type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
 Bryssel, 05.02.1997
 KOM(97) 42 lopull.
 Fhdotukset:
 NEUVOSTON PÄÄTÖKSIKSI
 luvan antamisesta kaikille 15 jäsenvaltiolle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 (Komission esittämät)
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Belgian kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - z-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 10 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Belgian kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistami-
 sesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Belgian kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Belgian kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 EYVL No L 145, I3.6.1')77, s. I. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä'
 %/95/EY (EYVL N:o L 338. 28.12%, s.89).
 ~ S~
 ---pagebreak--- suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 H-
 ---pagebreak--- ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Belgian kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 10 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Belgian kuningaskunta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Belgian kuningaskunnan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 s-
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Belgian kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta
 poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 &
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 T-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Tanskan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 8
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Tanskan kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista-
 misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Tanskan kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Tanskan kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 ^
 ---pagebreak--- suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 \o
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Tanskan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Tanskan
 kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Tanskan kuningaskunnan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 \\~
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Tanskan kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta
 poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Tanskan kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 12-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 i'2>-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Saksan liittotasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - V4:
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Saksan
 liittotasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Saksan liittotasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Saksan liittotasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 \b
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 lk
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Saksan liittotasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Saksan liittotasavalta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Saksan liittotasavallan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN.
 IV
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Saksan liittotasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta
 poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 t&
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 - i°i-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Helleenien tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - Zo
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 2 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Helleenien tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Helleenien tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Helleenien tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 2\
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 22.
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Helleenien tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 2 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Helleenien tasavalta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Helleenien tasavallan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 23>-
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Helleenien tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen
 lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan
 yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Helleenien tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 2H-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 2ST-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Espanjan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - 2<c
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Espanjan kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista-
 misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Espanjan kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Espanjan kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv.n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 - Z\
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 Ä -
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Espanjan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Espanjan
 kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Espanjan kuningaskunnan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN
 2-c\
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Espanjan kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta
 poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 äo-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 i\
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ranskan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - £2-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Ranskan tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Ranskan tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Ranskan tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 33-
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 ^ \
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ranskan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ranskan tasavalta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ranskan tasavallan esittämästä
 pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 3S-
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Ranskan tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan I kohdasta poiketen
 lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan
 yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 3fc-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 3.T-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus.
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Irlannille soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta
 annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä
 S8 '
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Irlanti
 pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida
 soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Irlannin pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan I kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Irlanti haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan osalta ja
 haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan, on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää
 toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n tavoite eli
 verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen osalta
 kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 3TÏ-
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 i\-0-
 ---pagebreak--- ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Irlannille soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta
 annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Irlanti pyysi lupaa ottaa
 käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Irlannin esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 H-l -
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Irlannille annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa
 sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön
 ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Irlannille.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 H-2-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 - MrS
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Italian tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 Mr^-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Italian
 tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida
 soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Italian tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Italian tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan
 osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan,
 on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai
 kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n
 tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen
 osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 LV<o-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Italian tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Italian tasavalta pyysi
 lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Italian tasavallan esittämästä
 pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 H^"
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Italian tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa
 sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön
 ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 «+s
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 «+•1 -
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Luxemburgin suurherttuakunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - Sö-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Luxemburgin suurherttuakunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhden-
 mukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17
 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan
 mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Luxemburgin suurherttuakunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Luxemburgin suurherttuakunta haluaa soveltaa erilaisia
 sääntöjä verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla,
 jolle palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 - St
 ---pagebreak--- suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 fräin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 - £Z-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Luxemburgin suurherttuakunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Luxemburgin
 suurherttuakunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Luxemburgin
 suurherttuakunnan esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN.
 ^2>
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Luxemburgin suurherttuakunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1
 kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Luxemburgin suurherttuakunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 SH-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 - ^ -
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Alankomaiden kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 £&'
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 30 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Alankomaiden kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhden-
 mukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17
 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan
 mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Alankomaiden kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Alankomaiden kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 s&-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Alankomaiden kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 30 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Alankomaiden
 kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Alankomaiden kuningaskunnan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 ~ S\~
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Alankomaiden kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1
 kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 - 0,0 ~
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 c\-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Itävallan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 - Q>Z-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Itävallan tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Itävallan tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Itävallan tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 - 63-
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 0+-
 ---pagebreak--- ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Itävallan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Itävallan tasavalta pyysi
 lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Itävallan tasavallan esittämästä
 pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 c&-
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Itävallan tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan I kohdasta poiketen
 lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan
 yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Itävallan tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 6C-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 c\-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Portugalin tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 É&
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Portugalin tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Portugalin tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Portugalin tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 To-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Portugalin tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Portugalin tasavalta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Portugalin tasavallan esittämästä
 pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 - ?l -
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Portugalin tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen
 lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan
 yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Portugalin tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 - 32.
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 13-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Suomen tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 ^Kv-
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Suomen tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
 yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Suomen tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Suomen tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Suomen tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Suomen tasavalta pyysi
 lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Suomen tasavallan esittämästä
 pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 ^ '
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Suomen tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen
 lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan
 yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille
 tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös
 sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan
 säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 T^--
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv.sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 ^ -
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ruotsin kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 80 -
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä
 Ruotsin kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista-
 misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä
 toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti
 lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Ruotsin kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Ruotsin kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä
 verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle
 palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä
 tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa
 telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 - 8t-
 ---pagebreak--- parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tapittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 %i-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ruotsin kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön
 yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta
 poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ruotsin kuningaskunta
 pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ruotsin kuningaskunnan
 esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 «S
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Ruotsin kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta
 poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan
 soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön
 sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä
 mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9
 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Ruotsin kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 8^-
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 &T-
 ---pagebreak--- (Komission esittämä)
 ehdotus.
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle
 soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen
 direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä
 <&& -
 ---pagebreak--- PERUSTELUT
 Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ison-
 Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden
 liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
 yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen
 neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen
 direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
 Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti
 Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä
 joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä.
 Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen
 muuttamiseen.
 Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
 mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on
 liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista
 kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa.
 Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen Tämän
 säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä
 palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet
 Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n
 maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen
 tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen
 suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa.
 Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen
 samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla
 voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen.
 Tämän tilanteen parantamiseksi Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
 haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän
 paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä
 toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan
 kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä
 tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan.
 Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa
 poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen
 EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä
 96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89).
 - <&*-
 ---pagebreak--- vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä
 ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan
 parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa
 suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka
 kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa
 neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä
 muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon
 yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava
 aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi
 poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998.
 Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman
 välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä
 muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten
 helposti sovellettavaan verotusmenetelmään.
 Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen
 palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä
 kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä.
 Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman
 vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin
 ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa
 verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla
 kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen
 vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin.
 Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille
 toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten
 lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja
 vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen
 korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta
 telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia.
 Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen
 tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat
 palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen
 löytyy Melbournen yleissopimuksesta.
 Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
 ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä
 telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden
 kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän
 välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien
 kuljettamisen ja viestien sisällön välillä.
 - 8&-
 ---pagebreak--- Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä
 neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset.
 8=1-
 ---pagebreak--- ehdotus:
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 luvan antamisesta Ison-Britannian ja Pohjois-Iriannin yhdistyneelle kuningaskunnalle
 soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen
 direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
 ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen
 arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymispeaiste, 17 päivänä toukokuuta 1977
 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission
 ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia
 erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja
 veron kiertämisen estämiseksi,
 komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ison-Britannian ja
 Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta
 poikkeava toimenpide,
 muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ison-Britannian ja Pohjois-
 Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan esittämästä pyynnöstä,
 toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat
 johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden
 piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n
 maksamisen,
 on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi
 vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen
 perusteella,
 ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 SO -
 ---pagebreak--- 1 artikla
 Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle annetaan direktiivin
 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9
 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden
 suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio
 hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin
 77/388/ETY V artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä.
 Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen,
 kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja
 vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella
 menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen
 menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen.
 2 artikla
 Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta
 1998.
 3 artikla
 Tämä päätös on osoitettu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle
 kuningaskunnalle.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 «H»
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS
 Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta
 peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa
 paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa.
 On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu.
 '\Z
 ---pagebreak--- ISSN 1024-4492
 KOM(97) 42 lopullinen
 ASIAKIRJAT
 FI 09 06 10
 Luettelonumero : CB-CO-97-038-FI-C
 ISBN 92-78-15526-8
 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto
 L-2985 Luxemburg
 a? > -