type: caselaw

text:
 23.1.2017
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 22/52
 Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2016 – Republica Cipru/EUIPO – POCF (Pallas Halloumi)
 (Cauza T-825/16)
 (2017/C 022/70)
 Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
 Părțile
 Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz, QC și V. Marsland, solicitor)
 Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
 Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (POCF) (Latsia, Cipru)
 Datele privind procedura în fața EUIPO
 Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs
 Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „Pallas Halloumi” – cererea de înregistrare nr. 11 180 536
 Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție
 Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2016 în cauza R 2065/2014-4
 Concluziile
 Reclamanta solicită Tribunalului:
 —
 anularea deciziei atacate;
 —
 obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.
 Motivul invocat
 —
 încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


type: other

text:
SEMPLIFICAZIONI FISCALI: LE NOVITÀ IVA -
 SEMPLIFICAZIONI FISCALI: LE NOVITÀ IVA
 Di Studio AM Associati | 02/05/2012
 con la stesura del presente documento informativo intendiamo metterLa a conoscenza che sul Supplemento Ordinario n. 85 della Gazzetta Ufficiale n. 99 del 28 aprile, è stata pubblicata la L. 26 aprile 2012 n. 44, di conversione del D.L. 16/2012 (c.d. “Decreto semplificazioni fiscali”), in vigore dal 29 aprile. In sede di conversione, sono state introdotte delle disposizioni volte a semplificare gli adempimenti IVA che riguardano: la responsabilità nel contratto di appalto, il regime del margine nella cessione dei contratti di leasing, individuazione dei soggetti che godono di semplificazioni nella fatturazione e registrazione delle fatture; agenzie di viaggio e depositi IVA.
 Responsabilità nei contratti di appalto
 Il D.L. 16/2012 (c.d. “Decreto semplificazioni”) in sede di conversione nella Legge 44/2012 ha riscritto il comma 28 dell’art. 35 del D.L. n. 223/2006, che prevedeva la responsabilità solidale dell’appaltatore con il subappaltatore per il versamento delle ritenute sui redditi di lavoro dipendente, dei contributi previdenziali e dei contributi assicurativi obbligatori per gli infortuni.
 Secondo la nuova formulazione:
 → “in caso di appalto di opere o di servizi, il committente imprenditore o datore di lavoro è obbligato in solido con l’appaltatore, nonché con ciascuno degli eventuali subappaltatori entro il limite di due anni dalla cessazione dell’appalto, al versamento all’erario delle ritenute sui redditi di lavoro dipendente e dell’IVA scaturente dalle fatture inerenti le prestazioni effettuate nell’ambito dell’appalto, ove non dimostri di avere messo in atto tutte le cautele possibili per evitare l’inadempimento”.
 Con il nuovo testo di legge si hanno così regole più certe e dunque più semplici, in quanto viene prevista:
 una responsabilità lungo tutta la filiera dell’appalto;
 oggetto delle responsabilità sono le ritenute sul lavoro dipendente, e l’IVA sulle fatture emesse in relazione ai lavori;
 una limitazione temporale, in quanto la responsabilità avrà comunque termine decorsi due anni dalla fine dell’appalto;
 una limitazione oggettiva non la responsabilità non si applicherà, se l’impresa dimostrerà di avere messo in atto tutte le cautele possibile per evitare l’inadempimento.
 Leasing e regime del margine
 Il regime IVA del margine per il commercio di beni d’occasione, di antiquariato o da collezione si applicherà anche alle cessioni di contratti di locazione finanziaria acquisiti presso privati, oppure presso soggetti passivi che non hanno potuto detrarre l’IVA relativa ai predetti contratti.
 In concreto, l’impresa che subentra in un contratto di leasing stipulato da un privato, oppure da un soggetto passivo che non ha detratto l’imposta relativa al contratto stesso, allorquando dovesse cedere a titolo oneroso tale contratto a terzi, calcolerebbe l’IVA dovuta secondo il meccanismo del regime del margine definito “metodo analitico”.
 Per il calcolo della base imponibile IVA, in ogni singola operazione questa è costituita dalla differenza tra il corrispettivo della vendita, comprensivo di IVA e il prezzo di acquisto, anch’esso comprensivo di IVA, aumentato di spese accessorie ed eventuali costi di riparazione, sostenuti al fine di consentire il riutilizzo del bene usato nel circuito economico.
 Il regime del margine si applicherà anche alle “rivendite” di contratti acquistati con il regime stesso.
 Le agenzie di viaggio non saranno più tenute all’emissione della fattura per l’attività di organizzazione di escursioni, visite della città, giri turistici ed eventi similari.
 L’esonero dall’obbligo di fatturazione dovrebbe automaticamente far sorgere l’obbligo alternativo di certificare i corrispettivi mediante ricevuta o scontrino fiscale.
 L’art. 32 del d.p.r. 633/72 prevede che i “contribuenti minori” possono tenere un bollettario a madre e figlia per adempiere agli obblighi di fatturazione e registrazione di cui agli artt. 21 e 23 del D.p.,r. 633/72.
 Sulle parti della bolletta devono essere riportate:
 le altre indicazioni previste dall’art. 21 per le fatture emesse.
 La bolletta figlia sostituisce la fattura e va consegnata o spedita al cliente; la bolletta madre, che serve come copia della fattura, rimane nel bollettario e sostituisce il registro delle fatture emesse.
 Con la conversione del “Decreto semplificazioni fiscali” vengono elevati i limiti di volume d’affari annuo per l’accesso alle semplificazioni degli obblighi di fatturazione e registrazione previste dall’art. 32 del dpr 633/72, al fine di allinearli con le soglie stabilite per le liquidazioni trimestrali dell’IVA (recentemente agganciate, con la Legge n. 183/2011, a quelle stabilite per la contabilità semplificata agli effetti del reddito).
 I nuovi limiti dell’art. 32 sono stati pertanto fissati:
 a 400.000 euro per le imprese che svolgono attività di servizi e per le attività professionali;
 a 700.000 euro per le imprese che svolgono altre attività.
 Viene inoltre stabilito che, nei confronti dei contribuenti che svolgono entrambe le tipologie di attività senza provvedere alla distinta annotazione dei corrispettivi, si applica il limite più elevato (700.000 euro) anziché quello meno elevato come previsto sinora.
 Una nuova disposizione integrativa della norma di interpretazione autentica dell’art. 16, comma 5-bis, del D.L. n. 185/2008, mira a risolvere definitivamente la questione dei presupposti per l’applicazione del regime di sospensione dell’IVA ai sensi dell’art. 50-bis del D.L. 331/93.
 Con la nuova norma, per l’applicazione del regime di sospensione non sarà necessario né l’ingresso nel deposito IVA, né lo scarico dei beni dal mezzo di trasporto, né un tempo minimo di custodia, essendo sufficiente l’esecuzione di una prestazione di servizi, inclusa quella resa dal depositario che prende in carico le merci.


text:
NJA 2002 s. 365 (NJA 2002:45) | Lagen.nu
 Fråga om brottsrubricering och straffmätning i mål om narkotikabrott (GHB).
 Allmän åklagare yrkade vid Göteborgs TR ansvar å M. J., född 1977, och P. O., född 1977, för följande gärningar
 1. Narkotikabrott, ringa. P O. brukade d. 26 aug. 2001 i Göteborg olovligen amfetamin och GHB, som är narkotika.
 2. Narkotikabrott, ringa. P. O. brukade d. 12 sept. 2001 i Göteborg olovligen amfetamin, bensoylecgonin och GHB, som är narkotika.
 3. Grovt narkotikabrott och förberedelse till grovt narkotikabrott. M. J. och P. O. driver gemensamt företaget Kemko i Göteborg. De har under oktober-november 2001 olovligen tillverkat minst 13,42 liter GHB, som är narkotika, vilken de sedan olovligen haft och förvarat i en gemensamt disponerad lagerlokal. De hade även d. 9 nov. 2001 olovligen 68 milliliter GHB i en plastflaska, sammanlagt 157 milliliter GHB, som förvarades i en bil, som disponerades vid tillfället, samt 1,58 gram pulver, innehållande GHB. - Brottet är grovt med hänsyn till den stora mängden narkotika.
 M. J. och P. O. har tillsammans och i samråd under tiden oktober-9 november 2001 anskaffat minst 460 kg GBL, 100 kg kaustiksoda och 25 kg citronsyra, i avsikt att därav framställa GHB, som är narkotika. De har därvid lagrat godset i en särskilt förhyrd lagerlokal, som de disponerade gemensamt. - Brottet är grovt med hänsyn till den stora mängden narkotika, som skulle ha tillverkats.
 3 och 4 §§ narkotikastrafflagen och 23 kap. 2 § BrB åberopades.
 4. Narkotikabrott, ringa. M. J. och P. O. brukade d. 9 nov. 2001 i Göteborg olovligen amfetamin, som är narkotika.
 5. Häleri. Den 4 nov. 2001 skedde ett inbrott i kontorslokalerna vid Botaniska Trädgården i Göteborg. Därvid stals bland annat en hårddisk till en dator Apple till okänt värde. M. J. köpte efter stölden datorn av en okänd trots att han insåg eller i vart fall hade skälig anledning anta, att den åtkommits genom brott. M. J:s befattning med datorn var ägnad att försvåra dess återställande.
 Förverkande yrkades av i beslag tagen GHB (gammahydroxibutyrat) och GBL m.m.
 TR:n (ordf. rådmannen Lundgren) anförde i dom d. 10 jan. 2002: Domskäl.
 Åtalspunkterna 1, 2, 4 och 5. Var och en av P. O. och M. J. har erkänt det som åklagaren lagt dem till last. --- Gärningarna är alltså bevisade. TR:n delar åklagarens bedömning såvitt avser rubriceringen av gärningarna.
 Bakgrund. M. J. och P. O. är kamrater sedan de gick i gymnasiet. M. J. studerar på Handelshögskolan i Göteborg. Som en uppgift i ett projekt under hans utbildning registrerade han den enskilda firman Kemko. Firman var vilande till hösten 2001. P. O., som tidigare arbetat vid Volvo i Göteborg, blev arbetslös under hösten 2001. Sedan han blivit arbetslös började han och M. J. att arbeta tillsammans med Kemko. Under hösten 2001 beställdes tre och levererades två fat GBL, totalt 460 kg, samt 100 kg kaustiksoda och 25 kg citronsyra till Kemko. För förvaringen av kemikalierna hade en lagerlokal hyrts d. 10 okt. 2001 på Humlans minilager i Göteborg. I denna lagerlokal förvarades därefter GBL, kaustiksoda och citronsyra. Lagerlokalen var försedd med hänglås. M. J. och P. O. hade nycklarna, två stycken, till hänglåset. Enligt M. J. och P. O. försvann en av nycklarna efter en tid i samband med att P. O:s bil stals. Samtidigt försvann, enligt M. J. och P. O., även ett av de båda passerkort till grinden till Humlans minilager som de kvitterat ut i samband med att hyreskontraktet undertecknades. M. J. och P. O. har därefter erhållit ytterligare var sitt passerkort till grinden. Den 9 nov. 2001 omkring kl. 17.30 greps M. J. och P. O. av polis. De befann sig då utanför lagerlokalen på Humlans minilager och var i färd med att rulla in ett fat innehållande 230 kg GBL i lagerlokalen. Inne i lagerlokalen fanns vid detta tillfälle ytterligare ett fat innehållande 230 kg GBL, 100 kg kaustiksoda och 25 kg citronsyra. Vid den husrannsakan som genomfördes i lagerlokalen omgående efter gripandet av M. J. och P. O. påträffades vidare sammanlagt 13,42 liter GHB, förvarat i en plastdunk och olika plastflaskor, som tillsammans med de båda faten med GBL, kaustiksodan och citronsyran togs i beslag. Husrannsakan genomfördes därefter i den personbil som M. J. och P. O. använt för färd till lagerlokalen. I den bilen påträffades därvid sammanlagt 157 ml GHB, förvarat i två plastflaskor samt därutöver tre plastkassar som innehöll flera hundratals oanvända kanyler och nålar. Vidare påträffades en plastflaska innehållande 68 ml GHB i närheten av P. O. när denne greps. Det påträffade godset togs i beslag. Sedan M. J. och P. O. gripits genomfördes en husrannsakan även i M. J:s bostad. I samband därmed påträffades två aluminiumkastruller och en plastskål belagda med sammanlagt 1,58 gram GHB i pulverform, tre flaskor innehållande kaustiksoda, ett recept för tillverkning av GHB samt därutöver bl.a. olika pärmar innehållande diverse olika handlingar.
 M. J.:s och P. O:s inställning till åtalet. M. J. har förnekat gärningen i gärningsbeskrivningens första stycke. Han har vitsordat att han drivit företaget Kemko i Göteborg och har gjort gällande att han drivit företaget gemensamt med P. O. Han har erkänt att han och P. O. gemensamt anskaffat 460 kg GBL, 100 kg kaustiksoda och 25 kg citronsyra och att kemikalierna förvarats i en särskilt förhyrd lagerlokal som han och P. O. disponerade gemensamt. Han har förnekat att de angivna kemikalierna anskaffats i avsikt att därav framställa GHB.
 P. O. har erkänt att han deltagit i skötseln av Kemko genom att arbeta med företagets reklam. Han har förklarat att han utfört detta arbete oavlönat och som en väntjänst till M. J. Han har förnekat vad som i övrigt läggs honom till last i gärningsbeskrivningens första stycke. Han har förnekat att han - vare sig ensam eller tillsammans med M. J. - anskaffat den mängd GBL och den citronsyra som anges i gärningsbeskrivningens andra stycke. Han har förklarat att det kan vara möjligt att han anskaffat den kaustiksoda som omtalas i gärningsbeskrivningens andra stycke men har förklarat att han inte har något helt säker minnesbild av att så är fallet. Han har slutligen - för det fall att de i gärningsbeskrivningens andra stycke angivna kemikalierna funnits i Kemkos besittning - anfört att anskaffningen inte gjorts i syfte att framställa GHB.
 Den av åklagaren åberopade skriftliga bevisningen klarlägger till en början att 13,42 liter GHB, 460 kg GBL, 100 kg kaustiksoda och 25 kg citronsyra tagits i beslag i den lagerlokal som Kemko förhyrt hos Humlans minilager enligt det hyresavtal som P. O. undertecknat för Kemkos räkning. Genom den av åklagaren åberopade skriftliga bevisningen är det vidare utrett att 68 ml GHB, förvarat i en plastflaska, togs i beslag i P. O:s närhet i samband med att denne greps, att samtidigt 157 ml GHB fanns i den bil som M. J. och P. O. färdats i omedelbart innan de greps och att 1,57 gram GHB i pulverform påträffades i M. J:s lägenhet på två aluminiumkastruller och i en plastbunke när husrannsakan genomfördes i lägenheten. Härutöver har det genom den skriftliga bevisningen styrkts att det i M. J:s lägenhet även fanns bl.a. tre flaskor innehållande kaustiksoda, mätglas samt ett recept för tillverkning av GHB. Det nu sagda visar alltså att GHB påträffats i utrymmen som M. J. och P. O. disponerat liksom i den bil de haft tillgång till och bredvid P. O. när denne greps samt vidare att råvaror för tillverkning av GHB funnits i den lagerlokal som M. J. och P. O. hade tillgång till och även i M. J:s lägenhet. Det är också bevisat att ett recept för framställning av GHB funnits i M. J:s lägenhet.
 Genom förhören med M. J. och P. O. har det klarlagts att lagerlokalen i Humlans minilager varit låst utom vid de tillfällen när M. J. och P. O. besökte lokalen. Det har vidare klarlagts att M. J. och P. O. hade var sin nyckel till lagerlokalen, att de inte överlämnat nycklarna till någon tredje person, att M. J. och P. O. uppgett att en av nycklarna förkommit i samband med en stöld av P. O:s bil samt att de inte heller därefter utlämnat den kvarvarande nyckeln till någon tredje person. Av utredningen framgår också att de passerkort till grinden vid Humlans minilager som M. J. och P. O. utkvitterat - av vilka ett, som redovisats tidigare, uppgetts ha försvunnit i samband med stölden av P. O:s bil - inte varit försedda med någon uppgift som kan härledas till Humlans minilager. Vid de förhållanden som nu redovisats framstår möjligheten att någon utomstående som kan ha fått tag i den försvunna nyckeln och det försvunna passerkortet skulle ha kunnat ta sig fram till och sedan in i den nu aktuella lagerlokalen för att där placera 13,42 liter GHB som så utomordentligt liten att det måste kunna bortses från den möjligheten. Inte heller i övrigt har det framkommit något som talar för att någon annan person utan M. J:s och P. O:s vetskap eller medverkan skulle ha placerat den angivna kvantiteten GHB i lagerlokalen. Förekomsten av den nu aktuella mängden GHB i lagerlokalen låter sig i stället inte godtagbart förklaras på annat sätt än att den placerats där av M. J. och P. O.
 De förklaringar som M. J. och P. O. lämnat angående förekomsten av GHB i M. J:s lägenhet och i den bil som han och P. O. just hade färdats i innan de greps av polisen bär inte sannolikhetens prägel och lämnas därför utan avseende. När det slutligen gäller den plastflaska med GHB som påträffats i anslutning till P. O. när denne greps framgår det av det beslagsprotokoll, som av åklagaren åberopats som skriftlig bevisning, att P. O. kastat flaskan ifrån sig omedelbart innan han greps.
 Åklagaren har gjort gällande att M. J. och P. O. tillverkat minst 13,42 liter GHB. Med hänsyn till den utrustning som tagits i beslag i M. J:s lägenhet, dvs. bl.a. aluminiumkastruller och en plastbunke som varit belagda med GHB samt flaskor med kaustiksoda och mätglas jämte receptet för framställning av GHB anser TR:n det ställt utom allt rimligt tvivel att M. J. och P. O. varit involverade i tillverkning av GHB. Utredning som klarlägger vilka kvantiteter GHB som tillverkats föreligger dock inte.
 På grund av det nu sagda finner TR:n det bevisat att M. J. och P. O. gemensamt innehaft de tidigare angivna mängderna GHB liksom att de tillverkat GHB. De har därigenom gjort sig skyldiga till narkotikabrott som med hänsyn till den mängd GHB som de hanterat skall bedömas som grovt brott.
 Förhören med M. J. och P. O. har gett vid handen att ingen av dem haft någon kännedom om branschen för kemiska råvaror. Det har inte heller framkommit något som visar att de haft några kunskaper i kemi av sådan art som torde vara nödvändiga för den som skall vara verksam inom den aktuella branschen. Den verksamhet som de uppgett sig vilja driva synes inte ha föregåtts av någon egentlig planering med avseende på finansiering, marknadsföring och redovisning. Inte heller beträffande den närmare fördelningen av ansvaret för olika funktioner inom verksamheten synes någon egentlig uppdelning ha gjorts. Redan på grund härav framstår M. J:s och P. O:s uppgifter om verksamheten i Kemko och syftet med den verksamheten som ytterst besynnerliga. Till detta kommer vidare även den omständigheten att de endast i svävande ordalag berättat om en norsk köpare till de båda faten med GBL utan att i övrigt ha kunnat lämna några uppgifter om denne köpare. Detta framstår som utomordentligt anmärkningsvärt särskilt sett i ljuset av den omständigheten att de båda faten redan var införskaffade och uppgetts vara klara för leverans till den norske köparen. Mot bakgrund av det nu sagda finner TR:n inte M. J:s och P. O:s uppgifter angående syftet med Kemko och den tilltänkta verksamheten i Kemko trovärdiga utan uppgifterna får lämnas utan avseende. Omständigheterna är i stället sådana att det måste kunna hållas för visst att M. J. och P. O. gemensamt införskaffat de nu aktuella kvantiteterna GBL och kaustiksoda uteslutande i syfte att därav framställa GHB. Det kan antas att citronsyran avsetts att användas till smaksättning men utredning som visar att så är fallet föreligger inte. På grund av det nu sagda finner TR:n det därför bevisat att M. J. och P. O. gjort sig skyldiga till förberedelse till narkotikabrott genom att införskaffa de i gärningsbeskrivningen angivna mängderna GBL och kaustiksoda. Brottet skall bedömas som grovt brott med hänsyn till den stora mängden narkotika som skulle ha tillverkats.
 M. J. förekommer tidigare under ett avsnitt i belastningsregistret. Han dömdes d. 23 maj 2001 av HovR:n för Västra Sverige för bl.a. narkotikabrott till fängelse ett år. Detta straff avtjänar han sedan d. 11 dec. 2001.
 De brott som nu är aktuella har M. J. gjort sig skyldig till efter den nämnda domen.
 Vad som förekommer i belastningsregistret om P. O. saknar betydelse för bedömningen av påföljdsfrågan i detta mål.
 Frivården har avgett yttranden avseende M. J. och P. O.
 Den brottslighet som M. J. och P. O. gjort sig skyldiga till är av sådan art och har ett så högt straffvärde att det är uteslutet med en icke frihetsberövande påföljd. Vad som framkommit genom personutredningen i målet utesluter inte en sådan påföljd. M. J. och P. O. har hanterat sammanlagt 15,67 liter GHB i flytande form och 1,58 gram GHB i fast form samt har innehaft råvaror för tillverkning av hundratals liter GHB. Praxis från HD föreligger inte med avseende på straffvärdebedömning relaterad till GHB. Med hänsyn till den mängd färdig GHB som anträffats hos M. J. och P. O. och den mängd GHB som skulle ha tillverkats är brottslighetens samlade straffvärde mycket högt och bör bestämmas till ett fängelsestraff om sju år.
 M. J. enligt 3 och 4 §§ narkotikastrafflagen (1968:64) och 23 kap. 2 § BrB för grovt narkotikabrott och förberedelse till grovt narkotikabrott samt enligt 9 kap. 6 § 1 st. 1 BrB och 2 § narkotikastrafflagen för häleri och narkotikabrott
 till fängelse 7 år,
 P. O. enligt 3 och 4 §§ narkotikastrafflagen och 23 kap. 2 § BrB för grovt narkotikabrott och förberedelse till grovt narkotikabrott
 samt enligt 2 § narkotikastrafflagen för narkotikabrott till fängelse 7 år.
 I beslag taget gods förklarades med visst undantag förverkat.
 Åklagaren, M. J. och P. O. överklagade i HovR:n för Västra Sverige.
 M. J. yrkade att åtalet för grovt narkotikabrott och förberedelse till grovt narkotikabrott skulle ogillas samt att han för erkända gärningar skulle dömas till ett väsentligt kortare frihetsstraff. I andra hand yrkade han strafflindring.
 P. O. yrkade att åtalet för grovt narkotikabrott och förberedelse till grovt narkotikabrott skulle ogillas och att påföljden för övriga gärningar skulle bestämmas till böter. Oavsett utgången i skuldfrågan yrkade han strafflindring.
 Åklagaren bestred M. J:s och P. O:s ändringsyrkanden och yrkade för egen del straffskärpning för var och en av dem.
 Yrkanden framställdes även om ändringar av TR:ns dom i fråga förverkande.
 HovR:n (hovrättsråden Persson och Ekström, fd. hovrättslagmannen Malmström samt nämndemännen Skoglund och Sjören) anförde i dom d. 12 mars 2002: Domskäl.
 Åklagaren har åberopat samma skriftliga bevisning som vid TR:n och ett nytt sakkunnigutlåtande från Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL). M. J. och P. O. har också åberopat skriftlig bevisning.
 Skuld. M. J. och P. O. har i HovR:n angett samma inställning till åtalet som vid TR:n. M. J. har i HovR:n uppgett att den GBL som fanns i lägenheten hade blivit över vid en tidigare försäljning som Kemko gjort. Han har vidare uppgett att han hade kaustiksoda hemma för sedvanlig användning i hushållet. P. O. har här uppgett att Kemkos exemplar av hyreskontraktet för lagerlokalen låg tillsammans med passerkortet i hans bil när den stals och att bilen senare har återfunnits brunnen vid Gasklockan.
 Vittnet M. N. har i HovR:n berättat bl.a. att han såg att P. O. vid gripandet slängde ifrån sig en plastflaska som innehöll GHB.
 Av vittnena U. L:s och A. J:s uppgifter framgår att många personer av och till har vistats i M. J:s lägenhet fram till det att M. J. greps och att A. J. under två veckoslut i november 2001 anordnade fester i lägenheten. Vad som förekommit i HovR:n i frågan om huruvida M. J. och P. O. gemensamt tillverkat och innehaft av åklagaren angivna mängder GHB leder inte till någon annan bedömning än den TR:n gjort. Brottet bör bedömas så som TR:n gjort.
 I anslutning till åtalet för förberedelse till grovt narkotikabrott har M. J. och P. O. åberopat skriftlig bevisning som kan sägas ge visst stöd för deras påstående att Kemko var ett seriöst företag och att anskaffningen av kemikalier skett i Kemkos verksamhet med inköp och försäljning av sådana varor. M. J:s kontakter med norska tull- och miljömyndigheter talar i samma riktning. Vidare får M. J:s uppgift i HovR:n att en bil hade hyrts för transport d. 11-12 nov. 2001 av ett GBL-fat till köparen i Norge visst stöd av en orderbekräftelse från en biluthyrningsfirma.
 Även med beaktande av det tidigare sagda instämmer HovR:n i det resonemang som TR:n fört och i dess bedömning att M. J:s och P. O:s uppgifter angående det grundläggande syftet med Kemko och den tilltänkta verksamheten inte förtjänar tilltro. HovR:n beaktar härvid särskilt att det i lagerlokalen fanns en stor mängd kaustiksoda, till vilken det inte fanns någon presumtiv köpare, och vidare att just den mängden - enligt vad som framgår av det först i HovR:n åberopade sakkunnigutlåtandet från SKL - väl motsvarar vad som skulle åtgå om den tillsammans med innehållet i ett fat GBL användes för tillverkning av GHB. Omständigheterna är därmed sådana att det kan hållas för visst att kaustiksodan och i vart fall ett fat GBL har anskaffats av M. J. och P. O. uteslutande i syfte att de därav skulle framställa GHB. Av sakkunnigutlåtandet framgår vidare att citronsyra visserligen inte krävs för att tillverka GHB utifrån GBL, kaustiksoda och vatten men att den kan användas för smaksättning eller för att neutralisera en tillverkningssats som fått för högt pH-värde på grund av att optimala proportioner av GBL och kaustiksoda inte använts. På grund härav och då den stora mängden citronsyra funnits i lagerlokalen tillsammans med de andra kemikalierna finner HovR:n utrett att också citronsyran anskaffats i tidigare angivet syfte. Liksom TR:n finner HovR:n sålunda styrkt att M. J. och P. O. gjort sig skyldiga till förberedelse till narkotikabrott. Brottet skall på av TR:n anförda skäl bedömas som grovt.
 Påföljd. Som TR:n konstaterat är en icke frihetsberövande påföljd utesluten för den brottslighet som M. J. och P. O. gjort sig skyldiga till. De har innehaft en avsevärd mängd GHB i flytande form. Av ovan nämnda sakkunnigutlåtande framgår att den mängd GHB som skulle kunna tillverkas av de i lagret beslagtagna kemikalierna är begränsad av mängden kaustiksoda och att den skulle uppgå till ca 630 respektive 1 050 liter om en 50-procentig respektive 30-procentig vattenlösning skulle framställas. Vidare framgår att halten GHB i beslagtagna mängder GHB-lösning uppgick till 175-380 gram/liter. Den genomsnittliga halten kan beräknas till ca 300 gram/liter. M. J. och P. O. har således innehaft råvaror för tillverkning av en mycket stor mängd GHB, ett narkotiskt preparat som intas i doser om 1,5-2 centiliter och vars farlighet är betydande. De nu angivna omständigheterna är av avgörande betydelse för straffmätningen. Emellertid bör också beaktas att viss osäkerhet råder om vilka mängder GHB de slutligt avsett att framställa och att det inte ens påståtts, än mindre visats, att någon överlåtelse av GHB förekommit. Mot bakgrund av det angivna är TR:ns straffmätning väl avvägd.
 Domslut. HovR:n ändrade TR:ns dom endast på så sätt att HovR:n biföll ett yrkande om förverkande.
 M. J. och P. O. överklagade HovR:ns dom. HD meddelades i beslut d. 24 april 2002 prövningstillstånd i frågorna om brottsrubricering och påföljd men fann ej skäl att meddela prövningstillstånd beträffande målet i övrigt.
 M. J. och P. O. yrkade härefter att gärningarna under åtalspunkten 3 skulle bedömas som brott av normalgraden och att straffen i allt fall skulle sättas ned.
 HD (JustR:n Magnusson, Nyström, Munck, Thorsson och Dahllöf, referent) beslöt följande dom: Domskäl. Enligt 3 § 2 st. narkotikastrafflagen (1968:64) skall vid bedömande huruvida ett narkotikabrott är grovt särskilt beaktas, om brottet har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller eljest varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Denna bedömning skall grundas på en sammanvägning av omständigheterna i det särskilda fallet. I förarbetena har betonats att vikt bör läggas vid preparatets farlighet och den hänsynslöshet gärningsmannen har ådagalagt genom sin befattning med narkotikan (se prop. 1980/81:76 s. 212).
 Riksåklagaren har i HD till belysande av frågan om den illegala hanteringen av gammahydroxibutyrat (GHB) och missbrukets utbredning åberopat vittnesförhör med kriminalinspektören G. H. vid Rikskriminalpolisen. På Riksåklagarens begäran har HD förordnat forensiske kemisten Per Lundquist vid Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL), överläkaren Kai Knudsen vid Sahlgrenska sjukhuset och fil.kand. Jonas Hartelius till sakkunniga.
 G. H. har berättat bl.a. följande: Under åren 2000 och 2001 gjorde polisen 103 respektive 154 beslag av GHB. Dessa gjordes på olika platser runt om i landet, där det dominerande antalet beslag är noterat från Göteborgsområdet. Beslagen gjordes företrädesvis hos unga män i åldern 20-30 år och bestod oftast av drickfärdiga lösningar med GHB. Polisens erfarenhet är att tillverkningen av lösningarna har skett i Sverige.
 De sakkunniga har i skriftliga utlåtanden och vid huvudförhandlingen i HD uppgett bl.a. följande.
 Per Lundquist: Recept för tillverkning av GHB finns på Internet. Tillverkningen är förhållandevis enkel. Den kan i princip ske i ett kärl på köksspisen. GHB tillverkas av gammabutyrolakton (GBL) och natriumhydroxid (kaustiksoda). Ingredienserna blandas i delarna 2:1. Under uppvärmning reagerar kemikalierna och bildar GHB. Av GBL och kaustiksoda kan bara GHB och inte något annat tillverkas. Om pH-värdet skulle bli för högt, eller med andra ord lösningen bli alltför basisk, kan t.ex. citronsyra tillsättas. Citronsyra kan också användas för smaksättning. Lösningens koncentration beror främst på hur mycket vatten som tillsätts. SKL har analyserat ett antal GHB-lösningar. Erfarenheten är att koncentrationen av GHB mestadels varierar mellan 30 och 60 %. Av de i lagerlokalen påträffade kemikalierna hade kunnat tillverkas en GHB-lösning om cirka 630 eller 1 050 liter beroende på om en GHB- koncentration på 50 eller 30 % hade valts. Den begränsande mängden tillgänglig kaustiksoda gjorde att inte en ännu större volym GHB kunde ha tillverkats.
 Kai Knudsen: Under år 2001 kom ett 40-tal patienter in till Sahlgrenska sjukhuset med GM-förgiftning. Tre av patienterna hade drabbats av andningsstillestånd. De som tas in på sjukhuset med GHB-förgiftning är ofta unga män i åldern 20-25 år. Erfarenheterna visar att GHB-lösningen i allmänhet dricks ur kapsylen till t.ex. en PET-flaska. Den intagna lösningens koncentration är ofta okänd för användaren. Koncentrationen kan ligga mellan 10 och 80 %. Samtidigt har GHB ett snävt dosintervall. Detta innebär att ett intag kan få svårförutsägbara effekter. Bara någon centiliter för mycket GHB-lösning kan leda till okontrollerad och livsfarlig medvetslöshet i stället för ett "behagligt" rus. Dödsfall finns rapporterade både från Sverige och från andra länder. Bakgrunden har vanligen varit ett bruk av GHB i kombination med bl.a. alkohol. Ett beroende av GHB kan utvecklas efter 3-6 månaders missbruk. Abstinenssymtomen yttrar sig som sömnsvårigheter, svettningar, muskelkramper, skakningar, ångest och oro. Faran med GHB är också att drogen medför en toleransutveckling där vana missbrukare tål och därför också använder väsentligt större doser än ovana användare. Sammanfattningsvis består farligheten med GHB främst i svårigheten för användaren att "dosera rätt" och att ett beroende kan utvecklas inom relativt kort tid. Eftersom ruset uppstår med en viss fördröjning sker lätt en överdosering, vilket kan orsaka allvarliga medvetanderubbningar med risk för andningsinsufficiens och kramper. Varje tillstånd av medvetslöshet är potentiellt livshotande.
 Jonas Hartelius: Vid försäljning till missbrukare förekommer GHB ofta som drickfärdig lösning i en plastflaska. Lösningen dricks vanligen ur kapsylen, som kan innehålla 0,5-1,5 centiliter GHB-lösning. Koncentrationen av GHB i lösningen kan variera kraftigt. En s.k. normaldos eller missbruksdos av GHB anses innehålla 1,0 gram pulver eller 1,0-1,5 centiliter drickfärdig lösning. Drogen är mycket lätt att överdosera. Gränsen mellan ett "behagligt" rus och en livshotande förgiftning kan vara mycket snäv. Vid missbruk av GHB kan således förekomma akuta överdoser med risk för medvetslöshet och dödlig utgång. Efter en tids missbruk finns också risk för beroende och abstinensreaktioner samt risk för toleransutveckling med bl.a. stegrat intag som följd. GHB har särartade verkningar. För att GHB skall anses farligare än amfetamin talar främst risken för livshotande förgiftningar. Vid en jämförelse med heroin finns det inte något som hittills talar för att GHB skulle vara lika hastigt beroendeframkallande. En likhet är annars att båda medlen kan framkalla toleransutveckling och abstinensbesvär även om heroin är värre också i dessa avseenden. Båda medlen kan också orsaka svåra förgiftningar. Närmast till hands ligger att jämföra GHB med ecstasy (3,4-metylendioximetamfetamin, MDMA) i farlighetshänseende. Båda medlen ger likartade rus på det sättet att de kan framkalla eufori och minskade hämningar. De påminner också om varandra genom att de kan ge svårberäkneliga eller oberäkneliga effekter. Ecstasy kan medföra tydliga hallucinationer och bestående psykiska störningar. Den största faran med GHB är risken för livshotande förgiftningar. Det finns dödsfall rapporterade från missbruk av båda medlen. En skillnad är emellertid att vid GHB-missbruk kan livshotande förgiftningar orsakas redan av sådana doser som normalt förekommer bland missbrukare. Sammanfattningsvis bör med hänsyn till GHB:s effekter medlet anses minst lika farligt som ecstasy men mindre farligt än heroin.
 Med hänsyn till vad de sakkunniga har uppgett finns det anledning att anse att GHB är minst lika farligt som ecstasy. Samtidigt kan GHB inte anses som lika farligt som heroin. Vidare bör vid missbruk av GHB en s.k. normaldos eller missbruksdos kunna bestämmas till cirka 1 centiliter drickfärdig lösning, dvs. vad som ungefärligen ryms i en kapsyl till en PET-flaska eller liknande.
 I enlighet med HovR:ns dom har M. J. och P. O. olovligen tillverkat minst 13,42 liter GHB och innehaft 225 milliliter och 1,58 gram GHB. Med beaktande av såväl mängden GHB och preparatets farlighet som övriga omständigheter skall M. J. och P. O. i den delen dömas för grovt narkotikabrott.
 När det sedan gäller åtalet för förberedelse till grovt narkotikabrott uppkommer först frågan huruvida de kemikalier som anträffades i den lagerlokal till vilken M. J. och P. O. hade tillträde kan anses ha varit särskilt ägnade att användas som hjälpmedel vid brott på sätt som anges i 23 kap. 2 § 1 st. 2 BrB.
 I rättsfallet NJA 1992 s. 524, som gällde amfetamintillverkning, har slagits fast att, när det är fråga om tillverkning av narkotika genom en relativt komplicerad kemisk process, alla ämnen som kommer till användning i framställningsprocessen bör anses som hjälpmedel vid tillverkningen. Framställningen av GHB sker visserligen genom en förhållandevis enkel process, men anledning saknas att av det skälet anlägga ett annat synsätt (jfr prop. 1968:7 s. 121 och 141). Med den angivna utgångspunkten får de i lagerlokalen anträffade partierna av GBL, kaustiksoda och citronsyra, som tillsammans knappast har något annat användningsområde än tillverkning av GHB, anses ha utgjort en sådan samling av föremål som gemensamt är särskilt ägnade att användas som hjälpmedel vid brott. Det framgår av utredningen att det av de anträffade kemikalierna hade kunnat framställas ungefär 630 eller 1 050 liter drickfärdig lösning beroende på om en koncentration med 50 eller 30 % GHB hade valts. Vid ett förberedelsebrott är det visserligen inte möjligt att, på samma sätt som när det gäller ett fullbordat brott, lägga en sådan beräkning till grund för bedömningen. I betraktande av den stora mängden råvaror
 och sambandet med det fullbordade grova narkotikabrott som de tilltalade enligt det föregående gjort sig skyldiga till kan det likväl inte föreligga någon tvekan om att gärningen är att bedöma som förberedelse till grovt narkotikabrott.
 Straffet för grovt narkotikabrott är fängelse i lägst två och högst tio år. Straff för förberedelse till brott skall enligt 23 kap. 2 § 3 st. BrB bestämmas under den högsta och får sättas under den lägsta gräns som gäller för fullbordat brott. Högre straff än fängelse i två år får bestämmas endast om fängelse i åtta år eller däröver kan följa på det fullbordade brottet.
 HD finner inte skäl att göra ändring i vad HovR:n har bestämt i fråga om påföljden för M. J. och P. O. HovR:ns domslut skall alltså fastställas.
 HD:s dom meddelades d. 17 juni 2002 (mål nr B 1193-02).
 B1193-02
 3 § och 4 § narkotikastrafflagen (1968:64)
 RH 2010:35: Fråga om straffvärde för underlåtenhet att till tullbehandling anmäla 43 liter GBL, som omfattas av förbud mot eller villkor för införsel.


text:
Ustawa o zmianie niektórych ustaw dotyczących praw pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową - 2015 - Tekst jednolity - Legeo
 Dz.U. z 2013 poz. 1014 • Brzmienie od 1 stycznia 2015
 USTAWA z dnia 21 czerwca 2013 r. o zmianie niektórych ustaw dotyczących praw pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową 1) 2)
 Art. 1. W ustawie z dnia 15 listopada 1984 r. — Prawo przewozowe (Dz. U. z 2012 r. poz. 1173 i 1529) w art. 1 dodaje się ust. 4 w brzmieniu:
 „4. Przepisy ustawy stosuje się do umowy przewozu podróżnego w przypadku przewozu wykonywanego śródlądową drogą wodną w rozumieniu art. 3 lit. i rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UEL 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.),jeżeli to rozporządzenie nie stanowi inaczej.”.
 Art. 2. W ustawie z dnia 21 marca 1991 r. o obszarach morskich Rzeczypospolitej Polskiej i administracji morskiej (Dz. U. z 2013 r. poz. 934) wprowadza się następujące zmiany:
 1) w art. 42 w ust. 2 w pkt 27 kropkę zastępuje się średnikiem i dodaje się pkt 28 w brzmieniu:
 „28) związane z wykonywaniem zadań organu krajowego, o którym mowa w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UE L 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.), zwanym dalej „rozporządzeniem nr 1177/2010”, w zakresie usług przewozu drogą morską, z tym że rozpatrywanie skarg, o których mowa w art. 25 ust. 3 tego rozporządzenia, należy do zadań dyrektora urzędu morskiego określonego w przepisach wydanych na podstawie art. 43a ust. 5.”;
 2) po art. 43 dodaje się art. 43a w brzmieniu:
 „ Art. 43a. 1. W przypadku gdy pasażer nie jest zadowolony ze sposobu rozpatrzenia przez przewoźnika lub operatora terminalu, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, skargi, o której mowa w art. 24 tego rozporządzenia, lub nie uzyska on odpowiedzi na taką skargę, może wnieść skargę do dyrektora urzędu morskiego określonego w przepisach wydanych na podstawie ust. 5.
 2. Do skargi wnoszonej do dyrektora urzędu morskiego pasażer dołącza:
 1) kopię skargi skierowanej do przewoźnika lub operatora terminalu, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010;
 2) kopię odpowiedzi na skargę, o której mowa w pkt 1, albo oświadczenie, że odpowiedź nie została udzielona w terminie określonym w art. 24 ust. 2 rozporządzenia nr 1177/2010;
 3. Do rozpatrywania skarg pasażerów przez dyrektora urzędu morskiego stosuje się przepisy działu VIII Kodeksu postępowania administracyjnego.
 4. W przypadku stwierdzenia naruszenia prawa przez przewoźnika lub operatora terminalu, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, dyrektor urzędu morskiego określa, w drodze decyzji administracyjnej, zakres stwierdzonych nieprawidłowości oraz wyznacza termin ich usunięcia.
 5. Minister właściwy do spraw gospodarki morskiej określi, w drodze rozporządzenia, dyrektora urzędu morskiego właściwego do rozpatrywania skarg, o których mowa w art. 25 ust. 3 rozporządzenia nr 1177/2010, biorąc pod uwagę natężenie ruchu pasażerskiego w portach i przystaniach morskich”;
 3) w art. 50 w ust. 1:
 „Wykonując w polskich obszarach morskich zadania, o których mowa w art. 42 ust. 2 pkt 1–6, 9 i 28:”,
 b) w pkt 1 w lit. d średnik zastępuje się przecinkiem i dodaje się lit. e w brzmieniu:
 „e) kontrolowania, czy przewoźnik, operator terminalu lub sprzedawca biletów, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, wypełniają obowiązki określone w rozporządzeniu nr 1177/2010;”;
 4) po art. 56 dodaje się art. 56a w brzmieniu:
 „ Art. 56a. 1. Przewoźnik, operator terminalu lub sprzedawca biletów, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, którzy działają z naruszeniem obowiązków lub warunków określonych w art. 4 ust. 2, art. 7, art. 8 ust. 2, 3 i 5, art. 9 ust. 1, art. 2 i 4, art. 10, art. 11 ust. 1, art. 4 i 5, art. 12-19, art. 22, art. 23 ust. 1 i 3 oraz art. 24 rozporządzenia nr 1177/2010, podlegają karze pieniężnej do 50 000 zł.
 2. Wysokość kary pieniężnej, o której mowa w ust. 1, ustala dyrektor urzędu morskiego, z uwzględnieniem w szczególności zakresu naruszenia, powtarzalności naruszeń lub korzyści finansowych uzyskanych z tytułu naruszenia.”;
 „1. Kary pieniężne, o których mowa w art. 55-56a, wymierza dyrektor urzędu morskiego w drodze decyzji administracyjnej.”,
 „3. Decyzji, o której mowa w ust. 1, nadaje się rygor natychmiastowej wykonalności, z wyłączeniem decyzji w sprawie nałożenia kary pieniężnej, o której mowa w art. 56a ust. 1.”;
 6) w art. 59 ust. 4 otrzymuje brzmienie:
 „4. Kary ustalone na podstawie art. 55-56a, nieuiszczone w wyznaczonym terminie, podlegają, wraz z odsetkami za zwłokę, ściągnięciu w trybie określonym w przepisach o postępowaniu egzekucyjnym w administracji.”.
 Art. 3. W ustawie z dnia 29 sierpnia 1997 r. o usługach turystycznych (Dz. U. z 2004 r. Nr 223, poz. 2268, z późn. zm. 3) ) wprowadza się następujące zmiany:
 1) w art. 9 po ust. 1b dodaje się ust. 1c w brzmieniu:
 „1c. Marszałek województwa jest upoważniony do kontroli zgodności działalności prowadzonej przez organizatorów turystyki lub pośredników turystycznych z art. 7, art. 8 ust. 2 i 5, art. 9 ust. 3 i 4 oraz art. 12 ust. 1 i 2 rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UE L 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.), zwanego dalej „rozporządzeniem nr 1177/2010”.”;
 2) po rozdziale 5 dodaje się rozdział 5a w brzmieniu:
 Art. 45a. 1. Organizator turystyki lub pośrednik turystyczny, który działa z naruszeniem obowiązków lub warunków określonych w art. 7, art. 8 ust. 2 i 5, art. 9 ust. 3 i 4 oraz art. 12 ust. 1 i 2 rozporządzenia nr 1177/2010, podlega karze pieniężnej do 50 000 zł.
 2. Wysokość kary pieniężnej, o której mowa w ust. 1, określa marszałek województwa, z uwzględnieniem w szczególności zakresu naruszenia, powtarzalności naruszeń lub korzyści finansowych uzyskanych z tytułu naruszenia.
 3. Kary pieniężne, o których mowa w ust. 1, ustala marszałek województwa w drodze decyzji administracyjnej.
 4. Od decyzji, o której mowa w ust. 3, przysługuje odwołanie do Samorządowego Kolegium Odwoławczego.
 Art. 45b. 1. Kary ustalone na podstawie art. 45a, nieuiszczone w wyznaczonym terminie, podlegają, wraz z odsetkami za zwłokę, ściągnięciu w trybie określonym w przepisach o postępowaniu egzekucyjnym w administracji.
 Art. 45c. 1. Nie można nałożyć kary pieniężnej, jeżeli od dnia popełnienia czynu upłynęło 5 lat.
 2. Wymierzonej kary pieniężnej nie pobiera się po upływie 5 lat od daty wydania ostatecznej decyzji o nałożeniu kary.”.
 Art. 4. W ustawie z dnia 21 grudnia 2000 r. o żegludze śródlądowej (Dz. U. z 2006 r. Nr 123, poz. 857, z późn. zm. 4) ) wprowadza się następujące zmiany:
 a) w ust. 2 w pkt 10 kropkę zastępuje się średnikiem i dodaje się pkt 11 w brzmieniu:
 „11) wykonywanie zadań organu krajowego, o którym mowa w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UE L 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.), zwanym dalej „rozporządzeniem nr 1177/2010”, w zakresie usług przewozu drogą wodną śródlądową, z tym że rozpatrywanie skarg, o których mowa w art. 25 ust. 3 tego rozporządzenia, należy do właściwości dyrektora urzędu żeglugi śródlądowej określonego w przepisach wydanych na podstawie art. 9 ust. 2f.”,
 „2f. Minister właściwy do spraw transportu określi, w drodze rozporządzenia, dyrektora urzędu żeglugi śródlądowej właściwego do rozpatrywania skarg, o których mowa w art. 25 ust. 3 rozporządzenia nr 1177/2010, biorąc pod uwagę natężenie ruchu pasażerskiego występującego w żegludze śródlądowej.”;
 „ Art. 9a. 1. W przypadku gdy pasażer nie jest zadowolony ze sposobu rozpatrzenia przez przewoźnika lub operatora terminalu, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, skargi, o której mowa w art. 24 tego rozporządzenia, lub nie uzyska on odpowiedzi na taką skargę, może wnieść skargę do dyrektora urzędu żeglugi śródlądowej określonego w przepisach wydanych na podstawie art. 9 ust. 2f.
 2. Do skargi wniesionej do dyrektora urzędu żeglugi śródlądowej pasażer dołącza:
 3. Do rozpatrywania skarg pasażerów przez dyrektora urzędu żeglugi śródlądowej stosuje się przepisy działu VIII Kodeksu postępowania administracyjnego.
 4. W przypadku stwierdzenia naruszenia prawa przez przewoźnika lub operatora terminalu, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, dyrektor urzędu żeglugi śródlądowej określa, w drodze decyzji administracyjnej, zakres stwierdzonych nieprawidłowości oraz wyznacza termin ich usunięcia.”;
 „1. Zadania, o których mowa w art. 9 ust. 2 pkt 2–8, 10 i 11, wykonują uprawnieni do przeprowadzenia inspekcji pracownicy urzędów żeglugi śródlądowej, zwani dalej „inspektorami”.”;
 4) w art. 32 w ust. 1 w pkt 4 lit. b otrzymuje brzmienie:
 „b) opinię państwowego wojewódzkiego inspektora sanitarnego o dopuszczeniu statku do eksploatacji pod względem wymagań sanitarnych.”;
 5) w art. 34k w ust. 1 w pkt 4 lit. b otrzymuje brzmienie:
 „b) opinię państwowego wojewódzkiego inspektora sanitarnego o dopuszczeniu statku do eksploatacji pod względem wymagań sanitarnych;”;
 6) w art. 34n ust. 2 otrzymuje brzmienie:
 „2. Dokument bezpieczeństwa statku może być cofnięty w razie stwierdzenia zaniedbań zagrażających bezpieczeństwu żeglugi, pasażerów lub załogi, a także na udokumentowany wniosek Państwowej Inspekcji Pracy, Państwowej Inspekcji Sanitarnej, Transportowego Dozoru Technicznego lub wojewódzkiego inspektora ochrony środowiska.”;
 7) po rozdziale 9 dodaje się rozdział 9a w brzmieniu:
 Art. 63a. 1. Przewoźnik, operator terminalu lub sprzedawca biletów, w rozumieniu rozporządzenia nr 1177/2010, którzy działają z naruszeniem obowiązków lub warunków określonych w art. 4 ust. 2, art. 7, art. 8 ust. 2, 3 i 5, art. 9 ust. 1, art. 2 i 4, art. 10, art. 11 ust. 1, art. 4 i 5, art. 12-19, art. 22, art. 23 ust. 1 i 3 oraz art. 24 rozporządzenia nr 1177/2010, podlegają karze pieniężnej do 50 000 zł.
 2. Wysokość kary pieniężnej, o której mowa w ust. 1, określa dyrektor urzędu żeglugi śródlądowej, z uwzględnieniem w szczególności zakresu naruszenia, powtarzalności naruszeń lub korzyści finansowych uzyskanych z tytułu naruszenia.
 3. Kary pieniężne, o których mowa w ust. 1, ustala dyrektor urzędu żeglugi śródlądowej w drodze decyzji administracyjnej.
 4. Od decyzji, o której mowa w ust. 3, przysługuje odwołanie do ministra właściwego do spraw transportu.
 Art. 63b. 1. Kary ustalone na podstawie art. 63a, nieuiszczone w wyznaczonym terminie, podlegają, wraz z odsetkami za zwłokę, ściągnięciu w trybie określonym w przepisach o postępowaniu egzekucyjnym w administracji.
 Art. 63c. 1. Nie można nałożyć kary pieniężnej, jeżeli od dnia popełnienia czynu upłynęło 5 lat.
 Art. 5. W ustawie z dnia 18 września 2001 r. — Kodeks morski (Dz. U. z 2013 r. poz. 758) wprowadza się następujące zmiany:
 1) w art. 172 po § 1 dodaje się § 1a w brzmieniu:
 „§ 1a. Do umowy przewozu pasażera przepisy Kodeksu morskiego stosuje się w zakresie nieuregulowanym w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UE L 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.).”;
 2) art. 177 otrzymuje brzmienie:
 „ Art. 177. § 1. Pasażer może odstąpić od umowy i żądać zwrotu opłaty za przewóz w całości, gdy podróż została odwołana albo jej rozpoczęcie opóźniło się o ponad 90 minut.
 § 2. Przewoźnik zwraca opłatę za przewóz w terminie 7 dni od dnia zgłoszenia żądania.”;
 3) w art. 178 § 2 otrzymuje brzmienie:
 „§ 2. Z przyczyny określonej w § 1 przewoźnik może w czasie podróży odstąpić od umowy przewozu statkiem innym niż pasażerski. Na żądanie pasażera przewoźnik obowiązany jest zwrócić mu część opłaty za nieodbytą część podróży albo na swój koszt przewieźć pasażera do portu przeznaczenia pierwszym dostępnym statkiem lub innym środkiem transportu. Do zwrotu opłaty za nieodbytą część podróży stosuje się art. 177 § 2.”;
 4) w art. 180 § 2 otrzymuje brzmienie:
 „§ 2. Jeżeli umowa przewozu uległa rozwiązaniu z przyczyn określonych w § 1, przewoźnik obowiązany jest na żądanie pasażera zwrócić mu całość lub część opłaty za nieodbytą część podróży. Do zwrotu opłaty za nieodbytą część podróży stosuje się art. 177 § 2.”;
 5) w art. 182 § 1 otrzymuje brzmienie:
 „§ 1. Przewoźnik, który podejmuje się przewozu pasażera statkiem o polskiej przynależności, obowiązany jest posiadać ubezpieczenie od odpowiedzialności za szkody na osobie lub w mieniu pasażera do wysokości sum określonych przy zastosowaniu granic odpowiedzialności przewoźnika przewidzianych w art. 7 i art. 8 Konwencji ateńskiej, z zastrzeżeniem art. 182a § 1.”;
 6) w art. 182a po § 1 dodaje się § 1a w brzmieniu:
 „§ 1a. Przepisu § 1 nie stosuje się do przewozów na pokładzie statków klasy B.”.
 Art. 6. 1. W latach 2013-2022 maksymalny limit wydatków budżetu państwa będący skutkiem finansowym ustawy wynosi w:
 1) 2013 r. — 134 000 zł;
 2) 2014 r. — 118 000 zł;
 3) 2015 r. — 121 000 zł;
 4) 2016 r. — 123 000 zł;
 5) 2017 r. — 127 000 zł;
 6) 2018 r. — 130 000 zł;
 7) 2019 r. — 133 400 zł;
 8) 2020 r. — 136 760 zł;
 9) 2021 r. — 140 000 zł;
 10) 2022 r. — 143 600 zł.
 2. W przypadku przekroczenia lub zagrożenia przekroczenia przyjętego na dany rok budżetowy maksymalnego limitu wydatków, o którym mowa w ust. 1, zostaną zastosowane mechanizmy korygujące polegające na racjonalizacji wykonywania działań, przy jednoczesnym zapewnieniu właściwego poziomu ochrony praw pasażerów przewidzianych w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004 (Dz. Urz. UE L 334 z 17.12.2010, str. 1, z późn. zm.).
 3. Organem właściwym do monitorowania wykorzystania limitu wydatków, o którym mowa w ust. 1, oraz wdrożenia mechanizmów korygujących, o których mowa w ust. 2, jest minister właściwy do spraw gospodarki morskiej działający w porozumieniu z ministrem właściwym do spraw transportu.
 Art. 7. Do umów przewozu pasażera drogą morską, zawartych przed dniem wejścia w życie niniejszej ustawy, w zakresie nieuregulowanym w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2006/2004, stosuje się przepisy ustawy zmienianej w art. 5 w brzmieniu dotychczasowym.
 Art. 8. Przepis art. 182a § 1a ustawy, o której mowa w art. 5, dodany niniejszą ustawą, traci moc z dniem 31 grudnia 2018 r.
 1) Niniejszą ustawą zmienia się ustawy: ustawę z dnia 15 listopada 1984 r. — Prawo przewozowe, ustawę z dnia 21 marca 1991 r. o obszarach morskich Rzeczypospolitej Polskiej i administracji morskiej, ustawę z dnia 29 sierpnia 1997 r. o usługach turystycznych, ustawę z dnia 21 grudnia 2000 r. o żegludze śródlądowej oraz ustawę z dnia 18 września 2001 r. — Kodeks morski.
 2) Niniejsza ustawa wykonuje postanowienia rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1177/2010 z dnia 24 listopada 2010 r. o prawach pasażerów podróżujących drogą morską i drogą wodną śródlądową oraz zmieniającego rozporządzenie (WE) nr2006/2004 (Dz. Urz. UEL 334 z 17.12.2010, str. 1,z późn. zm.).
 3) Zmiany tekstu jednolitego wymienionej ustawy zostały ogłoszone w Dz. U. z 2004 r. Nr 273, poz. 2703, z 2005 r. Nr 175, poz. 1462, z 2006 r. Nr 220, poz. 1600, z 2008 r. Nr 180, poz. 1112, z 2010 r. Nr 106, poz. 672, z 2011 r. Nr 80, poz. 432 i Nr 171, poz. 1016 oraz z 2013 r. poz. 829.
 4) Zmiany tekstu jednolitego wymienionej ustawy zostały ogłoszone w Dz. U. z 2007 r. Nr 123, poz. 846 i Nr 176, poz. 1238, z 2008 r. Nr 171, poz. 1057, z 2009 r. Nr 98, poz. 818, z 2010 r. Nr 127, poz. 857 i Nr 182, poz. 1228, z 2011 r. Nr 106, poz. 622, Nr 168, poz. 1003, Nr 171, poz. 1016, Nr 222, poz. 1326 i Nr 227, poz. 1367 oraz z 2013 r. poz. 829.


type: wikipedia

text:
(1398) Donnera – planetoida z grupy pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 5 lat i 221 dni w średniej odległości 3,15 au. Została odkryta 26 sierpnia 1936 roku w Obserwatorium Iso-Heikkilä w Turku przez Yrjö Väisälä. Nazwa planetoidy pochodzi od Andersa Severina Donnera (1854–1938), fińskiego astronoma, dyrektora obserwatorium w Helsinkach. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (1398) 1936 QL.
 Zobacz też
 lista planetoid 1001–2000
 lista ponumerowanych planetoid
 Przypisy
 Bibliografia
 Linki zewnętrzne
 Planetoidy pasa głównego
 Nazwane planetoidy
 Obiekty astronomiczne odkryte w 1936


text:
La casa Hinds es un edificio histórico ubicado en Santa Cruz (California), Estados Unidos. Fue construido en 1888 y 1889 por Alfred J. Hinds y su esposa Sarah. Su estilo victoriano se ha conservado y es la casa de estilo Stick más grande que se conserva en el condado de Santa Cruz. Funciona como una posada histórica con habitaciones alquiladas a huéspedes que visitan o se mudan a Santa Cruz.
 Figura en el Registro Nacional de Lugares Históricos desde 1983.
 Historia
 Alfred Joseph Hinds nació en 1845 en Chester, Inglaterra. En 1848, su familia se mudó a Francia y luego a los Estados Unidos, y finalmente se mudó a Iowa. Durante la fiebre del oro de California en 1850 se mudaron a San Francisco, aunque su madre murió en el viaje. En 1852 se mudaron a Santa Cruz, donde inició la escuela. En 1866 abrió una librería y papelería en el centro de Santa Cruz. El 8 de junio de 1869 se casó con Sarah Lee Howe de San Mateo, California. Su hermana Amelia Hinds se casó con Duncan McPherson, editor del periódico local Santa Cruz Sentinel.
 En 1875 Hind comenzó a desarrollar bienes raíces en la ciudad de Santa Cruz. Compraría grandes extensiones de tierra en las afueras de la ciudad y las subdividiría y vendería. Fue secretario y sindicalista de la Primera Iglesia Congregacional desde 1875 y uno de los primeros sindicalistas de la Biblioteca Pública de Santa Cruz. Participó activamente en el Partido Republicano de California. En 1888 fue nombrado "Coronel" de los Caballeros, y se hizo conocido por ese título. También participó activamente en otras órdenes fraternales. Alfred Hinds y su esposa Sarah tuvieron cuatro hijos que se perdieron cuando una epidemia de difteria asoló Santa Cruz en 1876. Comenzaron una nueva familia y al menos tres niños sobrevivieron. Estos fueron Leland Foye Hind, Wendell McPherson Hind y Theron Winfred Hind. Hinds murió en 1921 a la edad de setenta y seis años.
 Construcción
 Hinds contrató al arquitecto de Santa Cruz John H. Williams para diseñar la casa, que se construyó en 1888 y 1889. Williams diseñó más de sesenta edificios locales entre 1876 y 1892. Williams era conocido por su estilo Stick, un estilo popular de la arquitectura victoriana. En la década de 1890 se instaló una de las primeras luces eléctricas de Santa Cruz. La electricidad provenía de la nueva planta de energía de Fred Swanton quince millas costa arriba desde Santa Cruz en Davenport, California. El accesorio se colocó en la base de la gran escalera.
 Referencias
 Enlaces externos
 Casas de Estados Unidos del siglo XIX
 Casas históricas de Estados Unidos
 Casas en el Registro Nacional de Lugares Históricos


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0101(01)
 Úřední věstník L 298 , 31/10/2002 S. 0015 - 0016
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 101/2002ze dne 12. července 2002,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 54/2002 ze dne 31. května 2002 [1].(2) Doporučení Komise 2001/838/ES ze dne 7. listopadu 2001 o výsledcích hodnocení rizik a strategiích snižování rizik pro látky: akrylaldehyd; dimethyl-sulfát; nonylfenol; 4-nonylfenol, rozvětvený; terc-butyl(methyl)ether [2] by mělo být začleněno do Dohody.(3) Směrnice Komise 2002/18/ES ze dne 22. února 2002, kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky isoproturon [3], by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1Kapitola XV přílohy II Dohody se mění takto:1. V bodě 12a (směrnice Rady 91/414/EHS) se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 L 0018: směrnice Komise 2002/18/ES ze dne 22. února 2002 (Úř. věst. L 55, 26.2.2002, s. 29).".2. Pod nadpisem"AKTY, KTERÉ BEROU SMLUVNÍ STRANY NA VĚDOMÍ", se za bod 20 (doporučení Komise 2001/194/ES) vkládá nový bod, který zní:"21. 32001 H 0838: doporučení Komise 2001/838/ES ze dne 7. listopadu 2001 o výsledcích hodnocení rizik a strategiích snižování rizik pro látky: akrylaldehyd; dimethyl-sulfát; nonylfenol; 4-nonylfenol, rozvětvený; terc-butyl(methyl)ether (Úř. věst. L 319, 4.12.2001, s. 30)."Článek 2Znění směrnice 2001/838/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 13. července 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [4].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 12. července 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaG. S. Gunnarsson[1] Úř. věst. L 238, 5.9.2002, s. 14.[2] Úř. věst. L 319, 4.12.2001, s. 30.[3] Úř. věst. L 55, 26.2.2002, s. 29.[4] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
La diosmectite (contraction de "dioctahedral smectite") est un silicate de magnésium et d'aluminium, une forme d'argile blanche utilisée (sur ordonnance ou en automédication) comme antidiarrhéique, pour le traitement symptomatique de la diarrhée aiguë. Elle est vendue notamment sous la marque Smecta ou Smecdral. Le médicament générique équivalent est la Diosmectite Mylan.
 Médicament à base d'une argile gonflante extraite du sol (la smectite), elle est utilisée dans la prise en charge des affections coliques, des affections oeso-gastroduodénales et des diarrhées. Trois modes d'action possibles de la diosmectite contre les diarrhées sont proposés : activité anti‐inflammatoire, renforcement de la barrière intestinale pour réduire la pénétration des toxines, et propriétés adsorbantes.
 Précautions
 La diosmectite augmente la résistance des muqueuses aux agressions par différents mécanismes : (1) adsorption de cations et de substances toxiques (chargées positivement) dans l'espace interfoliaire de la smectite, (2) absorption d'eau et gonflement de la smectite lors de son hydratation, et (3) lubrification des parois des muqueuses par le gel ainsi formé. La diosmectite diminue ainsi la capacité d'absorption des muqueuses. Il est donc conseillé de la prendre à distance des repas (hormis pour le traitement de l'œsophagite), et surtout à distance des prises des autres médicaments.
 L'argile est un puissant adsorbant naturel, y compris pour les métaux lourds, dont le plomb. Les argiles naturelles contiennent donc souvent naturellement des traces de métaux lourds ou métalloïdes. Leur extraction, transport, broyage et préparation peut éventuellement aussi en ajouter. En raison de la présence fréquente de traces de plomb dans ce médicament (et dans le générique équivalent, la Diosmectite Mylan) ; par précaution, et , pour se conformer aux nouveaux seuils de sécurité retenus pour le plomb et les impuretés présentes dans les médicaments, l'Agence nationale de sécurité du médicament et des produits de santé (ANSM), en France, interdit à partir de 2019 son utilisation dans trois cas :
 chez les enfants de moins de deux ans ;
 chez les femmes enceintes ;
 chez les femmes durant l'allaitement.
 L’ANSM a rappelé à cette occasion que :
 aucun cas de saturnisme n'a jamais été signalé chez l'adulte ou l'enfant à la suite de la prise de ce médicament ; En réponse aux questions posées par l'ANSM, les laboratoires Ipsen ont fourni une étude clinique concluant qu'il n’existe pas de risque actuellement connu de passage de plomb dans le sang chez les adultes traités par Smecta durant 5 semaines, mais qu'un risque « ne peut être exclu » pour les enfants de moins de deux ans.
 les médicaments à base d’autres types d'argile que la diosmectite : attapulgite de Mormoiron, montmorillonite beidellitique, kaolin et hydrotalcite, sont tous destinés aux adultes uniquement.
 la prise en charge de la diarrhée aiguë .
 Aspects économiques
 Après l'introduction en France du médicament générique équivalent, la Diosmectite fabriquée en Chine par le laboratoire américain Mylan, la prise en charge du Smecta par l'Assurance maladie est calculée sur la base du tarif du générique, le patient français devant payer la différence. Cette décision est citée comme une incohérence avec les affirmations du gouvernement français prétendant vouloir renforcer l’indépendance sanitaire du pays.
 Références
 Articles connexes
 Argile
 Argile smectique
 Adsorbant
 Antidiarrhéique
 Phyllosilicate