text:
KSKE/6Co/339/2015
 Súd: Krajský súd Košice Spisová značka: 6Co/339/2015 Identifikačné číslo súdneho spisu: 7712214809 Dátum vydania rozhodnutia: 30. 08. 2016 Meno a priezvisko sudcu, VSÚ: JUDr. Viktória Midová ECLI: ECLI:SK:KSKE:2016:7712214809.1
 ROZSUDOK V MENE SLOVENSKEJ REPUBLIKY Krajský súd v Košiciach v senáte zloženom z predsedníčky senátu JUDr. Viktórie Midovej a sudcov JUDr. Viery Bodnárovej a JUDr. Moniky Koščovej v spore žalobcu P. V., V. X. M., S. X, zastúpeného JUDr. Pavlom Piovarčim, advokátom, so sídlom v Košiciach, Štúrova 20 a JUDr. Kristínou Piovarčiovou, advokátkou, so sídlom v Košiciach, Štúrova 20, proti žalovanej X. X.M., V. X. F. XXX, o zaplatenie 6.800 € s príslušenstvom, o odvolaní žalovanej proti rozsudku Okresného súdu Michalovce č.k. 12C/131/2012-132 zo dňa 10.3.2015
 Potvrdzuje rozsudok vo výroku o povinnosti žalovanej zaplatiť žalobcovi 6 800 € s 8 % ročným úrokom z omeškania od 12.10.2012 do zaplatenia do 3 dní od právoplatnosti rozsudku.
 V prevyšujúcej vyhovujúcej časti, t.j. vo výroku o povinnosti zaplatiť úrok z omeškania za deň 11.10.2012 mení rozsudok tak, že žalobu v tejto časti zamieta.
 Priznáva žalobcovi plnú náhradu trov odvolacieho konania proti neúspešnej žalovanej.
 1.Okresný súd Michalovce (ďalej len súd prvej inštancie alebo len súd) rozsudkom označeným v záhlaví zaviazal žalovanú zaplatiť žalobcovi 6.800 € s 8 % ročným úrokom z omeškania od 11.10.2012 do zaplatenia v lehote 3 dní od právoplatnosti rozhodnutia. V prevyšujúcej časti žalobu zamietol. O trovách konania si vymienil rozhodnúť do 30 dní po právoplatnosti rozhodnutia vo veci samej.
 2. Rozhodol tak o žalobe, ktorou sa žalobca domáhal zaplatenia 6.800 € s 8% ročným úrokom z omeškania od 24.8.2012 titulom bezdôvodného obohatenia, ktoré vzniklo žalovanej tým, že prijala plnenie z absolútne neplatnej kúpnej zmluvy.
 3. Vykonaným dokazovaním vzal za preukázané, že dňa 14.6.2012 došlo medzi stranami sporu k uzavretiu kúpnej zmluvy k motorovému vozidlu, ktorého vlastníčkou však nebola žalovaná ako predávajúca, ale občianka Poľskej republiky B. M.. Jej vlastníctvo bolo určené rozsudkom Okresného súdu Košice II č.k. 22C/300/2012-149 zo dňa 5. 8.2014, ktorý nadobudol právoplatnosť dňa 6.9.2014. Žalovaným vo vyššie uvedenom konaní bol P. V., žalobca v tomto spore, ktorý bol na základe kúpnej zmluvy uzavretej so žalovanou evidovaný ako držiteľ motorového vozidla v evidencii motorových vozidiel dňom 20.6.2012. Titulom tejto kúpnej zmluvy žalobca zaplatil žalovanej 6.800 €, čo v konaní nebolo sporným. Kúpnu zmluvu uzavretú medzi účastníkmi konania vyhodnotil súd ako absolútne neplatnú podľa § 39 Obč. zák., keďže žalovaná nebola vlastníčkou motorového vozidla a nemohla ani platne previesť vlastnícke právo k tomuto vozidlu na žalobcu. Žalovaná totiž nadobudla vlastnícke právo tiež od nevlastníka P. F., ktorý si predmetné motorové vozidlo požičal od B. M. a následne toto predal žalovanej. Vzhľadom na plnenie žalobcu z neplatnej kúpnej ceny zaviazal žalovanú na zaplatenie sumy 6.800 € titulom bezdôvodného obohatenia v zmysle ust. § 451 ods. 1,2 až 457 Obč. zák., keďže išlo o plnenie získané žalovanou z neplatného právneho úkonu.
 4. Pri rozhodovaní o úrokoch z omeškania vychádzal zo záveru, že žalovanej vznikla povinnosť zaplatiť žalobcovi bezdôvodné obohatenie prvý deň potom, čo bola vyzvaná na splnenie a týmto dňom bol deň 11.10.2012, keďže žaloba jej bola doručená dňa 10.10.2012. Z týchto dôvodov priznal žalobcovi úrok z omeškania od 11.10.2012 vo výške 8 % v súlade s ust. § 3 nar. vl. č. 87/1995 Z.z. a v prevyšujúcej časti, pokiaľ ide o zaplatenie úroku z omeškania za obdobie od 24.8.2012 do 10.10.2012, žalobu zamietol.
 5.V zmysle ust. § 151 ods. 3 O.s.p. vymienil si rozhodnúť o trovách konania do 30 dní po právoplatnosti rozhodnutia vo veci samej.
 6. Proti tomuto rozsudku, a to proti jeho vyhovujúcemu výroku, v zákonnej lehote podala odvolanie žalovaná z dôvodu podľa ust. § 205 ods. 2 písm. a/ v spojení s ust. § 221 ods. 1 písm. f/ O.s.p. a z dôvodu podľa ust. § 205 ods. 2 písm. f/ O.s.p.. Vytýkala súdu, že svojim postupom jej ako účastníčke konania odňal možnosť konať pred súdom, keď napriek jej ospravedlnenej neúčasti na pojednávaniach a jej žiadosti o odročenie týchto pojednávaní zo zdravotných dôvodov v zmysle § 119 O.s.p. vykonal pojednávania v rozpore so zákonom. Dokonca rozsudok vyhlásil na pojednávaní dňa 10.3.2015, na ktoré predvolanie jej bolo doručené až dňa 19.3.2015. Pojednávanie, ktoré predchádzalo vyhláseniu rozhodnutia, pritom žiadala odročiť zo zdravotných dôvodov, o čom predložila k odvolaniu výstup z faxu zo dňa 2.3.2015 o 20.31 hod.. K odvolaniu pripojila aj lekárske potvrdenie U.. Š. F. zo dňa 9. marca 2015 o tom, že bola v domácom liečení pre infekčné ochorenie od 2.3.2015 do 6.3.2015 a nemohla sa dostaviť na súdne pojednávanie. Namietala tiež doručenie predvolania na pojednávanie na deň 3.3.2015 prostredníctvom príslušníkov Policajného zboru počas jej hospitalizácie s maloletým dieťaťom, trvajúcej od 9. do 24.2.2015 (predvolanie jej bolo doručené dňa 24.2.2015 - poznámka odvolacieho súdu). Zároveň namietala aj priznanie úroku z omeškania už od 11.10.2012, keďže až na základe právoplatného rozsudku Okresného súdu Košice II č.k. 22C/300/2012-149 bolo zrejmé, komu patrí motorové vozidlo, preto sa do omeškania mohla dostať až od právoplatnosti tohto rozsudku. Keďže nemala možnosť zúčastniť sa pojednávania ako účastníčka a nemala možnosť vyjadriť sa k veci na pojednávaní a navrhnúť dôkazy, navrhla rozsudok zrušiť a vec vrátiť súdu prvého stupňa na ďalšie konanie.
 7. Žalobca vo vyjadrení k odvolaniu žalovanej navrhol rozsudok ako vecne správny potvrdiť a priznať mu náhradu trov odvolacieho konania. Tvrdenia žalovanej o odňatí jej práva konať pred súdom považoval za účelové, keďže žalovaná od začiatku marila priebeh konania, nezúčastňovala sa pojednávaní, na ktoré bola riadne a včas predvolaná, prípadne ospravedlňovala svoju neúčasť na vytýčených pojednávaniach spôsobom, ktorý je v rozpore s ust. § 119 ods. 3 O.s.p.. Predkladala svoje žiadosti o odročenie pojednávania spravidla deň pred vytýčeným termínom pojednávania alebo v deň pojednávania. Žiadosti o odročenie, v ktorých sa odvolávala na svoj zdravotný stav alebo na zdravotný stav rodinného príslušníka, neobsahovali vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že jej zdravotný stav neumožňuje účasť na pojednávaní, resp., že nie je schopná bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa pojednávania zúčastniť. Za správne považoval aj rozhodnutie v časti úroku z omeškania, pretože pre začiatok omeškania nie je rozhodujúci čas, kedy nadobudol právoplatnosť rozsudok Okresného súdu Košice II sp. zn. 22C/300/2012, ale rozhodujúci je čas, kedy bola vyzvaná na plnenie.
 8.Vyššie uvedené vyjadrenie bolo doručené žalovanej dňa 16.9.2015 (č.l. 161 spisu).
 9. Krajský súd v Košiciach ako odvolací súd (§ 34 Civilného sporového poriadku účinného od 1.7.2016, ďalej len CSP) prejednal odvolanie žalovanej ako podané včas oprávnenou osobou proti rozhodnutiu, proti ktorému je odvolanie prípustné, bez nariadenia pojednávania v zmysle ust. § 385 ods. 1 CSP a contrario v rozsahu vyplývajúcom z ust. § 379 a § 380 CSP a z hľadísk uplatnených odvolacích dôvodov (§ 205 ods. 2 písm. a/ v spojení s ust. § 221 ods. 1 písm. f/ a § 205 ods. 2 písm. f/ O.s.p., v spojení s ust. § 470 ods. 2 prvej vety CSP, v CSP odvolacie dôvody podľa ust. § 365 ods. 1 písm. b/ a h/) a dospel k záveru, že odvolanie žalovanej je iba čiastočne dôvodné.
 10. Rozsudok je vo výroku o povinnosti žalovanej zaplatiť žalobcovi 6.800 € s 8 % ročným úrokom z omeškania od 12.10.2012 do zaplatenia do 3 dní od právoplatnosti rozhodnutia vecne správny, preto ho odvolací súd v zmysle ust. § 387 ods. 1 O.s.p. v tejto časti potvrdil. 11. V prevyšujúcej napadnutej vyhovujúcej časti (úrok z omeškania za deň 11.10.2012) neboli splnené podmienky ani na potvrdenie, ani na zrušenie rozsudku, preto odvolací súd rozsudok v tejto časti zmenil v zmysle ust. § 388 CSP.
 12. Rozsudok bol verejne vyhlásený na Krajskom súde v Košiciach dňa 30.augusta 2016 o 12.40 hod v pojednávacej miestnosti č. dv. 202, II. poschodie, pričom miesto a čas verejného vyhlásenia rozhodnutia boli zverejnené dňa 23.8.2016 na úradnej tabuli Krajského súdu v Košiciach v zmysle ust. § 219 ods. 3 O.s.p..
 13. Žalovaná v odvolaní namieta odvolacie dôvody podľa ust. § 205 ods. 2 písm. a/ v spojení s ust. § 221 ods. 1 písm. f/ O.s.p. a podľa ust. § 205 ods. 2 písm. f/ O.s.p., t.j. v konaní došlo k vadám uvedeným v § 221 ods. 1 O.s.p., konkrétne účastníkovi konania sa postupom súdu odňala možnosť konať pred súdom a rozhodnutie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia veci.
 14. V zmysle Civilného sporového poriadku účinného v čase rozhodovania odvolacieho súdu, ktorý v zmysle ust. § 470 ods. 1 CSP platí aj na konanie začaté pred dňom nadobudnutia jeho účinnosti (1.7.2016), ide o odvolacie dôvody podľa ust. § 365 ods. 1 písm. b/ a h/, t.j. súd nesprávnym procesným postupom znemožnil strane, aby uskutočňovala jej patriace procesné práva v takej miere, že došlo k porušeniu práva na spravodlivý proces a rozhodnutie súdu prvej inštancie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia veci.
 15. Odvolací dôvod podľa ust. § 365 ods. 1 písm. b/ CSP (§ 205 ods. 2 písm. a/ O.s.p. v spojení s ust. § 221 ods. 1 písm. f/) je naplnený vtedy, ak súd nesprávnym procesným postupom znemožnil strane, aby uskutočňovala jej patriace procesné práva v takej miere, že došlo k porušeniu práva na spravodlivý proces. Tento odvolací dôvod je potrebné vykladať eurokonformne s judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva, ktorá predpokladá, že v tomto prípade ide o porušenie procesných práv. Ochrana ohrozených alebo porušených práv a právom chránených záujmov musí byť spravodlivá a účinná tak, aby bol naplnený princíp právnej istoty. Právna istota je stav, v ktorom každý môže legitímne očakávať, že jeho spor bude rozhodnutý v súlade s ustálenou rozhodovacou praxou najvyšších súdnych autorít a ak takejto ustálenej rozhodovacej praxe niet, aj stav, v ktorom každý môže legitímne očakávať, že jeho spor bude rozhodnutý spravodlivo.
 16. K odvolaciemu dôvodu podľa ust. § 365 ods. 1 písm. h/ CSP (§ 205 ods. 2 písm. f/ O.s.p.) odvolací súd uvádza, že právnym posúdením je činnosť súdu, pri ktorej aplikuje konkrétnu právnu normu za zistený skutkový stav, t.j. vyvodzuje zo skutkového zistenia aké práva a povinnosti majú strany sporu podľa príslušného právneho predpisu. Nesprávnym právnym posúdením je omyl súdu pri aplikácii práva na zistený skutkový stav, pričom o mylnú aplikáciu právnych predpisov ide vtedy, ak súd použil iný právny predpis, než ktorý mal správne použiť alebo aplikoval správny právny predpis, ale nesprávne ho vyložil, prípadne ho na daný skutkový stav inak nesprávne aplikoval.
 17. Odvolací súd dospel k záveru, že tieto odvolacie dôvody nie sú naplnené.
 18. Žalovaná konkrétne namieta, že postupom súdu jej bola odňatá možnosť konať pred súdom, pretože súd dňa 3.3.2015 a 10.3.2015 pojednával v jej neprítomnosti, hoci preto neboli splnené zákonné podmienky (v zmysle ust. § 101 ods. 2 O.s.p. účinného v tom čase - poznámka odvolacieho súdu), pretože z neúčasti na pojednávaní dňa 3.3.2015 sa ospravedlnila a požiadala o jeho odročenie zo zdravotných dôvodov a predvolanie na pojednávanie na deň 10.3.2015 jej bolo doručené až dňa 19.3.2015.
 19. V zmysle ust. § 101 ods. 2 O.s.p. účinného v čase rozhodovania súdu prvej inštancie (ďalej len O.s.p.) súd pokračuje v konaní, aj keď sú účastníci nečinní. Ak sa riadne predvolaný účastník nedostaví na pojednávanie, ani nepožiadal z dôležitého dôvodu o jeho odročenie, môže súd vec prejednať v neprítomnosti takéhoto účastníka; prihliadne pritom na obsah spisu a ďalšie vykonané dôkazy.
 20. Pojednávanie sa môže odročiť len z dôležitých dôvodov (§ 119 ods. 1 O.s.p.). Účastník, ktorý navrhuje odročenie pojednávania, musí súdu oznámiť dôvod na odročenie pojednávania bez zbytočného odkladu po tom, čo sa o ňom dozvedel alebo odkedy sa o ňom mohol dozvedieť alebo s prihliadnutím na všetky okolnosti ho mohol predpokladať. Návrh na odročenie pojednávania obsahuje najmä : a/ dôvod, pre ktorý sa navrhuje odročenie pojednávania, b/ deň, keď sa účastník o dôvode dozvedel, c/ ak je to možné, uvedenie elektronickej adresy, telefaxu alebo telefónu, na ktoré súd bezodkladne oznámi, ako návrh posúdil (§ 119 ods. 2 O.s.p.).
 21. Ak je dôvodom na odročenie pojednávania zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu, návrh na odročenie pojednávania musí obsahovať aj vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu neumožňuje účasť na pojednávaní. Za takéto vyjadrenie sa považuje vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že účastník alebo jeho zástupca nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa zúčastniť pojednávania (§ 119 ods. 3 O.s.p.).
 22. Z citovaného ust. § 101 ods. 2 O.s.p., ktorým sa riadil súd v čase rozhodovania vyplýva, že predpokladom uskutočnenia pojednávania a rozhodnutia v neprítomnosti účastníkov (strán sporu) bolo riadne predvolanie účastníka (strany sporu) na pojednávanie, ktorý sa nedostavil a ani nepožiadal z dôležitého dôvodu o odročenie pojednávania.
 23. Predvolanie na pojednávanie sa musí účastníkom doručiť tak, aby mali dostatok času na prípravu, spravidla najmenej 5 dní pred dňom, keď sa má pojednávanie konať (§ 115 ods. 2 O.s.p.).
 24. Za dôležitý dôvod na odročenie pojednávania považoval Občiansky súdny poriadok aj taký zdravotný stav účastníka alebo jeho zástupcu, ktorý mu neumožňoval účasť na pojednávaní. Tento dôvod však musel účastník alebo jeho zástupca preukázať tak, že návrh na odročenie pojednávania, okrem náležitostí uvedených vo vyššie citovanom ust. § 119 ods. 2 O.s.p., musel obsahovať aj vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že účastník alebo jeho zástupca nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa zúčastniť pojednávania. Ošetrujúci lekár musel vo svojom vyjadrení výslovne skonštatovať, že účastník konania alebo jeho zástupca nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu sa zúčastniť pojednávania.
 25. Existenciu dôvodov pre odročenie pojednávania súd zisťuje v čase, keď je mu doručená žiadosť o odročenie pojednávania, resp. najneskôr na pojednávaní, na ktorom o odročení rozhoduje, preto ich existencia v tom čase musí byť preukázaná. V zmysle rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky sp. zn. 7C/130/2012 (R/132/2014) je zdravotný stav účastníka konania dôvodom na odročenie pojednávania len ak je súdu, a to už spravidla pred rozhodnutím o žiadosti o odročenie pojednávania preukázané vyjadrením ošetrujúceho lekára, že účastník konania nie je schopný bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania.
 26. V prejednávanom spore z obsahu spisu je zrejmé, že žalovanej bolo predvolanie na pojednávanie nariadené na deň 3.3.2015 doručené dňa 24.2.2015 do vlastných rúk, teda v lehote v zmysle citovaného ust. § 115 ods. 2 O.s.p. (najmenej 5 dní pred nariadeným pojednávaním).
 27. Pojednávania dňa 3.3.2015 sa žalovaná nezúčastnila, pričom zo zápisnice o pojednávaní z tohto dňa (č.l. 123) vyplýva, že svoju neprítomnosť neospravedlnila a súd preto rozhodol uznesením, že bude konať v jej neprítomnosti. Toto pojednávanie následne odročil za účelom vyhlásenia rozsudku na deň 10.3.2015 s tým, že o termíne pojednávania upovedomí aj žalovanú.
 28. Zo spisu ďalej vyplýva, že ešte dňa 4.3.2015 bolo zo súdu vypravené predvolanie na pojednávanie pre žalovanú na deň 10.3.2015 a z doručenky, ktorou bolo predvolanie žalovanej doručované, vyplýva, že táto zásielka bola uložená na pošte dňa 10.3.2015 a žalovaná si ju prevzala dňa 19.3.2015.
 29. Pojednávania dňa 10.3.2015 sa žalovaná nezúčastnila a na tomto bol vyhlásený rozsudok.
 30. Po doručení rozsudku žalovanej dňa 19.3.2015 táto podala odvolanie, ktoré doručila súdu dňa 2.4.2015 a až spolu s týmto odvolaním predložila žiadosť o odročenie pojednávania zo dňa 2.3.2015, ktoré bolo nariadené na deň 3.3.2015, a to z dôvodu náhleho zhoršenia jej zdravotné stavu a z dôvodu, že sa chce osobne zúčastniť na pojednávaní s tým, že potvrdenie od lekára dodatočne bezodkladne doručí. Zároveň pripojila aj výstup z faxového prístroja telefónneho čísla +421 566477275 zo dňa 2.3.2015 o 20.31 hod. o odosielaní na adresu *01*6872159 so začiatkom času 2.3.2015 o 20.29 hod. a trvaním 01 07 s výsledkom OK a spolu s odvolaním predložila kópiu lekárskeho potvrdenia U.. Š. F., všeobecného lekára pre dorast a dospelých zo dňa 9.3.2015, v zmysle ktorého bola v domácom liečení pre infekčné ochorenie od 2.3.2015 do 6.3.2015 a nemohla sa dostaviť na súdne pojednávanie.
 31. Ako je zrejmé z obsahu spisu, súd tieto listiny nemal k dispozícii na pojednávaní dňa 3.3.2015 a ani následne na pojednávaní dňa 10.3.2015.
 32. Žalovaná síce v odvolacom konaní preukázala, že faxovým podaním požiadala súd o odročenie pojednávania zo dňa 3.3.2015 zo zdravotných dôvodov, avšak táto jej žiadosť o odročenie pojednávania určeného na deň 3.3.2015 neobsahovala zákonom požadované náležitosti, konkrétne vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že nie je schopná bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania.
 33. Za tohto stavu jej zdravotný stav nebol dôvodom pre odročenie pojednávania a boli tak splnené podmienky pre pojednávania súdu dňa 3.3.2015 v jej neprítomnosti, preto ak súd vec prejednal na tomto pojednávaní v jej neprítomnosti, neodňal je tým právo konať pred súdom, teda neznemožnil jej realizáciu zákonom priznaných procesných práv. V tomto smere odvolacia námietka nie je dôvodná a nie je naplnený odvolací dôvod v zmysle ust. § 365 ods. 1 písm. b/ CSP.
 34. Na tomto pojednávaní súd vyhlásil dokazovanie za skončené a pojednávanie odročil za účelom vyhlásenia rozhodnutia na deň 10.3.2015. Nešlo teda o nariadenie ďalšieho pojednávania v zmysle ust. § 115 ods. 1 O.s.p., s ktorým je spojená povinnosť v zmysle ust. § 115 ods. 2 O.s.p. doručiť účastníkom predvolanie tak, aby mali dostatok času na prípravu, spravidla najmenej 5 dní pred jeho konaním. Išlo o odročenie pojednávania konaného dňa 3.3.2015, na ktoré bola žalovaná riadne a včas predvolaná a ktoré sa uskutočnilo v jej neprítomnosti za splnenia zákonom stanovených podmienok, ako už bolo vyššie uvedené a v tento deň (10.3.2015) súd ani nepojednával, ale iba vyhlásil rozhodnutie vo veci. Keďže žalovaná sa na pojednávanie nariadené na deň 3.3.2015 neustanovila a ani nepožiadala z dôležitého dôvodu o jeho odročenie, keďže jej žiadosť nespĺňala zákonom predpísané náležitosti, sama sa tak zbavila možnosti dozvedieť sa o termín vyhlásenia rozsudku.
 35. Z vyššie uvedeného je zrejmé, že nebolo povinnosťou súdu prvej inštancie opakovane žalovanú predvolávať na pojednávanie na deň 10.3.2015, keďže ako už bolo vyššie uvedené, nešlo o nariadenie pojednávania, ale iba o odročenie predchádzajúceho pojednávania za účelom vyhlásenia rozhodnutia, a preto bez právneho významu je námietka žalovanej, že predvolanie na pojednávanie dňa 10.3.2015 jej nebolo riadne doručené, čím malo dôjsť k odňatiu jej možnosti konať pred súdom (viď rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky sp. zn. 6M Cdo/21/2010 zo dňa 30.11.2011).
 36. Sumarizujúc vyššie uvedené, ani postupom súdu, pokiaľ nedoručil žalovanej včas predvolanie na pojednávanie dňa 10.3.2015, nedošlo k odňatiu žiadneho jej patriaceho procesného práva v takej miere, že by tým došlo k porušeniu práva na spravodlivý proces.
 37. Pozornosti odvolacieho súdu neušlo, že žalovaná sa počas konania na súde prvej inštancie nezúčastnila žiadneho z nariadených pojednávaní. V čase, keď bola zastúpená právnym zástupcom, tento sa zúčastnil pojednávania dňa 14.10.2014 a prostredníctvom neho žalovaná mohla uplatňovať všetky jej patriace procesné práva, vrátane práva vyjadriť sa k veci a navrhnúť dôkazy. Po ukončení právneho zastúpenia súd zohľadnil túto skutočnosť tým, že pojednávanie nariadené na deň 16.12.2014 odročil na deň 20.1.2015. V tento deň žalovaná doručila do podateľne súdu lekársku správu zo dňa 19.1.2015, v zmysle ktorej sa zúčastnila gastroenterologického vyšetrenia a bola prepustená do domácej liečby a na základe tejto lekárskej správy sa ospravedlnila z pojednávania nariadeného na deň 20.1.2015 a žiadala o jeho odročenie. Napriek tomu, že táto jej žiadosť nespĺňala zákonom predpísané náležitosti, pretože neobsahovala vyjadrenie ošetrujúceho lekára, že nie je schopná bez ohrozenia života alebo závažného zhoršenia zdravotného stavu zúčastniť sa pojednávania, súd jej žiadosti vyhovel a pojednávanie odročil na deň 3.2.2015. Toto pojednávanie bolo odročené na deň 3.3.2015 z dôvodu, že predvolanie žalovanej na pojednávanie dňa 3.2.2015 nebolo vykázané. Následne predvolanie na pojednávanie na deň 3.3.2015 bolo žalovanej doručené do vlastných rúk dňa 24.2.2015. 38. Z vyššie uvedeného je zrejmé, žalovaná nevyužila možnosť zúčastniť sa žiadneho z nariadených pojednávaní a opakovane žiadala o ich odročenie zo zdravotných dôvodov, ktoré žiadosti však nespĺňali zákonom predpísané náležitosti. Za tejto situácie žalovaná sa sama vzdala realizácie jej patriacich procesných práv a táto jej nebola znemožnená postupom súdu, ako to žalovaná namieta v odvolaní.
 39. Zo všetkých vyššie uvedených dôvodov odvolací dôvod v zmysle ust. § 365 ods. 1 písm. b/ O.s.p. naplnený nie je.
 40. Pokiaľ ide o žalovanou namietaný odvolací dôvod v zmysle ust. § 365 ods. 1 písm. h/ CSP (§ 205 ods. 2 písm. f/ O.s.p.), odvolací súd dospel k záveru, že tento odvolací dôvod je naplnený iba v časti, v ktorej bola zaviazaná na zaplatenie úroku z omeškania aj za deň 11.10.2012.
 41. Súd prvej inštancie vykonal vo veci dokazovanie v dostatočnom rozsahu pre náležité zistenie skutkového stavu, vykonané dôkazy vyhodnotil podľa ust. § 132 O.s.p., účinného v čase jeho rozhodovania, z týchto dôkazov dospel k správnym skutkovým zisteniam, na ktorých aj založil svoje rozhodnutie, zo zisteného skutkového stavu vyvodil aj správny právny záver v potvrdenej časti, preto odvolací súd jeho rozsudok ako vecne správny podľa ust. § 387 ods. 1 CSP potvrdil.
 42. Správne a zákonu zodpovedajúce sú aj dôvody rozsudku v potvrdenej časti, s ktorými sa odvolací súd v celom rozsahu stotožňuje a na tieto odkazuje (§ 387 ods. 2 CSP ). Ani odvolacie námietky žalobcu nemali vplyv na vecnú správnosť rozsudku v tejto časti a nie sú spôsobilé privodiť jeho zmenu.
 43. Odvolací súd sa stotožňuje so správnymi skutkovými zisteniami a právnym záverom súdu prvej inštancie o povinnosti žalovanej vydať žalobcovi bezdôvodné obohatenie, ktoré jej vzniklo plnením z neplatného právneho úkonu, t.j. z absolútne neplatnej kúpnej zmluvy, uzavretej medzi stranami sporu dňa 14.6.2012 z dôvodov, ako ich podrobne uviedol súd v odôvodnení napadnutého rozsudku a ako tieto vyplynuli z vykonaného dokazovania.
 44. Bezdôvodné obohatenie je v Občianskom zákonníku konštruované ako záväzkový právny vzťah medzi tým, kto sa na úkor iného obohatil, a tým, na úkor koho došlo k bezdôvodnému obohateniu.
 45. Bezdôvodným obohatením je majetkový prospech získaný plnením bez právneho dôvodu, plnením z neplatného právneho úkonu alebo plnením z právneho dôvodu, ktorý odpadol, ako aj majetkový prospech získaný z nepoctivých zdrojov ( § 451 ods. 2 Obč. zákonníka). Kto sa na úkor iného bezdôvodne obohatí, musí obohatenie vydať ( § 451 ods. 1 Obč. zák.) tomu, na úkor koho sa získal ( § 456 Obč. zák.). Musí sa vydať všetko, čo sa nadobudlo bezdôvodným obohatením; ak to nie je dobre možné, najmä preto, že obohatenie spočívalo vo výkonoch, musí sa poskytnúť peňažná náhrada (§ 458 ods. 1 Obč.zák.).
 46. Z vyššie citovaných zákonných ustanovení vyplýva, že bezdôvodným obohatením je aj majetkový prospech získaný plnením z neplatného právneho úkonu, pričom neplatnosť právneho úkonu môže byť tak absolútna, ako aj relatívna. Ak teda niekto prijme plnenie z neplatného právneho úkonu, vzniká mu bezdôvodné obohatenie, ktoré musí vydať tomu, na úkor koho bolo získané.
 45. O takýto prípad ide aj v prejednávanom spore, pretože žalovaná prijala od žalobcu plnenie z absolútne neplatnej kúpnej zmluvy, čím na jeho úkor získala bezdôvodné obohatenie vo výške 6.800 €, ktoré je v zmysle ust. § 451 ods. 1 Obč. zák. povinná žalobcovi vydať, ako o tom vecne správne rozhodol súd prvého stupňa.
 46. Žalovaná v odvolaní, aj keď podala odvolanie proti celej vyhovujúcej časti, neuviedla žiadne argumenty spochybňujúce jej povinnosť zaplatiť žalobcovi istinu 6.800 € a všetky jej odvolacie námietky, pokiaľ ide o vecnú správnosť napadnutého rozsudku, smerovali proti jej povinnosti zaplatiť úrok z omeškania už od 11.10.2012.
 47. Pre posúdenie vecnej správnosti v tejto časti je teda rozhodujúce určenie okamihu splatnosti záväzku z bezdôvodného obohatenia, teda určenie, kedy žalovaná bola povinná žalobcovi bezdôvodné obohatenie vydať. 48. Podstatou odvolacích námietok žalovanej je pritom tá skutočnosť, že do omeškania s plnením sa mohla dostať až právoplatnosťou rozsudku Okresného súdu Košice II č.k. 22C/300/2012-149 zo dňa 5.8.2014, teda najskôr dňom 6.9.2014, pretože až týmto rozsudkom bolo určené, že nie je vlastníčkou motorového vozidla, ohľadne ktorého uzavrela so žalobcom kúpnu zmluvu.
 49. Dlžník, ktorý svoj dlh riadne a včas nesplní, je v omeškaní (§ 517 ods. 1 prvej vety OZ).
 50. Ak ide o omeškanie s plnením peňažného dlhu, má veriteľ právo požadovať od dlžníka popri plnení úroky z omeškania, ak nie je podľa tohto zákona povinný platiť poplatok z omeškania; výšku úrokov z omeškania a poplatku z omeškania ustanovuje vykonávací predpis (§ 517 ods. 2 OZ).
 51. Ak čas plnenia nie je dohodnutý, ustanoveným právnym predpisom alebo určený v rozhodnutí, je dlžník povinný splniť dlh prvého dňa potom, čo ho o plnenie veriteľ požiadal (§ 563 Obč. zákonníka).
 52. Z vyššie cit. zák. ust. je zrejmé, že splatnosť pohľadávky môže byť dohodnutá v zmluve, určená v právnom predpise alebo rozhodnutím súdu. Ak však čas plnenia nebol určený žiadnym z týchto spôsobov, má právo určiť čas plnenia veriteľ. Vo všeobecnosti teda platí, že splatnosť dlhu nadväzuje na veriteľovo požiadanie, aby dlžník plnil. Iná splatnosť dlhu musí byť medzi účastníkmi dohodnutá, určená právnym predpisom alebo súdnym rozhodnutím. Vyššie citované zák. ust. ukladá dlžníkovi povinnosť plniť v deň nasledujúci potom, ako ho o plnenie veriteľ požiadal. Ak veriteľ vo výzve určí čas plnenia, pohľadávka sa stane splatnou uplynutím tejto lehoty. Za výzvu sa považuje aj návrh na začatie súdneho konania podaný veriteľom. V takomto prípade dlh sa stane splatným v deň po doručení návrhu dlžníkovi. Ak dlžník nesplní svoj dlh nasledujúci deň po dni, kedy bol na plnenie vyzvaný, resp. do konca lehoty poskytnutej veriteľom vo výzve na plnenie, bude v omeškaní s plnením a veriteľovi vzniká právo na zaplatenie úrokov z omeškania v zmysle ust. § 517 ods. 2 Obč. zákonníka, ak nie je dlžník podľa zákona povinný platiť poplatok z omeškania.
 53. Keďže v Občianskom zákonníku pri nároku na vydanie bezdôvodného obohatenia nie je ustanovený čas splnenia, treba podľa ust. § 563 Obč. zákonníka vychádzať z toho, že ten, kto sa bezdôvodne obohatil, je povinný vydať bezdôvodné obohatenie tomu, na úkor koho sa bezdôvodne obohatil, len čo ho požiadal o splnenie, resp. do konca lehoty, ktorá mu bola vo výzve na plnenie určená. Forma výzvy predpísaná pritom nie je, ale v záujme právnej istoty bude vhodné zachovať písomnú formu. Časom splnenia záväzku vydať bezdôvodné obohatenie je teda prvý deň potom, kedy ten, na úkor koho bezdôvodné obohatenie vzniklo, požiadal o plnenie, ak nie je ním určená iná (dlhšia) lehota na plnenie.
 54. Z vyššie uvedeného vyplýva, že ten, kto sa bezdôvodne obohatil, je v omeškaní s plnením záväzku z bezdôvodného obohatenia v zásade vtedy, keď ho nesplní v deň nasledujúci potom, kedy ho ten, na úkor koho sa bezdôvodne obohatil, požiadal, resp. ho nesplní v posledný deň lehoty určenej vo výzve na plnenie. Od tohto dňa je ten, kto sa bezdôvodne obohatil, v omeškaní a je možné od neho požadovať aj úroky z omeškania (§ 517 ods. 1,2 Obč. zák.).
 55. Žalobca v konaní nepreukázal doručenie výzvy na plnenie žalobkyni pred podaním žaloby, preto za prvú výzvu na plnenie možno považovať až doručenie žaloby žalovanej dňa 11.10.2012. Žalovaná teda mala plniť nasledujúci deň, t.j. 12.10.2012 a keďže tak neurobila, je prvým dňom omeškania tento deň (12.10.2012). Za deň 11.10.2012 preto žalobcovi úroky z omeškania nepatria, a preto odvolací súd potvrdil rozsudok vo výroku o zaplatení 8 % ročného úroku zo sumy 6.800 € od 12.10.2012 do zaplatenia a zmenil rozsudok vo výroku o priznaní vyššie uvedených úrokov za deň 11.10.2012 tak, že v tejto časti rozsudok zmenil a žalobu zamietol.
 56. Sumarizujúc vyššie uvedené, po rozhodnutí odvolacieho súdu žalovaná je povinná zaplatiť žalobcovi sumu 6.800 € s 8 % ročným úrokom z omeškania od 12.10.2012 do zaplatenia do 3 dní od právoplatnosti rozsudku.
 57. Nezmenený zostáva rozsudok v časti, v ktorej súd žalobu v prevyšujúcej časti zamietol, keďže proti tomuto výroku rozsudku žalobca ako oprávnená osoba nepodal odvolanie a v tejto časti rozsudok nadobudol právoplatnosť a nebol predmetom odvolacieho prieskumu. 58. O nároku na náhradu trov odvolacieho konania bolo rozhodnuté v zmysle ust. § 396 ods. 1 CSP v spojení s ust. § 255 ods. 1 a § 262 ods. 1,2 CSP. Odvolací súd teda rozhodol len o nároku na náhradu trov odvolacieho konania s tým, že o výške náhrady trov konania rozhodne súd prvej inštancie po právoplatnosti rozhodnutia, ktorým sa konanie končí, a to samostatným uznesením, ktoré vydá vyšší súdny úradník, zohľadňujúc ust. § 251 CSP.
 59. Žalobca bol v odvolacom konaní úspešný takmer v plnom rozsahu, jeho neúspech predstavuje iba nepatrnú časť (úrok z omeškania za 1 deň), preto mu odvolací súd priznal plnú náhradu trov odvolacieho konania proti neúspešnej žalovanej.
 60. Toto rozhodnutie prijal senát Krajského súdu v Košiciach pomerov hlasov 3 : 0 (§ 393 ods. 2 CSP).
 Dovolanie sa podáva v lehote dvoch mesiacov od doručenia rozhodnutia odvolacieho súdu oprávnenému subjektu na súde, ktorý rozhodoval v prvej inštancii. Ak bolo vydané opravné uznesenie, lehota plynie znovu od doručenia opravného uznesenia len v rozsahu vykonanej opravy. Dovolanie je podané včas aj vtedy, ak bolo v lehote podané na príslušnom odvolacom alebo dovolacom súde (§ 427 ods. 1,2 CSP). V dovolaní sa popri všeobecných náležitostiach podania uvedie, proti ktorému rozhodnutiu smeruje, v akom rozsahu sa toto rozhodnutie napáda, z akých dôvodov sa rozhodnutie považuje za nesprávne (dovolacie dôvody) a čoho sa dovolateľ domáha (dovolací návrh) (§ 428 CSP).


type: wikipedia

text:
 Narození
 ? – Sáva Posvěcený, křesťanský poustevník, kněz a světec († 5. prosince 532)
 Hlavy států
 Papež – Sixtus III. (432–440)
 Východořímská říše – Theodosius II. (408–450)
 Západořímská říše – Valentinianus III. (425–455)
 Franská říše – Clodio (428–448)
 Perská říše – Bahrám V. (421–439) » Jazdkart II. (439–457)
 Vizigóti – Theodorich I. (419–451)
 Vandalové – Geiserich (428–477)
 Hunové – Attila (435–453)
 Externí odkazy
 5. století


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 3.11.2021
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 L 387/126
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2021/1903 DELLA COMMISSIONE
 del 29 ottobre 2021
 che modifica il regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 relativo ai diritti e ai corrispettivi pagabili all’Agenzia dell’Unione europea per le ferrovie e alle condizioni di pagamento
 (Testo rilevante ai fini del SEE)
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
 visto il regolamento (UE) 2016/796 del Parlamento europeo e del Consiglio, dell’11 maggio 2016, che istituisce un’Agenzia dell’Unione europea per le ferrovie e che abroga il regolamento (CE) n. 881/2004 (1), in particolare l’articolo 80, paragrafo 1,
 considerando quanto segue:
 (1)
 Il regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 della Commissione (2) stabilisce i diritti e i corrispettivi pagabili all’Agenzia dell’Unione europea per le ferrovie («l’Agenzia») per l’esercizio di alcune attività e per la prestazione di altri servizi di cui al regolamento (UE) 2016/796.
 (2)
 Per quanto la maggior parte dei costi generati dalle attività dell’Agenzia sia a carico del bilancio dell’UE, l’articolo 80, paragrafo 2, primo comma, del regolamento (UE) 2016/796 prevede che l’Agenzia riscuota diritti e corrispettivi per il rilascio di autorizzazioni di (tipi di) veicoli, di certificati di sicurezza unici e di approvazioni inerenti al sistema europeo di gestione del traffico ferroviario («ERTMS»), nonché per la prestazione di altri servizi. A norma dell’articolo 80, paragrafo 3, del regolamento (UE) 2016/796, l’importo dei diritti e dei corrispettivi è determinato ad un livello che assicuri entrate sufficienti a coprire l’intero costo dei compiti eseguiti e dei servizi forniti dall’Agenzia.
 (3)
 A norma dell’articolo 10 del regolamento di esecuzione (UE) 2018/764, la Commissione valuta il regime per i diritti e i corrispettivi ogni esercizio finanziario. La valutazione è basata sui risultati finanziari dell’Agenzia per gli esercizi precedenti e sulla stima delle spese e delle entrate future. In base alla valutazione dei risultati finanziari e alle previsioni dell’Agenzia, spetta alla Commissione correggere all’occorrenza l’importo dei diritti e dei corrispettivi. La Commissione è tenuta a sottoporre a revisione il regolamento in vista della progressiva introduzione di diritti fissi entro il 16 giugno 2022.
 (4)
 Nel 2018, quando è stato adottato il regolamento di esecuzione (UE) 2018/764, mancavano dati finanziari affidabili, poiché l’Agenzia non aveva ancora avviato il trattamento delle domande. Dal 2019 le relazioni annuali dell’Agenzia di cui all’articolo 51, paragrafo 1, lettera a), del regolamento (UE) 2016/796 comprovano che, nell’esercizio del suo ruolo di autorità dell’Unione responsabile dei compiti di certificazione e autorizzazione di cui agli articoli 14, 20, 21 e 22 del regolamento (UE) 2016/796, l’Agenzia registra uno squilibrio negativo significativo e ricorrente nel proprio bilancio. Tale squilibrio è dato dal livello insufficiente di diritti e corrispettivi riscossi conformemente all’articolo 80, paragrafo 2, del regolamento (UE) 2016/796 per compensare i costi legati al trattamento delle domande e alla prestazione di servizi.
 (5)
 Affinché l’Agenzia potesse sostenere i costi per il trattamento delle domande, il bilancio dell’Unione ha dovuto farsi parzialmente carico di tali costi. Inoltre, per chiudere in pareggio il proprio bilancio, l’Agenzia ha dovuto ridurre drasticamente le attività che non fossero quelle finanziate dai diritti e dai corrispettivi. Secondo i documenti unici di programmazione annuali dell’Agenzia, le previsioni per il 2021 e il 2022 indicano che la situazione finanziaria sarà analoga in futuro. Risulta pertanto necessaria una revisione del regime di diritti e di corrispettivi dell’Agenzia.
 (6)
 Appare necessario aumentare la tariffa oraria, che è ad oggi inferiore al costo orario sostenuto dall’Agenzia per rilasciare le decisioni ai richiedenti le autorizzazioni, i certificati e le approvazioni. È pertanto auspicabile una revisione delle tariffe definite nel regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 per coprire il costo annuale sostenuto dall’Agenzia per il trattamento delle domande e per la messa a disposizione dello sportello unico a tutti i richiedenti che si rivolgono all’Agenzia per le domande di autorizzazioni dei veicoli, certificati di sicurezza unici e approvazioni dei progetti ERTMS a livello europeo.
 (7)
 L’Agenzia sta riscuotendo i diritti e i corrispettivi esclusivamente a una tariffa oraria calcolata sulla base del tempo dedicato all’adozione delle decisioni e alla prestazione dei servizi. Sarebbe opportuno introdurre un regime di diritti fissi per ridurre ulteriormente l’onere amministrativo e migliorare la prevedibilità dei costi stimati per domanda, offrendo così un vantaggio a tutte le parti coinvolte. Inoltre, dal 2019, l’Agenzia ha acquisito esperienza e ha definito una metodologia sufficientemente solida per calcolare il costo medio del trattamento di una singola domanda. I diritti fissi dovrebbero quindi essere applicati al trattamento delle domande concernenti un veicolo o una serie di veicoli considerati conformi a un tipo di veicolo autorizzato in precedenza, a norma dell’articolo 25, paragrafo 1, della direttiva (UE) 2016/797 del Parlamento europeo e del Consiglio (3).
 (8)
 Lo sportello unico gratuito genera costi notevoli di manutenzione e sviluppo. Dovrebbero pertanto essere corrisposti dei diritti anche per l’utilizzo dello sportello unico quando il destinatario delle domande presentate allo sportello unico è l’Agenzia. I diritti dovrebbero essere versati dai richiedenti sulla base di tariffe fisse, in funzione dell’impatto delle domande sulla struttura dello sportello unico in termini di documenti caricati e archiviati, funzionalità sfruttate e scambi effettuati, oltre che in proporzione al costo totale stimato della decisione pertinente. Inoltre, qualora la domanda di conformità al tipo di veicolo sia presentata all’Agenzia, è opportuno che il diritto per l’utilizzo dello sportello unico diventi parte integrante della tariffa complessiva per il rilascio dell’autorizzazione del veicolo sulla base di diritti fissi.
 (9)
 I diritti e i corrispettivi dovrebbero rispecchiare la situazione specifica di microimprese, piccole e medie imprese. Si dovrebbe pertanto applicare una riduzione specifica.
 (10)
 Tutti i criteri e la metodologia per la definizione del livello di diritti e corrispettivi si basano sul principio che la relativa entrata dovrebbe coprire l’intero costo dei servizi prestati, evitando un disavanzo o un notevole accumulo di eccedenze, ai sensi dell’articolo 80, paragrafo 3, primo comma, del regolamento (UE) 2016/796.
 (11)
 L’esperienza maturata nell’applicazione del regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 ha dimostrato che sarebbe opportuno ammodernare e adeguare le condizioni di pagamento di diritti e corrispettivi per mitigare il rischio di mancato pagamento da parte dei richiedenti la cui capacità finanziaria è a rischio e da parte di richiedenti stabiliti in paesi terzi, nei confronti dei quali l’Agenzia non dispone di garanzie giuridiche adeguate per far applicare la legge. È opportuno che l’Agenzia fatturi gli importi pagabili in una fase iniziale del trattamento delle domande, per ridurre il rischio di pagamenti tardivi o mancati. L’Agenzia deve accordare opzioni di pagamento online.
 (12)
 Poiché i diritti e i corrispettivi rispecchiano ampiamente le spese sostenute dall’Agenzia per il personale e le spese dirette associate, relative alle attività di cui all’articolo 80, paragrafo 2, del regolamento (UE) 2016/796, è opportuno che gli importi pertinenti siano indicizzati dall’Agenzia ad ogni esercizio finanziario, sulla base di dati affidabili, per tener conto del tasso di inflazione e dell’aggiornamento annuale della remunerazione del personale dell’Agenzia.
 (13)
 È opportuno che l’Agenzia ponga pienamente in atto l’efficienza in termini di costi e pertanto si adoperi costantemente per migliorare le procedure applicate al fine di svolgere i compiti attribuitile ai sensi del regolamento (UE) 2016/796 e, in particolare, far corrispondere all’ambito di applicazione dei compiti le risorse disponibili. Nel fare ciò l’Agenzia dovrebbe realizzare un autentico spazio ferroviario unico europeo e dovrebbe tenere conto degli obiettivi della politica ferroviaria dell’UE per una mobilità più sostenibile e intelligente e per un settore ferroviario innovativo, sicuro, forte e pienamente interoperabile.
 (14)
 È pertanto opportuno modificare di conseguenza il regolamento di esecuzione (UE) 2018/764.
 (15)
 Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato istituito dall’articolo 51 della direttiva (UE) 2016/797,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 Il regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 è così modificato:
 1)
 all’articolo 1, il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
 «1. Il presente regolamento stabilisce i diritti e i corrispettivi pagabili all’Agenzia dell’Unione europea per le ferrovie (l’“Agenzia”) per il trattamento delle domande a norma degli articoli 14, 20, 21 e 22 del regolamento (UE) 2016/796, ivi incluso l’uso, da parte dei richiedenti, dello sportello unico di cui all’articolo 12 di detto regolamento per la presentazione di domande all’Agenzia, e per la prestazione di altri servizi conformemente agli obiettivi per cui l’Agenzia è stata istituita. Esso specifica altresì il metodo da usare per il calcolo di tali diritti e corrispettivi e le condizioni per il loro pagamento.»;
 2)
 l’articolo 2 è sostituito dal seguente:
 «Articolo 2
 Tipi di diritti e corrispettivi riscossi dall’Agenzia
 1. L’Agenzia riscuote diritti:
 a)
 per la presentazione di domande all’Agenzia attraverso lo sportello unico, se tali diritti non sono inclusi nei diritti fissi per il trattamento delle domande;
 b)
 per il trattamento di domande presentate all’Agenzia, compresi il rilascio di stime di cui all’articolo 4 o i casi in cui la domanda sia successivamente ritirata dal richiedente;
 c)
 qualora l’Agenzia rinnovi, restringa, modifichi o aggiorni una decisione emessa ai sensi della direttiva (UE) 2016/798 o della direttiva (UE) 2016/797.
 L’Agenzia può riscuotere diritti quando revoca un’autorizzazione all’immissione sul mercato a causa della non conformità accertata a posteriori di un veicolo in uso o di un tipo di veicolo ai requisiti essenziali, a norma dell’articolo 26 della direttiva (UE) 2016/797, o perché il titolare di un certificato di sicurezza unico non soddisfa più le condizioni per la certificazione, a norma dell’articolo 17, paragrafi 5 e 6, della direttiva 2016/798.
 2. Le domande di cui al paragrafo 1, primo comma, lettere a) e b), comprendono:
 a)
 le autorizzazioni all’immissione sul mercato di veicoli e di tipi di veicolo a norma degli articoli 20 e 21 del regolamento (UE) 2016/796 diverse da quelle specificate alla lettera b) del presente paragrafo;
 b)
 le autorizzazioni all’immissione sul mercato di un veicolo o una serie di veicoli conformi a un tipo di veicolo autorizzato a norma dell’articolo 25, paragrafo 1, della direttiva (UE) 2016/797;
 c)
 i certificati di sicurezza unici a norma dell’articolo 14 del regolamento (UE) 2016/796;
 d)
 le decisioni di approvazione della conformità delle apparecchiature ERTMS di terra alle relative specifiche tecniche di interoperabilità a norma dell’articolo 22 del regolamento (UE) 2016/796;
 e)
 le domande di impegno preliminare a norma dell’articolo 22 del regolamento di esecuzione (UE) 2018/545 della Commissione e dell’articolo 2, paragrafo 3, e dell’articolo 4, paragrafo 5, del regolamento di esecuzione (UE) 2018/763 della Commissione;
 f)
 i ricorsi di cui all’articolo 58 del regolamento (UE) 2016/796, in conformità all’articolo 7 del presente regolamento.
 3. L’Agenzia riscuote corrispettivi per la prestazione di servizi diversi da quelli indicati al paragrafo 1, richiesti da un richiedente o da altra persona od organismo.
 4. L’Agenzia pubblica un elenco di servizi sul suo sito web.»;
 3)
 l’articolo 3 è sostituito dal seguente:
 «Articolo 3
 Calcolo dei diritti, dei corrispettivi e dei diritti fissi riscossi dall’Agenzia
 1. L’importo dei diritti per l’utilizzo dello sportello unico per la presentazione all’Agenzia delle domande di cui all’articolo 2, paragrafo 2, lettere a), c), d) ed e), è un importo fisso specificato nella tabella A al punto 2 dell’allegato. Tale diritto fisso è pagato al momento della presentazione della domanda.
 2. L’importo dei diritti dovuti per il trattamento delle domande di cui all’articolo 2, paragrafo 2, lettere a), c), d) ed e), incluse le attività di cui all’articolo 2, paragrafo 1, primo comma, lettera c), e secondo comma, ammonta al totale degli elementi seguenti:
 a)
 il numero di ore impiegate dal personale dell’Agenzia e da esperti esterni per il trattamento della domanda moltiplicato per la tariffa oraria dell’Agenzia, specificata al punto 1 dell’allegato;
 b)
 l’importo dei diritti riscossi dall’Agenzia è integrato dall’importo pertinente presentato dalle NSA per i costi di trattamento della parte delle domande riguardante la dimensione nazionale.
 3. L’importo dei diritti per la presentazione e il trattamento delle rispettive domande e il rilascio delle autorizzazioni di cui all’articolo 2, paragrafo 2, lettera b), è un importo fisso specificato nella tabella B al punto 3 dell’allegato e comprende i costi per l’utilizzo dello sportello unico di cui al paragrafo 1. Tale diritto fisso è pagato al momento della presentazione della domanda.
 4. L’importo dei corrispettivi per i servizi di cui all’articolo 2, paragrafo 3, è pari al numero di ore impiegate dal personale dell’Agenzia e da esperti esterni moltiplicato per la tariffa oraria dell’Agenzia, specificata nel punto 1 dell’allegato.
 5. Su richiesta dei richiedenti, una riduzione del 20 % dell’importo riscosso dall’Agenzia per una domanda si applica nel caso di microimprese, piccole o medie imprese. Tale richiesta è effettuata al momento della domanda quando si applicano diritti fissi e al più tardi prima che l’Agenzia emetta una fattura in tutti gli altri casi.
 Ai fini del presente regolamento, per microimprese, piccole o medie imprese si intendono un’impresa ferroviaria autonoma, il gestore o fabbricante dell’infrastruttura, che siano stabiliti o abbiano la propria sede legale in uno Stato membro dello Spazio economico europeo e che soddisfino le condizioni di cui alla raccomandazione 2003/361/CE della Commissione (4).
 Il richiedente presenta tramite lo sportello unico elementi atti a comprovare la sua qualità di microimpresa, piccola o media impresa. L’Agenzia valuta gli elementi forniti e decide di respingere la richiesta per la qualifica di microimpresa, piccola o media impresa in caso di dubbio o mancanza di giustificazioni.»;
 4)
 l’articolo 5 è così modificato:
 a)
 il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
 «1. L’Agenzia emette una fattura per i diritti e i corrispettivi dovuti entro 30 giorni di calendario dalla data:
 a)
 della decisione dell’Agenzia, salvo in caso di decisioni disciplinate dal regime di diritti fissi o soggette all’articolo 6, paragrafo 3;
 b)
 della decisione della commissione di ricorso;
 c)
 della conclusione del servizio prestato;
 d)
 del ritiro di una domanda;
 e)
 di qualsiasi altro evento che abbia condotto alla cessazione del trattamento di una domanda.
 Per quanto riguarda i diritti fissi che diventano esigibili al momento della presentazione della domanda di cui all’articolo 3, paragrafi 1 e 3, prima del trattamento della domanda da parte dell’Agenzia, quest’ultima può concordare una diversa data di scadenza con i singoli richiedenti e prendere accordi particolari per la fatturazione.»;
 b)
 il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
 «2. La fattura indica gli elementi seguenti, ove applicabile:
 a)
 la differenziazione fra diritti o corrispettivi;
 b)
 gli importi soggetti a diritti fissi;
 c)
 qualora non siano d’applicazione i diritti fissi, il numero di ore impiegate sotto la responsabilità dell’Agenzia e la tariffa oraria applicata;
 d)
 ove pertinente, i costi addebitati da ciascuna NSA competente. Questi elementi sono specificati in relazione al compito eseguito e al tempo impiegato, o sotto forma di tariffe fisse applicate dalla NSA per il trattamento della parte della domanda riguardante la dimensione nazionale.»;
 c)
 è inserito il seguente paragrafo 4 bis:
 «4 bis. Qualora l’articolo 6, paragrafo 3, sia d’applicazione ai richiedenti, l’Agenzia ha facoltà di emettere note di pagamento con cui richiede il pagamento parziale per le parti della domanda già trattate. Se il pagamento richiesto non è effettuato entro un lasso di tempo stabilito dall’Agenzia, ma non inferiore a 10 giorni di calendario, l’Agenzia può sospendere il trattamento della domanda e informarne il richiedente. L’Agenzia riprende il trattamento della domanda nel caso in cui il pagamento richiesto sia effettuato entro i 20 giorni di calendario successivi alla notifica della sospensione. In caso di mancato pagamento entro i 20 giorni di calendario successivi alla notifica della sospensione, l’Agenzia ha il diritto di respingere la domanda.»;
 d)
 il paragrafo 9 è sostituito dal seguente:
 «9. Se il richiedente è una microimpresa, piccola o media impresa, l’Agenzia tiene conto delle richieste di una ragionevole proroga del termine di pagamento e delle richieste di pagamento a rate.»;
 5)
 l’articolo 6 è così modificato:
 a)
 il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
 «1. In caso di mancato pagamento degli importi dovuti, l’Agenzia può addebitare interessi di mora per ogni giorno di calendario supplementare per cui è ritardato il pagamento e applica le disposizioni in materia di recupero di cui alla parte prima, titolo IV, capo 6, sezione 5, del regolamento (UE, Euratom) 2018/1046 del Parlamento europeo e del Consiglio, come applicato alle Agenzie europee, e in particolare l’articolo 101, e alle norme finanziarie dell’Agenzia adottate a norma dell’articolo 66 del regolamento (UE) 2016/796.»;
 b)
 il paragrafo 3 è sostituito dal seguente:
 «3. Qualora l’Agenzia abbia prova del fatto che la capacità finanziaria del richiedente è a rischio o qualora il richiedente non sia stabilito o non abbia la propria sede legale in uno Stato membro dello Spazio economico europeo, l’Agenzia può esigere dal richiedente la fornitura di una garanzia bancaria o di un deposito vincolato entro 15 giorni dal ricevimento della domanda. Qualora il richiedente non vi provveda, l’Agenzia può respingere la domanda.»;
 c)
 il paragrafo 4 è sostituito dal seguente:
 «4. Fatto salvo quanto disposto al paragrafo 1, l’Agenzia può respingere una nuova domanda o sospendere il trattamento di una domanda in corso se il richiedente o il suo avente causa non ha versato gli importi dovuti per i compiti di autorizzazione, certificazione o approvazione eseguiti o per i servizi prestati dall’Agenzia, a meno che il richiedente non corrisponda tutti gli importi dovuti. Nel caso sia necessario sospendere una domanda in corso, si applica in maniera analoga la procedura di cui all’articolo 5, paragrafo 4 bis.»;
 6)
 l’articolo 8 è così modificato:
 a)
 il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
 «1. L’Agenzia pubblica sul suo sito web la tariffa oraria e le tariffe fisse di cui all’articolo 3.»;
 b)
 il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
 «2. La NSA pubblica sul suo sito web le tariffe pertinenti per la determinazione dei costi addebitati all’Agenzia di cui all’articolo 3, paragrafo 2, lettera b). Se una NSA applica una tariffa fissa, essa specifica a quali autorizzazioni e certificati tale tariffa fissa si applica. La NSA fornisce all’Agenzia un link al proprio sito web contenente le informazioni sui propri diritti e corrispettivi.»;
 7)
 l’articolo 10 è così modificato:
 a)
 è inserito il seguente paragrafo 1 bis:
 «1 bis. Gli importi di cui all’allegato sono indicizzati dall’Agenzia per la prima volta nel 2023 e successivamente una volta l’anno ad ogni esercizio finanziario, a far data dal 1o gennaio, sulla base
 a)
 dell’attualizzazione annuale delle retribuzioni e delle pensioni dei funzionari e degli altri agenti dell’Unione europea e dei coefficienti correttori ad esse applicati, pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, conformemente al metodo di calcolo da concordarsi con il consiglio direttivo dell’Agenzia, e in base ai dati finanziari annuali pertinenti utilizzati nel documento unico di programmazione dell’Agenzia e nelle sue relazioni annuali di attività consolidate; e/o
 b)
 del tasso d’inflazione nell’Unione, conformemente al metodo stabilito al punto 4 dell’allegato.»;
 b)
 il paragrafo 3 è sostituito dal seguente:
 «3. Alla luce delle informazioni fornite dall’Agenzia nelle sue relazioni annuali, il presente regolamento sarà sottoposto a revisione entro il 16 giugno 2024 in vista della progressiva introduzione di ulteriori diritti fissi.».
 Articolo 2
 Il testo che figura nell’allegato del presente regolamento è aggiunto come allegato al regolamento di esecuzione (UE) 2018/764.
 Articolo 3
 Per quanto riguarda le domande presentate prima dell’entrata in vigore del presente regolamento, non si applica l’articolo 1, punto 3.
 Articolo 4
 Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 29 ottobre 2021
 Per la Commissione
 La presidente
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) GU L 138 del 26.5.2016, pag. 1.
 (2) Regolamento di esecuzione (UE) 2018/764 della Commissione, del 2 maggio 2018, relativo ai diritti e ai corrispettivi pagabili all’Agenzia dell’Unione europea per le ferrovie e alle condizioni di pagamento (GU L 129 del 25.5.2018, pag. 68).
 (3) Direttiva (UE) 2016/797 del Parlamento europeo e del Consiglio, dell’11 maggio 2016, relativa all’interoperabilità del sistema ferroviario dell’Unione europea (GU L 138 del 26.5.2016, pag. 44).
 (4) Raccomandazione della Commissione, del 6 maggio 2003, relativa alla definizione delle microimprese, piccole e medie imprese (GU L 124 del 20.5.2003, pag. 36).
 ALLEGATO
 1.
 L’Agenzia applica una tariffa oraria pari a 239 EUR.
 2.
 I diritti fissi da corrispondere all’Agenzia per l’uso dello sportello unico sono i seguenti:
 Tabella A
 Gruppo di spesa sportello unico
 Importo
 (EUR)
 Presentazione di una domanda all’Agenzia per:
 1.
 un certificato di sicurezza unico
 400
 2.
 un’autorizzazione di un tipo di veicolo
 400
 3.
 un’autorizzazione di un veicolo diversa da un’autorizzazione in conformità al tipo
 400
 4.
 un’approvazione inerente all’ERTMS di terra
 400
 5.
 una procedura di impegno preliminare
 400
 3.
 I diritti fissi per la presentazione e il trattamento delle domande per l’immissione sul mercato di un veicolo, o una serie di veicoli, che sono conformi a un tipo di veicolo autorizzato sono fissati come segue:
 Tabella B
 Gruppo di spesa
 Importo
 (EUR)
 Presentazione e trattamento da parte dell’Agenzia di una domanda per una decisione di autorizzazione di veicoli conformi al tipo:
 1.
 carri merci e tutti i veicoli di cui al punto 2 dell’allegato al regolamento (UE) n. 321/2013 della Commissione (1)
 775
 2.
 a)
 unità di trazione termiche o elettriche
 b)
 vetture passeggeri
 c)
 mezzi mobili per la costruzione e la manutenzione di infrastrutture ferroviarie
 970
 3.
 treni automotori termici o elettrici
 1 115
 4.
 Il tasso di inflazione annuo di cui all’articolo 10, paragrafo 1 bis, è stabilito come segue.
 Tasso di inflazione annuo applicabile:
 «IPCA Eurostat (tutte le voci) - tutti i paesi dell’Unione europea» (2015 = 100) Variazione percentuale/media dei 12 mesi
 Valore del tasso da applicare:
 valore del tasso 3 mesi prima dell’applicazione dell’indicizzazione
 (1) Regolamento (UE) n. 321/2013 della Commissione, del 13 marzo 2013, relativo alla specifica tecnica di interoperabilità per il sottosistema «materiale rotabile - carri merci» del sistema ferroviario nell’Unione europea e che abroga la decisione 2006/861/CE della Commissione (GU L 104 del 12.4.2013, pag. 1).


text:
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 12.10.2021
 COM(2021) 643 final
 2021/0333(NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i energigemenskapens ministerråd om utnämningen av direktören för energigemenskapens sekretariat
 MOTIVERING
 1.Fråga som behandlas i förslaget
 Detta förslag rör ett beslut om fastställande av den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar vid det nittonde mötet i energigemenskapens ministerråd den 25 november 2021 i Belgrad i Serbien i samband med utnämningen av nästa direktör för energigemenskapens sekretariat genom det planerade antagandet av ett procedurbeslut av energigemenskapens ministerråd.
 2.Bakgrund till förslaget
 2.1.Fördraget om upprättande av en energigemenskap
 Fördraget om upprättande av en energigemenskap (fördraget om energigemenskapen eller fördraget) syftar till att skapa fasta rättsliga och handelstekniska ramar och ett gemensamt lagstiftningsområde för handel med nätenergi, genom att de parter som inte är med i EU genomför överenskomna delar av EU:s energiregelverk. Avtalet trädde i kraft den 1 juli 2006. Europeiska unionen är part i fördraget
 1
 . I fördraget benämns parter utanför EU ”fördragsslutande parter”.
 2.2.Energigemenskapens ministerråd
 Energigemenskapens ministerråd ska säkerställa att de mål som anges i fördraget uppnås. Det utfärdar riktlinjer för allmän policy, vidtar åtgärder och antar procedurbeslut. Varje part har en röst och ministerrådets beslut antas enligt olika röstningsregler beroende på sakfrågan. EU är en av de tio parterna och har en röst, även det beroende på den berörda sakfrågan.
 Energigemenskapens ministerråd utser direktören för energigemenskapens sekretariat på Europeiska kommissionens förslag för en för en fast period på tre år med möjlighet till förlängning. Procedurbeslutet antas med enkel majoritet. Kommissionen har ensamrätt att föreslå en kandidat till tjänsten som direktör och ska lämna sitt förslag till de fördragsslutande parterna i energigemenskapen.
 2.3. Procedurbeslut som planeras av ministerrådet
 Den nuvarande direktören för energigemenskapens sekretariat, Janez Kopač, utsågs första gången 2012. Hans mandat förlängdes 2015 och 2018. Det löper ut den 30 november 2021.
 Den 23 februari 2021 inledde kommissionen ett öppet urvalsförfarande för nästa direktör för energigemenskapens sekretariat från och med den 1 december 2021 (COM/2021/20055). Det inkom 92 ansökningar till tjänsten. Urvalsfasen har genomförts i enlighet med gällande regler och riktlinjer.
 Kommissionens förurvalspanel granskade ansökningarna i förhållande till behörighets- och urvalskriterierna enligt meddelandet om den lediga tjänsten och upprättade en lista med kandidater för nästa fas av förfarandet. Efter den jämförande bedömning av kandidaterna som gjordes av den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor och de intervjuer som gjordes av kommissionsledamot Kadri Simson, anser kommissionen att Artur Lorkowski har visat sig besitta den bästa kombinationen av förvaltnings-, ledarskaps-, kommunikations-, representations- och språkkunskaper, tekniska kunskaper, internationell erfarenhet och EU-kunskaper som behövs för arbetet som direktör för energigemenskapens sekretariat.
 Följaktligen beslutade kommissionen att föreslå Artur Lorkowski till nästa direktör för energigemenskapens sekretariat, såsom anges i kommissionens beslut av den 24 september om fastställandet av ett förslag från kommissionen till energigemenskapens ministerråd om ministerrådets procedurbeslut om utnämning av en direktör för energigemenskapens sekretariat, C(2021) 7021 final (ej översatt till svenska). Den 24 september 2021 lämnade kommissionen detta förslag till de fördragsslutande parterna i energigemenskapen.
 3.Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar
 Mot bakgrund av det öppna och konkurrensbaserade urvalsförfarande som genomförts av kommissionen bör den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar i energigemenskapens ministerråd vara att godkänna utkastet till ministerrådets procedurbeslut om utnämning av Artur Lorkowski till direktör för energigemenskapens sekretariat från och med den 1 december 2021, i enlighet med kommissionens beslut av den 24 september om fastställandet av ett förslag från kommissionen till energigemenskapens ministerråd om ministerrådets procedurbeslut om utnämning av en direktör för energigemenskapens sekretariat, C(2021) 7021 final.
 4.Rättslig grund
 4.1.Förfarandemässig rättslig grund
 4.1.1.Principer
 I artikel 218.9 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) föreskrivs att beslut ska antas ”om fastställande av vilka ståndpunkter som på unionens vägnar ska intas i ett organ som inrättas genom ett avtal, om detta organ ska anta akter med rättslig verkan, med undantag av sådana akter som kompletterar eller ändrar avtalets institutionella ram”.
 Begreppet akter med rättslig verkan omfattar akter som har rättslig verkan med stöd av de regler i internationell rätt som tillämpas på organet i fråga. Det omfattar även instrument som inte har bindande verkan enligt internationell rätt, men som är ”ägnade att på ett avgörande sätt påverka innehållet i de bestämmelser som antas av unionslagstiftaren”
 2
 .
 4.1.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Ministerrådet är ett organ som inrättats genom ett avtal, nämligen fördraget om energigemenskapen.
 Det planerade procedurbeslutet, som energigemenskapens ministerråd uppmanas att anta, utgör en akt med rättslig verkan, eftersom den reglerar organisatoriska frågor för energigemenskapen och är rättsligt bindande för åtminstone energigemenskapens institutioner i enlighet med artikel 86 i fördraget om energigemenskapen.
 Den planerade akten varken kompletterar eller ändrar avtalets institutionella ram.
 Den förfarandemässiga rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är därför artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 4.2.Materiell rättslig grund
 4.2.1.Principer
 Den materiella rättsliga grunden för ett beslut enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget är främst beroende av syftet med och innehållet i den planerade akt avseende vilken en ståndpunkt intas på unionens vägnar. Om den planerade akten har två syften eller två beståndsdelar av vilka det ena syftet eller den ena beståndsdelen kan identifieras som det eller den huvudsakliga, medan det eller den andra endast är av underordnad betydelse, måste det beslut som antas enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget ha en enda materiell rättslig grund, nämligen den som krävs med hänsyn till det huvudsakliga eller avgörande syftet eller den huvudsakliga eller avgörande beståndsdelen.
 4.2.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Det huvudsakliga syftet med och innehållet i den planerade akten rör energi.
 Den materiella rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är därför artikel 194 i EUF-fördraget.
 4.3.Slutsats
 Den rättsliga grunden för det föreslagna beslutet bör vara artikel 194 i EUF-fördraget, jämförd med artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 2021/0333 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska intas i energigemenskapens ministerråd om utnämningen av direktören för energigemenskapens sekretariat
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 194 jämförd med artikel 218.9,
 med beaktande av rådets beslut 2006/500/EG av den 29 maj 2006 om Europeiska gemenskapens ingående av fördraget om energigemenskapen,
 med beaktande av fördraget om upprättande av en energigemenskap, särskilt artiklarna 69 och 88,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
 av följande skäl:
 (1)Fördraget om upprättande av en energigemenskap (fördraget om energigemenskapen) ingicks av unionen genom rådets beslut 2006/500/EG av den 29 maj 2006
 3
 och trädde i kraft den 1 juli 2006.
 (2)I enlighet med artiklarna 69 och 88 i fördraget om energigemenskapen får ministerrådet, på förslag av Europeiska kommissionen, utse direktören för energigemenskapens sekretariat genom ett procedurbeslut.
 (3)Den tredje mandatperioden för direktören för energigemenskapens sekretariat, Janez Kopac, löper ut den 30 november 2021.
 (4)Energigemenskapens ministerråd kommer vid sitt nittonde möte i Belgrad i Serbien den 25 november 2021 att anta ett procedurbeslut om utnämningen av nästa direktör för energigemenskapens sekretariat.
 (5)Den 23 februari 2021 offentliggjorde kommissionen ett meddelande om ett öppet urvalsförfarande för nästa direktör för energigemenskapens sekretariat från och med den 1 december 2021.
 (6)Kommissionen gjorde en bedömning av kandidaternas kompetens och erfarenhet i enlighet med de i förhand fastställda urvalskriterier som angavs i meddelandet om den lediga tjänsten. Urvalsfasen har genomförts i enlighet med gällande regler och riktlinjer. Kommissionen anser att Artur Lorkowski har visat sig besitta den bästa kombinationen av förvaltnings-, ledarskaps-, kommunikations-, representations- och språkkunskaper, tekniska kunskaper, internationell erfarenhet och EU-kunskaper som behövs för arbetet som direktör för energigemenskapens sekretariat.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar under det nittonde mötet i energigemenskapens ministerråd ska vara
 att godkänna utkastet till ministerrådets procedurbeslut om utnämning av Artur Lorkowski till direktör för energigemenskapens sekretariat från och med den 1 december 2021 i enlighet med kommissionens förslag som antogs genom kommissionens beslut av den 24 september 2021, C(2021) 7021 final, och som samma dag lämnades till energigemenskapens ministerråd.
 Artikel 2
 Detta beslut riktar sig till kommissionen.
 Utfärdat i Bryssel den
 På rådets vägnar
 Ordförande
 (1)
 EUT L198, 20.7.2006, s. 15.
 (2)
 Domstolens dom av den 7 oktober 2014, Tyskland/rådet, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkterna 61–64.
 (3)
 EUT L198, 20.7.2006, s. 15.


type: contracts

text:
 26.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 114/35
 РЕШЕНИЕ No 2/2012 НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ЕС—ЕАСТ ЗА ОПРОСТЯВАНЕ НА ФОРМАЛНОСТИТЕ ПРИ ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
 от 19 януари 2012 година
 относно покана към Турция да се присъедини към Конвенцията от 20 май 1987 г. за опростяване на формалностите при търговията със стоки
 (2012/223/ЕС)
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ,
 Като взе предвид Конвенцията от 20 май 1987 г. за опростяване на формалностите при търговия със стоки (1) („конвенцията“), и по-специално член 11, параграф 3 от нея,
 като има предвид, че:
 (1)
 В подготовката на разширяването на Европейския съюз към Турция стокообменът с Турция би бил улеснен чрез опростяване на формалностите, които засягат търговията със стоки между Турция и Европейския съюз, Република Исландия, Кралство Норвегия и Конфедерация Швейцария.
 (2)
 С оглед на постигането на такова улеснение е целесъобразно Турция да бъде поканена да се присъедини към конвенцията,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В съответствие с член 11а от конвенцията Турция е поканена, под формата на размяна на писма между Съвета на Европейския съюз и Турция, приложени към настоящото решение, да се присъедини към конвенцията, считано от 1 юли 2012 г.
 Член 2
 Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
 Съставено в Brussels на 19 януари 2012 година.
 За Съвместния комитет
 Председател
 Mirosław ZIELIŃSKI
 (1) ОВ L 134, 22.5.1987 г., стр. 2.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Уважаеми господине,
 За мен е чест да Ви уведомя за решението на Съвместния комитет ЕС—ЕАСТ за опростяване на формалностите при търговията със стоки от 19 януари 2012 г. (Решение No 2/2012) за покана към Турция да стане договаряща страна по Конвенцията от 20 май 1987 г. за опростяване на формалностите при търговията със стоки.
 Присъединяването на Турция към Конвенцията може да бъде осъществено чрез депозиране на нейния инструмент за присъединяване в Генералния секретариат на Съвета на Европейския съюз заедно с превод на конвенцията на официалния език на Турция в съответствие с член 11а от Конвенцията.
 Моля приемете, господине, моите най-дълбоки почитания.
 Генерален секретар
 Генерален секретариат на Съвета на Европейския съюз
 Турция,
 Като взема предвид решението на Съвместния комитет ЕС—ЕАСТ за опростяване на формалностите при търговията със стоки от 19 януари 2012 г. (Решение No 2/2012) за покана към Турция да се присъедини към Конвенцията от 20 май 1987 г. за опростяване на формалностите при търговията със стоки („конвенцията“),
 Желаейки да стане договаряща страна по конвенцията,
 С НАСТОЯЩОТО
 Се присъединява към конвенцията;
 Прилага към настоящия инструмент превод на конвенцията на официалния език на Турция;
 Заявява, че приема всички препоръки и решения на Съвместния комитет ЕС—ЕАСТ за опростяване на формалностите при търговията със стоки, приети в периода от 19 януари 2012 г. до датата, на която присъединяването на Турция поражда действие в съответствие с член 11а от Конвенцията.
 Съставено в ...


text:
 16.12.2010
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 L 332/48
 DECISÃO DO COMITÉ MISTO DO EEE
 N.o 98/2010
 de 1 de Outubro de 2010
 que altera o anexo I (Questões veterinárias e fitossanitárias) do Acordo EEE
 O COMITÉ MISTO DO EEE,
 Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, tal como alterado pelo Protocolo que adapta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, a seguir designado «o Acordo», nomeadamente o artigo 98.o,
 Considerando o seguinte:
 (1)
 O anexo I do Acordo foi alterado pela Decisão do Comité Misto do EEE n.o 43/2010, de 30 de Abril de 2010 (1).
 (2)
 O Regulamento (CE) n.o 637/2009 da Comissão, de 22 de Julho de 2009, que estabelece as regras de execução relativas à adequação das denominações das variedades das espécies de plantas agrícolas e das espécies de plantas hortícolas (versão codificada) (2), deve ser incorporado no Acordo.
 (3)
 O Regulamento (CE) n.o 637/2009 revoga o Regulamento (CE) n.o 930/2000 (3) da Comissão, que está incorporado no Acordo e que deve, por conseguinte, ser dele suprimido.
 (4)
 A presente decisão não é aplicável ao Liechtenstein,
 DECIDE:
 Artigo 1.o
 No anexo I, Capítulo III, Parte 2 do Acordo, o texto do ponto 18 (Regulamento (CE) n.o 930/2000 da Comissão) é substituído pelo seguinte:
 «32009 R 0637: Regulamento (CE) n.o 637/2009 da Comissão, de 22 de Julho de 2009, que estabelece as regras de execução relativas à adequação das denominações das variedades das espécies de plantas agrícolas e das espécies de plantas hortícolas (versão codificada) (JO L 191 de 23.7.2009, p. 10).
 Para efeitos do presente Acordo, as disposições do regulamento são adaptadas da seguinte forma:
 As referências feitas a outros actos no regulamento serão consideradas relevantes na medida e na forma em que esses actos estejam incorporados no Acordo.».
 Artigo 2.o
 Fazem fé os textos do Regulamento (CE) n.o 637/2009 nas línguas islandesa e norueguesa, que serão publicados no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Artigo 3.o
 A presente decisão entra em vigor em 1 de Novembro de 2010, desde que tenham sido efectuadas ao Comité Misto do EEE todas as notificações previstas no artigo 103.o, n.o 1, do Acordo (4).
 Artigo 4.o
 A presente decisão será publicada na Secção EEE e no Suplemento EEE do Jornal Oficial da União Europeia.
 Feito em Bruxelas, em 1 de Outubro de 2010.
 Pelo Comité Misto do EEE
 O Presidente
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) JO L 181 de 15.7.2010, p. 11.
 (2) JO L 191 de 23.7.2009, p. 10.
 (3) JO L 108 de 5.5.2000, p. 3.
 (4) Não foram indicados requisitos constitucionais.


text:
 9.11.2013
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 299/22
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) č. 1119/2013
 zo 6. novembra 2013,
 ktorým sa schvaľuje podstatná zmena špecifikácie názvu zapísaného do Registra chránených označení pôvodu a chránených zemepisných označení [Melva de Andalucía (CHZO)]
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012 z 21. novembra 2012 o systémoch kvality pre poľnohospodárske výrobky a potraviny (1), a najmä na jeho článok 52 ods. 2,
 keďže:
 (1)
 V súlade s článkom 53 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia (EÚ) č. 1151/2012 Komisia preskúmala žiadosť Španielska o schválenie zmeny špecifikácie chráneného zemepisného označenia „Melva de Andalucía“ zapísaného do registra na základe nariadenia Komisie (ES) č. 289/2009 (2).
 (2)
 Vzhľadom na to, že nejde o nepodstatnú zmenu v zmysle článku 53 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1151/2012, Komisia danú žiadosť o zmenu uverejnila v zmysle článku 50 ods. 2 písm. a) uvedeného nariadenia v Úradnom vestníku Európskej únie
 (3).
 (3)
 Vzhľadom na to, že Komisii nebola oznámená žiadna námietka v zmysle článku 51 nariadenia (EÚ) č. 1151/2012, zmena špecifikácie sa musí schváliť,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Zmena špecifikácie uverejnená v Úradnom vestníku Európskej únie týkajúca sa názvu uvedeného v prílohe k tomuto nariadeniu sa schvaľuje.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 6. novembra 2013
 Za Komisiu v mene predsedu
 Dacian CIOLOȘ
 člen Komisie
 (1) Ú. v. EÚ L 343, 14.12.2012, s. 1.
 (2) Ú. v. EÚ L 94, 8.4.2009, s. 15.
 (3) Ú. v. EÚ C 60, 1.3.2013, s. 15.
 PRÍLOHA
 Poľnohospodárske výrobky určené na ľudskú spotrebu uvedené v prílohe I k zmluve:
 Trieda 1.7. Čerstvé ryby, mäkkýše a kôrovce a výrobky z nich
 ŠPANIELSKO
 Melva de Andalucía (CHZO)


text:
Lääne maakond ehk Läänemaa on 1. järgu haldusüksus Eesti lääneosas. Hõlmab ajaloolise Läänemaa põhjaosa.
 Naabermaakonnad on kirdes Harju maakond, idas Rapla maakond, lõunas Pärnu maakond, edelas Saare ja läänes Hiiu maakond.
 Maakonnas on kolm omavalitsusüksust: Haapsalu linn, Lääne-Nigula vald ja Vormsi vald.
 Kohalikud omavalitsused
 Eesti omavalitsuste haldusreformi tulemusel kuulub Lääne maakonna koosseisu alates 21. oktoobrist 2017 Lääne-Nigula vald ja alates 24. oktoobrist 2017 Haapsalu linn. Oma haldusterritoriaalse piiri säilitas Vormsi vald. Lääne-Nigula valla koosseisu kuulub nüüd ka endine Rehemäe küla Harju maakonnast. Lääne maakonnas on 3 omavalitsusüksust:
 Linn Haapsalu linn
 Vallad Lääne-Nigula vald – Vormsi vald
 Rahvastik
 Demograafilised näitajad
 Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2009 oli Lääne maakonnas 27 477 elanikku. Neist 46,45% oli mehed ning 53,55% oli naised. Sündimuse üldkordaja oli 8,95‰, suremuse üldkordaja 12,99‰ ja loomulik iive 4,04‰. 87,80% elanikest oli eestlased ja 9,03% venelased. Alaealisi (vanuses 0–14) oli 14,55%, tööealisi (vanuses 15–64) 67,90% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 17,55%. Töötuse määr oli 8,9%. Elanike tihedus oli 11,5 in/km2.24 569 (1.01.2012, arvestatud rännet) Linnarahvastiku osatähtsus on 42,5%.
 Asustusüksused
 Lääne maakonnas on 1 linn, 5 alevikku ja 185 küla.
 Linnad Haapsalu
 Alevikud Palivere – Paralepa – Risti – Taebla – Uuemõisa
 Külad Vt. Lääne maakonna külad
 Loodus
 Läänemaa pinnamood on valdavalt tasane ja pinnakate suhteliselt paks. Lääne maakond jääb tervenisti Lääne-Eesti madalikule. Rannajoone pikkus on umbes 415 km. Seda liigestavad lahed (Haapsalu laht, Matsalu laht, Rame laht) ja poolsaared (Noarootsi poolsaar, Puise poolsaar). Suuremad saared on Vormsi saar ja Osmussaar, neile lisandub ligi 300 Väinamere laidu (Pasilaid, Hobulaid, Rukkirahu, Sõmeri, Liialaid, Tauksi, Kumari). Saared hõlmavad maakonna territooriumist 4,2%. Kõrgeim punkt merepinnast on Pikajala mägi – 60 m.
 Kokovkin (1998) eristab seal 8 esilekerkivat maastikuüksust:
 Vihterpalu–Nõva liivikute ja soode piirkond.
 Vormsi–Ridala piirkond (sh Vormsi saar, Noarootsi, Matsalu ja Haapsalu lahe vaheline ala koos väikesaarte ja laidudega. Maastikuüksusele on karakteersed oosid.
 Kullamaa–Martna–Taebla piirkond.
 Piirsalu–Palivere–Loodna piirkond.
 Kasari–Vigala–Velise piirkond oma iseloomulike soomassiivide ja luhtadega.
 Kirbla–Paatsalu piirkond lainjate meretasandikega.
 Soontagana piirkond, mida ilmestavad moreeniga kaetud aluspõhjakõrgendikud ja viimaseid ümbritsevad sooalad.
 Nurtu–Kõrve piirkond, mis on sooderikas.
 Läänemaa on üks Eesti soostunumaid piirkondi: soostumus on 24% pindalast.
 Kaitstav loodus
 Läänemaa territooriumil asub Matsalu rahvuspark.
 Veekogud
 Lääne maakonna veekogud kuuluvad Lääne-Eesti vesikonda ja jagunevad Matsalu ja Harju alamvesikonna vahel. Maakonnas on loendatud 24 allikat, 16 jõge, 25 oja, 29 peakraavi, 22 kraavi, 67 looduslikku järve, 5 paisjärve ja 4 tehisjärve.
 Suurim jõgi on Kasari jõgi (127,3 km) koos oma arvukate lisajõgedega. Suurim järv on Sutlepa meri (203,3 ha). Järverohkeimad alad on Nõva rannikupiirkond, Läänemaa Suursoo piirkond ja Noarootsi keskosa (endine Silmeni väin). Enamik Lääne maakonna järvi on rannikujärved – endised mereosad (jäänukjärved).
 Merealad
 Lahed, väinad
 Saared
 Vaatamisväärsused
 Ajalugu
 Varasema ajaloo kohta vaata artiklitest Läänemaa, Haapsalu kreis ja Haapsalu rajoon
 Läänemaa Lääne kreisi kuulusid Eestimaa kubermangus: Märjamaa kihelkond, Kullamaa kihelkond, Vigala kihelkond, Kirbla kihelkond, Mihkli kihelkond, kreisilinn Haapsalu, Haapsalu kihelkond, Ridala kihelkond, Martna kihelkond, Lihula kihelkond, Karuse kihelkond, Hanila kihelkond, Varbla kihelkond, Lääne-Nigula kihelkond, Noarootsi kihelkond, Vormsi saarel Vormsi kihelkond ja Hiiumaal Pühalepa kihelkond, Käina kihelkond, Reigi kihelkond, Emmaste kihelkond.
 12. aprillil (30. märts vkj) 1917. aastal kinnitas Venemaa Ajutine Valitsus määruse "Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta", millega Liivimaa kubermangu Saare maakond, Pärnu maakond, Tartu maakond, Viljandi maakond ja Võru maakond liideti Autonoomse Eestimaa kubermanguga, mille koosseisus olid Lääne maakond, Harju maakond, Järva maakond, Viru maakond.
 1934. aastal oli Lääne maakonna pindala 4780 km2, elanikke 70 160 (1922) ja 68 936 (1934). Lääne maakonnas oli kaks linna: Haapsalu ja Kärdla. Kihelkondi oli 18, nendest 5 saartel. Mandrilised kihelkonnad olid Hanila, Karuse, Kirbla, Kullamaa, Lihula, Lääne-Nigula, Martna, Mihkli, Märjamaa, Noarootsi, Ridala, Varbla ja Vigala. Hiiumaal asetsesid Emmaste, Käina, Pühalepa ja Reigi kihelkond.
 1939. aasta vallareformiga likvideeriti Lääne maakonnas: Haimre vald, Jõgisuu vald, Kalju vald, Kolovere-Kalju vald, Luiste vald, Massu vald, Paadremaa vald, Paatsalu vald, Palivere vald, Paslepa vald, Saulepi vald, Sinalepa vald, Sooniste vald, Sutlepa vald, Vaikna vald, Veltsa vald, Võnnu vald ning moodustati: Asuküla vald, Emmaste vald, Karuse vald, Kirbla vald, Kullamaa vald, Kõrgesaare vald, Käina vald, Lihula vald, Martna vald, Märjamaa vald, Noarootsi vald, Oru vald, Piirsalu vald, Pühalepa vald, Ridala vald, Riguldi vald, Taebla vald, Varbla vald, Velise vald, Vigala vald, Vormsi vald.
 Praegune Lääne maakond loodi 1. jaanuaril 1990 seoses maakondade taastamisega, kui Haapsalu rajoon nimetati ümber Haapsalu maakonnaks. Lääne maakonna nime sai maakond 19. veebruaril 1990.
 22. veebruaril 1995 võeti Riigikogus vastu "Eesti territooriumi haldusjaotuse seadus", millega on sätestatud Eesti haldusjaotus ning haldusjaotuse üksuste piiride ja nimede muutmise kord Eestis. Eesti territooriumi haldusüksuste nimistusse kuulusid Lääne maakonnas:
 linnad: Haapsalu, Lihula
 vallad: Hanila, Kullamaa, Lihula, Martna, Noarootsi, Nõva, Oru, Ridala, Risti, Taebla, Vormsi vald.
 2011. aastal kuulusid Lääne maakonda:
 Haapsalu linn ja
 Hanila vald, Kullamaa vald, Lihula vald, Lääne-Nigula vald, Martna vald,Noarootsi vald, Nõva vald, Ridala vald, Vormsi vald.
 Maakonna piirid muutusid mõneti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal, kui Hanila vald ja Lihula vald liideti Lääneranna vallaga, mis jäi Pärnu maakonda.
 Haridusajalugu
 Õpetajakoolitus
 20. sajandi algupoolel tegutses Haapsalu külje all Uuemõisas Läänemaa Õpetajate Seminar. 1950ndatel avati Haapsalu Pedagoogiline Kool. Õpetajakoolitus Läänemaal käivitati kolmandat korda 1998. aastal, kui alustas tegevust Haapsalu Kolledž, mis hakkas pakkuma ülikooliharidust ja Lääne regiooni haridustöötajatele täienduskoolitust.
 Vaata ka
 Viited
 Välislingid
 Lääne maakond statistikaameti piirkondliku statistika portaalis
 Kaie Ilves, "Läänemaa elanike arv kahanes mullu Vormsi jagu", Lääne Elu 20. jaanuar 2009
 Lääne maakond kaardil
 Eesti maakonnad


text:
 17.12.2009
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 334/8
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 109/2009
 z dnia 22 października 2009 r.
 zmieniająca załącznik XIII (Transport) do Porozumienia o EOG
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej „Porozumieniem”, w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Załącznik XIII do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 100/2009 z dnia 25 września 2009 r. (1).
 (2)
 Rozporządzenie (WE) nr 549/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 10 marca 2004 r. ustanawiające ramy tworzenia Jednolitej Europejskiej Przestrzeni Powietrznej (2), rozporządzenie (WE) nr 550/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 10 marca 2004 r. w sprawie zapewniania służb nawigacji lotniczej w Jednolitej Europejskiej Przestrzeni Powietrznej (3), rozporządzenie (WE) nr 551/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 10 marca 2004 r. w sprawie organizacji i użytkowania przestrzeni powietrznej w Jednolitej Europejskiej Przestrzeni Powietrznej (4) oraz rozporządzenie (WE) nr 552/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 10 marca 2004 r. w sprawie interoperacyjności Europejskiej Sieci Zarządzania Ruchem Lotniczym (5) uwzględniono w Porozumieniu decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 67/2006 (6) z dnia 2 czerwca 2006 r. wraz z dostosowaniami uwzględniającymi specyfikę poszczególnych państw.
 (3)
 W Porozumieniu należy uwzględnić rozporządzenie Komisji (WE) nr 668/2008 z dnia 15 lipca 2008 r. zmieniające załączniki II–V do rozporządzenia (WE) nr 2096/2005 ustanawiającego wspólne wymogi dotyczące zapewniania służb żeglugi powietrznej w zakresie metod działania i procedur postępowania (7),
 STANOWI, CO NASTĘPUJE:
 Artykuł 1
 W pkt 66x (rozporządzenie Komisji (WE) nr 2096/2005) załącznika XIII do Porozumienia dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32008 R 0668: rozporządzeniem Komisji (WE) nr 668/2008 z dnia 15 lipca 2008 r. (Dz.U. L 188 z 16.7.2008, s. 5).”.
 Artykuł 2
 Teksty rozporządzenia (WE) nr 668/2008 w języku islandzkim i norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 23 października 2009 r., pod warunkiem że Wspólny Komitet EOG otrzyma wszystkie notyfikacje przewidziane w art. 103 ust. 1 Porozumienia.
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli dnia 22 października 2009 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Oda Helen SLETNES
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 304 z 11 19 2009 s. 16.
 (2) Dz.U. L 96 z 31.3.2004, s. 1.
 (3) Dz.U. L 96 z 31.3.2004, s. 10.
 (4) Dz.U. L 96 z 31.3.2004, s. 20.
 (5) Dz.U. L 96 z 31.3.2004, s. 26.
 (6) Dz.U. L 245 z 7.9.2006, s. 18.
 (7) Dz.U. L 188 z 16.7.2008, s. 5.


type: caselaw

text:
 22.9.2012
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 287/14
 Wyrok Trybunału (druga izba) z dnia 12 lipca 2012 r. (wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym złożony przez Varhoven administrativen sad — Bułgaria) — EMS-Bulgaria Transpot OOD przeciwko Direktor na direkcija „Obzałwane i uprawlenie na izpylneniego” Płovdiv
 (Sprawa C-284/11) (1)
 (Podatek VAT - Dyrektywa 2006/112/WE - Prawo do odliczenia - Termin zawity na wykonanie prawa do odliczenia podatku VAT - Zasada skuteczności - Odmowa prawa do odliczenia podatku VAT - Zasada neutralności podatkowej)
 2012/C 287/24
 Język postępowania: bułgarski
 Sąd krajowy
 Varhoven administrativen sad
 Strony w postępowaniu przed sądem krajowym
 Strona skarżąca: EMS-Bulgaria Transpot OOD
 Strona pozwana: Direktor na direkcija „Obzałwane i uprawlenie na izpylneniego” Płovdiv
 Przedmiot
 Wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym — Varhoven administrativen sad — Wykładnia art. 179, 180 i 273 dyrektywy Rady 2006/112/WE z dnia 28 listopada 2006 r. w sprawie wspólnego systemu podatku od wartości dodanej (Dz.U. L 347, s. 1) i zasady skuteczności zgodnie z wyrokiem Trybunału w sprawach połączonych C-95/07 i C-96/07 Ecotrade i in. — Prawo do odliczenia naliczonego podatku VAT — Uregulowanie krajowe poddające wykonanie prawa do odliczenia podatku VAT terminowi zawitemu trzech okresów podatkowych następujących po okresie, w którym powstało prawo do odliczenia — Odmowa prawa do odliczenia podatku VAT z powodu braku wykonania fakultatywnego obowiązku rejestracji dla celów podatku VAT jako nabywca wewnątrzwspólnotowy i braku wykonania w terminie prawa do odliczenia
 Sentencja
 1)
 Artykuł 179 ust. 1, art. 180 i 273 dyrektywy Rady 2006/112/WE z dnia 28 listopada 2006 r. w sprawie wspólnego systemu podatku od wartości dodanej powinny być interpretowane w ten sposób, że nie sprzeciwiają się one istnieniu terminu zawitego ograniczającego wykonanie prawa do odliczenia takiego jak w postępowaniu przed sądem krajowym, o ile termin ten nie czyni nadmiernie utrudnionym lub praktycznie niemożliwym wykonania tego prawa. Taka ocena należy do sądu krajowego, który może w szczególności uwzględnić późniejsze konsekwentne przedłużenie terminu zawitego, jak również czas trwania postępowania rejestracyjnego dla celów podatku od wartości dodanej, które powinno zostać zakończone w tym terminie, aby można było skorzystać z rzeczonego prawa do odliczenia.
 2)
 Zasada neutralności podatkowej sprzeciwia się sankcji polegającej na odmowie prawa odliczenia w przypadku spóźnionej zapłaty podatku od wartości dodanej, ale nie sprzeciwia się zapłacie odsetek za zwłokę, z zastrzeżeniem, że sankcja ta jest zgodna z zasadą proporcjonalności, co należy do oceny sądu odsyłającego.
 (1) Dz.U. C 238 z 13.8.2011.


text:
 9.2.2015
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 46/60
 Klage, eingereicht am 12. Dezember 2014 — BPC Lux 2 u. a./Kommission
 (Rechtssache T-812/14)
 (2015/C 046/78)
 Verfahrenssprache: Englisch
 Parteien
 Kläger: BPC Lux 2 Sàrl (Senningerberg, Luxemburg), BPC UKI LP (George Town, Kaimaninseln), Bennett Offshore Restructuring Fund, Inc. (George Town, Kaimaninseln), Bennett Restructuring Fund LP (Wilmington, Vereinigte Staaten), Queen Street Fund Ltd (George Town, Kaimaninseln), BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP (George Town, Kaimaninseln), BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP (George Town, Kaimaninseln), CSS LLC (Chicago, Vereinigte Staaten), Beltway Strategic Opportunities Fund LP (George Town, Kaimaninseln), EJF Debt Opportunities Master Fund LP (George Town, Kaimaninseln), EJF DO Fund (Cayman) LP (George Town, Kaimaninseln), TP Lux HoldCo (Luxemburg, Luxemburg), VR Global Partners LP (George Town, Kaimaninseln), Absalon II Ltd (Dublin, Irland), CenturyLink, Inc. Defined Benefit Master Trust (Denver, Vereinigte Staaten), City of New York Group Trust (New York, Vereinigte Staaten), Dignity Health (San Francisco, Vereinigte Staaten), GoldenTree Asset Management Lux Sàrl (Luxemburg, Luxemburg), GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd (Dublin, Irland), San Bernardino County Employees Retirement Association (San Bernardino, Vereinigte Staaten) (Prozessbevollmächtigte: J. Webber und M. Steenson, Solicitors, sowie Rechtsanwalt P. Fajardo)
 Beklagte: Europäische Kommission
 Anträge
 Die Kläger beantragen,
 —
 die Entscheidung der Kommission vom 3. August 2014, im Verfahren SA.39250 keine Einwände gegen eine von Portugal mitgeteilte Maßnahme zur Umstrukturierung der Banco Espirito Santo S. A. (BES) zu erheben, für nichtig zu erklären;
 —
 die Kommission zur Tragung der Kosten der Kläger zu verurteilen.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Zur Stützung der Klage machen die Kläger zwei Klagegründe geltend.
 1.
 Die Kommission habe Rechts-, Tatsachen- und Verfahrensfehler begangen, indem sie offensichtlich die kontrafaktische Fallkonstellation nicht richtig beurteilt habe, insbesondere hinsichtlich der Verfügbarkeit von privatem Kapital, das bei der Umstrukturierung der BES hätte eingesetzt werden können.
 —
 Die Kommission habe gegen zahlreiche Anforderungen der Bankenmitteilung verstoßen, indem sie offenkundig folgende Fragen gar nicht geprüft oder aber in Bezug auf diese Fragen keine Begründung geliefert habe: a) Wurde die Beihilfe auf das erforderliche Mindestmaß beschränkt? b) Wurde so weit wie möglich privates Kapital eingesetzt? c) Fand aufgrund der Auswirkungen auf die Finanzstabilität und der Unverhältnismäßigkeit eine Ausnahme von der Anforderung Anwendung, dass nachrangige Gläubiger in vollem Umfang beitragen? d) Wurde der Grundsatz „keine Schlechterstellung von Gläubigern“ beachtet?
 —
 Die Kommission habe die kontrafaktische Fallkonstellation nicht geprüft und sei daher hinsichtlich der Tatsachen zu der unzutreffenden Annahme gelangt, dass die einzige Alternative zu den mitgeteilten Maßnahmen die Liquidation der BES sei. Die Kommission habe die Beweise dafür, dass neues privates Kapital zur Verfügung gestanden habe und die für die mitgeteilte Maßnahme erforderliche staatliche Beihilfe verringert haben könnte, nicht berücksichtigt.
 —
 Die Kommission sei verpflichtet gewesen, das förmliche Prüfverfahren nach Art. 108 Abs. 2 AEUV einzuleiten. Da sie dies nicht getan habe, habe sie die Verfahrensrechte der Kläger aus dieser Vorschrift verletzt.
 2.
 Die Kommission habe die Verfahrensrechte der Kläger verletzt, da sie nicht das förmliche Prüfverfahren eingeleitet habe.
 —
 Die Mitteilung habe objektiv betrachtet ernsthafte Beurteilungsschwierigkeiten sowohl in Bezug auf Tatsachen als auch in Bezug auf rechtliche Gesichtspunkte aufgeworfen.
 —
 Die vorläufige Prüfung der Kommission, die an einem einzigen Sonntag erfolgt sei, habe angesichts der Bedeutung und der Schwierigkeit des Prüfungsgegenstands nicht vollständig und hinreichend gewesen sein können.
 —
 Für die Kommission habe Anlass zu der Annahme bestanden, dass die ihr vorliegenden Informationen unzuverlässig sein könnten oder zumindest der Überprüfung bedürften, bevor sie als vertrauenswürdig eingestuft werden könnten.
 —
 Die Kommission habe die Nrn. 50 bis 53 der Bankenmitteilung nicht berücksichtigt, wonach für dringende Fälle wie den der BES ein zweistufiges Rettungs- und Umstrukturierungsverfahren vorgesehen sei.
 —
 Die Kommission sei verpflichtet gewesen, ein förmliches Prüfverfahren einzuleiten. Dadurch, dass sie dies nicht getan habe, sei den Klägern als Betroffenen unter Verletzung der ihnen nach Art. 108 Abs. 2 AEUV zustehenden Verfahrensrechte jegliche Möglichkeit genommen worden, sich an dem Verfahren zu beteiligen.


text:
 17.8.2021
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 294/8
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2021/1369
 z dnia 6 sierpnia 2021 r.
 dotyczące klasyfikacji niektórych towarów według Nomenklatury scalonej
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 952/2013 z dnia 9 października 2013 r. ustanawiające unijny kodeks celny (1), w szczególności jego art. 57 ust. 4 i art. 58 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W celu zapewnienia jednolitego stosowania Nomenklatury scalonej, stanowiącej załącznik do rozporządzenia Rady (EWG) nr 2658/87 (2), konieczne jest przyjęcie środków dotyczących klasyfikacji towaru określonego w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 (2)
 Rozporządzeniem (EWG) nr 2658/87 ustanowiono Ogólne reguły interpretacji Nomenklatury scalonej. Reguły te stosuje się także do każdej innej nomenklatury, która jest w całości lub w części oparta na Nomenklaturze scalonej bądź która dodaje do niej jakikolwiek dodatkowy podpodział i która została ustanowiona szczególnymi przepisami unijnymi, w celu stosowania środków taryfowych i innych środków odnoszących się do obrotu towarowego.
 (3)
 Stosownie do wymienionych wyżej ogólnych reguł towar opisany w kolumnie 1 tabeli zamieszczonej w załączniku należy klasyfikować do kodu CN wskazanego w kolumnie 2, na mocy uzasadnień określonych w kolumnie 3 tej tabeli.
 (4)
 Należy zagwarantować, aby wiążąca informacja taryfowa wydana odnośnie do towarów, o których mowa w niniejszym rozporządzeniu, która nie jest zgodna z niniejszym rozporządzeniem, mogła być nadal przywoływana przez posiadacza przez pewien okres zgodnie z art. 34 ust. 9 rozporządzenia (UE) nr 952/2013. Okres ten powinien wynosić trzy miesiące.
 (5)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu Kodeksu Celnego,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Towar opisany w kolumnie 1 tabeli zamieszczonej w załączniku klasyfikuje się w Nomenklaturze scalonej do kodu CN wskazanego w kolumnie 2 tej tabeli.
 Artykuł 2
 Wiążąca informacja taryfowa, która nie jest zgodna z niniejszym rozporządzeniem, może być nadal przywoływana przez okres trzech miesięcy od daty wejścia w życie niniejszego rozporządzenia, zgodnie z art. 34 ust. 9 rozporządzenia (UE) nr 952/2013.
 Artykuł 3
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 6 sierpnia 2021 r.
 W imieniu Komisji
 Gerassimos THOMAS
 Dyrektor Generalny
 Dyrekcja Generalna ds. Podatków i Unii Celnej
 (1) Dz.U. L 269 z 10.10.2013, s. 1.
 (2) Rozporządzenie Rady (EWG) nr 2658/87 z dnia 23 lipca 1987 r. w sprawie nomenklatury taryfowej i statystycznej oraz w sprawie Wspólnej Taryfy Celnej (Dz.U. L 256 z 7.9.1987, s. 1).
 ZAŁĄCZNIK
 Opis towarów
 Klasyfikacja (kod CN)
 Uzasadnienie
 (1)
 (2)
 (3)
 Taśma wykonana z elastycznego materiału włókienniczego, o szerokości w przybliżeniu 5 cm, pokryta z jednej strony materiałem przylepnym wykonanym z kauczuku syntetycznego, o masie powierzchniowej nie większej niż 1 500 g/m2.
 Taśma nawinięta jest na rurkę nośną i przedstawiana w pudełkach kartonowych zawierających 16 lub 24 rolki, każda o średnicy w przybliżeniu 7,5 cm. Na opakowaniu nie ma informacji o tym, że taśmy są przeznaczone do użytku medycznego.
 Taśma przedstawiana jest jako taśma do ochrony stawów podczas zajęć sportowych.
 Zobacz ilustracje (*1).
 5906 10 00
 Klasyfikacja wyznaczona jest przez reguły 1 i 6 Ogólnych reguł interpretacji Nomenklatury scalonej, uwagę 4 a) do działu 59 oraz brzmienie kodów CN 5906 oraz 5906 10 00 .
 Artykuł nie jest ani impregnowany, ani powlekany substancjami farmaceutycznymi. Nie ma również żadnych obiektywnych cech, które wskazywałyby, że jest on specjalnie zaprojektowany do celów medycznych, chirurgicznych, stomatologicznych lub weterynaryjnych. Ponadto na opakowaniu nie ma informacji o tym, że artykuł jest przeznaczony do użytku medycznego. Wskutek tego wyklucza się klasyfikację do pozycji 3005 (zobacz również Noty wyjaśniające do Systemu Zharmonizowanego do pozycji 3005 , akapit trzeci). W związku z tym należy go klasyfikować według jego materiału składowego.
 Artykuł należy zatem klasyfikować do kodu CN 5906 10 00 jako taśma przylepna o szerokości nieprzekraczającej 20 cm.
 (*1) Ilustracje mają charakter wyłącznie informacyjny.