvážení výrobce předehřeje na teplotu 20 ± 10 °C, aby bylo zajištěno, že materiál sedadla dosáhl pokojové teploty. Jestliže zkoušené sedadlo dosud nebylo použito k sezení, posadí se na sedadlo osoba hmotnosti 70 kg až 80 kg nebo zkušební zařízení dvakrát po dobu jedné minuty, aby se sedák a opěradlo prohnuly. Požaduje-li to výrobce, zůstanou úplné sestavy sedadel před instalací zařízení 3DH nezatíženy po dobu nejméně 30 min.ut.
 4.2 Vozidlo se umístí do měřicí polohy podle bodu 2.11.
 4.3 Je-li sedadlo seřiditelné, nastaví se nejprve do krajní zadní obvyklé polohy pro řízení nebo pro jízdu podle údajů výrobce, přičemž se bere v úvahu pouze podélné seřízení sedadla, nikoli posuv sedadla používaný pro jiné účely, než je obvyklá poloha pro řízení nebo jízdu. Existují-li jiné způsoby seřízení (seřízení výšky, úhlu sklonu, opěradla, apod.), nastaví se sedadlo do polohy určené výrobcem vozidla. U odpružených sedadel se pevně nastaví svislá poloha, aby odpovídala obvyklé poloze pro řízení určené výrobcem.
 4.4 Oblast místa k sezení, která přijde do styku se zařízením 3DH, se pokryje bavlněnou tkaninou dostatečné velikosti a vhodné struktury, označenou jako prostá bavlněná tkanina s 18,9 vláken na cm2 a měrnou hmotností 0,228 kg/m2 nebo úpletová či netkaná textilie obdobných vlastností.
 Pokud se zkouška provádí na sedadle mimo vozidlo, musí mít podlaha, na níž je sedadlo umístěno, tytéž základní vlastnosti (2) jako podlaha vozidla, ve kterém má být sedadlo použito.
 4.5 Sestava sedací a trupové části zařízení 3DH se umístí tak, aby se střední rovina sedící osoby C/LO shodovala se střední rovinou zařízení 3DH. Na žádost výrobce může být zařízení 3DH posunuto směrem dovnitř vozidla oproti C/LO, pokud by natolik vyčnívalo, že by okraj sedadla neumožňoval jeho vyrovnání.
 4.6 Ke skořepině sedací části se připevní sestavy dolních končetin (chodidla a bérce) buď jednotlivě, nebo s použitím tyče T a sestavy dolních končetin. Přímka procházející zaměřovači bodu H musí být rovnoběžná se základnou a kolmá ke střední podélné rovině sedadla.
 4.7 Poloha chodidel a bérců zařízení 3DH se nastaví tímto způsobem:
 4.7.1 Konstrukční místo k sezení: řidič a cestující na vnějším předním sedadle
 4.7.1.1
 Obě sestavy chodidel a bérců se posunou dopředu tak, aby chodidla zaujala přirozenou polohu na podlaze, v případě nutnosti mezi ovládacími pedály. Pokud je to možné, umístí se levé chodidlo přibližně stejně daleko nalevo od střední roviny zařízení 3DH jako pravé chodidlo napravo. Libela ověřující příčnou orientaci zařízení 3DH se v případě potřeby uvede do vodorovné polohy přestavením skořepiny sedací části nebo posunutím sestav chodidel a bérců směrem dozadu. Přímka, která prochází zaměřovači bodu H, musí zůstat kolmá ke střední podélné rovině sedadla.
 4.7.1.2
 Jestliže levý bérec nelze udržet v poloze rovnoběžné s pravým bércem a levé chodidlo nelze opřít o podlahu karoserie, posune se levé chodidlo tak, aby bylo opřeno. Je nutno zachovat souosost zaměřovačů.
 4.7.2 Konstrukční místo k sezení: cestující na zadních sedadlech.
 U zadních nebo pomocných sedadel se bérce umístí podle určení výrobce. Jestliže chodidla spočívají na částech podlahy v různé úrovni, slouží jako vztažné chodidlo to, které nejdříve přijde do styku s předním sedadlem; druhé chodidlo se nastaví tak, aby se libela udávající příčnou orientaci sedací části zařízení 3DH ustálila ve vodorovné poloze.
 4.7.3 Ostatní konstrukční místa k sezení:
 Použije se obecný postup podle bodu 4.7.1 s tou výjimkou, že chodidla se umístí podle určení výrobce.
 4.8 Nasadí se závaží bérců a stehen a zařízení 3DH se vyrovná.
 4.9 Skořepina zádové části se sklopí dopředu k přednímu dorazu a zařízení 3DH se pomocí tyče T odtáhne od opěradla sedadla. Zařízení 3DH se znovu usadí do polohy na sedadle některým z těchto způsobů:
 4.9.1
 Má-li zařízení 3DH tendenci klouzat dozadu, použije se tento postup: Zařízení 3DH se nechá klouzat dozadu do okamžiku, kdy již není zapotřebí vyvíjet vodorovnou zadržující sílu, tj. dokud se skořepina sedací části nedotkne opěradla sedadla. V případě potřeby se upraví poloha bérce.
 4.9.2
 Pokud zařízení 3DH nemá tendenci sklouznout dozadu, použije se tento postup: Zařízení 3DH se působením vodorovné síly na tyč T posune směrem dozadu, dokud se skořepina sedací části nedotkne opěradla sedadla (viz obrázek 2 v dodatku 1 této přílohy).
 4.10 Na sestavu skořepin sedací a zádové části zařízení 3DH se v místě měřicího styku v průsečíku kyčelní úhloměrné stupnice a pouzdra T působí silou 100 + 10 N. Směr působení síly se udržuje podél přímky procházející uvedeným průsečíkem k bodu těsně nad pouzdrem stehenní tyče (viz obrázek 2 v dodatku 1 této přílohy). Potom se skořepina zádové části opatrně vrátí na opěradlo sedadla. Během této poslední části postupu je třeba dbát ta to, aby zařízení 3DH nesklouzlo směrem dopředu.
 4.11 Nasadí se pravé a levé závaží sedací části a potom střídavě osm závaží trupu. Je třeba zachovat vodorovné nastavení zařízení 3DH.
 4.12 Skořepina zádové části se sklopí dopředu, aby se uvolnil tlak na opěradlo sedadla. Zařízením 3DH se třikrát kývne ze strany na stranu v rozsahu 10° (5° na každou stranu od svislé střední roviny) a zpět, aby se uvolnilo případné nahromaděné tření mezi zařízením a sedadlem.
 Během kývání může mít tyč T zařízení 3DH tendenci odchýlit se od předepsaného vodorovného a svislého nastavení. Proto je nutno tyč T během kývavých pohybů přiměřenou boční silou přidržet. Během přidržování tyče T a kývání zařízením 3DH je nutno dbát, aby se na zařízení neúmyslně nepůsobilo vnějšími silami ve svislém směru nebo ve směru dopředu a dozadu.
 Chodidla zařízení 3DH nesmějí být při tomto úkonu přidržována. Pokud se poloha chodidel změní, zatím se v nové poloze ponechají.
 Skořepina zádové části se opatrně vrátí na opěradlo sedadla a ověří se, zda jsou obě libely v nulové poloze. Pokud se během kývavých pohybů zařízení 3DH chodidla posunula, uvedou se znovu do původní polohy takto:
 Postupně se obě chodidla zdvihnou nad podlahu jen do takové výšky, při níž se pohyb chodidel zastaví. Při zdvihání jsou chodidla volně otočná a nesmí na ně působit zatížení zepředu nebo ze strany. Po navrácení chodidel do spodní polohy se paty musí dotýkat příslušné části konstrukce.
 Příčná libela musí být v nulové poloze; v případě potřeby se na horní část skořepiny zádové části ze strany zatlačí, aby se vyrovnala skořepina sedací části zařízení na sedadle.
 4.13 Při přidržování tyče T, aby zařízení 3DH nesklouzlo dopředu po sedáku sedadla, se postupuje tímto způsobem:
 a)
 skořepina zádové části se přisune zpět k opěradlu sedadla,
 b)
 na tyč trupu se přibližně ve výšce středu závaží trupu směrem dozadu střídavě vynakládá a uvolňuje vodorovné zatížení velikosti do 25 N, dokud úhloměrná stupnice úhlu zad neukáže, že se po uvolnění zatížení dosáhlo stabilní polohy. Je třeba zajistit, aby na zařízení 3DH nepůsobilo ze strany nebo směrem dolů žádné vnější zatížení. Je-li nutné další vyrovnání zařízení 3DH, sklopí se skořepina zádové části dopředu, zařízení se vyrovná a postup podle bodu 4.12 se opakuje.
 4.14 Provedou se všechna tato měření:
 4.14.1
 Změří se souřadnice bodu H vzhledem k trojrozměrnému vztažnému systému.
 4.14.2
 Na úhloměrné stupnici úhlu zad zařízení 3DH při tyči trupu v krajní zadní poloze se zjistí skutečný úhel trupu.
 4.15 Je-li třeba zařízení 3DH znovu usadit, ponechá se sestava sedadla před novým usazením po dobu nejméně 30 min bez zatížení. Zařízení 3DH nemá být na sestavě sedadla ponecháno v zatíženém stavu déle, než vyžaduje provedení zkoušky.
 4.16 Je-li možné považovat sedadla v téže řadě za podobná (u lavicového sedadla, shodných sedadel, apod.), stanoví se pro každou řadu sedadel pouze jeden bod H a jeden skutečný úhel trupu, přičemž zařízení 3DH podle dodatku 1 této přílohy se usadí na místo považované pro dotyčnou řadu za reprezentativní. Tímto místem je:
 4.16.1
 u přední řady sedadlo řidiče,
 4.16.2
 u zadní řady nebo zadních řad některé z krajních sedadel.
 (1) U jiných míst k sezení než předních sedadel, u nichž nelze bod H stanovit pomocí trojrozměrného zařízení ke stanovení bodu H nebo jinými postupy, může být podle uvážení příslušného orgánu jako vztažný bod použit bod R určený výrobcem.
 (2) Úhel sklonu, výškový rozdíl upevnění sedadla, struktura povrchu apod.
 Dodatek 1
 Popis trojrozměrného zařízení pro stanovení bodu H
 (1)
 (zařízení 3DH)
 1. Skořepiny zádové a sedací části
 Skořepiny zádové a sedací části jsou zhotoveny z vyztuženého plastu a kovu; napodobují lidský trup a stehna a jsou otočně spojeny v bodu H. K tyči trupu otočné v bodu H je připevněna úhloměrná stupnice pro měření skutečného úhlu trupu. Seřiditelná stehenní tyč připevněná ke skořepině sedací části určuje osu stehen a slouží jako základní přímka pro úhloměrnou stupnici kyčelního úhlu.
 2. Prvky těla a dolních končetin
 Dolní části končetin jsou připojeny k sestavě skořepiny sedací části tyčí T spojující kolena, která je příčným prodloužením seřiditelné stehenní tyče. V segmentech dolních částí končetin jsou zabudovány stupnice pro měření kolenních úhlů. Sestavy obuvi a chodidel jsou kalibrovány pro měření úhlu chodidla. K prostorové orientaci zařízení slouží dvě libely. V těžišti jednotlivých prvků těla jsou umístěna závaží, kterými se vyvolává průhyb sedadla odpovídající muži hmotnosti 76 kg. Veškeré spoje zařízení 3DH je nutno kontrolovat, zda jsou volně pohyblivé bez znatelného tření.
 Toto zařízení odpovídá popisu v normě ISO 6549-1980.
 Obrázek 1
 Prvky zařízení 3DH s popisem
 Obrázek 2
 Rozměry prvků zařízení 3DH a rozložení závaží
 (1) Podrobnosti ohledně konstrukce zařízení 3DH, viz Society of Automotive Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, USA.
 Dodatek 2
 TROJROZMĚRNÝ VZTAŽNÝ SYSTÉM
 1.
 Trojrozměrný vztažný systém je definován třemi pravoúhlými rovinami určenými výrobcem vozidla (viz obrázek) (1).
 2.
 Měřicí polohy vozidla se dosáhne jeho postavením na nosnou plochu tak, aby souřadnice vztažných značek odpovídaly hodnotám určeným výrobcem.
 3.
 Souřadnice bodu R a bodu H se stanovují ve vztahu k vztažným značkám určeným výrobcem vozidla.
 Obrázek
 Trojrozměrný vztažný systém
 (1) Vztažný systém odpovídá normě ISO 4130, 1978.
 Dodatek 3
 VZTAŽNÉ ÚDAJE MÍST K SEZENÍ
 1. Kódování vztažných údajů
 Pro každé místo k sezení se sestavuje přehled vztažných údajů. Místa k sezení jsou identifikována dvoumístným kódem. Prvním znakem je arabská číslice, která označuje řadu sedadel zpředu dozadu. Druhým znakem je velké písmeno, které označuje polohu místa k sezení v řadě při pohledu ve směru dopředu se pohybujícího vozidla; používají se tato písmena:
 L
 =
 vlevo
 C
 =
 střední
 R
 =
 vpravo
 2. Popis měřicí polohy vozidla
 2.1 Souřadnice výchozích značek
 x ...
 y ...
 z ...
 3. Přehled vztažných údajů
 3.1 Místo k sezení: ...
 3.1.1 Souřadnice bodu R
 x ...
 y ...
 z ...
 3.1.2 Konstrukční úhel trupu ...
 3.1.3 Seřízení sedadla (1)
 vodorovné: ...
 svislé: ...
 úhlové: ...
 úhel trupu: ...
 Poznámka: Vztažné údaje pro další místa k sezení se v tomto seznamu uvedou pod čísly 3.2, 3.3 atd.
 (1) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 4
 Stanovení výšky a šířky opěrky hlavy
 Obrázek 1
 Výška
 Obrázek 2
 PŘÍLOHA 5
 Znázornění zakreslovaných čar a měření prováděných při zkoušce
 PŘÍLOHA 6
 POSTUP ZKOUŠKY K OVĚŘENÍ POHLCOVÁNÍ ENERGIE
 1. Uspořádání, zkušební přístroj, registrační přístroje a postup
 1.1 Uspořádání
 Opěrka hlavy, včetně materiálu pohlcujícího energii, musí být namontována a zkoušena na sedadle nebo části konstrukce vozidla, jehož je součástí. Prvek konstrukce musí být dobře připevněn ke zkušebnímu zařízení tak, aby se při nárazu nepohnul, a základna, na které stojí, musí být přibližně vodorovná, není-li odůvodněně požadováno něco jiného. Opěradlo sedadla, pokud je seřiditelné, musí být přišroubováno v postavení podle bodu 7.2.2 tohoto nařízení.
 Opěrka hlavy musí být upevněna na opěradlo sedadla tak, jak tomu je ve vozidle. Opěrka hlavy, která není nedílnou součástí sedadla, musí být namontována na díl konstrukce vozidla, na který je namontována za běžných okolností.
 Je-li opěrka hlavy výškově seřiditelná, musí být nastavena do nejméně příhodné polohy, kterou seřízení umožňuje.
 1.2 Zkušební přístroj
 1.2.1
 Zkušební přístroj se skládá z kyvadla, jehož otočný čep je uložen na kuličkových ložiscích a jehož redukovaná hmotnost (1) ve středu nárazu je 6,8 kg. Dolní konec kyvadla je tvořen tuhou maketou hlavy o průměru 165 mm, jejíž střed je shodný se středem nárazu kyvadla.
 1.2.2
 Maketa hlavy je opatřena dvěma měřiči zrychlení a zařízením pro měření rychlosti schopnými měřit hodnoty ve směru nárazu.
 1.3 Registrační přístroje
 Použité registrační přístroje musí umožňovat měření s touto přesností:
 1.3.1
 Zrychlení:
 přesnost = ± 5 % skutečné hodnoty
 frekvenční odezva: CFC 600 odpovídající charakteristice normy ISO 6487 (1987)
 příčná citlivost ≤ 5 % nejnižšího bodu stupnice
 1.3.2
 Rychlost:
 přesnost = ± 2,5 % skutečné hodnoty
 citlivost = 0,5 km/h
 1.3.3
 Registrace času
 přístroje musí být schopné zaznamenat celý průběh zkoušky a odečítat hodnoty v mezích jedné tisíciny sekundy:
 počátek nárazu v okamžiku prvního styku makety hlavy se zkoušenou opěrkou hlavy se zaznamená do záznamů použitých k analýze zkoušky.
 1.4 Postup zkoušky
 1.4.1
 U opěrky hlavy namontované a seřízené v souladu s bodem 1.1 této přílohy musí k nárazu dojít v bodu zvoleném laboratoří v zóně nárazu definované v bodu 6.1 tohoto nařízení a případně i mimo zónu nárazu definovanou v bodu 6.2 tohoto nařízení na plochu s poloměrem zakřivení menším než 5 mm.
 1.4.1.1
 Na zadní ploše musí být směr nárazu zezadu dopředu v podélné rovině pod úhlem 45° k svislici.
 1.4.1.2
 Na přední ploše musí být směr nárazu zepředu dozadu v podélné rovině ve vodorovném směru.
 1.4.1.3
 Přední a zadní plocha jsou ohraničeny vodorovnou rovinou dotýkající se vrcholu opěrky hlavy v souladu s bodem 7.2 tohoto nařízení.
 1.4.2
 Maketa hlavy musí udeřit na zkoušený předmět rychlostí 24,1 km/h, přičemž se této rychlosti dosahuje buď pouhou gravitační energií, nebo použitím doplňkového hnacího zařízení.
 2. Výsledky
 Při zkouškách provedených výše uvedeným postupem nesmí zpomalení makety hlavy překročit 80 g po spojitou dobu delší než tři milisekundy. Hodnota zpomalení se stanoví jako průměr z údajů obou měřičů zpomalení.
 3. Rovnocenné postupy
 3.1
 Použití ekvivalentních zkušebních postupů je přípustné pod podmínkou, že umožňují dosáhnout výsledků podle bodu 2 výše, zvláště pak mohou být prvky zkušebního přístroje nasměrovány jinak, pokud jsou dodrženy vztažné úhly mezi opěrkou hlavy a směrem nárazu.
 3.2
 Osoba, která použije metodu odlišnou od postupu popsaného v bodu 1, odpovídá za prokázání její rovnocennosti.
 (1) Vztah redukované hmotnosti mr k celkové hmotnosti kyvadla „m“ ve vzdálenosti „a“ od středu nárazu do osy otáčení a vzdálenosti l od těžiště do osy otáčení je dán vzorcem: mr = m (l/a).
 PŘÍLOHA 7
 Stanovení rozměru „A“ mezer opěrky hlavy
 (viz body 6.6.2 a 6.6.3 tohoto předpisu)
 Obrázek 1
 Příklad vodorovných mezer
 Obrázek 2
 Příklad svislých mezer


type: other

text:
Advokaten 7 - Hvornår skal der fængsles?
 Praksis fra Højesteret sætter grænser for varetægtsfængsling. Nye sager vil vise, hvad retsfølelsen kan bære.
 Et område, der ofte giver anledning til debat og af og til kritik af politi og domstole, er praksis vedrørende varetægtsfængsling og isolationsfængsling. Det fører bl.a. til, at retsplejelovens kapitel om varetægtsfængsling løbende ændres. Det skete i 2007 med nye regler om isolation og i 2008 med nye regler om begrænsning af langvarige varetægtsfængslinger.
 Domstolene har også “oprustet” på dette område, idet man bl.a. i 2009 og 2010 har afholdt kurser for dommere og andre domstolsjurister om disse emner. Forud for COP15 – FN’s 15. klimakonference i december 2009, hvor man forventede mange anholdelser, inviterede Østre Landsret to forsvarere til at kommentere forholdene omkring varetægtsfængsling i forbindelse med rydningen af Ungdomshuset og det retlige efterspil. Senest har varetægtsfængsling været et tema på det årlige møde i foråret 2011 for alle dommere i Østre Landsrets kreds.
 Disse tiltag synes i hvert fald i et vist omfang at have båret frugt, idet man i Berlingske 31. marts 2011 kunne læse følgende fra forsvarsadvokaternes formand, advokat Henrik Stagetorn:
 “Der er sket en holdningsændring, for tidligere begærede anklagerne nærmest per automatik isolationsfængsling. Også dommerne er mere omhyggelige med at få ordentlige begrundelser, hvis personer kræves fængslet i isolation.”
 Procesbevillingsnævnet synes også at have øje for dette område, idet der i de sidste fem år er blevet meddelt gennemsnitligt syv 3. instansbevillinger årligt vedrørende varetægtsfængsling.
 Det har ført til, at Højesteret har fået anledning til at træffe flere principielle afgørelser, der har kunnet bidrage til afklaring af rækkevidden af de centrale bestemmelser om varetægtsfængsling.
 Den 15-årige røver
 Vigtigst er Højesterets kendelse af 18. april 2011 om en 15-årig ustraffet dreng, som var sigtet for røveri ved en aften i forening med en medgerningsmand under trusler med en kniv at have frataget en jævnaldrende dreng en mobiltelefon og en sølvhalskæde til en samlet værdi af ca. 5.000 kr. Sigtede erkendte sig skyldig og blev varetægtsfængslet i ungdomsinstitution under henvisning til, at der var bestemte grunde til at antage, at han ville vanskeliggøre efterforskningen. Efter to dage blev fængslingsgrundlaget imidlertid ændret til, at retshåndhævelsen efter oplysningerne om forholdets grovhed skønnedes at kræve, at sigtede ikke var på fri fod. Efter tre måneders varetægtsfængsling blev han løsladt, idet hensynet til retshåndhævelsen ikke længere fandtes at kræve, at han var frihedsberøvet. Hovedforhandling skulle her finde sted tre uger senere.
 Højesteret skulle tage stilling til, om den forlængelse af varetægtsfængsling, som var sket efter seks ugers fængsling, var berettiget.
 Højesteret henviser indledningsvis i sine præmisser til en tidligere kendelse fra 1983, hvorefter anvendelse af retshåndhævelsesarrest efter retsplejelovens forarbejder forudsætter, at sigtelsen angår forhold af en sådan grovhed, at der må forventes idømt en langvarig fængselsstraf eller anden strafferetlig foranstaltning af tilsvarende indgribende betydning.
 Højesteret finder herefter, at efter de oplysninger, der forelå om karakteren og grovheden af røveriet og om sigtedes personlige forhold, herunder hans unge alder og ustraffede fortid, måtte han forventes idømt en straf udmålt i måneder. På den baggrund var betingelserne for varetægtsfængsling under henvisning til hensynet til retshåndhævelsen ikke opfyldt.
 Læren fra Prins Jørgens Gård
 Højesteret tydeliggør med sin formulering, at varetægtsfængsling af hensyn til retshåndhævelsen kræver, at den straf, som forventes idømt, er på mindst et års ubetinget fængsel. Hermed tager Højesteret formentlig også afstand fra bemærkninger om gældende ret i forbindelse med en række lovændringer, hvorefter Højesterets kendelse fra 1983 skal fortolkes således, at den forventede fængselsstraf “kun” skal være mindst otte til ti måneder.
 Kendelsen indeholder ikke yderligere anvisninger for praksis, men undergrænsen for den forventede straf befinder sig formentlig i området et til halvandet års fængsel. Grænsen er nok i den lave ende af dette interval, hvis der er tale om personfarlig kriminalitet som f.eks. røveri. Ved varetægtsfængsling efter domfældelse i byretten skal grænsen formentlig også respekteres, men det må antages, at der i denne situation ikke stilles de helt samme krav til straffens længde som ved varetægtsfængsling før dom.
 Den pæne hæler
 Den anden væsentlige afgørelse, som Højesteret har truffet om varetægtsfængsling, vedrører både retshåndhævelsesarrest og kollusionsarrest (fængsling når der er bestemte grunde til at antage, at sigtede vil vanskeliggøre efterforskningen):
 Sagens tiltalte, der var ustraffet og havde gode personlige forhold, var varetægtsfængslet for groft hæleri. Ved en ransagning af hans hjem og virksomhed blev der bl.a. fundet et større antal designlamper og -møbler. Anklagemyndigheden havde for byretten oplyst, at man forventede en straf på ti måneders til et års fængsel. Byretten bestemte efter syv ugers varetægtsfængsling – to uger før hovedforhandlingen – at han skulle løslades. Af byrettens begrundelse fremgår (lettere redigeret og forkortet) bl.a.:
 Ved Østre Landsrets kendelse af 26. juli 2010 lagde landsretten til grund, at der var bestemte grunde til at antage, at tiltalte på fri fod ville vanskeliggøre forfølgningen i sagen ved at påvirke medtiltalte, sælgeren af designervarerne, der havde afgivet en forklaring, der var belastende for tiltalte. Sælgeren har nu afgivet indenretslig forklaring, og der er derfor, sammenholdt med tiltaltes personlige forhold, ikke længere grund til at antage, at tiltalte på fri fod vil eller vil kunne vanskeliggøre forfølgningen ved at påvirke sælgeren.
 Den tiltale, der er rejst, angår hæleri til et beløb på 473.000 kr. Det fremgår endvidere af tiltalen, at de hælede møbler har været til eget brug og ikke med hensigt til videresalg. Under disse omstændigheder må der forventes en straf udmålt i måneder, og det kan, henset til tiltaltes gode personlige forhold, ikke udelukkes, at straffen vil blive gjort delvist betinget, eventuelt med vilkår om samfundstjeneste. Henset hertil findes hensynet til retshåndhævelsen ikke længere at kræve, at tiltalte forbliver frihedsberøvet.
 Landsretten ændrede denne afgørelse, idet man fandt, at “sælgerens” forklaring i relation til tiltalte ikke var detaljeret i et sådant omfang, at der ikke længere var bestemte grunde til at antage, at tiltalte ville afstemme sin forklaring med ham. Landsretten fængslede tillige under henvisning til hensynet til retshåndhævelsen.
 Højesteret stadfæstede 24. marts 2011 byrettens kendelse. Højesteret fandt således ikke grundlag for fængsling begrundet i hensynet til retshåndhævelsen, hvilket i lyset af Højesterets afgørelse fire uger senere om den 15-årige røver ikke forekommer overraskende. Måske er hæleri og anden berigelseskriminalitet forbrydelsestyper, hvor end ikke forventningen om f.eks. halvandet års fængsel i almindelighed er tilstrækkelig til at begrunde retshåndhævelsesarrest.
 To nye sager, der i sommer er indbragt for Højesteret, vil i endnu højere grad tydeliggøre praksis på dette meget væsentlige retsområde.
 Højesterets afgørelser i begge de oven for refererede sager er afsagt 6 måneder efter, at de tiltalte var blevet dømt i byretten, hvorfor værdien af afgørelserne formentlig har været begrænset for de pågældende. Afgørelserne, der har en omfattende sagsfremstilling, er imidlertid af stor betydning for retsudviklingen. Afgørelserne er samtidig eksempler på, at der efter Domstolsreformen i 2007 med 3. instansbevillinger i principielle sager kan ske en bedre udnyttelse af Højesterets ressourcer end at træffe afgørelse i konkrete sager vedrørende eksempelvis kontraktforhold uden betydning for andre end parterne i den konkrete sag.
 To sager indbragt for Højesteret i sommeren 2011:
 Tiltalte, der i byretten var blevet idømt minimumsstraffen på fængsel i et år for ulovlig besiddelse af skydevåben under særligt skærpende omstændigheder ved på sin bopæl frit tilgængeligt at have besiddet en pistol med tilhørende ammunition, og som ankede dommen på stedet, blev varetægtsfængslet under anken under henvisning til hensynet til retshåndhævelsen, idet han nu var idømt fængsel i et år. Østre Landsret stadfæstede byrettens afgørelse.
 En 16-årig var sigtet for at have deltaget i et røveri mod en smykkeforretning under brug af maske og attrappistol og med et udbytte på mere end 1,8 mio. kr. En medgerningsmand er blevet idømt fængsel i et år og tre måneder, heraf ti måneder betinget, for røveriet. Byretten fandt, at forholdet havde en sådan grovhed, at hensynet til retshåndhævelsen krævede, at sigtede ikke var på fri fod. Vestre Landsret stadfæstede byrettens afgørelse og varetægtsfængslede tillige under hensyn til kollusionsfaren.
 Kendelsen om røveren: UfR 2011, side 2056 H
 Kendelsen om hæleren: UfR 2011, side 1758 H


type: contracts

text:
 3.9.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 230/37
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 231/2014
 z dne 24. oktobra 2014
 o spremembi Priloge XIII (Promet) k Sporazumu EGP [2015/1455]
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum EGP) in zlasti člena 98 Sporazuma EGP,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Sklep Komisije 2014/209/EU z dne 20. marca 2014 o ekvivalentnosti med kategorijami vozniških dovoljenj (1) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (2)
 Sklep 2014/209/EU razveljavlja Sklep Komisije 2013/21/EU Sklep Komisije z dne 18. decembra 2012 o ekvivalentnosti med kategorijami vozniških dovoljenj (2), ki je vključen v Sporazum EGP in ga je zato treba v okviru Sporazuma EGP razveljaviti.
 (3)
 Prilogo XIII k Sporazumu EGP bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 Besedilo točke 24fb (Sklep Komisije 2013/21/EU) v Prilogi XIII k Sporazumu EGP se nadomesti z naslednjim:
 „32014 D 0209: Sklep Komisije 2014/209/EU z dne 20. marca 2014 o ekvivalentnosti med kategorijami vozniških dovoljenj (UL L 120, 23.4.2014, str. 1).“
 Člen 2
 Besedilo Sklepa 2014/209/EU v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavi v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, je verodostojno.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 1. novembra 2014 pod pogojem, da so bila predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma EGP (3).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 24. oktobra 2014
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Kurt JÄGER
 (1) UL L 120, 23.4.2014, str. 1.
 (2) UL L 19, 22.1.2013, str. 1.
 (3) Navedena ni nobena ustavna zahteva.