type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 22001A0718(01)
 Hivatalos Lap L 194 , 18/07/2001 o. 0039 - 0049
 Egyezmény a Nemzetközi légi szállítás egyes szabályainak egységesítésérőlEZEN EGYEZMÉNY SZERZŐDŐ FELEIKÉNT SZEREPLŐ ÁLLAMOK,FELISMERVE az 1929. október 12-én, Varsóban aláírt, a nemzetközi légi fuvarozás egyes szabályainak egységesítéséről szóló egyezmény, a továbbiakban: a "varsói egyezmény", és egyéb kapcsolódó okiratok jelentős hozzájárulását a nemzetközi légi közlekedéssel foglalkozó magánjog harmonizációjához;FELISMERVE a varsói egyezmény és a kapcsolódó okiratok aktualizálásának és egységesítésének szükségességét;FELISMERVE, hogy fontos a nemzetközi légi szállítás megrendelői érdekvédelmének a biztosítása, valamint hogy szükség van az eredeti állapot helyreállításának elvén alapuló méltányos kártérítésre;ÚJÓLAG MEGERŐSÍTVE, hogy a nemzetközi légi közlekedési tevékenység, valamint az utasok, a poggyász és a teherszállítmány zökkenőmentes forgalma a nemzetközi polgári repülésről szóló, 1944. december 7-i chicagói egyezmény alapelveivel és céljaival összhangban rendszeres fejlesztést kíván;MEGGYŐZŐDVE arról, hogy a nemzetközi légi szállításra vonatkozó bizonyos szabályok további harmonizációja és kodifikálása érdekében az államok közös fellépése egy új egyezmény keretein belül a legmegfelelőbb eszköz az érdekek méltányos egyeztetésének megvalósításához,MEGÁLLAPODTAK A KÖVETKEZŐKBEN:I. FEJEZETÁltalános rendelkezések1. cikkTárgyi hatály(1) Ez az egyezmény minden, ellenszolgáltatás fejében végzett személy-, poggyász- és teherszállítmány nemzetközi légi szállítására vonatkozik. Szintén vonatkozik a légi közlekedési vállalatok által ellenszolgáltatás nélkül végzett légi szállításra is.(2) Az egyezmény alkalmazásában nemzetközi szállításnak minősül bármely olyan szállítás, amely esetében a felek között létrejött megállapodásnak megfelelően az indulási és a rendeltetési hely - függetlenül attól, hogy a szállítás vagy az átrakás megszakítással történik - két szerződő állam területén található, vagy egyetlen szerződő állam területén található, amennyiben létezik egy másik állam területén található előre megállapított megállóhely, még akkor is, ha az a másik állam nem tartozik a szerződő államok közé. Az egyazon szerződő állam területén található két pont között történő szállítás az egyezmény szempontjából nem minősül nemzetközi szállításnak, amennyiben nincs egy másik állam területén található előre megállapított megállóhely.(3) A több egymást követő fuvarozó által végzett szállítás meg nem szakított szállításnak minősül az egyezmény alkalmazásában abban az esetben, ha a felek azt egy műveletnek tekintik, függetlenül attól, hogy egy vagy több szerződés keretében kerül rá sor, és nem veszti el nemzetközi jellegét csupán azért, mert egy vagy több szerződést ugyanazon állam területén teljesítenek.(4) Ez az egyezmény vonatkozik az V. fejezet szerinti szállításra is, figyelemmel az ott meghatározott feltételekre.2. cikkÁllami szállítás és postai küldemények szállítása(1) Ez az egyezmény vonatkozik az állam vagy egy közjogi jogi személy által végrehajtott szállításra, feltéve hogy az megfelel az 1. cikkben meghatározott feltételeknek.(2) A postai küldemények szállítása során a fuvarozó csak a vonatkozó postai testületnek tartozik felelősséggel, a fuvarozók és a postai testületek között fennálló kapcsolatra vonatkozó szabályoknak megfelelően.(3) Ez az egyezmény ezen cikk (2) bekezdésének rendelkezéseit kivéve postai küldemények szállítására nem vonatkozik.II. FEJEZETAz utas-, poggyász- és teherszállítással kapcsolatos dokumentáció, valamint a szerződő felek ezekre vonatkozó kötelezettségei3. cikkUtasok és poggyász(1) Utasok szállítása esetén egy különálló vagy egy közös szállítási dokumentumot kell kiállítani, amely a következő adatokat tartalmazza:a) az indulási és a rendeltetési hely;b) ha az indulási és a rendeltetési hely egyazon szerződő állam területén található, de egy vagy több előre megállapított megállóhely egy másik állam területén található, legalább egy ilyen egyéb megállóhely.(2) Minden egyéb olyan eszköz, amely tartalmazza az (1) bekezdésben említett adatokat, helyettesítheti az abban a bekezdésben említett dokumentumot. Ilyen egyéb eszköz használatakor a fuvarozó felajánlja, hogy kiállít az utasnak egy írásos nyilatkozatot az ily módon tárolt információkról.(3) A fuvarozó minden egyes ellenőrzött poggyászhoz kiállít az utas részére egy poggyászazonosító címkét.(4) Az utas írásos értesítést kap arról, hogy amennyiben ez az egyezmény alkalmazandó, ez szabályozza és korlátozhatja a fuvarozó felelősségét haláleset vagy sérülés, valamint a poggyász megsemmisülése, elvesztése vagy sérülése, továbbá késés esetén.(5) Az előbb említett bekezdések rendelkezéseinek be nem tartása nem érinti a szállítási szerződés létezését vagy érvényességét, amelyre továbbra is vonatkoznak ennek az egyezménynek a szabályai, beleértve a felelősség korlátozására vonatkozó szabályokat is.4. cikkTeherszállítmány(1) Teherszállítmány szállítása esetén légi fuvarlevelet kell kiállítani.(2) A légi fuvarlevél kiállítását minden olyan egyéb eszköz helyettesítheti, amely feljegyzést tartalmaz a végrehajtandó szállításról. Ilyen egyéb eszköz használatakor a fuvarozó a feladó kérésére átad a feladónak egy elismervényt a teherszállítmány átvételéről, amely lehetővé teszi a szállítmány azonosítását, és hozzáférést biztosít az ilyen egyéb eszközök által tárolt nyilvántartásban szereplő információkhoz.5. cikkA légi fuvarlevél vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervény tartalmaA légi fuvarlevél vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervény a következő adatokat tartalmazza:a) az indulási és a rendeltetési hely;b) ha az indulási és a rendeltetési hely egyazon szerződő állam területén található, de egy vagy több előre megállapított megállóhely egy másik állam területén található, legalább egy ilyen egyéb megállóhely; valamintc) a szállítmány súlya.6. cikkA teherszállítmány természetével kapcsolatos dokumentumA feladótól szükség esetén megkövetelhető, hogy a vámhatóság, a rendőrség és egyéb hasonló hatóságok által alkalmazott alaki szabályok betartásával a teherszállítmány természetéről kiállítson egy dokumentumot. Ez a rendelkezés a fuvarozóra ebből eredő feladatot, kötelezettséget nem ró, illetve felelősséggel nem jár.7. cikkA légi fuvarlevél leírása(1) A légi fuvarlevelet a feladó állítja ki három eredeti példányban.(2) Az első példány jelölése "a fuvarozó példánya"; ezt a feladó írja alá. A második példány jelölése "a címzett példánya"; ezt a feladó és a fuvarozó írja alá. A harmadik példányt a fuvarozó írja alá, és teherszállítmányt átvétele után átadja a feladónak.(3) A fuvarozó és a feladó aláírása lehet nyomtatott vagy készülhet bélyegzővel.(4) Amennyiben a feladó kérésére a fuvarozó állítja ki a légi fuvarlevelet, az ellenkező bizonyításának hiányában az a vélelem áll fenn, hogy a fuvarozó a feladó nevében cselekedett.8. cikkA több darabból álló csomagok dokumentációjaHa a csomagok száma meghaladja az egyet:a) a teherszállítmány fuvarozója kérheti a feladót, hogy csomagonként külön légi fuvarlevelet állítson ki;b) a 4. cikk (2) bekezdésében említett egyéb eszközök használatakor a feladó kérheti, hogy a fuvarozó csomagonként külön elismervényt állítson ki a teherszállítmány átvételéről.9. cikkA dokumentációval kapcsolatos követelmények be nem tartásaA 4-8. cikk rendelkezéseinek be nem tartása nem érinti a szállítási szerződés létezését vagy érvényességét, amelyre továbbra is vonatkoznak ennek az egyezménynek a szabályai, beleértve a felelősség korlátozására vonatkozó szabályokat is.10. cikkA dokumentált adatokért vállalt felelősség(1) A feladó felel azoknak a teherszállítmánnyal kapcsolatos adatoknak vagy állításoknak a helytállóságáért, amelyek az ő részéről vagy az ő nevében a légi fuvarlevélre kerülnek, valamint amelyeket a fuvarozó részére a teherszállítmány átvételéről szóló elismervényen vagy a 4. cikk (2) bekezdésében említett egyéb eszközök által tárolt nyilvántartásban történő feltüntetésük érdekében a feladó megadott vagy az ő nevében megadtak. Ez alkalmazandó akkor is, ha a feladó nevében eljáró személy egyben a fuvarozó megbízottja is.(2) A feladó kártérítést nyújt minden olyan kárért, amelyet a fuvarozó vagy egyéb olyan személy, akinek a fuvarozó felelősséggel tartozik, szenved el a feladó által vagy az ő nevében megadott adatok és állítások szabálytalanságából, helytelenségéből vagy hiányosságából eredően.(3) Ezen cikk (1) és (2) bekezdésének rendelkezéseit figyelembe véve, a fuvarozó kártérítést nyújt minden olyan kárért, amelyet a feladó vagy más olyan személy, akinek a feladó felelősséggel tartozik, szenved el az adatoknak és állításoknak a teherszállítmány átvételéről szóló elismervényen vagy a 4. cikk (2) bekezdésében említett egyéb eszközök által tárolt nyilvántartásban a fuvarozó által vagy az ő nevében történő szabálytalan, helytelen vagy hiányos feltüntetéséből eredően.11. cikkA dokumentáció bizonyító ereje(1) A légi fuvarlevél vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervény a szerződés megkötésének, a teherszállítmány átvételének és a szerződésben említett szállítási feltételek elfogadásának közvetett bizonyítéka.(2) Bármely, a légi fuvarlevélben vagy a teherszállítmány átvételről szóló elismervényben található, a teherszállítmány súlyára, méretére és csomagolására, valamint a csomagok számára vonatkozó állítás közvetett bizonyítéka a kinyilatkoztatott tényeknek; a teherszállítmány mennyiségére, térfogatára és állapotára vonatkozó állítások nem számítanak bizonyítéknak a fuvarozóval szemben, kivéve ha azokat előzőleg a fuvarozó a feladó jelenlétében leellenőrizte és ezt a légi fuvarlevélen vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervényen feltüntették, vagy azok a teherszállítmány szemmel látható állapotára vonatkoznak.12. cikkA teherszállítmány feletti rendelkezés joga(1) A szállítási szerződés szerinti valamennyi kötelezettsége végrehajtásáért való felelősségére is figyelemmel, a feladónak jogában áll rendelkezni a teherszállítmányról, azaz azt az indulási vagy érkezési repülőtérről visszahívhatja, az utazás során bármely leszálláskor megállíthatja, utasítást adhat arra, hogy a teherszállítmányt a rendeltetési helyen vagy a szállítás során ne az eredetileg kijelölt címzettnek adják át, valamint kérheti, hogy azt szállítsák vissza az indulási repülőtérre. A feladó nem gyakorolhatja ezt a rendelkezési jogát olyan módon, hogy azáltal a fuvarozónak vagy más feladónak kárt okoz, és meg kell térítenie bármely olyan költséget, amely ennek a jognak a gyakorlása miatt felmerül.(2) Ha a feladó utasításai betarthatatlanok, a fuvarozó erről haladéktalanul értesíti a feladót.(3) Ha a fuvarozó úgy hajtja végre a feladó teherszállítmánnyal való rendelkezésére vonatkozó utasításait, hogy nem kéri a légi fuvarlevélnek vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervénynek a feladó számára átadott részét, a fuvarozó - a feladóval szemben érvényesíthető kártérítési igényének sérelme nélkül - felel minden olyan kárért, amely ebből eredően bármely olyan személyt érhet, aki a légi fuvarlevélnek vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervénynek az említett részét jogosan birtokolja.(4) A feladóra ruházott jog abban a pillanatban hatályát veszti, amint a 13. cikknek megfelelően a címzetté érvényesíthető. Ha azonban a címzett a teherszállítmány átvételét megtagadja, vagy nem lehet elérhető, a rendelkezési jog visszaszáll a feladóra.13. cikkA teherszállítmány kézbesítése(1) Ha a feladó nem gyakorolta a 12. cikk szerinti jogát, a címzett jogosult a teherszállítmány rendeltetési helyre való megérkezésekor a fuvarozót arra kérni, hogy a teherszállítmányt az esedékes költségek megfizetése fejében és a szállítás feltételeinek megfelelően kézbesítse számára.(2) Egyéb megállapodás hiányában a fuvarozó köteles a címzettet a teherszállítmány megérkezéséről haladéktalanul értesíteni.(3) Ha a fuvarozó elismeri, hogy a teherszállítmány elveszett, vagy ha a teherszállítmány nem érkezett meg attól a naptól számított hét napon belül, amikor meg kellett volna érkeznie, a címzett jogosult a fuvarozóval szemben a szállítási szerződésből származó jogait érvényesíteni.14. cikkA feladó és a címzett jogainak érvényesítéseA címzett és a feladó külön-külön, a saját nevében érvényesítheti a 12. és a 13. cikkből származó valamennyi jogát, függetlenül attól, hogy saját vagy más érdekében jár el, feltéve hogy a szállítási szerződésben megállapított kötelezettségeit teljesíti.15. cikkA címzett és a feladó közötti kapcsolat, vagy azoknak egy harmadik féllel kialakított kölcsönös kapcsolata(1) A 12., 13. és 14. cikk nem érinti sem a feladó és a címzett kapcsolatát, sem azoknak egy olyan harmadik féllel kialakított kapcsolatát, akinek jogai vagy a feladótól, vagy a címzettől származnak.(2) A 12., 13. és 14. cikk rendelkezéseit csak a légi fuvarlevélben vagy a teherszállítmány átvételéről szóló elismervényben szereplő kifejezett rendelkezéssel lehet megváltoztatni.16. cikkA vámhatóság, a rendőrség vagy egyéb hatóságok alaki követelményei(1) A teherszállítmány címzett részére történő kézbesítését megelőzően a feladónak rendelkezésre kell bocsátania minden olyan adatot és dokumentumot, amelyet a vámhatóság, a rendőrség és bármely egyéb hatóság alaki követelményei megkívánnak. A feladó felelősséggel tartozik a fuvarozónak bármely ilyen jellegű információ vagy dokumentum hiányából, hiányosságából vagy szabálytalanságából eredő kárért, kivéve ha a kárt a fuvarozó vagy annak alkalmazottai vagy képviselői hibája okozta.(2) A fuvarozó nem köteles megvizsgálni, hogy a fent említett adatok vagy dokumentumok helytállóak vagy kielégítőek-e.III. FEJEZETA fuvarozó felelőssége és a kártérítés mértéke17. cikkAz utasok halála és sérülése - a poggyászban bekövetkezett kár(1) A fuvarozó kizárólag abban az esetben felelős az utasok halálával vagy testi sérülésével járó károkért, ha a halált vagy a sérülést okozó baleset a repülőgép fedélzetén, vagy a beszállással vagy kiszállással kapcsolatos műveletek során következett be.(2) A fuvarozó kizárólag abban az esetben felelős az ellenőrzött poggyászok megsemmisülésével, elvesztésével vagy sérülésével járó károkért, ha a poggyász megsemmisülését, elvesztését vagy sérülését okozó esemény a repülő fedélzetén történt, vagy bármely olyan időszak alatt következett be, amikor az ellenőrzött poggyász a fuvarozó ellenőrzése alatt állt. A fuvarozó azonban nem felelős a poggyász eredendő hibájából, minőségéből vagy hiányosságából származó károkért. Nem ellenőrzött poggyász esetén, beleértve a személyes tárgyakat, a fuvarozó csak akkor felelős, ha a kár saját, alkalmazottja vagy képviselője hibájából következett be.(3) Ha a fuvarozó elismeri az ellenőrzött poggyász elvesztését, vagy ha az ellenőrzött poggyász nem érkezett meg attól a naptól számított 21 nap elteltével, amikor meg kellett volna érkeznie, az utas jogosult a fuvarozóval szemben a szállítási szerződésből eredő jogait érvényesíteni.(4) Eltérő rendelkezés hiányában az ezen egyezményben szereplő "poggyász" kifejezés mind az ellenőrzött, mind a nem ellenőrzött poggyászt jelenti.18. cikkA teherszállítmányban bekövetkezett kár(1) A fuvarozó kizárólag abban az esetben felelős a teherszállítmány megsemmisülésével, elvesztésével vagy sérülésével járó károkért, ha az ilyen károkat okozó esemény a légi szállítás során következett be.(2) A fuvarozó azonban nem felelős, amennyiben bebizonyítja, hogy a teherszállítmány megsemmisülését, elvesztését vagy sérülését a következő okok közül egy vagy több idézte elő:a) a teherszállítmány eredendő hibája, minősége vagy hiányossága;b) a teherszállítmány hibás csomagolása, amennyiben azt nem a fuvarozó, alkalmazottai vagy képviselői végezték;c) háborús cselekmény vagy fegyveres konfliktus;d) a teherszállítmány beléptetésével, kiléptetésével vagy továbbításával kapcsolatos hatósági cselekmény.(3) E cikk (1) bekezdésének alkalmazásában a légi szállítás azt az időszakot öleli fel, amikor a teherszállítmány a fuvarozó ellenőrzése alatt állt.(4) A légi szállítás időtartama nem terjed ki a repülőtér területén kívül eső szárazföldi, tengeri vagy belvízi szállításra. Ha azonban berakodás, kézbesítés vagy átrakás céljából ilyen jellegű szállításra a légi szállításról szóló szerződés keretében kerül sor, az ellenkező bizonyításának hiányában bármely kár úgy tekintendő, hogy azt egy légi szállítás során történt esemény idézte elő. Amennyiben a fuvarozó a feladó beleegyezése nélkül a szállítás egy részének vagy egészének tekintetében a felek megállapodása szerinti légi szállítási módot egyéb szállítási móddal helyettesíti, az ilyen egyéb módon történt szállítás a légi szállítás időtartamába beletartozik.19. cikkKésedelemA fuvarozó felelős az utasok, a poggyászok vagy a teherszállítmány légi szállításában bekövetkezett késésből eredő károkért. A fuvarozó azonban nem felelős az olyan késésből eredő károkért, amelyekről bebizonyítja, hogy ő, alkalmazottai és képviselői minden tőlük ésszerűen elvárható intézkedést megtettek a kár elkerülése érdekében, illetve hogy számára vagy számukra lehetetlen volt ezeket az intézkedéseket megtenni.20. cikkMentesítésAmennyiben a fuvarozó bebizonyítja, hogy a kártérítést követelő személy vagy az a személy, akitől a kártérítést követelő személy jogai származnak, gondatlansága, egyéb jogtalan magatartása vagy mulasztása okozta a kárt, vagy ahhoz hozzájárult, a fuvarozó teljes mértékben vagy részben mentesül az igénylővel szembeni felelőssége alól, amennyiben ilyen jellegű gondatlanság, jogtalan magatartás vagy mulasztás okozta a kárt vagy ahhoz hozzájárult. Ha egy utas halála vagy sérülése esetén nem az utas követel kártérítést, a fuvarozó szintén teljesen vagy részben mentesül felelőssége alól, amennyiben bebizonyítja, hogy a kárt a szóban forgó utas gondatlansága, egyéb jogtalan magatartása vagy mulasztása okozta, vagy ahhoz hozzájárult. Ez a cikk minden, az ebben az egyezményben szereplő, felelősségre vonatkozó rendelkezésre kiterjed, beleértve a 21. cikk (1) bekezdését is.21. cikkAz utasok halála vagy sérülése esetén fizetendő kártérítés(1) Amennyiben a 17. cikk (1) bekezdése alapján keletkező kár utasonként nem haladja meg a 100 000 különleges lehívási jogot, a fuvarozó nem zárhatja ki és nem korlátozhatja felelősségét.(2) A fuvarozó nem felelős a 17. cikk (1) bekezdése alapján keletkező károkért, amennyiben azok utasonként meghaladják a 100000 különleges lehívási jogot és a fuvarozó bebizonyítja, hogy:a) a kár nem a fuvarozó, alkalmazottai vagy képviselői gondatlanságából, egyéb jogtalan magatartásából vagy mulasztásából ered; vagyb) a kár kizárólag egy harmadik személy gondatlanságából, egyéb jogtalan magatartásából vagy mulasztásából ered.22. cikkKésedelemmel, poggyásszal és teherszállítmánnyal kapcsolatos felelősség korlátozása(1) Amennyiben a személyszállítás során bekövetkező kárt a 19. cikkben meghatározott késedelem okozta, a fuvarozó felelőssége utasonként 4150különleges lehívási jogra korlátozódik.(2) A poggyászszállítás során bekövetkező megsemmisülés, elvesztés, kár vagy késedelem esetén a fuvarozó felelőssége utasonként 1000 különleges lehívási jogra korlátozódik, kivéve ha az utas az ellenőrzött poggyász fuvarozó részére történő átadásakor a rendeltetési helyen történő kézbesítéshez fűződő érdekét kifejező külön nyilatkozatot tett, és szükség esetén egy kiegészítő összeget fizetett. Ebben az esetben a fuvarozó felelős a bejelentett összeget meg nem haladó összeg kifizetéséért, kivéve ha bebizonyítja, hogy az összeg meghaladja az utasnak a rendeltetési helyen történő kézbesítéshez fűződő tényleges érdekét.(3) A teherszállítmány szállítása során bekövetkező megsemmisülés, elvesztés vagy késedelem esetén a fuvarozó felelőssége kilogrammonként 17 különleges lehívási jogra korlátozódik, kivéve ha a feladó a csomag fuvarozó részére történő átadásakor a rendeltetési helyen történő kézbesítéshez fűződő érdekét kifejező külön nyilatkozatot tett, és szükség esetén egy kiegészítő összeget fizetett. Ebben az esetben a fuvarozó felelős a bejelentett összeget meg nem haladó összeg kifizetéséért, kivéve ha bebizonyítja, hogy az összeg meghaladja a feladónak a rendeltetési helyen történő kézbesítéshez fűződő tényleges érdekét.(4) A teherszállítmány egy részének vagy az abba tartozó bármely tárgynak a megsemmisülése, elvesztése, sérülése vagy késedelme esetén a fuvarozó felelőssége korlátozásának megállapításakor csak az érintett küldemény vagy küldemények összsúlyát kell figyelembe venni. Ha azonban a teherszállítmány egy részének vagy az abba tartozó bármely tárgynak a megsemmisülése, elvesztése, sérülése vagy késedelme hatással van egyéb olyan csomagok értékére is, amelyekre ugyanaz a légi fuvarlevél vagy átvételi elismervény, vagy ha ilyeneket nem állítottak ki, ugyanaz, a 4. cikk (2) bekezdésében említett eszköz által tárolt nyilvántartás vonatkozik, a felelősség korlátozásának meghatározásakor az ilyen csomag vagy csomagok összsúlyát is figyelembe kell venni.(5) Ennek a cikknek az (1) és (2) bekezdésében említett fenti rendelkezések nem érvényesek abban az esetben, ha bizonyítást nyer, hogy a kár a fuvarozó, alkalmazottai vagy képviselői szándékos magatartásának vagy mulasztásának következménye, valamint ha a károkozás hanyagságból, annak tudatában történt, hogy eredménye esetleg kár lehet; feltéve ha bizonyítást nyer, hogy az alkalmazott vagy képviselő az ilyen magatartás vagy mulasztás során a foglalkoztatása körében járt el.(6) A 21. cikkben és ebben a cikkben meghatározott korlátozások nem akadályozzák meg a bíróságot abban, hogy ezen felül saját joga alapján döntsön a bírósági költségekről, és egyéb, a perrel kapcsolatban a felperes részéről felmerülő költségek egészéről vagy egy részéről, beleértve a kamatot is. A fent említett rendelkezés nem vonatkozik arra az esetre, ha a károk megítélt összege a bírósági költségek és egyéb, a perrel kapcsolatban felmerülő költségek levonásával nem haladja meg azt az összeget, amelyet a fuvarozó írásban a felperesnek felajánlott a kár bekövetkezését követő hat hónapon belül, vagy a bírósági eljárás megkezdése előtt, amennyiben ez a későbbi időpont.23. cikkPénzegységek átváltása(1) Az ebben az egyezményben a különleges lehívási joggal kapcsolatban említett összegek esetében a Nemzetközi Valutaalap által meghatározott különleges lehívási jog alkalmazandó. Bírósági eljárás esetén az összegek nemzeti valutákra történő átváltása a bírósági ítélet meghozatalának időpontjában érvényben lévő különleges lehívási jognak megfelelően történik. Amennyiben a szerződő állam tagja a Nemzetközi Valutaalapnak, nemzeti valutájának a különleges lehívási joghoz viszonyított értéke a bírósági ítélet meghozatalának időpontjában érvényben lévő, a Nemzetközi Valutaalap által az eljárásokra és az üzletkötésekre vonatkozóan alkalmazott értékelési módszernek megfelelően kerül kiszámításra. Amennyiben egy szerződő állam nem tagja a Nemzetközi Valutaalapnak, nemzeti valutájának a különleges lehívási joghoz viszonyított értékét az adott tagállam által meghatározott módon számítják ki.(2) Mindazonáltal azok a szerződő államok, amelyek nem tagjai a Nemzetközi Valutaalapnak, és joguk nem teszik lehetővé az ezen cikk (1) bekezdésében meghatározott rendelkezések alkalmazását, a ratifikálás vagy csatlakozás időpontjában, vagy azt követően bármikor kinyilatkoztathatják, hogy a 21. cikkben előírtaknak megfelelően a fuvarozó felelősségét a saját területükön lefolytatott bírósági eljárások során utasonként 1500000 pénzegységre korlátozzák; a 22. cikk (1) bekezdése esetén ez utasonként 62500 pénzegység; a 22. cikk (2) bekezdése esetén ez utasonként 15000 pénzegység; és a 22. cikk (3) bekezdésére esetén ez kilogrammonként 250 pénzegység. A pénzegység 65,5 milligramm kilencszáz ezredrész finomságú aranynak felel meg. Ezeket az összegeket kerekítve át lehet váltani a vonatkozó nemzeti valutákra. Ezeknek az összegeknek a nemzeti valutákra történő átváltása az érintett állam jogának megfelelően történik.(3) Az ezen cikk (1) bekezdésének utolsó mondatában említett számítást, és az ezen cikk (2) bekezdésében említett átváltási módot úgy kell elvégezni, hogy a szerződő állam nemzeti valutájában a lehető legpontosabban fejezze ki a 21. és 22. cikkben szereplő összegekkel azonos tényleges értéket, amely az ezen cikk (1) bekezdésében található első három mondat alkalmazásából származna. A szerződő államok értesítik a letéteményest az ezen cikk (1) bekezdésében meghatározott számítási módról vagy adott esetben az ezen cikk (2) bekezdésében említett átváltás eredményéről, amikor ezen egyezmény ratifikálásának, elfogadásának, jóváhagyásának, vagy az ahhoz történő csatlakozásnak az okiratát letétbe helyezik, és minden olyan alkalommal, amikor ezek közül bármelyikben változás áll be.24. cikkA korlátozások felülvizsgálata(1) Ezen egyezmény 25. cikkének rendelkezései sérelme nélkül, valamint az alábbi (2) bekezdésre is figyelemmel, a felelősségnek a 21., 22. és 23. cikkben ismertetett korlátozásait a letéteményes ötévenként felülvizsgálja, az első ilyen felülvizsgálatra ennek az egyezménynek a hatálybalépését követő ötödik év végén kerül sor, vagy amennyiben az egyezmény öt éven belül nem lép hatályba, attól a naptól számítva, amikor először megnyitották aláírásra, a hatálybalépését követő első éven belül, olyan inflációs együttható alkalmazásával, amely megfelel az előző felülvizsgálat óta eltelt időszak összesített inflációs rátájának, vagy - az első esetben - az egyezmény hatálybalépése óta eltelt időszak első inflációs együtthatójával. Az inflációs együttható meghatározásakor használatos inflációs ráta mértéke azoknak az államoknak a fogyasztói árindexeiben bekövetkezett éves növekedés vagy csökkenés mértékének súlyozott átlaga, amelyeknek pénzneme a 23. cikk (1) bekezdésében említett különleges lehívási jogot alkotja.(2) Amennyiben az előző bekezdésben említett felülvizsgálat megállapítja, hogy a kiszámított inflációs együttható meghaladta a 10 százalékot, a letéteményes értesíti a szerződő államokat a felelősség korlátozásainak felülvizsgálatáról. Bármely ilyen jellegű felülvizsgálat a szerződő államok értesítésétől számított hat hónapot követően válik érvényessé. Ha a szerződő államok értesítésétől számított három hónapon belül a szerződő államok többsége jelzi egyet nem értését, akkor a felülvizsgálat nem lép érvénybe, és a letéteményes a szerződő államok ülése elé terjeszti az ügyet. A letéteményes bármely felülvizsgálat hatálybalépéséről haladéktalanul értesíti a tagállamokat.(3) Ennek a cikknek az (1) bekezdése ellenére, az ennek a cikknek a (2) bekezdésében említett eljárás kerül alkalmazásra bármikor, feltéve hogy a szerződő államok egyharmada kifejezi a felülvizsgálatra vonatkozó óhaját, valamint azzal a feltétellel, hogy az (1) bekezdésben említett inflációs ráta az előző felülvizsgálat óta eltelt időszak során, vagy ha előzőleg nem történt felülvizsgálat, akkor ennek az egyezménynek a hatálybalépése óta eltelt időszak során meghaladta a 30 százalékot. Az ezt követő további felülvizsgálatokra az ennek a cikknek az (1) bekezdésében ismertetett eljárásnak megfelelően ötévenként kerül sor, első alkalommal az ebben a bekezdésben említett felülvizsgálatokat követő ötödik év végén.25. cikkA korlátozásokkal kapcsolatos kikötésekA fuvarozó kikötheti, hogy a szállítási szerződésre a felelősségnek az ebben az egyezményben megállapított korlátozásánál nagyobb mértékű korlátozás vonatkozzon, vagy hogy semmilyen korlátozás ne vonatkozzon.26. cikkA szerződés rendelkezéseinek érvénytelenségeBármely olyan rendelkezés semmis, amely arra irányul, hogy a fuvarozót mentesítse felelőssége alól, vagy az ebben az egyezményben meghatározottaknál alacsonyabb szinten történő korlátozásokat rögzítsen, azonban az ilyen rendelkezés semmissége nem jelenti az egész szerződés semmisségét, amelyre továbbra is vonatkoznak ennek az egyezménynek a rendelkezései.27. cikkSzerződéskötési szabadságSemmilyen, ebben az egyezményben található rendelkezés nem akadályozza a fuvarozót abban, hogy bármilyen szállítási szerződést visszautasítson, hogy lemondjon az egyezmény szerint számára elérhető védelemről, vagy hogy olyan feltételeket határozzon meg, amelyek nem ellentétesek ennek az egyezménynek a rendelkezéseivel.28. cikkElőleg kifizetéseUtasok halálával vagy sérülésével járó légi baleset esetén, a fuvarozó - hazai joga előírásai esetén - haladéktalanul előleget fizet a kártérítés követelésére jogosult természetes személy vagy személyek részére, hogy azok azonnali saját gazdasági szükségleteiket ki tudják elégíteni. Az ilyen előlegfizetés nem számít a felelősség elismerésének, és a fuvarozó által a későbbiekben kifizetett bármilyen kártérítési összegbe beszámítható.29. cikkA követelések alapjaUtasok, poggyász és teherszállítmány szállítása esetén - bármilyen jogalapú - kártérítési per kizárólag ennek az egyezménynek a feltételeire és a felelősség korlátozására figyelemmel kezdeményezhető, függetlenül attól, hogy arra az ezen egyezmény vagy egy szerződés alapján, szerződésen kívül károkozás alapján, vagy egyéb módon kerül sor, valamint annak a sérelme nélkül, hogy kinek van joga pert indítani, és az milyen vonatkozó jogokkal rendelkezik. Bármely ilyen per esetén a büntető, példás vagy egyéb nem kártalanító kártérítés nem behajtható.30. cikkAlkalmazottak és képviselők - halmozott követelések(1) Ha a fuvarozó alkalmazottja vagy képviselője ellen olyan káresemény miatt indítanak pert, amelyre az egyezmény vonatkozik, és az bebizonyítja, hogy a foglalkoztatása körében járt el, az adott alkalmazott vagy képviselő ugyanazokkal a feltételekkel és a felelősség korlátozásaival élhet, amelyek ezen egyezmény alapján a fuvarozót megilletik.(2) A fuvarozótól, alkalmazottaitól és képviselőitől behajtható összegek végösszege ilyen esetben nem haladhatja meg a fent említett korlátokat.(3) A teherszállítmány kivételével ennek a cikknek az (1) és a (2) bekezdésében említett rendelkezései nem érvényesek abban az esetben, ha bizonyítást nyer, hogy a kár az alkalmazott vagy képviselő szándékos magatartásának vagy mulasztásának következménye, valamint ha a károkozás hanyagságból, annak tudatában történt, hogy eredménye esetleg kár lehet.31. cikkPanaszról szóló értesítés időpontja(1) Amennyiben a szállítmányra jogosult személy panasz nélkül átveszi az ellenőrzött poggyász- vagy teherszállítmányt, ez közvetett bizonyítéka annak, hogy a poggyász- vagy teherszállítmány megfelelő állapotban, a szállítási dokumentumnak vagy a 3. cikk (2) bekezdésében és a 4. cikk (2) bekezdésében említett egyéb eszköz által tárolt nyilvántartásnak megfelelően került kézbesítésre.(2) Kár esetén a szállítmányra jogosult személynek a kár felfedezését követően haladéktalanul, de legkésőbb a kézbesítés időpontjától számított, ellenőrzött poggyász esetében hét napon, teherszállítmány esetében tizennégy napon belül panasszal kell élnie a fuvarozó felé. A szállítmány késése esetén a panaszt attól a naptól számított 21 napon belül kell megtenni, amikor a poggyász- vagy teherszállítmány a szállítmányra jogosult személy rendelkezésére bocsátották.(3) Minden panaszt írásban kell benyújtani vagy elküldeni a fent említett időszakokon belül.(4) Amennyiben a fent említett időszakok folyamán nem élnek panasszal, a fuvarozó ellen nincs helye eljárás indításának, kivéve ha az csalást követett el.32. cikkFelelős személy halálaFelelős személy halála esetén ennek az egyezménynek a feltételeivel összhangban hagyatékának törvényes képviselői ellen kártérítési per indításának helye van.33. cikkJoghatóság(1) A kártérítési pert - a felperes választása szerint - a szerződő államok egyikének területén vagy a fuvarozó állandó lakhelye vagy az üzleti tevékenységének fő helye szerinti bíróságnál, vagy annál, ahol olyan üzleti tevékenységet folytat, amelyen keresztül a szerződést megkötötte, vagy a rendeltetési hely szerinti bíróságnál kell indítani.(2) Egy utas halálából vagy sérüléséből eredő kár esetén vagy ennek a cikknek az (1) bekezdésében említett bíróságok valamelyikén indítható eljárás, vagy annak a szerződő államnak a területén, ahol a baleset időpontjában az utas elsődleges és állandó lakhellyel rendelkezett, és ahova vagy ahonnan a fuvarozó légi utasszállítást szolgáltat, függetlenül attól, hogy ezt saját légi járművén vagy egy kereskedelmi megállapodás keretében más fuvarozó légi járművén teszi, valamint ahol a fuvarozó az utasok légi szállításával foglalkozó tevékenységét folytatja a saját vagy kereskedelmi megállapodás keretében egy másik fuvarozó által bérelt vagy tulajdonában lévő épületből.(3) A (2) bekezdés alkalmazásábana) a "kereskedelmi megállapodás" kifejezés a megbízási szerződés kivételével minden olyan megállapodást jelent, amelyet fuvarozók kötnek egymással, és amely az utasok közös légi szállítására vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz;b) az "elsődleges és állandó lakhely" kifejezés az utasnak a baleset időpontjában bejelentett, állandó lakhelyét jelenti. Az utas állampolgársága ebből a szempontból nem meghatározó tényező.(4) Eljárási kérdésekben az üggyel foglalkozó bíróság joga az irányadó.34. cikkVálasztottbíráskodás(1) Ennek a cikknek a rendelkezéseire is figyelemmel, a teherszállítmány szállítására vonatkozó szerződés felei kiköthetik, hogy a fuvarozó felelősségével kapcsolatos bármilyen, ebből az egyezményből adódó jogvitát választottbírósági eljárás útján rendezik. Az erre vonatkozó megállapodásnak írásban kell történnie.(2) A választottbírósági eljárás - a felperes választása alapján - a 33. cikkben említett, joghatósággal rendelkező bíróságok egyike előtt zajlik.(3) A választottbíró vagy a választottbírósági tanács alkalmazza ennek az egyezménynek a rendelkezéseit.(4) Ezen cikk (2) és (3) bekezdésének rendelkezései részét képezik minden választottbírósági záradéknak vagy megállapodásnak, és az ilyen jellegű záradék vagy megállapodás ezekkel ellentmondó bármely feltétele semmis.35. cikkKereset benyújtásának korlátozása(1) A kártérítésre való jogosultság megszűnik, amennyiben a szállítmány rendeltetési helyre történő megérkezésének időpontjától, vagy attól az időponttól számított két éven belül nem nyújtanak be keresetet, amikor a légi járműnek meg kellett volna érkeznie, vagy a szállítást megszüntették.(2) Az időtartam kiszámításának módszerét az esettel megbízott bíróság határozza meg.36. cikkEgymást követő szállítás(1) Ha a szállítást egymás után több különböző fuvarozó végzi és vonatkozik rá az 1. cikk (3) bekezdésében található meghatározás, minden, az utasok és poggyász- vagy teherszállítmány szállítását vállaló fuvarozóra vonatkoznak az ebben az egyezményben megállapított szabályok, és ezek a fuvarozók a szállítási szerződés feleinek számítanak, amennyiben a szerződés foglalkozik a szállításnak azzal a részével, amelyet az ő felügyeletük alatt végeznek.(2) Ilyen jellegű szállítás esetén az utas, vagy őrá tekintettel bármely kártérítésre jogosult személy csak az ellen a fuvarozó ellen léphet fel, aki a baleset vagy késedelem bekövetkezésének időpontjában a szállítást végezte, kivéve ha kifejezett megállapodással az első fuvarozó felelősséget vállal az út egészére.(3) A poggyász- vagy a teherszállítmány tekintetében az utasnak vagy a feladónak joga van pert indítani az első fuvarozóval szemben, a szállítmányra jogosult utasnak vagy címzettnek pedig joga van pert indítani az utolsó fuvarozóval szemben, ezenkívül mindegyik fél pert indíthat az ellen a fuvarozó ellen, aki akkor végezte a szállítást, amikor a szállítmány megsemmisülése, elvesztése, sérülése vagy a késés bekövetkezett. Ezek a fuvarozók egyetemlegesen felelnek az utasnak, a feladónak vagy a címzettnek.37. cikkViszontkereseti jog harmadik személlyel szembenEbben az egyezményben semmi nem érinti az e rendelkezéseknek megfelelően kártérítésre jogosult személyt abban, hogy bármely más személy ellen viszontkereseti jogával éljen.IV. FEJEZETKombinált szállítás38. cikkKombinált szállítás(1) Részben légi úton, részben a szállítás egyéb módjaival történő kombinált szállítás esetén ennek az egyezménynek a rendelkezései - a 18. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel - csak a légi szállításra vonatkoznak, feltéve hogy az az 1. cikk hatálya alá esik.(2) Ebben az egyezményben semmi nem akadályozza a feleket abban, hogy kombinált szállítás esetén a légi szállításra vonatkozó dokumentumba felvegyék a szállítás egyéb módjaira vonatkozó feltételeket, feltéve hogy ennek az egyezménynek a rendelkezései a légi szállításra vonatkozásában érvényesülnek.V. FEJEZETNem a szerződő fuvarozó által végzett légi szállítás39. cikkSzerződő fuvarozó, tényleges fuvarozóEnnek a fejezetnek a rendelkezései vonatkoznak abban az esetben, amikor egy személy (a továbbiakban: "a szerződő fuvarozó") megbízóként ennek az egyezménynek a hatálya alá eső szállítási szerződést köt egy utassal vagy feladóval, vagy egy ezek képviseletében eljáró személlyel, azonban a szállítás egészét vagy annak egy részét a szerződő fuvarozó meghatalmazásával egy másik személy (a továbbiakban: "a tényleges fuvarozó") teljesíti, de a szállítás adott részére vonatkozóan a fuvarozó ennek az egyezménynek az alkalmazásában nem számít egymást követő fuvarozónak. Ellenkező bizonyítás hiányában ez a meghatalmazás vélelmezett.40. cikkA szerződő és a tényleges fuvarozó felelősségeAmennyiben egy tényleges fuvarozó teljesíti egy olyan szállítás egészét vagy annak egy részét, amelyre a 39. cikkben említett szerződés alapján ez az egyezmény vonatkozik, mind a szerződő, mind a tényleges fuvarozóra vonatkoznak ennek az egyezménynek a szabályai, a szerződő fuvarozó esetében a szerződés szerinti teljes szállításra, a tényleges fuvarozó esetében pedig csak az általa teljesített szállításra, kivéve ha ez a fejezet másként rendelkezik.41. cikkKölcsönös felelősség(1) A tényleges fuvarozónak és foglalkoztatásuk körében eljáró alkalmazottainak és képviselőinek a magatartása és mulasztása a tényleges fuvarozó által teljesített szállítás vonatkozásában a szerződő fuvarozó magatartásának és mulasztásának is minősülnek.(2) A szerződő fuvarozónak és foglalkoztatásuk körében eljáró alkalmazottainak és képviselőinek a magatartása és mulasztása a tényleges fuvarozó által teljesített szállítás vonatkozásában a tényleges fuvarozó magatartásának és mulasztásának is minősülnek. Mindazonáltal a tényleges fuvarozó semmilyen ilyen magatartás vagy mulasztás miatt nem felel a 21., 22., 23. és 24. cikkben ismertetett összegeket meghaladó mértékben. Bármilyen külön megállapodás, amely alapján a szerződő fuvarozó az egyezményben nem szereplő kötelezettségeket vállal magára, vagy lemond bármilyen, az ebből az egyezményből származó jogról vagy védelemről, vagy bármely, a 22. cikkben említett, a rendeltetési helyre történő kézbesítés iránti érdeket kifejező külön nyilatkozat csak akkor érinti a tényleges fuvarozót, ha ahhoz hozzájárul.42. cikkPanaszok és utasítások címzettjeAz ennek az egyezménynek az alapján a fuvarozónak szánt bármely panasznak vagy utasításnak a hatása ugyanaz, függetlenül attól, hogy a szerződő vagy a tényleges fuvarozónak címezték. A 12. cikkben említett utasítások azonban csak akkor érvényesek, ha azok címzettje a szerződő fuvarozó.43. cikkAlkalmazottak és képviselőkA tényleges fuvarozó által teljesített szállítással kapcsolatban a tényleges vagy a szerződő fuvarozó bármely alkalmazottjára vagy képviselőjére ugyanazok a feltételek és a felelősségnek ugyanazok a korlátozásai vonatkoznak, amelyek ezen egyezmény alapján arra a fuvarozóra vonatkoznak, akinek ők alkalmazottai vagy képviselői, ha bebizonyítják, hogy a foglalkoztatásuk körében jártak el, kivéve ha bizonyítást nyer, hogy olyan módon jártak el, aminek következtében a felelősség ezen egyezmény szerinti korlátozásai rájuk nem vonatkoznak.44. cikkKártérítések összesítéseA tényleges fuvarozó által teljesített szállítással kapcsolatban a tényleges és a szerződő fuvarozótól, valamint a foglalkoztatásuk körében eljáró alkalmazottaiktól és képviselőiktől behajtható összes kártérítés nem haladja meg azt a legnagyobb összeget, amelyet vagy a szerződéses vagy a tényleges fuvarozó ellen ezen egyezmény alapján megítélhetnek, de egyik fent említett személy sem felelős a rá vonatkozó korlátozást meghaladó összegért.45. cikkAz igények címzettjeA tényleges fuvarozó által teljesített szállítással kapcsolatban a felperes kártérítési pert indíthat - választása szerint - a tényleges, a szerződő vagy mindkét fuvarozó ellen együtt vagy külön-külön. Ha a per csak az egyik ilyen fuvarozó ellen irányul, az a fuvarozó jogosult kérni a másik fuvarozó bevonását az eljárásba, amelynek lefolytatására és joghatásaira az üggyel foglalkozó bíróság joga az irányadó.46. cikkKiegészítő joghatóságBármely, a 45. cikk alapján tervezett kártérítési pert - a felperes választása szerint - a szerződő államok egyikének területén vagy annál a bíróságnál kell indítani, amelynél a 33. cikk rendelkezéseinek megfelelően a szerződő fuvarozó ellen per indítható, vagy annál, amely a tényleges fuvarozó lakhelye vagy üzleti tevékenységének fő helye szerint joghatósággal rendelkezik.47. cikkA szerződéses rendelkezések érvénytelenségeBármely szerződéses rendelkezés semmis, amely hozzájárul ahhoz, hogy a szerződő vagy a tényleges fuvarozót az ezen fejezet alapján ráháruló felelősség alól mentesítse, vagy ahhoz, hogy a fejezet alapján alkalmazandó korlátozásnál alacsonyabb korlátozást jelöljön ki, de az ilyen rendelkezés semmisége nem vonja magával az egész szerződés semmisségét, amelyre továbbra is ennek a fejezetnek a rendelkezései vonatkoznak.48. cikkA szerződő és a tényleges fuvarozó kölcsönös kapcsolataA 45. cikk rendelkezései kivételével ebben a fejezetben semmi nem érinti a fuvarozók egymás közötti jogait és kötelezettségeit, beleértve az esetleges viszontkereseti jogot vagy a kártérítést.VI. FEJEZETEgyéb rendelkezések49. cikkKötelező alkalmazásA szállítási szerződésben található minden olyan feltétel, valamint a kár bekövetkezése előtt kötött minden olyan külön megállapodás semmis, amely arra irányulhat, hogy a felek megszegjék az ebben az egyezményben megállapított szabályokat akár úgy, hogy meghatározzák az alkalmazandó jogot, akár úgy, hogy a joghatóságra vonatkozó szabályokat módosítják.50. cikkBiztosításA szerződő államok előírják fuvarozóik számára, hogy az ebből az egyezményből eredő felelősségüket fedező megfelelő biztosítással rendelkezzenek. Az a szerződő állam, amely területére a fuvarozók szállítanak, előírhatja a fuvarozók számára, hogy igazolják, hogy az ebből az egyezményből eredő felelősségüket fedező megfelelő biztosítással rendelkeznek.51. cikkRendkívüli körülmények között végrehajtott szállításA 3-5., 7. és 8. cikk szállítási dokumentációra vonatkozó rendelkezései nem alkalmazandók abban az esetben, ha a szállításra rendkívüli körülmények között, a fuvarozó szokásos üzleti tevékenységi körén kívül kerül sor.52. cikkNapok meghatározásaA "napok" kifejezés ebben az egyezményben nem munkanapokat, hanem naptári napokat jelöl.VII. FEJEZETZáró rendelkezések53. cikkAláírás, ratifikálás és hatálybalépés(1) Ezt az egyezmény 1999. május 28-án, Montrealban nyitják meg aláírásra azoknak az államoknak, amelyek részt vesznek a Montrealban, 1999. május 10-e és 28-a között a légi közlekedési jogról szóló nemzetközi konferencián. 1999. május 28-át követően az egyezmény valamennyi állam aláírhatja a Nemzetközi Polgári Légi Közlekedési Szervezet montreali központjában mindaddig, amíg az - az egyezmény e cikk (6) bekezdése alapján - hatályba nem lép.(2) Ezt az egyezmény - hasonlóképpen - aláírhatják a regionális gazdasági integrációs szervezetek is. Ennek az egyezménynek az alkalmazásában a "regionális gazdasági integrációs szervezet" bármely olyan szervezetet jelent, amely egy adott régió szuverén államaiból áll, és illetékes bizonyos, ezen egyezmény által szabályozott területeken, és amely kellő felhatalmazással rendelkezik ennek az egyezménynek az aláírására, ratifikálására, elfogadására, jóváhagyására vagy az ahhoz való csatlakozásra. Ebben az egyezményben az 1. cikk (2) bekezdése, a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja, az 5. cikk b) bekezdése, a 23., 33. és 46. cikk, valamint az 57. cikk b) bekezdése kivételével a "szerződő állam" vagy "szerződő államok" kifejezés a regionális gazdasági integrációs szervezetekre is ugyanúgy vonatkozik. A 24. cikk alkalmazásában a "szerződő államok többsége" és a "szerződő államok egyharmada" kifejezés nem vonatkozik a regionális gazdasági integrációs szervezetekre.(3) Ezt az egyezményt az aláíró államoknak és a regionális gazdasági integrációs szervezeteknek ratifikálniuk kell.(4) Bármely olyan állam vagy regionális gazdasági integrációs szervezet, amely nem írja alá ezt az egyezményt, bármikor elfogadhatja vagy jóváhagyhatja azt, vagy csatlakozhat hozzá.(5) A ratifikálással, elfogadással, jóváhagyással vagy csatlakozással kapcsolatos okiratokat a letéteményesnek kijelölt Nemzetközi Polgári Légi Közlekedési Szervezetnél kell letétbe helyezni.(6) Ez az egyezmény a ratifikálással, elfogadással, jóváhagyással vagy csatlakozással kapcsolatos harmincadik okiratnak a letéteményesnél történő letétbe helyezésétől számított hatvanadik napon lép hatályba azok között az államok között, amelyek az adott okiratot letétbe helyezték. A regionális gazdasági integrációs szervezetek által letétbe helyezett okirat ennek a bekezdésnek a szempontjából nem számít.(7) Egyéb államok és regionális gazdasági integrációs szervezetek számára ez az egyezmény a ratifikálással, elfogadással, jóváhagyással vagy csatlakozással kapcsolatos okirat letétbe helyezésének dátumától számított 60 napot követően lép hatályba.(8) A letéteményes haladéktalanul értesíti valamennyi aláírót és szerződő államot az alábbiakról:a) ennek az egyezménynek minden aláírásáról és azok dátumáról;b) minden ratifikálással, elfogadással, jóváhagyással vagy csatlakozással kapcsolatos okirat letétbe helyezéséről és annak időpontjáról;c) ennek az egyezménynek a hatálybalépéséről;d) a felelősségnek ebben az egyezményben megállapított korlátozásai bármely felülvizsgálatának hatálybalépési időpontjáról;e) az 54. cikk alapján történő bármely felmondásáról.54. cikkFelmondás(1) Bármely szerződő állam felmondhatja ezt az egyezményt a letéteményeshez intézett írásos értesítés útján.(2) A felmondás az értesítés letéteményes általi kézhezvételétől számított 180. napot követően lép hatályba.55. cikkKapcsolat a varsói egyezmény egyéb okirataivalEz az egyezmény megelőz bármely, a nemzetközi légi szállításra vonatkozó szabályt:1. amely ennek az egyezménynek a szerződő államai között alkalmazandó annak alapján, hogy ezek az államok valamennyien szerződő felei az alábbi okmányoknak:a) a nemzetközi légi szállítás bizonyos szabályainak egységesítéséről szóló, 1929. október 12-én, Varsóban aláírt egyezménynek (a továbbiakban: a "varsói egyezmény");b) a nemzetközi légi szállítás bizonyos szabályainak egységesítéséről szóló, 1929. október 12-én, Varsóban aláírt egyezmény módosításáról szóló, 1955. szeptember 28-án, Hágában létrejött jegyzőkönyvnek (a továbbiakban: a hágai jegyzőkönyv);c) a varsói egyezményt kiegészítő, a nem szerződéses fuvarozó által teljesített nemzetközi légi szállítás bizonyos szabályainak egységesítéséről szóló, 1961. szeptember 18-án, Guadalajara városban aláírt egyezménynek (a továbbiakban: a guadalajarai egyezmény);d) a nemzetközi légi szállítás bizonyos szabályainak egységesítéséről szóló, 1929. október 12-én, Varsóban aláírt egyezmény módosításáról szóló, 1955. szeptember 28-án, Hágában létrejött jegyzőkönyv módosításáról szóló, 1971. március 8-án, Guatemala városban aláírt jegyzőkönyvnek (a továbbiakban: a Guatemala városi jegyzőkönyv);e) a hágai jegyzőkönyv által módosított varsói egyezményt módosító 1-3. kiegészítő jegyzőkönyvnek és a 4. montreali jegyzőkönyvnek, vagy mind a hágai jegyzőkönyv, mind a Guatemala városi jegyzőkönyv által módosított, 1975. szeptember 25-én, Montrealban aláírt varsói egyezménynek (a továbbiakban: a montreali jegyzőkönyvek); vagy2. amely ezen egyezmény bármely egyes szerződő államának területén alkalmazandó annak alapján, hogy az adott állam szerződő fele a fenti a)-e) albekezdésben említett egy vagy több okiratnak.56. cikkEgynél több jogrendszerrel rendelkező államok(1) Ha egy államban kettő vagy több olyan területi egység van, amelyben különböző jogrendszer vonatkozik az ebben az egyezményben szabályozott kérdésekre, az állam az aláíráskor, ratifikáláskor, elfogadáskor, jóváhagyáskor vagy csatlakozáskor kinyilváníthatja, hogy ez az egyezmény kiterjed minden területi egységére vagy azok közül csak egyre vagy néhányra, és ezt a nyilatkozatot bármikor módosíthatja egy másik nyilatkozat benyújtásával.(2) Bármely ilyen nyilatkozatról értesíteni kell a letéteményest, és az értesítésben kifejezetten rendelkezni kell azokról a területi egységekről, amelyekre az egyezmény kiterjed.(3) Az olyan szerződő állammal kapcsolatban, amely ilyen nyilatkozatot tett, az alábbi hivatkozások a következőképpen értelmezendők:a) a 23. cikkben a "nemzeti valuta" kifejezés az adott állam megfelelő területi egységében használt pénznemet jelenti; ésb) a 28. cikkben a "hazai jog" kifejezés az adott állam megfelelő területi egységének jogát jelenti.57. cikkFenntartásokEzzel az egyezménnyel kapcsolatban fenntartással nem lehet élni, kivéve hogy egy szerződő állam bármikor kinyilatkoztathatja a letéteményesnek címzett értesítésben, hogy ez az egyezmény nem vonatkozik:a) olyan nemzetközi légi szállításra, amelyet a szerződő állam közvetlenül, nem kereskedelmi céllal végez szuverén államként fennálló feladataival és kötelezettségeivel kapcsolatban; illetveb) a szerződő állam katonai hatóságai számára történő személy-, teher- és poggyászszállításra a szerződő államban nyilvántartott vagy a szerződő állam által bérelt repülőgépen, amelyet kizárólag az adott hatóság foglalt le, vagy amelyet annak nevében foglaltak le.FENTIEK HITELÉÜL az alulírott teljhatalmú meghatalmazottak ezt az egyezményt alább kézjegyükkel látták el.Kelt Montrealban az ezerkilencszázkilencvenkilencedik év május 28. napján angol, arab, francia, kínai, orosz és spanyol nyelven, a szövegek mindegyike egyaránt hiteles. Ezt az egyezményt a Nemzetközi Polgári Légi Közlekedési Szervezet levéltárában helyezik letétbe, hiteles másolatait a letéteményes eljuttatja az egyezmény összes tagállamának és a varsói egyezmény, a hágai jegyzőkönyv, a guadalajarai egyezmény, a Guatemala városi jegyzőkönyv és a montreali jegyzőkönyvek szerződő államainak.--------------------------------------------------


type: caselaw

text:
 26.5.2012
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 151/27
 Digriet tal-Qorti Ġenerali tat-22 ta’ Marzu 2012 — Viasat Broadcasting UK vs Il-Kummissjoni
 (Kawża T-114/09) (1)
 (Għajnuna mill-Istat - Rimbors tal-għajnuna - Telf tal-interess ġuridiku - Ma hemmx lok li tingħata deċiżjoni)
 2012/C 151/42
 Lingwa tal-kawża: l-Ingliż
 Partijiet
 Rikorrenti: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, ir-Renju Unit) (rappreżentanti: S. Kalsmose-Hjelmborg u M. Honoré, avukati)
 Konvenuta: Il-Kummissjoni Ewropea (rappreżentanti: inizjalment N. Khan u B. Martenczuken, sussegwentement B. Stromsky u L. Flynn, aġenti)
 Intervenjenti insostenn tal-konvenuta: Ir-Renju tad-Danimarka (rappreżentanti: inizjalment J. Bering Liisberg, sussegwentement C. Vang, aġenti, assistiti minn P. Biering u K. Lundgaard Hansen, avukati); u TV2/Danmark A/S (Odense C, id-Danimarka) (rappreżentant: O. Koktvedgaard, avukat)
 Suġġett
 Talba għal annullament tad-Deċiżjoni tal-Kummissjoni C(2008) 4224, tal-4 ta’ Awwissu 2008, fil-Kawża N 287/2008, dwar l-għajnuna għas-salvataġġ mogħtija lil TV2 Danmark A/S.
 Dispożittiv
 (1)
 Ma hemmx lok li tingħata deċiżjoni dwar dan ir-rikors.
 (2)
 Viasat Broadcasting UK Ltd, il-Kummissjoni Ewropea, ir-Renju tad-Danimarka u TV2 Danmark A/S għandhom ibatu l-ispejjeż rispettivi tagħhom.
 (1) ĠU C 141, 20.06.2009.


type: other

text:
Konkurskarantæne - groft uforsvarlig forretningsførelse ved ledel
 Sag 88/2018
 (advokat Tage Siboni, beskikket)
 kurator for selskaberne 1-8, advokat René Rasmussen
 I tidligere instanser er afsagt kendelse af Skifteretten i Næstved den 13. november 2017 og af Østre Landsrets 15. afdeling den 1. marts 2018.
 Kærende, A, har nedlagt påstand om afvisning af konkurskarantænesagerne, subsidiært frifindelse og mere subsidiært, at der pålægges en samlet konkurskarantæne, der bør være kortere end 3 år.
 Indkærede, kurator for selskaberne ... har påstået stadfæstelse.
 Skifteretten i Næstved traf ved kendelse af 13. november 2017 afgørelse om at pålægge A konkurskarantæne. I kendelsen hedder det:
 ”Retten finder, at det ikke er afvisningsgrund, at kurator ikke har omtalt indstillingerne om konkurskarantænesagerne mod A i sine redegørelser for skifteretten, under de givne omstændigheder, hvor kurator som led i et større antal sager om konkurskarantæner har fremsat særskilt indstilling herom forud for redegørelserne til skifteretten, og hvilke indstillinger skifteretten har besluttet at følge med deraf følgende bemyndigelse til kurator til anlæggelse af sagerne. Konkurskarantænesagerne er herefter anlagt, inden konkursboerne er sluttet, hvorfor kurator har såvel partsevne som retlig interesse i at forfølge sagerne. As påstand om afvisning tages derfor ikke til følge.
 B har været indsat efter aftale med A som direktør i samtlige selskaber, og det er ubestridt, at denne er indsat som afviklingsdirektør, og at han er blevet indsat på et tidspunkt, hvor der ikke længere var drift i selskaberne, og hvor disse var uden midler.
 Det er endvidere ubestridt, at betalingerne for afvikling af selskaberne alle tilgik et af A ejet selskab enten som betaling for en konsulentydelse eller i form af betaling af negativ købesum for selskabernes anparter.
 Det må på baggrund af A og Bs forklaringer lægges til grund, at der var udarbejdet en skabelon for overtagelse af selskaberne til afvikling, og at der i hovedparten af tilfældene blev underskrevet en standardiseret handelsaftale om køb af selskaberne mod betaling af en negativ købesum.
 Det må endvidere lægges til grund, at det var tilfældigt, hvorvidt kontakten med selska-berne blev etableret via en henvendelse til A direkte eller gennem B.
 Det må endelig lægges til grund, at A tidligere har haft et tilsvarende samarbejde med C frem til dennes død i 2012, og at C således på samme vis som B har været indsat af A som afviklingsdirektør i diverse selskaber og nedlukket disse efter samme skabelon som benyttet af B i nærværende sager.
 Under disse omstændigheder finder retten, at A har udøvet den reelle ledelse af de omhandlede selskaber, og at B alene har været en stråmand, der har handlet efter nøje instruks fra A. Det er uden betydning for vurderingen heraf, at B ikke modtog løbende instrukser fra A, idet det - med henvisning til det oven for anførte - må lægges til grund, at B systematisk fulgte den på forhånd allerede udarbejdede skabelon for nedlukning af denne form for selskaber.
 Det må på baggrund af As forklaring om, at ... ApS mod betaling overtog de nødlidende selskaber alene med henblik på afvikling, og at det forudsattes, at der ikke skulle være nogen fremadrettet drift i disse, lægges til grund, at det allerede ved overtagelsen stod A klart, at selskaberne ikke havde mulighed for at genoprette økonomien, og at selskaberne var åbenlyst insolvente.
 Alligevel valgte A at indsætte en stråmand som direktør, hvis eneste opgave var at give møde i skifteretten, og undlod derved at tage initiativ til, at selskaberne blev taget under opløsning, enten ved at indgive egen konkursbegæring eller ved at afmelde ledelsen, således at selskaberne tidligere ville være blevet taget under tvangsopløsning. Herved blev tiden indtil konkursdekreternes afsigelse trukket ud og kurators mulighed for at få overblik over selskabernes forhold og forfølge eventuelle erstatnings- og omstødelseskrav forringet. A har således ikke som den reelle leder af selskaberne sørget for en hensigtsmæssig afvikling af disse, hvilket kan have medført tab for kreditorerne.
 Hvorvidt indsættelsen af B i en stråmandskonstruktion i sig selv har medført yderligere tab for kreditorerne lader sig ikke umiddelbart afdække, idet kurator ikke har haft mulighed for at foretage undersøgelser af selskabernes forhold som følge af manglende bogføringsmateriale. Det kan imidlertid lægges til grund, at der i flere af selskaberne efter As indtræden i ledelsen er sket hævninger på disses konti, herunder til betaling af As selskaber, og at de tidligere ledelser har påført selskaberne ikke ubetydelige tab.
 Det bemærkes hertil, at retten finder, at det ikke kan lægges til grund, uagtet A og Bs forklaring herom, at A i forbindelse med overtagelsen af selskaberne har forsøgt at sikre sig disses bogføringsmateriale. Retten har herved navnlig lagt vægt på, at der ikke findes bogføringsmateriale for nogen af selskaberne.
 Efter en samlet bedømmelse, og da det er uomtvistet, at den tidsmæssige betingelse for pålæg af konkurskarantæne er opfyldt, finder retten, at A har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse og derfor er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, og at det er rimeligt at pålægge ham konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1, 1. pkt. 2. led, og stk. 2.
 Konkurskarantæne pålægges for samtlige otte selskaber omfattet af denne sag, og således at disse løber i forlængelse af hinanden.
 Retten skal i forhold hertil gøre opmærksom på, at retten ikke i forhold til spørgsmålet om karantæneperioder og længden af disse er bundet af parternes påstande, og hermed heller ikke den af parterne indgåede procesaftale om, at ... ApS under konkurs, ... Holding ApS under konkurs og ... ApS under konkurs skal betragtes som koncernforbundne.
 Det skal hertil bemærkes, at forholdene for disse selskaber ikke ses at adskille sig fra forholdene vedrørende de øvrige selskaber, og at den binding i forhold til karantæneperioderne, som denne aftale er udtryk for, ikke er begrundet i sagernes faktum, og i øvrigt er i modstrid med As egen forklaring herom.
 Retten skal yderligere henlede opmærksomheden på, at der for moderselskabet må antages at være afviklet på baggrund af en konsulentydelse, se overførselsteksten for betaling for afvikling, hvorfor det ikke kan lægges til grund, at A har været kapitalejer af dette selskab og dermed heller ikke de underliggende datterselskaber.
 Retten har vedrørende pålæg af karantæneperioder i forhold til de af de sagsøgende selskaber, hvor afviklingen skete på baggrund af en selskabsoverdragelse, lagt vægt på, at der på intet tidspunkt for disse selskaber har været et økonomisk afhængighedsfor-hold til nogen af de af A i øvrigt ejede selskaber, og at disse selskabers eneste sammenhæng var, at de ejedes af samme selskab eller et af dets datterselskaber, som alle indtrådte midlertidigt som ejere alene med henblik på afvikling, og at denne selskabskonstruktion ikke kan anses for at have været et nødvendigt led i den skete afvikling.
 Retten finder med henvisning hertil og til lovbemærkningerne, ifølge hvilke det forudsættes, at der har været en eller anden form for økonomisk afhængighed mellem selska-berne, at disse selskaber ikke er omfattet af koncernbegrebet i konkurslovens § 157, stk. 3’s forstand.
 Det skal endelig bemærkes, såfremt definitionen af koncernforbundne selskaber som angivet i selskabsloven skulle finde anvendelse på denne type af selskabskonstruktioner, ville dette få den vilkårlige konsekvens, at den samlede længde af karantæneperioderne ville være afhængigt af, om A afviklede selskaberne på baggrund af en konsulentydelse eller på baggrund af en handelsaftale, og at en sådan forståelse af bestemmelsen ville kunne give anledning til omgåelse af reglerne.
 Under hensyn til, at der er forløbet mere end et år fra konkursdekreternes afsigelse, og idet retten finder, at dette ikke skyldes As forhold alene, fastsættes karantæneperioden for hvert af selskaberne til to år, jf. konkurslovens § 158.”
 A kærede kendelsen til Østre Landsret, der ved kendelse af 1. marts 2018 stadfæstede skifterettens afgørelse med følgende begrundelse:
 ”Landsretten tiltræder af de grunde, skifteretten har anført, at der ikke er grundlag for at afvise sagerne om konkurskarantæne.
 Landsretten tiltræder endvidere af de grunde, skifteretten har anført, at A har udøvet den reelle ledelse af de omhandlede selskaber og i forbindelse dermed har udvist groft uansvarlig forretningsførelse og derfor er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed. Det er derfor rimeligt at pålægge ham konkurskarantæne i medfør af konkurslovens § 157, stk. 1, 1. pkt., 2. led, og stk. 2.
 For så vidt angår koncernbegrebet er det ved Østre Landsrets kendelser af 29. september 2017 (sagsnr. B-1670-17 og B-1671-17) og 21. december 2017 (sagsnr. B-1503-17, B-15012-17 til og med B-1515-17 og B-1588-17 til og med B-1592-17) fastslået, at der ikke kan stilles yderligere betingelser for anvendelsen af konkurslovens § 157, stk. 3, end at selskaberne skal være koncernforbundne med moderselskabet i overensstemmelse med selskabslovgivningens koncernbegreb. Efter selskabslovens § 5, jf. § 7, er en koncern et moderselskab og dets dattervirksomheder.
 Landsretten lægger på baggrund af handelsaftale af 1. maj 2015 vedrørende ... ApS (tidligere ... ApS) og handelsaftale af 16. maj 2015 vedrørende ... (tidligere ...) sammenholdt med overførslen af den negative købesum for hvert af selskaberne til ... ApS’ konto til grund, at nævnte selskaber herved blev overdraget til ... ApS. Da selskaberne er koncernforbundne, pålægges efter reglen i konkurslovens § 157, stk. 3, for disse selskaber én samlet konkurskarantæne.
 For så vidt angår ... ApS (tidligere ... ApS) fremgår af selskabsregisterudskrift af 18. november 2015, at selskabet var ejet af ... ApS, og af selskabsregisterudskrift af 8. januar 2016 fremgår, at ... ApS var ejet af B. Det findes under disse omstændigheder ikke godtgjort, at ... ApS var ejet af ... ApS, og der pålægges derfor en selvstændig konkurskarantæne for dette selskab i forlængelse af ovennævnte konkurskarantæne.
 Landsretten lægger på baggrund af handelsaftale af 15. april 2015 vedrørende ... Holding ApS (tidligere ... ApS) til grund, at nævnte selskab med tilhørende datterselskab ... ApS (tidligere ...ApS) ved aftalen blev overdraget til ... ApS (tidligere ...ApS). Under disse omstændigheder, og da den skete betaling til ... ApS af to konsulenthonorarer ikke kan føre til et andet resultat, findes det ikke godtgjort, at ... ApS var ejet af ... ApS eller af ... ApS. Da ... Holding ApS og ... ApS er koncernforbundne, pålægges efter reglen i konkurslovens § 157, stk. 3, for ... Holding ApS, ... ApS og ... ApS én samlet konkurskarantæne, der løber i forlængelse af ovennævnte konkurskarantæner.
 For så vidt angår ... ApS (tidligere ... ApS) har A forklaret, at ... ApS overtog selskabet, mens det af en ikke underskrevet handelsaftale dateret den 16. juli 2015 fremgår, at selskabet blev overdraget til ... ApS. Af selskabsregisterudskrift af 24. februar 2016 fremgår, at ... ApS var ejet af B. Under disse omstændigheder findes det ikke godtgjort, at der er sket en overdragelse af ... ApS til ... ApS, og der pålægges derfor selvstændig konkurskarantæne for dette selskab i forlængelse af ovennævnte konkurskarantæner.
 For så vidt angår ... ApS (tidligere ... Entreprise ApS) foreligger ikke en handelsaftale, og det fremgår ikke, hvad beløbet på 62.500 kr., der er overført til ... ApS’ konto, vedrører. Hertil kommer, at den tidligere ejer af selskabet i skifteretten ikke kunne bekræfte, at selskabet var overdraget til A eller ... ApS. Under disse omstændigheder er det ikke godtgjort, at der er sket overdragelse af ... ApS til ... ApS, og der pålægges derfor selvstændig konkurskarantæne for dette selskab i forlængelse af ovennævnte konkurskarantæner.
 Landsretten kan af de grunde, skifteretten har anført, tiltræde, at længden af de ved nærværende kendelse pålagte i alt fem konkurskarantæner, der løber i forlængelse af hinanden, hver især fastsættes til 2 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 2.
 Med denne begrundelse, og da den samlede konkurskarantæne som fastsat af skifteret-ten i medfør af konkurslovens § 158, stk. 2, 2. pkt., under alle omstændigheder udløber efter senest 10 år, stadfæster landsretten skifterettens kendelse.”
 A har til støtte for afvisningspåstanden anført navnlig, at kurators redegørelser til kreditorerne efter konkurslovens § 125 i intet tilfælde indeholder en begrundet indstilling om sagerne mod ham, således som det kræves efter § 125, stk. 3. Forarbejderne til denne bestemmelse må forstås således, at konkurskarantænesagen ikke kan gennemføres, hvis der ikke forud for konkursboernes afslutning og sagernes hovedforhandling er afgivet en begrundet indstilling til kreditorerne.
 Til støtte for frifindelsespåstanden er anført navnlig, at den udførte rådgivning og bistand med afvikling af selskaber er sædvanlig, og at fremgangsmåden har været almindeligt kendt, også hos skifteretterne. Reglerne om konkurskarantæne tilsigter ikke at ulovliggøre den pågældende type virksomhed. Forarbejderne har ingen omtale heraf.
 Bortset fra et enkelt selskab, hvor han i en kortvarig periode var registreret direktør i et forsøg på at fortsætte driften, har han alene været kapitalejer i selskaberne. Han har ikke udøvet fak-tisk ledelse i selskaberne og er dermed ikke omfattet af personkredsen, som kan pålægges konkurskarantæne. Det forhold, at han har haft en fælles forståelse med B om fremgangsmåden i afviklingsselskaberne, er ikke udtryk for, at han har haft den reelle ledelse. Selv hvis det lægges til grund, at han har haft den reelle ledelse, er der ikke foretaget kritisable dispositioner eller undladelser. Han gav ikke B instrukser, bortset fra at han ved dennes indsættelse som direktør gjorde det klart, at der var tale om selskaber ude over håbløshedstidspunktet, og at B skulle samle regnskabsbilagene og forberede sig på nedlukningen, men ikke foretage økonomiske dispositioner. Der har i nogle af sagerne været tale om, at de tidligere ejere i en overgangsperiode har disponeret over resterende midler på selskabernes bankkonti, herunder i forbindelse med betaling for hans rådgivning. Hverken han eller B har været klar over denne sammenhæng.
 Der er ikke påvist noget tab for kreditorerne, og det er heller ikke sandsynliggjort, at han skul-le være ansvarlig for manglende bogføringsmateriale, regnskabsaflæggelse, skatte- eller momsafregninger mv. Det gælder også i forhold til den ene sag, hvor han har været direktør. De tab, der eventuelt måtte være lidt, skyldes i samtlige tilfælde dispositioner foretaget af den tidligere ledelse, og manglerne i bogføringsmaterialet skyldes også den tidligere ledelse.
 Reglen i konkurslovens § 157, stk. 3, finder anvendelse, når selskaberne er koncernforbundne i selskabslovens forstand. Landsretten har foretaget en korrekt vurdering af den skriftlige dokumentation i sagen, hvor selskaberne ... og ... ApS er anset som koncernforbundne med hans selskab, ... ApS, og hvor selskaberne ... Holding ApS, ... ApS og ... ApS er anset som en koncern. På baggrund af forklaringerne for skifteretten må det dog lægges til grund, at også selskaberne ... ApS og ... ApS blev erhvervet af ... ApS. Hvis Højesteret måtte finde, at betingelserne for at pålægge konkurskarantæne er opfyldt, kan der derfor højst blive tale om tre konkurskarantæner. Realiteten er imidlertid, at alle sagerne skal betragtes som vedrørende ... ApS, hvor han på daværende tidspunkt drev sine erhvervsmæssige forretninger. Der bør derfor kun pålægges en samlet konkurskarantæne. Konkurskarantæneperioden bør som følge af den lange sagsbehandlingstid fastsættes til 1 år, maksimalt 2 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1.
 Kurator, advokat René Rasmussen, har anført navnlig, at der ikke er grundlag for at afvise konkurskarantænesagerne. Det har ikke præklusiv virkning, at det ikke i konkursboernes § 125, stk. 2-redegørelser er nævnt udtrykkeligt, at kurator ville rejse konkurskarantænesag mod A. Processkrifterne om konkurskarantæne var indleveret til skifteretten, inden redegørelserne blev udsendt.
 A har medvirket til afvikling af nødlidende selskaber på en måde, så de helt grundlæggende lovregler om bogføring, ledelsens pligter og ansvar over for kreditorerne og offentligheden som helhed, systematisk er blevet tilsidesat. Han har i den forbindelse spekuleret i reglerne om konkurs.
 A er som reel leder af selskaberne omfattet af den personkreds, der kan pålægges konkurskarantæne. A har undladt at iagttage de pligter, der følger med dette ledelsesansvar, og har derved udvist groft uforsvarlig forretningsførelse. Han var bekendt med, at alle selskaberne var insolvente og skulle afvikles, men på trods af dette overtog han ledelsen af selskaberne og indsatte B som direktør, desuagtet at denne ingen forudsætninger havde for at påtage sig hvervet. A instruerede B om ikke at foretage sig andet i selskaberne ud over at møde i skifteretten, når indkaldelsen kom, og han undlod derved at foranledige en hensigtsmæssig afvikling af selskaberne.
 Der er i alle selskaber anmeldt krav fra Skattestyrelsen som største kreditor. I de fleste tilfælde er der opstået yderligere tab i den periode, hvor A har haft den reelle ledelse af selskaberne, idet den ”negative købesum” for selskaberne er blevet betalt af selskaberne selv. Kurator har i forbindelse med konkursbehandlingen stort set ikke modtaget bogføringsmateriale. Hverken A eller B har bestræbt sig på at overholde bogføringspligten eller fremskaffe regnskabs- og bilagsmateriale, og deres forklaring herom for skifteretten kan ikke lægges til grund.
 Landsrettens vurdering af koncernbegrebet efter konkurslovens § 157, stk. 3, synes ikke at være fuldt ud støttet i lovforarbejderne, hvor det fremgår, at man ved vurderingen af koncernbegrebet har haft de selskaber i tankerne, hvor der har været en sædvanlig økonomisk af-hængighed. En samlet konkurskarantæne for en egentlig koncern kan begrundes med, at det er samme uforsvarlige forretningsførelse, der danner baggrund for karantænepålægget. Der har i sagskomplekset intet økonomisk afhængighedsforhold været mellem moderselskabet og de erhvervede selskaber, idet selskaberne alene er blevet erhvervet med henblik på anonymisering og tvangsopløsning efter et stykke tid.
 Konkurslovens § 125 fastsætter en række forpligtelser for kurator til over for skifteretten og kreditorerne at redegøre for forhold i konkursboet. § 125 er sålydende:
 ”§ 125. Kurator sender inden 3 uger efter konkursdekretets afsigelse en oversigt over boets aktiver og passiver til skifteretten og til fordringshaverne.
 Stk. 2. Så snart de fornødne oplysninger er tilvejebragt, og senest 4 måneder efter, at konkursdekretet er afsagt, sender kurator en statusoversigt samt en redegørelse for de vigtigste årsager til konkursen til skifteretten og til fordringshaverne. Redegørelsen skal indeholde oplysning om de vigtigste regnskabstal for den periode, der er forløbet siden det senest udarbejdede regnskab, samt forklaring på væsentlige afvigelser mellem dette og boets status. Kurator sender endvidere samtidig en redegørelse til skifteretten og til fordringshaverne for, hvilke opgaver kurator indtil videre har varetaget, med oplysnin-ger om den tid, der er medgået til udførelsen af de enkelte opgaver, og om, hvornår op-gaverne er udført. Redegørelsen skal desuden indeholde oplysning om, hvorpå boet beror, og om muligt, hvornår det forventes afsluttet.
 Stk. 4. Kurator sender herefter hvert halve år en redegørelse for boets forhold til skifte-retten og til de fordringshavere, der forventes at kunne opnå dividende...”
 § 158. Konkurskarantæne pålægges for 3 år. Hvis særlige grunde taler for det, kan kon-kurskarantæne pålægges for en kortere periode end 3 år.
 Stk. 4. Hvis der, efter at konkurskarantæne er pålagt, meddeles tilladelse til prøvelse i 3. instans, tilladelse til kære efter kærefristens udløb eller tilladelse til ekstraordinær genoptagelse eller kære, stilles virkningerne af den pålagte konkurskarantæne i bero.”
 De nævnte bestemmelser er indsat i konkursloven ved lov nr. 429 af 1. maj 2013. I forslaget til denne lov er i de specielle bemærkninger til § 125, stk. 3, anført bl.a. (Folketingstidende 2012-13, tillæg A, lovforslag nr. L 131 af 30. januar 2013):
 ”Hvis kurator ikke har været i stand til at afgive en endelig indstilling, vil kurator efter stk. 3 snarest muligt skulle afgive en særskilt indstilling om spørgsmålet om eventuelt at rejse sag om konkurskarantæne mod nogen. Bortset fra tilfælde, hvor den, der er spørgsmål om at begære pålagt konkurskarantæne, i væsentlig grad har modarbejdet kurators undersøgelser, skal kurators endelige indstilling i givet fald foreligge senest samtidig med den første halvårsredegørelse efter konkurslovens § 125, stk. 3 (der bliver stk. 4, men i øvrigt ikke foreslås ændret). Hvis der på det tidspunkt stadig ikke har kunnet fremskaffes tilstrækkelige oplysninger, bør kurator – med forbehold for de nævnte tilfælde af, at kurators undersøgelser aktivt modarbejdes – normalt indstille, at der ikke rejses sag om konkurskarantæne.
 Kurators eventuelle overskridelse af firemånedersfristen i konkurslovens § 125, stk. 2, har ikke præklusiv virkning i forhold til muligheden for at rejse sag om pålæg af konkurskarantæne, men hvis kurators redegørelse indgives efter firemånedersfristens udløb - eller hvis kurators redegørelse ikke indeholder en indstilling (heller ikke en foreløbig indstilling) om spørgsmålet om konkurskarantæne - vil der som det klare udgangspunkt være tale om en pligtforsømmelse fra kurators side. En sådan pligtforsømmelse vil kunne tages i betragtning ved fastsættelsen af kurators vederlag og ved skifterettens beslut-ning om udpegning af kurator i fremtidige sager.
 I tilfælde, hvor kurator har indstillet til skifteretten, at der indledes sag om konkurska-rantæne, bør kurators næste redegørelse om boets forhold efter konkurslovens § 125, stk. 3 (der bliver stk. 4, men i øvrigt ikke foreslås ændret), indeholde oplysning om skifterettens beslutning i anledning af indstillingen, jf. forslaget til § 160.”
 Om betydningen af § 157, stk. 3, om koncernforbundet virksomhed er anført bl.a. følgende i lovforslagets specielle bemærkninger til bestemmelsen (Folketingstidende 2012-13, tillæg A, lovforslag nr. L 131 af 30. januar 2013):
 ”Det foreslås med stk. 3, at konkurskarantæne kun kan pålægges én gang i anledning af en persons deltagelse i ledelsen af flere koncernforbundne virksomheder. Hermed kan konkurskarantæne ikke pålægges den, der allerede er pålagt konkurskarantæne i anledning af den pågældendes deltagelse i ledelsen af en koncernforbundet virksomhed.
 Hvis der ikke er tale om koncernforbundne virksomheder, afgøres spørgsmålet om konkurskarantæne derimod særskilt i hver af de pågældende skyldneres konkursboer. Der kan således i givet fald - hvis betingelserne er opfyldt i hvert af boerne - pålægges kon-kurskarantæne flere gange. I givet fald lægges konkurskarantænerne i forlængelse af hinanden efter de nærmere regler i forslaget til konkurslovens § 158, stk. 2, 2. og 3. pkt.
 Bestemmelsen i stk. 3 tager først og fremmest sigte på tilfælde, hvor en person har deltaget i ledelsen af flere virksomheder, der er koncernforbundne, og der som følge af den økonomiske afhængighed, der typisk vil være mellem koncernforbundne virksomheder, kun bør kunne pålægges konkurskarantæne én gang, uanset om der er tale om flere konkurser.
 Det foreslåede stk. 3 indebærer, at spørgsmålet om at pålægge en bestemt person konkurskarantæne kan behandles særskilt i forhold til hver enkelt af de pågældende skyldnere, indtil den pågældende person første gang ved endelig afgørelse er pålagt konkurskarantæne i tilknytning til et af boerne. Efter dette tidspunkt falder spørgsmålet om at pålægge denne person konkurskarantæne bort i tilknytning til de øvrige boer.
 I praksis vil konkursboerne for skyldnere, der er koncernforbundne, imidlertid normalt blive behandlet ved samme skifteret og normalt også med samme kurator eller kurato-rer. Det forudsættes, at spørgsmålet om at pålægge konkurskarantæne over for en person, der har deltaget i ledelsen af flere koncernforbundne virksomheder, i sådanne til-fælde behandles samlet og ikke i tilknytning til hvert konkursbo for sig. Der bør således bl.a. også foretages en samlet vurdering af, om den pågældende har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse i de koncernforbundne virksomheder. Skifterettens afgørelse om, hvorvidt konkurskarantæne skal pålægges (jf. forslaget til konkurslovens § 164), er i sådanne tilfælde én samtidig afgørelse.
 Hvis et eller flere konkursboer vedrørende koncernforbundne virksomheder undtagel-sesvis behandles ved en anden skifteret og ikke henvises i medfør af konkurslovens § 5, stk. 2, til den skifteret, hvor de øvrige konkursboer behandles, er én samlet behandling af spørgsmålet om pålæg af konkurskarantæne med inddragelse af samtlige koncernforbundne virksomheders forhold ikke mulig. I sådanne tilfælde bør spørgsmålet om konkurskarantæne som udgangspunkt behandles ved den skifteret, hvor de fleste af de koncernforbundne virksomheders konkursboer er under behandling, eller hvor konkursboerne med de væsentligste aktiver er under behandling.
 Hvis behandlingen ved denne skifteret ikke fører til pålæg af konkurskarantæne, er der principielt ikke noget til hinder for, at konkurskarantæne pålægges af en anden skifteret i tilknytning til behandlingen af et konkursbo vedrørende en koncernforbundet virk-somhed. Dette bør dog som udgangspunkt kun komme på tale, hvis den groft uforsvarlige forretningsførelse, som i givet fald begrunder konkurskarantæne, i særlig grad har været udvist i den virksomhed, hvis konkursbo er under behandling ved den anden skifteret.”
 I lovforslagets specielle bemærkninger til § 158, stk. 1, hedder det bl.a. (Folketingstidende 2012-13, tillæg A, lovforslag nr. L 131 af 30. januar 2013):
 Som eksempler på særlige grunde, der efter omstændighederne kan tale for en kortere karantæne, kan nævnes lang sagsbehandlingstid, uden at dette beror på forhold hos den, der begæres pålagt konkurskarantæne, eller at der er tale om et mildere tilfælde af groft uforsvarlig forretningsførelse. Der vil som udgangspunkt være tale om lang sagsbehandlingstid, hvis afgørelsen om konkurskarantæne først træffes mere end et år efter konkursdekretets afsigelse. Hvis karantænen fastsættes til en kortere periode end tre år, bør den normalt fastsættes til to år eller eventuelt i sjældnere tilfælde et år.
 Efter konkurslovens § 125, stk. 3, skal kurator i sin redegørelse til skifteretten og kreditorerne give en begrundet indstilling om spørgsmålet om konkurskarantæne. Denne forpligtelse har ikke betydning for kurators adgang til at afgive indstilling om konkurskarantænespørgsmålet til skifteretten eller for skifterettens adgang til at beslutte at indlede konkurskarantænesag. En sådan sag kan således gennemføres uafhængigt af, om kurator har omtalt spørgsmålet om konkurskarantæne i en af sine § 125-redegørelser. Højesteret tiltræder derfor, at As afvisningspåstand ikke er taget til følge.
 Konkurskarantæne og længden heraf
 Højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af skifteretten og tiltrådt af landsretten, at A har udøvet den reelle ledelse af de otte selskaber, og at hans forretningsførelse i den forbindelse var groft uforsvarlig, hvilket gør ham uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed. Højesteret tiltræder derfor, at der i medfør af konkurslovens § 157, stk. 1, 1. pkt., jf. stk. 2, er grundlag for at pålægge A konkurskarantæne for hvert af de otte selskaber, medmindre der er tale om forhold omfattet af bestemmelsen i konkurslovens § 157, stk. 3, 1. pkt.
 § 157, stk. 3, 1. pkt., fastsætter, at konkurskarantæne ikke kan pålægges den, der allerede er pålagt konkurskarantæne i anledning af den pågældendes deltagelse i ledelsen af ”en koncern-forbundet virksomhed”. Det er ikke efter lovforarbejderne klart, hvad der nærmere ligger heri. Udtrykket ”en koncernforbundet virksomhed” må herefter – i mangel af holdepunkter for an-det – mest nærliggende forstås i overensstemmelse med det selskabsretlige koncernbegreb, jf. selskabslovens § 5, nr. 19, jf. § 6 og § 7, hvorefter en koncern består af et moderselskab og dets datterselskaber. Selv om det i sager som den foreliggende kan føre til uhensigtsmæssige resultater, finder Højesteret på denne baggrund og under hensyn til, at konkurskarantæne er en indgribende foranstaltning, at der ved anvendelsen af § 157, stk. 3, 1. pkt., alene kan stilles krav om, at selskaber skal være koncernforbundne i selskabslovens forstand.
 Højesteret tiltræder herefter af de grunde, der er anført af landsretten, at selskaberne ... ApS og ... må anses for koncernforbundne, og at selskaberne ... Holding ApS, ... ApS og ... ApS må anses for koncernforbundne, således at der i relation til disse selskaber pålægges to konkurskarantæner, jf. konkurslovens § 157, stk. 3, 1. pkt. A har heller ikke for Højesteret godtgjort, at de øvrige selskaber har været koncernforbundne, og det tiltrædes derfor, at han pålægges konkurskarantæne for hvert af selskaberne ... ApS, ... ApS og ... ApS. A pålægges herefter fem konkurskarantæner.
 Efter konkurslovens § 158, stk. 1, pålægges konkurskarantæne som udgangspunkt for 3 år. Hvis særlige grunde taler herfor, kan konkurskarantæne dog pålægges for en kortere periode. Som eksempel på særlige grunde, der efter omstændighederne kan tale for en kortere karantæne end 3 år, er i forarbejderne nævnt lang sagsbehandlingstid, uden at dette beror på forhold hos den, der begæres pålagt konkurskarantæne. Det er endvidere anført, at der som udgangspunkt vil være tale om lang sagsbehandlingstid, hvis afgørelsen om konkurskarantæne først træffes mere end et år efter konkursdekretets afsigelse.
 A pålægges fem konkurskarantæner på hver 3 år, i alt 15 år, der løber i forlængelse af hinanden. Den samlede konkurskarantæne udløber i medfør af konkurslovens § 158, stk. 2, 2. pkt., dog senest efter 10 år fra Højesterets kendelse. A har været pålagt konkurskarantæne i perioden fra landsrettens kendelse af 1. marts 2018 til Procesbevillingsnævnets bevilling af 26. april 2018, jf. konkurslovens § 164, stk. 4, og Højesteret finder, at denne periode skal fragå i den maksimale 10-årige karantæneperiode.
 A pålægges konkurskarantæne i 10 år regnet fra Højesterets kendelse med fradrag som anført ovenfor.
 Højesteret stadfæster skifterettens og landsrettens sagsomkostningsafgørelser.