type: legislation

text:
 EUROOPAN KOMISSIO
 Bryssel 16.7.2021
 COM(2021) 388 final
 2021/0208(NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Euroopan unionin liittymisestä yleissopimukseen ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa
 {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}
 PERUSTELUT
 1.EHDOTUKSEN TAUSTA
 •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet
 Tällä hetkellä EU:n kansalaisilla ja yrityksillä, jotka hakevat EU:ssa annetun tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa EU:n ulkopuolisessa maassa, on vastassaan hajanainen oikeudellinen toimintaympäristö, koska kattava kansainvälinen kehys ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten siviili- ja kauppaoikeuden alalla puuttuu. Tämä tarkoittaa sitä, että kantajina olevien velkojien on osattava ottaa huomioon ulkomaisten tuomioiden hyväksymistä koskeva EU:n ulkopuolisten maiden kansallinen lainsäädäntö sekä voimassa olevat alueelliset sekä kahden- ja monenväliset sopimukset. Jotta tuomion saisi pantua täytäntöön, kansainvälisten riita-asioiden osapuolten on siis investoitava resursseja ja aikaa ja usein käytettävä ulkopuolista asiantuntemusta toimivan oikeudenkäyntistrategian valmistelemiseksi. Tämä monimutkaisuus sekä siihen liittyvät kustannukset ja oikeudellinen epävarmuus ovat ehkäiseviä tekijöitä, jotka saattavat saada yritykset ja kansalaiset joko välttämään oikeudenkäyntiä ja hakeutumaan muunlaiseen riitojenratkaisuun, luopumaan vaatimuksistaan tai päättämään olla ylipäätään osallistumatta kansainvälisiin toimiin. Tämä puolestaan voi vaikuttaa kielteisesti EU:n yritysten ja kansalaisten halukkuuteen osallistua kansainväliseen kauppaan ja investointitoimintaan. Lisäksi koska EU:n tuomioiden täytäntöönpano EU:n ulkopuolisissa maissa on epävarmaa, tämä heikentää EU:n yritysten ja kansalaisten oikeussuojan saatavuutta.
 Kansainvälisten kauppa- ja investointivirtojen kasvu lisää näitä EU:n yritysten ja kansalaisten oikeudellisia riskejä, mutta tilannetta voidaan korjata ennakoitavalla järjestelmällä siviili- tai kauppaoikeudellisten tuomioiden rajaylittävää tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten. Viime aikoihin saakka siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa ei kuitenkaan ole säännelty kattavasti kansainvälisellä tasolla, vaikka olemassa on joitakin soveltamisalaltaan rajattuja kahden- tai monenvälisiä sopimuksia. Tilanne muuttui, kun heinäkuussa 2019 hyväksyttiin yleissopimus ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa
 1
 , jäljempänä ’tuomioita koskeva yleissopimus’.
 Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin puitteissa hyväksytyllä tuomioita koskevalla yleissopimuksella voidaan parantaa ulkomaisten tuomioiden liikkuvuutta. Yleissopimuksessa pyritään edistämään oikeussuojan tosiasiallista saatavuutta kaikille ja helpottamaan sääntöihin perustuvaa monenvälistä kauppaa ja sääntöihin perustuvia investointeja sekä liikkuvuutta oikeudellisen yhteistyön avulla.
 2
 EU on aina tukenut monenvälisen järjestelmän luomista tuomioiden tunnustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi siviili- ja kauppaoikeuden alalla ja osallistunut siten aktiivisesti yleissopimuksen neuvotteluprosessiin aikomuksenaan mahdollisesti liittyä tähän tulevaan kansainväliseen järjestelmään. Neuvoston Euroopan komissiolle toukokuussa 2016 antaman valtuutuksen
 3
 perusteella komissio edusti unionin etuja Haagin konferenssin neuvotteluprosessissa.
 Tuomioita koskevasta yleissopimuksesta käydyt neuvottelut saatiin onnistuneesti päätökseen heinäkuussa 2019, ja yleissopimus on tällä hetkellä avoinna allekirjoittamista, ratifiointia tai liittymistä varten. Mikäli Euroopan unioni liittyy tuomioita koskevaan yleissopimukseen komission ehdotuksen mukaisesti, yleissopimusta sovellettaisiin EU:n jäsenvaltioissa sekä muissa yleissopimuksen sopimusvaltioissa annettujen tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon.
 Tämä ehdotus on Euroopan komission poliittisissa suuntaviivoissa (2019–2024) esitettyjen komission tavoitteiden
 4
 ja erityisesti painopisteen ”Uutta vauhtia eurooppalaiselle demokratialle”
 5
 mukainen. Se vastaa unionin sitoutumista monenvälisyyteen kansainvälisissä suhteissa, ja se todennäköisesti kannustaa muita maita ja EU:n kauppakumppaneita liittymään tuomioita koskevaan yleissopimukseen. EU:n liittyminen monenväliseen yleissopimukseen siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta vastaisi myös unionin politiikkaa, jolla pyritään lisäämään kansainvälisen kaupan ja ulkomaisten investointien kasvua sekä kansalaisten liikkuvuutta maailmalla.
 •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa
 EU:lla on pitkälle kehitetty siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettujen tuomioiden vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva järjestelmä
 6
 , joka otettiin käyttöön sisämarkkinoiden välttämättömänä täydennyksenä.
 Bryssel I a -asetusta
 7
 ei kuitenkaan sovelleta EU:n ulkopuolisissa maissa annettujen tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon.
 Kansainvälisellä tasolla EU on tehnyt ETA-valtioiden ja Sveitsin kanssa kansainvälisen yleissopimuksen (vuoden 2007 Luganon yleissopimus
 8
 ). Lisäksi ensimmäinen yritys luoda tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva monenvälinen kehys johti vuonna 2005 yleissopimuksen
 9
 tekemiseen oikeuspaikkasopimuksista. Sillä varmistetaan tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano tapauksissa, joissa osapuolet ovat sopineet tuomioistuimesta, jolla on yksinomainen toimivalta käsitellä riita-asia. Unioni ratifioi tämän yleissopimuksen vuonna 2015, joten se on nyt osa unionin säännöstöä.
 Oikeuspaikkasopimuksista vuonna 2005 tehdyn yleissopimuksen soveltamisala on rajattu, eikä tuomioiden liikkuvuudelle ole olemassa sitä laajempia maailmanlaajuisia monenvälisiä puitteita.
 Tuomioita koskeva yleissopimus täydentäisi siten unionin nykyistä oikeudellista kehystä ja varmistaisi ulkomaisten tuomioiden liikkuvuuden EU:n ja ETA-valtioiden sekä Sveitsin välillä sovellettavaa järjestelmää laajemmin.
 Yleissopimus ei ilman selitystä muuttaisi EU:n omaa säännöstöä, koska näitä kahta välinettä sovelletaan eri yhteyksissä.
 10
 Tämä johtuu siitä, että Bryssel I a -asetusta sovelletaan EU:n sisäisten tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon, kun taas yleissopimusta sovellettaisiin EU:n ulkopuolisista maista peräisin oleviin tuomioihin. Selitys on kuitenkin tarpeen sen varmistamiseksi, että yleissopimukseen liittyminen ei vaikuta Bryssel I a -asetuksen toimintapoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen. Tarkemmin sanottuna kaupallisia vuokrasopimuksia koskevissa asioissa Bryssel I a -asetuksessa annetaan yksinomainen toimivalta sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa kiinteä omaisuus sijaitsee. Tuomioita koskevaan yleissopimukseen ei sisälly tällaisia sääntöjä kaupallisia vuokrasopimuksia koskevasta yksinomaisesta toimivallasta. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden olisi yleissopimuksen mukaan tunnustettava ja pantava täytäntöön kolmansien maiden tuomiot, jotka koskevat niiden alueella sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia. Tämä olisi vastoin Bryssel I a -asetuksen toimintapoliittista tavoitetta antaa yksinomainen toimivalta EU:n tuomioistuimille EU:ssa sijaitsevia kiinteistöjä koskevissa riita-asioissa.
 Sen vuoksi yleissopimukseen liittymisen yhteydessä olisi annettava kohdennettu selitys, jossa suljetaan pois EU:ssa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia koskevien tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano. Tällä rajatulla selityksellä taataan yleissopimuksen johdonmukaisuus EU:n säännöstön kanssa estämättä kuitenkaan kaikkien tämän ehdotuksen toimintapoliittisten tavoitteiden täysimääräistä saavuttamista.
 •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa
 Tuomioita koskeva yleissopimus on tulosta asteittaisesta prosessista, jolla helpotetaan tuomioiden liikkuvuutta maailmassa. Lähtökohtana on oikeuspaikkasopimuksista vuonna 2005 tehty yleissopimus, jonka tarkoituksena on laajentaa sellaisten tuomioiden soveltamisalaa, jotka voivat liikkua valtioiden välillä. Haagin konferenssin puitteissa hyväksytyillä yleissopimuksilla pyritään helpottamaan tuomioiden liikkuvuutta puuttumatta tietyillä aloilla, kuten merenkulku- ja liikennealoilla, mahdollisesti olemassa oleviin erityissopimuksiin tai voimassa oleviin kahdenvälisiin yleissopimuksiin.
 Oikeusvarmuuden lisääntymisen sekä kansainvälisten oikeudenkäyntien kustannusten ja keston lyhenemisen ansiosta tuomioita koskevalla yleissopimuksella voidaan kannustaa EU:n yrityksiä ja kansalaisia osallistumaan kansainvälisiin kauppasuhteisiin ja siten lisätä rajatylittävää kauppaa ja investointeja.
 Lisäksi liittyminen tuomioita koskevaan yleissopimukseen on linjassa sen kanssa, että unioni on sitoutunut monenvälisyyteen ja sääntöihin perustuvaan maailmanjärjestykseen.
 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE
 •Oikeusperusta
 Unionin toimivalta säännellä ulkomaisten tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon siviili- ja kauppaoikeuden alalla liittyviä asioita perustuu SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan a alakohtaan.
 SEUT-sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan unionilla on yksinomainen toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus siltä osin kuin se voi vaikuttaa EU:n yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta. Bryssel I -asetuksen myötä unionilla on tällainen yksinomainen ulkoinen toimivalta säännellä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen kolmansien maiden tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa.
 11
 Tuomioita koskeva yleissopimus ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kuuluu näin ollen unionin yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan. Unioni voi liittyä siihen SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan nojalla.
 •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta)
 Ei sovelleta
 •Suhteellisuusperiaate
 Tämän ehdotuksen tavoitteena on parantaa EU:n osapuolten oikeussuojan saatavuutta helpottamalla EU:n tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siellä, missä velallisella on omaisuutta, lisätä kansainvälisiin toimiin osallistuvien yritysten ja kansalaisten oikeusvarmuutta sekä vähentää rajatylittävien oikeudenkäyntien kustannuksia ja kestoa. Sillä pyritään sallimaan kolmansissa maissa annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano EU:ssa kuitenkin ainoastaan sillä edellytyksellä, että EU:n lainsäädännön perusperiaatteita noudatetaan eikä se vaikuta EU:n sisäiseen säännöstöön.
 Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa vain osallistumalla valtioiden välistä tuomioiden vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaan järjestelmään, kuten tuomioita koskevassa yleissopimuksessa käyttöön otettuun järjestelmään. Jäsenvaltioilla ei ole enää mahdollisuutta neuvotella monen- tai kahdenvälisiä sopimuksia tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, koska ulkoinen toimivalta asioissa, jotka koskevat tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla, kuuluu yksinomaan Euroopan unionille.
 Yksipuolisilla toimilla EU:n tasolla ei saavutettaisi edellä esitettyjä tavoitteita, koska ne eivät helpottaisi EU:n tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa EU:n ulkopuolisissa maissa.
 Liittyminen olemassa olevaan monenväliseen kehykseen, josta käytäviä neuvotteluja EU on edistänyt, olisi tehokkaampaa kuin kahdenvälisten neuvottelujen aloittaminen EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Riippuen siitä, kuinka moni valtio liittyy yleissopimukseen, sopimuksella varmistettaisiin yhteinen oikeudellinen kehys suhtautumiselle kolmansien maiden tuomioihin riippumatta siitä, mistä ne ovat peräisin. Se takaisi myös yhden yhteisen oikeudellisen kehyksen EU:n yrityksille ja kansalaisille, jotka hakevat EU:n ulkopuolisten maiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa.
 12
 •Toimintatavan valinta
 Ei sovelleta
 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET
 •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset
 Ei sovelleta
 •Sidosryhmien kuuleminen
 Arvioidessaan tuomioita koskevaan yleissopimukseen liittyviä eri toimintavaihtoehtoja komissio pyysi sidosryhmien mielipiteitä järjestämällä avoimen julkisen kuulemisen ja työpajan
 13
 jäsenvaltioiden kanssa. Lisäksi ulkopuolinen toimeksisaaja teki selvityksen ja toteutti myös useita kuulemistoimia, kuten verkkokyselyn, sidosryhmien kohdennettuja haastatteluja sekä lomakekyselyn jäsenvaltioiden viranomaisille.
 Kuulemisessa kävi ilmi, että sekä jäsenvaltiot että valtaosa sidosryhmistä (esimerkiksi oikeusalan ammattilaiset, yritykset, lakimiesten ja haastemiesten ammattijärjestöt, tutkijat) kannattivat liittymistä tuomioita koskevaan yleissopimukseen. Selitysmahdollisuuden
 14
 osalta jäsenvaltiot vastustivat yleissopimuksen 19 artiklaan perustuvan selityksen antamista eikä niillä ollut selkeää kantaa 18 artiklan mukaisiin selityksiin. Vain muutamat sidosryhmät kannattivat 19 artiklan mukaisen selityksen antamista liittymisen yhteydessä, mutta 18 artiklan mukaisten selitysten suhteen ei havaittu selkeää linjaa.
 Näistä kuulemisista saatiin erittäin tärkeää tietoa komission muodostaessa näkemystä parhaasta lähestymistavasta tähän ehdotukseen. Tämän tuloksena komissio päätti ehdottaa, että EU antaa tuomioita koskevaan yleissopimukseen liittyessään rajatun ja kohdennetun selityksen, jolla suljetaan pois sellaisten kolmansien maiden tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano EU:n tuomioistuimissa, jotka koskevat EU:ssa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia.
 •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö
 Komissio kuuli jatkuvasti jäsenvaltioiden asiantuntijoita ja tukeutui niihin, kun tuomioita koskevasta yleissopimuksesta neuvoteltiin. Lisäksi jäsenvaltioiden asiantuntijoita kuultiin tämän ehdotuksen valmistelun yhteydessä.
 Komissiolla oli vaikutustenarvioinnin tukena myös ulkopuolisen toimeksisaajan tekemä selvitys. Selvitys
 15
 sisältää laajan taloudellisen ja oikeudellisen analyysin käytettävissä olevista eri toimintavaihtoehdoista. Siinä on käytetty erilaisia analyysivälineitä eri tavoin kerätyistä (verkkokysely, kyselylomake ja haastattelut) empiirisistä tiedoista tilastoihin ja asiakirja-analyysiin. Jos määrällisiä tietoja ei ollut saatavilla, käytettiin laadullisia arvioita. Ulkopuoliset asiantuntijat vahvistivat nämä arviot sekä käytetyt oletukset työpajakokouksessa.
 Selvityksessä todettiin, että sopivin tapa saavuttaa toimintapoliittiset tavoitteet on liittyä yleissopimukseen ilman selityksiä. Tämä päätelmä on otettu huomioon tässä ehdotuksessa, jonka mukaan tuomioita koskevaan yleissopimukseen liityttäessä annettaisiin vain rajattu ja kohdennettu selitys, jota pidetään välttämättömänä yhdenmukaisuuden saavuttamiseksi voimassa olevan EU:n säännöstön kanssa. Tällainen rajattu selitys ei kuitenkaan haittaa tämän ehdotuksen muiden tavoitteiden saavuttamista eikä sen tehokkuutta EU:n yrityksille ja kansalaisille odotettavissa olevien suorien hyötyjen kannalta.
 Komissio on lisäksi tukeutunut laajaan asiantuntemukseen, jota on kertynyt tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta EU:n tasolla sovellettaessa Bryssel I a -asetusta ja sitä edeltänyttä asetusta (EY) N:o 44/2001
 16
 , joka puolestaan seurasi samasta aiheesta vuonna 1968 tehtyä Brysselin yleissopimusta
 17
 . Euroopan unionin tuomioistuin on antanut runsaasti ohjeita näiden välineiden tulkinnasta ja soveltamisesta EU:n tasolla.
 •Vaikutustenarviointi
 Vaikutustenarviointiraportissa tarkasteltiin, miten suotavaa EU:n olisi liittyä yleissopimukseen. Siinä tapauksessa, että EU liittyy yleissopimukseen, otettiin huomioon useita vaihtoehtoisia toimintamalleja. Vaihtoehtoja olivat liittyminen joko ilman minkäänlaista selitystä tai antamalla tiettyjä selityksiä – joko yleissopimuksen 18 artiklan mukainen selitys tiettyjen asioiden (kuluttaja-, työ- tai vakuutusasiat ja/tai kiinteän omaisuuden kaupalliset vuokrasopimukset) sulkemisesta soveltamisalan ulkopuolelle tai yleissopimuksen 19 artiklan mukainen selitys, jossa suljetaan pois valtioita tai valtion laitoksia koskevat siviili- ja kauppaoikeuden alan tuomiot.
 Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on se, että EU liittyy yleissopimukseen ja antaa rajatun ja kohdennetun selityksen, jolla suljetaan pois sellaisten tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano, jotka koskevat EU:ssa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia.
 Jotta voitiin arvioida määrällisesti tuomioita koskevan yleissopimuksen vaikutusta tuomioiden liikkumiseen EU:n ja EU:n ulkopuolisten maiden välillä, käytettiin lähtöoletusta, että kahdeksan valittua EU:n ulkopuolista maata liittyisi yleissopimukseen. Valitut EU:n ulkopuoliset maat olivat Australia, Argentiina, Brasilia, Etelä-Korea, Japani, Kanada, Kiina ja Yhdysvallat. Kaikki vaikutukset arvioitiin viiteajanjaksolta 2022–2026.
 Parhaaksi arvioitu vaihtoehto parantaa oikeussuojan saatavuutta ja lisää oikeusvarmuutta ja kansainvälisten oikeudenkäyntien ennakoitavuutta. EU:n kansalaisille ja yrityksille koituisi vuoteen 2026 mennessä arviolta 1,1–2,6 miljoonan euron välitön hyöty niiden yrittäessä saada EU:ssa annettu tuomio tunnustetuksi ja täytäntöönpannuksi olettamaan valituissa EU:n ulkopuolisissa maissa. Tämä johtuu siitä, että EU:n tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta EU:n ulkopuolisissa maissa aiheutuvien kustannusten arvioidaan alenevan 10–20 prosenttia. Lisäksi oikeudenkäyntien keskimääräisen keston odotetaan lyhenevän keskimäärin 3–6 kuukaudella.
 Lisäksi yksinkertaisempi ja ennakoitavampi järjestelmä ulkomaisten tuomioiden tunnustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi siviili- ja kauppaoikeuden alalla edistäisi kansainvälistä kauppaa ja investoimista. Koska kansainvälinen kauppa ja investoinnit todennäköisesti kasvavat, myönteisiä vaikutuksia saattaa syntyä sekä mikro- että makrotasolla. Myös vaikutus työllistymismahdollisuuksiin voi olla positiivinen. Erityisesti pk-yritykset hyötyvät tuomioita koskevan yleissopimuksen myötä paranevasta oikeussuojan saatavuudesta ja oikeusvarmuudesta kansainvälisissä toimissa.
 On syytä huomata, että parhaaksi arvioitu toimintavaihtoehto on täysin asiaa koskevan EU:n lainsäädännön eli Bryssel I a -asetuksen mukainen. Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon mukaan kaupalliset vuokrasopimukset jätetään yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle, koska Bryssel I a -asetuksessa annetaan EU:n tuomioistuimille yksinomainen toimivalta käsitellä EU:ssa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia koskevia riita-asioita.
 Toisaalta selitystä muiden tarkasteltujen seikkojen
 18
 sulkemiseksi soveltamisalan ulkopuolelle ei pidetty tarpeellisena. Yleissopimuksessa määrätään heikommassa asemassa olevien osapuolten (kuluttajien, työntekijöiden tai vakuutuksenottajan, vakuutetun tai vakuutuksen edunsaajan) riittävästä suojasta, vaikkakin eri tavalla kuin EU:n säännöstössä. Toisin kuin EU:ssa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia koskeva selitys, muut tätä laajemmat selitykset voisivat estää saavuttamasta tämän aloitteen tavoitteita kaikilta osin.
 Sääntelyntarkastelulautakunta antoi vaikutusten arvioinnista myönteisen lausunnon 23. huhtikuuta 2021.
 •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen
 Ehdotuksella ei ole kustannusvaikutuksia pk-yrityksiin. Lisäksi koska pk-yritykset suosivat yleensä tuomioistuinkäsittelyä välimiesmenettelyyn verrattuna, oikeusvarmuuden lisääntymisen sekä kansainvälisten oikeudenkäyntien kustannusten alenemisen ja keston lyhenemisen odotetaan vaikuttavan myönteisesti niiden halukkuuteen osallistua kansainvälisiin toimiin tai lisätä niitä. Liittyminen yleissopimukseen saattaa myös parantaa pk-yritysten kilpailukykyä. Tämä johtuu siitä, että kansainvälisten oikeudenkäyntien ja siten välillisesti kansainvälisen liiketoiminnan kustannukset pienenevät, jolloin pk-yritykset, joiden kotipaikka on EU:ssa, saavat suhteellista etua verrattuna sellaisiin maihin sijoittautuneisiin yrityksiin, jotka eivät ole ratifioineet yleissopimusta. Ehdotuksella odotetaan olevan myönteinen vaikutus myös kansainväliseen kauppaan ja investointitoimintaan.
 •Perusoikeudet
 Ehdotuksella pyritään parantamaan EU:n yritysten ja kansalaisten oikeussuojan saatavuutta, koska tuomioiden rajatylittävä tunnustaminen ja täytäntöönpano, joka on erottamaton osa oikeutta oikeussuojan saatavuuteen, yleisesti paranee ja muuttuu ennakoitavammaksi. Yleissopimus vastaa pitkälti EU:ssa sovellettavia tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä (Bryssel I a -asetus). Näin ollen yleissopimus ei lähtökohtaisesti poikkea EU:n perusoikeuksista ja oikeudenmukaisen menettelyn periaatteista. Yleissopimuksessa määrätään erityisesti perusteesta kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön tuomioita, jotka ovat ristiriidassa sen valtion oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perusperiaatteiden tai oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa, jossa tunnustamista ja täytäntöönpanoa haetaan. Tämä auttaa varmistamaan testatun lähestymistavan
 19
 mukaisesti, että perusoikeuksia, kuten oikeutta puolustukseen tai oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, on noudatettu EU:n ulkopuolisessa maassa asianmukaisesti. Lisäksi parantamalla EU:n tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa kolmansissa maissa yleissopimus edistää elinkeinovapautta ja parantaa omistusoikeuden kunnioittamista EU:ssa.
 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET
 Ehdotuksella ei ole vaikutuksia unionin talousarvioon. Yleissopimuksen täytäntöönpanosta voi aiheutua jäsenvaltioille kertaluonteisia kustannuksia, ja jäsenvaltioiden oikeuslaitoksille saattaa aiheutua hieman lisäkustannuksia, koska tapausten määrän odotetaan kasvavan hieman. Näiden kustannusten odotetaan kuitenkin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä tasoittuvan sillä, että oikeudenkäyntien keston odotetaan lyhenevän.
 5.LISÄTIEDOT
 •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt
 Koska ehdotus koskee EU:n liittymistä kansainväliseen yleissopimukseen, joka sisältää selkeät säännöt ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, toteuttamissuunnitelmaa ei laadita.
 Yleissopimuksen käytännön toimivuuden seurannan ja arvioinnin osalta EU osallistuu säännöllisiin Haagin konferenssin valiokunnan kokouksiin, joissa arvioidaan yleissopimuksen käytännön soveltamista.
 EU:n sisäinen arviointi- ja seurantamekanismi vastaa mahdollisimman pitkälti Haagin konferenssin arviointimekanismia. Arviointi tehdään säännöllisin väliajoin, ja siihen sisältyy arvio vaikutuksista, joita EU:n liittymisestä tuomioita koskevaan yleissopimukseen aiheutuu, sekä arvio siitä, onko liittymisen tärkeimmät tavoitteet saavutettu. Arvioinnissa analysoidaan myös selitysten aiheellisuutta, jotta voidaan arvioida, säilytetäänkö jo tehty yksi tai useampi selitys vai kumotaanko se/ne vai annetaanko yksi tai useampi uusi selitys.
 •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta)
 Ei sovelleta
 •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset
 Kun otetaan huomioon Euroopan unionin yksinomainen ulkoinen toimivalta ja se, että tuomioita koskevan yleissopimuksen 26 artiklan mukaan alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö voi liittyä siihen, EU:sta olisi tultava neuvoston myönteisen päätöksen perusteella yleissopimuksen osapuoli ilman jäsenvaltioita.
 Liittyessään Euroopan unionin olisi sen vuoksi annettava yleissopimuksen 27 artiklan mukaisesti selitys siitä, että EU käyttää toimivaltaa kaikissa yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa ja että sen jäsenvaltiot eivät ole yleissopimuksen osapuolia, vaan yleissopimus sitoo niitä EU:n sopimukseen liittymisen johdosta. Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan N:o 22 mukaisesti Tanska ei osallistu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan nojalla toteutettaviin toimenpiteisiin, joten EU:n liittyminen tuomioita koskevaan yleissopimukseen ei koske Tanskaa.
 Yleissopimukseen liittyessään EU:n olisi myös annettava yleissopimuksen 18 artiklan mukainen selitys yleissopimuksen aineellisesta soveltamisalasta sulkien yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle tuomiot, jotka koskevat Euroopan unionissa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia.
 2021/0208 (NLE)
 Ehdotus
 NEUVOSTON PÄÄTÖS
 Euroopan unionin liittymisestä yleissopimukseen ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan,
 ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
 ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän
 20
 ,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin puitteissa neuvoteltu yleissopimus ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, jäljempänä ’yleissopimus’, hyväksyttiin 2 päivänä heinäkuuta 2019.
 (2)Yleissopimuksella pyritään edistämään oikeussuojan maailmanlaajuista saatavuutta tehostetun kansainvälisen oikeudellisen yhteistyön avulla. Yleissopimuksella pyritään erityisesti vähentämään rajatylittäviin riita-asioihin ja niiden ratkaisuun liittyviä riskejä ja kustannuksia ja siten helpottamaan kansainvälistä kauppaa, investointeja ja liikkuvuutta.
 (3)Unioni osallistui aktiivisesti neuvotteluihin, jotka johtivat yleissopimuksen hyväksymiseen, ja jakaa sen tavoitteet.
 (4)Tällä hetkellä unionin kansalaisilla ja yrityksillä, jotka hakevat unionissa annetun tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa unionin ulkopuolisessa maassa, on vastassaan hajanainen oikeudellinen toimintaympäristö, koska kattava kansainvälinen kehys ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten siviili- ja kauppaoikeuden alalla puuttuu. Kansainvälisten kauppa- ja investointivirtojen kasvu lisää näitä unionin yritysten ja kansalaisten oikeudellisia riskejä, ja tilanne olisi korjattava ennakoitavalla järjestelmällä siviili- tai kauppaoikeudellisten tuomioiden rajaylittävää tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten.
 (5)Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa vain osallistumalla valtioiden välistä tuomioiden vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaan järjestelmään, kuten yleissopimuksessa käyttöön otettuun järjestelmään. Yleissopimuksella olisi sallittava kolmansissa maissa annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano unionissa kuitenkin ainoastaan sillä edellytyksellä, että unionin lainsäädännön perusperiaatteita noudatetaan eikä se vaikuta sisäiseen säännöstöön.
 (6)Yleissopimuksen 26 artiklan mukaan alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt, joilla on toimivalta joillakin tai kaikilla yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla, kuten unioni, voivat allekirjoittaa tai hyväksyä yleissopimuksen tai liittyä siihen.
 (7)Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan unionilla on yksinomainen toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus siltä osin kuin se voi vaikuttaa unionin yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta. Yleissopimus vaikuttaa tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaan unionin johdettuun oikeuteen, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 1215/2012
 21
 . Tämän vuoksi unionilla on yksinomainen toimivalta kaikissa yleissopimuksen alaan kuuluvissa asioissa.
 (8)Yleissopimuksen 24 artiklan 3 kohdan ja 28 artiklan mukaan liittyminen yleissopimukseen voi tapahtua ennen sen voimaantuloa.
 (9)Unionin olisi tehtävä yleissopimus liittymällä siihen.
 (10)Unionin olisi yleissopimukseen liittyessään annettava sen 27 artiklan mukainen selitys, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikilla yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla. Tämän seurauksena yleissopimuksen pitäisi sitoa jäsenvaltioita sillä perusteella, että unioni on tehnyt sen.
 (11)Kaupallisia vuokrasopimuksia koskevissa asioissa asetuksessa (EU) N:o 1215/2012 annetaan yksinomainen toimivalta sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa kiinteä omaisuus sijaitsee. Yleissopimukseen ei sisälly tällaisia sääntöjä kaupallisia vuokrasopimuksia koskevasta yksinomaisesta toimivallasta. Sen vuoksi unionin olisi yleissopimukseen liittyessään annettava yleissopimuksen 18 artiklan mukainen selitys, jolla suljetaan yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle tuomiot, jotka koskevat unionissa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisia vuokrasopimuksia.
 (12)Asetus (EU) N:o 1215/2012 sitoo Irlantia, minkä vuoksi se osallistuu tämän päätöksen hyväksymiseen.
 (13)Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Unioni tekee 2 päivänä heinäkuuta 2019 hyväksytyn Haagin yleissopimuksen ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, jäljempänä ’yleissopimus’.
 Yleissopimuksen teksti on liitetty tähän päätökseen.
 2 artikla
 Komissio nimeää henkilön, jolla on valtuudet tallettaa unionin puolesta yleissopimuksen 24 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu liittymiskirja.
 3 artikla
 Unioni antaa yleissopimuksen 24 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun asiakirjan tallettamisen yhteydessä seuraavan, yleissopimuksen 27 artiklan 1 kohdan mukaisen selityksen:
 ”Euroopan unioni antaa yleissopimuksen 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti selityksen, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikilla tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla. Sen jäsenvaltiot eivät allekirjoita, ratifioi eivätkä hyväksy yleissopimusta, mutta yleissopimus sitoo niitä sen perusteella, että Euroopan unioni tekee yleissopimuksen.
 Tässä selityksessä käsite ’Euroopan unioni’ ei sisällä Tanskan kuningaskuntaa Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan (N:o 22) 1 ja 2 artiklan nojalla.”
 4 artikla
 Unioni antaa yleissopimuksen 24 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun asiakirjan tallettamisen yhteydessä seuraavan, yleissopimuksen 18 artiklan mukaisen selityksen kiinteän omaisuuden kaupallisista vuokrasopimuksista:
 ”Euroopan unioni antaa yleissopimuksen 18 artiklan mukaisen selityksen, jonka mukaan se ei sovella yleissopimusta Euroopan unionissa sijaitsevan kiinteän omaisuuden kaupallisiin vuokrasopimuksiin.”
 5 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
 22
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 (1)
 2. heinäkuuta 2019 hyväksytty yleissopimus ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa.
 (2)
 Tuomioita koskevan yleissopimuksen johdanto-osa.
 (3)
 Ks. neuvoston 26. ja 27. toukokuuta 2016 pidetyn 3470. istunnon (kilpailukyky) asiakirja 9357/16 ja ehdotus neuvoston päätökseksi (N:o 8814/16) luvan antamisesta neuvottelujen aloittamiseen tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevasta yleissopimuksesta (tuomioita koskeva yleissopimus) kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin puitteissa.
 (4)
 https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_fi.pdf
 .
 (5)
 Samalla se tukee painopisteiden ”Vahvempi Eurooppa maailmannäyttämöllä” ja ”Ihmisten hyväksi toimiva talous” tavoitteita.
 (6)
 Ks. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012, annettu 12 päivänä joulukuuta 2012, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (uudelleenlaadittu), EUVL L 351, 20.12.2012, s. 1 (Bryssel I a -asetus).
 (7)
 Ks. edellinen alaviite.
 (8)
 Yleissopimus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EUVL L 339, 21.12.2007, s. 3–41).
 (9)
 Oikeuspaikkasopimuksista 30. kesäkuuta 2005 tehty yleissopimus.
 (10)
 Ks. Tuomioita koskevan yleissopimuksen 23 artiklan 4 kohta. On huomattava, että tuomioita koskeva yleissopimus ei vaikuta myöskään Luganon yleissopimuksen tai oikeuspaikkasopimuksista vuonna 2005 tehdyn yleissopimuksen soveltamiseen, koska aiemmilla sopimuksilla on etusija 23 artiklan 2 kohdan nojalla.
 (11)
 Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän Luganon yleissopimuksesta antamassaan lausunnossa, jossa se katsoi, että Euroopan yhteisön yksinomainen ulkoinen toimivalta koskee muun muassa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen kolmansien maiden tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Ks. lausunto 1/03, ECLI:EU:C:2006:81.
 (12)
 Ks. myös tähän ehdotukseen liitetyn vaikutustenarviointiraportin 3 ja 4 kohta.
 (13)
 Työpajassa jäsenvaltiot esittivät alustavat näkemyksensä odotettaessa kaikkien toimintavaihtoehtojen vaikutusten tarkempaa analyysia.
 (14)
 Selitys perustuu joko yleissopimuksen 18 artiklaan (erityisten oikeudenalojen poissulkeminen) ja/tai 19 artiklaan (valtioita siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevien tuomioiden poissulkeminen).
 (15)
 Julkaistaan, kun tämä ehdotus on hyväksytty.
 (16)
 Ks. neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22 päivänä joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.
 (17)
 Ks. vuoden 1968 yleissopimus tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla, EYVL L 299, 31.12.1972, s. 32.
 (18)
 Näitä olivat kuluttaja-, työ- ja vakuutusasiat.
 (19)
 Bryssel I a -asetuksen lisäksi tätä lähestymistapaa on sovellettu myös Luganon yleissopimukseen ja oikeuspaikkasopimuksista vuonna 2005 tehtyyn yleissopimukseen.
 (20)
 EUVL C , , s. .
 (21)
 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012, annettu 12 päivänä joulukuuta 2012, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EUVL L 351, 20.12.2012, s. 1).
 (22)
 Neuvoston pääsihteeristö julkaisee sopimuksen voimaantulopäivän Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
 ---documentbreak---
 EUROOPAN KOMISSIO
 Bryssel 16.7.2021
 COM(2021) 388 final
 LIITE
 asiakirjaan
 Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI
 Euroopan unionin liittymisestä yleissopimukseen ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa
 {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}
 YLEISSOPIMUS ULKOMAISTEN TUOMIOIDEN TUNNUSTAMISESTA JA TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA SIVIILI- TAI KAUPPAOIKEUDELLISISSA ASIOISSA
 Tämän yleissopimuksen osapuolet, jotka
 haluavat edistää oikeussuojan tosiasiallista saatavuutta kaikille ja helpottaa sääntöihin perustuvaa monenvälistä kauppaa ja sääntöihin perustuvia investointeja sekä liikkuvuutta oikeudellisen yhteistyön avulla,
 uskovat, että tällaista yhteistyötä voidaan tehostaa luomalla yhdenmukaiset perussäännöt ulkomaisten tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, jotta tällaisten tuomioiden tosiasiallista tunnustamista ja täytäntöönpanoa voidaan helpottaa,
 ovat vakuuttuneita siitä, että tällainen tehostettu oikeudellinen yhteistyö edellyttää erityisesti kansainvälistä sääntelyä, joka tarjoaa ulkomaisten tuomioiden maailmanlaajuisen liikkuvuuden osalta enemmän ennakoitavuutta ja varmuutta ja täydentää oikeuspaikkasopimuksista 30 päivänä kesäkuuta 2005 tehtyä yleissopimusta,
 ovat tässä tarkoituksessa päättäneet tehdä tämän yleissopimuksen ja sopineet seuraavista määräyksistä:
 I LUKU – SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT
 1 artikla
 Soveltamisala
 1. Tätä yleissopimusta sovelletaan tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa. Sitä ei sovelleta vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin.
 2. Tätä yleissopimusta sovelletaan yhden sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon toisessa sopimusvaltiossa.
 2 artikla
 Soveltamisalan ulkopuolelle rajatut asiat
 1. Tätä yleissopimusta ei sovelleta
 a) luonnollisten henkilöiden oikeudelliseen asemaan, oikeuskelpoisuuteen tai oikeustoimikelpoisuuteen;
 b) elatusvelvollisuuteen;
 c) muihin perheoikeudellisiin asioihin, aviovarallisuussuhteisiin ja muihin avioliitosta tai vastaavanlaisesta suhteesta johtuviin oikeuksiin tai velvollisuuksiin;
 d) testamenttiin ja perintöön;
 e) maksukyvyttömyyteen, akordiin, rahoituslaitosten kriisinratkaisuun ja niihin rinnastettaviin asioihin;
 f) matkustajien ja tavaran kuljetukseen;
 g) rajat ylittävään meren saastumiseen, meren saastumiseen kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolisilla alueilla, alusten aiheuttamaan meren saastumiseen, merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamiseen ja yhteiseen haveriin;
 h) ydinvahinkojen korvausvastuuseen;
 i) oikeushenkilöiden pätevyyteen, mitättömyyteen ja purkamiseen sekä niiden päättävien elinten päätösten pätevyyteen;
 j) julkiseen rekisteriin tehtyjen merkintöjen pätevyyteen;
 k) kunnianloukkauksiin;
 l) yksityisyyteen;
 m) immateriaalioikeuksiin;
 n) asevoimien toimintaan, mukaan lukien niiden henkilöstön toiminta virkatehtävien hoitamisessa;
 o) lainvalvontatoimiin, mukaan lukien lainvalvontaviranomaisten toiminta virkatehtävien hoitamisessa;
 p) kilpailun rajoittamista koskeviin asioihin, paitsi jos tuomio perustuu toimintaan, joka muodostaa kilpailunvastaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan todellisten tai mahdollisten kilpailijoiden välillä hintojen sopimiseksi, tarjouskeinottelun harjoittamiseksi, tuotantorajoitusten tai ‐kiintiöiden vahvistamiseksi tai markkinoiden jakamiseksi jakamalla asiakkaita, toimittajia, alueita tai kaupan aloja, ja jos tällainen toiminta tapahtui ja sen vaikutus toteutui tuomiovaltiossa;
 q) valtionvelan uudelleenjärjestelyyn yksipuolisilla valtion toimenpiteillä.
 2. Tuomiota ei suljeta tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle, jos asia, johon tätä yleissopimusta ei sovelleta, tuli esiin ainoastaan esikysymyksenä tuomion antamismenettelyssä eikä oikeudenkäynnin kohteena. Erityisesti tuomio ei jää yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle vain sillä perusteella, että asia tuli esiin vastineessa, jollei kyseinen asia ollut oikeudenkäynnin kohteena.
 3. Tätä yleissopimusta ei sovelleta välimiesmenettelyyn eikä vastaavanlaisiin menettelyihin.
 4. Tuomiota ei suljeta tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle vain sillä perusteella, että valtio, hallitus, valtion laitos tai valtiota edustava henkilö oli asianosaisena oikeudenkäynnissä.
 5. Tämän yleissopimuksen määräykset eivät vaikuta valtioiden tai kansainvälisten järjestöjen erioikeuksiin ja vapauksiin taikka niiden omaisuuteen liittyviin erioikeuksiin ja vapauksiin.
 3 artikla
 Määritelmät
 1. Tässä yleissopimuksessa tarkoitetaan
 a) ’vastaajalla’ henkilöä, jota vastaan kanne tai vastakanne on esitetty tuomiovaltiossa;
 b) ’tuomiolla’ jokaista sopimusvaltion tuomioistuimen pääasiassa antamaa ratkaisua riippumatta siitä, kutsutaanko kyseistä ratkaisua tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen (tai sen virkamiehen) päätöstä edellyttäen, että ratkaisu liittyy pääasiassa annettuun ratkaisuun, joka voidaan tunnustaa tai panna täytäntöön tämän yleissopimuksen nojalla. Väliaikainen turvaamistoimi ei ole tuomio.
 2. Yhteisöllä tai henkilöllä, joka ei ole luonnollinen henkilö, katsotaan olevan asuinpaikka valtiossa,
 a) jossa sillä on sääntömääräinen kotipaikka;
 b) jonka lain mukaisesti se on perustettu tai muodostettu;
 c) jossa sillä on keskushallinto; tai
 d) jossa sillä on pääasiallinen toimipaikka.
 II LUKU – TUNNUSTAMINEN JA TÄYTÄNTÖÖNPANO
 4 artikla
 Yleiset määräykset
 1. Sopimusvaltion (tuomiovaltio) tuomioistuimen antama tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön toisessa sopimusvaltiossa (pyynnön vastaanottanut valtio) tämän luvun määräysten mukaisesti. Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä ainoastaan tässä yleissopimuksessa määrätyillä perusteilla.
 2. Tuomiota ei saa sen asiaratkaisun osalta ottaa uudelleen tutkittavaksi pyynnön vastaanottaneessa valtiossa. Siellä voidaan tarkastella ainoastaan sitä, mikä on tarpeen tämän yleissopimuksen soveltamiseksi.
 3. Tuomio tunnustetaan ainoastaan, jos se on voimassa tuomiovaltiossa, ja pannaan täytäntöön ainoastaan, jos se on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa.
 4. Tunnustamista tai täytäntöönpanoa voidaan lykätä tai siitä voidaan kieltäytyä, jos 3 kohdassa tarkoitettuun tuomioon on haettu muutosta tuomiovaltiossa tai jos varsinaisen muutoksenhaun määräaika ei ole päättynyt. Kieltäytyminen ei estä esittämästä tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevaa hakemusta myöhemmin.
 5 artikla
 Tunnustamisen ja täytäntöönpanon perusteet
 1. Tuomio voidaan tunnustaa ja panna täytäntöön, jos jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:
 a) henkilöllä, jota vastaan tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan, oli asuinpaikka tuomiovaltiossa silloin, kun kyseisestä henkilöstä tuli oikeudenkäynnin asianosainen tuomion antaneessa tuomioistuimessa;
 b) luonnollisella henkilöllä, jota vastaan tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan, oli yrityksen pääasiallinen toimipaikka tuomiovaltiossa silloin, kun kyseisestä henkilöstä tuli oikeudenkäynnin asianosainen tuomion antaneessa tuomioistuimessa, ja kanne, johon tuomio perustuu, johtui kyseisen yrityksen toiminnasta;
 c) henkilö, jota vastaan tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan, on henkilö, joka nosti kanteen, johon tuomio perustuu, vastakanteita lukuun ottamatta;
 d) vastaajalla oli sivuliike, agentuuri tai muu toimipaikka, joka ei ole erillinen oikeushenkilö, tuomiovaltiossa silloin, kun kyseisestä henkilöstä tuli oikeudenkäynnin asianosainen tuomion antaneessa tuomioistuimessa, ja kanne, johon tuomio perustuu, johtui kyseisen sivuliikkeen, agentuurin tai muun toimipaikan toiminnasta;
 e) vastaaja antoi nimenomaisen suostumuksensa tuomion antaneen tuomioistuimen toimivaltaan sen oikeudenkäynnin aikana, jossa tuomio annettiin;
 f) vastaaja esitti pääasiaa koskevia väitteitä tuomion antaneessa tuomioistuimessa riitauttamatta toimivaltaa tuomiovaltion lainsäädännössä säädetyssä määräajassa, jollei ole ilmeistä, että toimivallan tai sen käytön kiistäminen ei olisi onnistunut kyseisen lainsäädännön nojalla;
 g) tuomiossa otettiin kantaa sopimusvelvoitteeseen, ja sen antoi sen valtion tuomioistuin, jossa kyseisen velvoitteen täyttäminen tapahtui tai olisi pitänyt tapahtua noudattaen
 i) osapuolten sopimusta tai
 ii) sopimukseen sovellettavaa lakia, jos sovittua velvoitteen täytäntöönpanopaikkaa ei ole,
 paitsi jos vastaajan oikeustoimeen liittyvä toiminta ei selvästi muodostanut tarkoituksenmukaista ja olennaista liittymää kyseiseen valtioon;
 h) tuomiossa otettiin kantaa kiinteän omaisuuden vuokraukseen, ja sen antoi sen valtion tuomioistuin, jossa kyseinen omaisuus sijaitsee;
 i) tuomio annettiin vastaajaa vastaan ja siinä otettiin kantaa sopimusvelvoitteeseen, jonka vakuutena oli esineoikeus tuomiovaltiossa sijaitsevaan kiinteään omaisuuteen, jos sopimukseen perustuva kanne yhdistettiin samaan vastaajaan kohdistuvaan kanteeseen, joka liittyi kyseiseen esineoikeuteen;
 j) tuomiossa otettiin kantaa kuolemasta, ruumiinvammasta, aineelliselle omaisuudelle aiheutuneesta vahingosta tai sellaisen menetyksestä johtuvaan, sopimukseen perustumattomaan velvoitteeseen, ja teko tai laiminlyönti, joka aiheutti suoraan tällaisen vahingon, tapahtui tuomiovaltiossa, riippumatta siitä, missä kyseinen vahinko tapahtui;
 k) tuomio koskee vapaaehtoisesti muodostetun ja kirjallisesti vahvistetun trustin pätevyyttä, rakennetta, vaikutuksia, hallinnointia tai vaihtelua ja
 i) tuomiovaltio on oikeudenkäynnin aloittamisajankohtana nimetty trustin perustamista koskevassa asiakirjassa valtioksi, jonka tuomioistuimissa tällaisia asioita koskevat riidat ratkaistaan; tai
 ii) tuomiovaltio on oikeudenkäynnin aloittamisajankohtana nimetty nimenomaisesti tai epäsuorasti trustin perustamista koskevassa asiakirjassa valtioksi, jossa trustin hallinnollinen päätoimipaikka sijaitsee.
 Tätä alakohtaa sovelletaan ainoastaan tuomioihin, jotka koskevat trustin sisäisiä näkökohtia niiden henkilöiden välillä, jotka ovat tai olivat trustissa määritellyssä suhteessa;
 l) tuomiossa otettiin kantaa vastakanteeseen
 i) siltä osin kuin se annettiin vastakanteen nostajan hyväksi edellyttäen, että vastakanne johtui samasta oikeustoimesta tai tapahtumasta kuin kanne; tai
 ii) siltä osin kuin se annettiin vastakanteen nostajaa vastaan, jollei tuomiovaltion lainsäädännössä edellytetä vastakanteen nostamista prekluusion estämiseksi;
 m) tuomio annettiin tuomioistuimessa, joka on nimetty kirjallisesti tehdyssä tai vahvistetussa sopimuksessa tai millä tahansa muulla tiedonvälityskeinolla, jonka kautta tiedot ovat saatavilla siten, että niitä voidaan myöhemmin tarkastella, yksinomainen oikeuspaikkasopimus pois lukien.
 Tätä alakohtaa sovellettaessa ’yksinomaisella oikeuspaikkasopimuksella’ tarkoitetaan kahden tai useamman osapuolen välillä tehtyä sopimusta, jossa nimetään yhden valtion tuomioistuimet tai yhden valtion yksi tai useampi tietty tuomioistuin ratkaisemaan tietystä oikeussuhteesta syntyneitä taikka mahdollisesti syntyviä riitoja rajaten pois kaikkien muiden tuomioistuinten toimivallan.
 2. Jos tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan sellaista luonnollista henkilöä vastaan, joka toimii ensisijaisesti henkilökohtaisten, perheensä tai kotitaloutensa tarpeiden perusteella (kuluttaja) kuluttajasopimukseen liittyvissä asioissa, tai työntekijää vastaan tämän työsopimukseen liittyvissä asioissa,
 a) 1 kohdan e alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos suostumus on osoitettu tuomioistuimelle suullisesti tai kirjallisesti;
 b) 1 kohdan f, g ja m alakohtaa ei sovelleta.
 3. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta tuomioon, jossa otetaan kantaa kiinteän omaisuuden vuokraamiseen asumistarkoituksessa tai kiinteän omaisuuden rekisteröintiin. Tällainen tuomio voidaan tunnustaa ja panna täytäntöön vain, jos sen on antanut sen valtion tuomioistuin, jossa kyseinen omaisuus sijaitsee.
 6 artikla
 Tunnustamisen ja täytäntöönpanon yksinomainen perusta
 Sen estämättä, mitä 5 artiklassa määrätään, esineoikeuksista kiinteään omaisuuteen annettu tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön siinä ja vain siinä tapauksessa, että kyseinen omaisuus sijaitsee tuomiovaltiossa.
 7 artikla
 Tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytyminen
 1. Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos
 a) haastehakemus tai vastaava asiakirja, joka sisältää kanteen keskeiset osat,
 i) on jätetty antamatta vastaajalle tiedoksi riittävän ajoissa ja siten, että hän olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, jollei vastaaja ole osallistunut oikeuskäsittelyyn ja vastannut kanteeseen riitauttamatta tiedoksiantoa tuomion antaneessa tuomioistuimessa, edellyttäen, että tiedoksiannon riitauttaminen oli sallittua tuomiovaltion lain mukaan; tai
 ii) on annettu vastaajalle tiedoksi pyynnön vastaanottaneessa valtiossa tavalla, joka on vastoin pyynnön vastaanottaneessa valtiossa asiakirjojen tiedoksiantoon sovellettavia perusperiaatteita;
 b) tuomio on saatu petoksella;
 c) tunnustaminen tai täytäntöönpano olisi selvästi vastoin pyynnön vastaanottaneen valtion oikeusjärjestyksen perusteita, mukaan lukien tilanteet, joissa tuomioon johtanut yksittäinen oikeudenkäynti on ollut ristiriidassa kyseisen valtion oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perusperiaatteiden kanssa, ja tilanteet, joihin liittyy kyseisen valtion turvallisuuden tai suvereniteetin loukkaus;
 d) oikeudenkäynti tuomion antaneessa tuomioistuimessa oli vastoin sopimusta tai nimeämistä trustin perustamista koskevassa asiakirjassa, jonka mukaan kyseinen riita oli ratkaistava muun kuin tuomiovaltion tuomioistuimessa;
 e) tuomio on ristiriidassa pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuimessa samojen asianosaisten välisessä riidassa annetun tuomion kanssa; tai
 f) tuomio on ristiriidassa toisen valtion tuomioistuimessa samaa asiaa koskevan ja samojen asianosaisten välillä aikaisemmin annetun tuomion kanssa edellyttäen, että aikaisempi tuomio täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi pyynnön vastaanottaneessa valtiossa.
 2. Tunnustamista tai täytäntöönpanoa voidaan lykätä tai siitä voidaan kieltäytyä, jos samojen osapuolten välinen samaa asiaa koskeva oikeudenkäynti on vireillä pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuimessa, jos
 a) asia oli saatettu pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuimen käsiteltäväksi ennen tuomion antanutta tuomioistuinta; ja
 b) riidan ja pyynnön vastaanottaneen valtion välillä on läheinen liittymä.
 Kieltäytyminen tämän kohdan nojalla ei estä esittämästä tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevaa hakemusta myöhemmin.
 8 artikla
 Esikysymykset
 1. Esikysymystä koskevaa ratkaisua ei tunnusteta eikä panna täytäntöön tämän yleissopimuksen nojalla, jos ratkaisu koskee asiaa, johon tätä yleissopimusta ei sovelleta, tai 6 artiklassa tarkoitettua asiaa, josta on päättänyt muun valtion kuin kyseisessä artiklassa tarkoitetun valtion tuomioistuin.
 2. Tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos ja siltä osin kuin tuomio perustui ratkaisuun asiassa, johon tätä yleissopimusta ei sovelleta, tai 6 artiklassa tarkoitetussa asiassa, josta on päättänyt muun valtion kuin kyseisessä artiklassa tarkoitetun valtion tuomioistuin.
 9 artikla
 Erotettavuus
 Tuomion erotettavissa oleva osa on tunnustettava tai pantava täytäntöön, jos kyseisen osan tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan tai jos ainoastaan osa tuomiosta voidaan tämän yleissopimuksen mukaisesti tunnustaa tai panna täytäntöön.
 10 artikla
 Vahingonkorvaukset
 1. Tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos ja siltä osin kuin tuomiossa määrätään sellaisesta vahingonkorvauksesta, mukaan lukien ennalta ehkäisevässä tarkoituksessa tai rangaistuksena määrätty vahingonkorvaus, joka ei korvaa asianosaisen todellista menetystä tai vahinkoa.
 2. Tuomioistuimen, jolle pyyntö on osoitettu, on otettava huomioon, onko tuomion antaneen tuomioistuimen määräämällä vahingonkorvauksella tarkoitus kattaa oikeudenkäyntiin liittyvät kulut ja kustannukset ja miltä osin.
 11 artikla
 Sovinnot
 Sovinto, jonka sopimusvaltion tuomioistuin on vahvistanut tai joka on tehty sopimusvaltion tuomioistuimessa oikeudenkäynnin aikana ja joka on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa samoin edellytyksin kuin tuomio, pannaan tämän yleissopimuksen nojalla täytäntöön samoin edellytyksin kuin tuomio.
 12 artikla
 Toimitettavat asiakirjat
 1. Tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa hakevan asianosaisen on toimitettava seuraavat asiakirjat:
 a) täydellinen ja oikeaksi todistettu jäljennös tuomiosta;
 b) jos asiassa on annettu yksipuolinen tuomio, alkuperäinen asiakirja tai oikeaksi todistettu jäljennös asiakirjasta, jossa osoitetaan, että haastehakemus tai muu vastaava asiakirja on annettu tiedoksi poisjääneelle asianosaiselle;
 c) asiakirjat, jotka ovat tarpeen sen osoittamiseksi, että tuomio on lainvoimainen tai, tapauksesta riippuen, täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa;
 d) edellä 11 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa tuomiovaltion tuomioistuimen (tai sen virkamiehen) antama todistus, jonka mukaan sovinto tai osa siitä on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa samoin edellytyksin kuin tuomio.
 2. Jos tuomion ehdot ovat sellaiset, ettei pyynnön vastaanottanut tuomioistuin voi tarkistaa, onko tämän luvun edellytyksiä noudatettu, tuomioistuin voi vaatia tarpeelliseksi katsomansa asiakirjat.
 3. Tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevaan hakemukseen voidaan liittää tuomiovaltion tuomioistuimen (tai sen virkamiehen) antama tuomioon liittyvä asiakirja, joka on laadittu Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin suosittaman ja julkaiseman mallin mukaisesti.
 4. Jos tässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on laadittu muulla kuin pyynnön vastaanottaneen valtion virallisella kielellä, niihin on liitettävä oikeaksi todistettu käännös viralliselle kielelle, jollei pyynnön vastaanottaneen valtion laissa toisin säädetä.
 13 artikla
 Menettely
 1. Tuomion tunnustamista, täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista tai täytäntöönpantavaksi kirjaamista ja tuomion täytäntöönpanoa koskevaan menettelyyn sovelletaan pyynnön vastaanottaneen valtion lakia, jollei tässä yleissopimuksessa toisin määrätä. Pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuimen on toimittava viipymättä.
 2. Pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuin ei saa kieltäytyä tunnustamasta tai panemasta täytäntöön tämän yleissopimukseen soveltamisalaan kuuluvaa tuomiota sillä perusteella, että tunnustamista tai täytäntöönpanoa olisi pyydettävä toisessa valtiossa.
 14 artikla
 Oikeudenkäyntikulut
 1. Asianosaiselta, joka sopimusvaltiossa hakee toisen sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion täytäntöönpanoa, ei saa vaatia vakuutta, takuuta, talletusta tai muuta senkaltaista suoritusta ainoastaan sillä perusteella, että asianosainen on ulkomaalainen tai että hänellä ei ole koti- tai asuinpaikkaa täytäntöönpanovaltiossa.
 2. Oikeudenkäyntikulujen maksamista koskeva määräys, joka on annettu sopimusvaltiossa sellaista henkilöä vastaan, joka on vapautettu vakuuksia, takuita tai talletuksia koskevista vaatimuksista 1 kohdan tai oikeudenkäynnin aloittamisvaltion lain nojalla, on saatettava täytäntöönpanokelpoiseksi missä tahansa muussa sopimusvaltiossa määräyksen antamaan etuun oikeutetun henkilön hakemuksesta.
 3. Valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan se ei sovella 1 kohtaa, tai se voi nimetä tuomioistuimet, jotka eivät sovella 1 kohtaa.
 15 artikla
 Kansallisen lainsäädännön mukainen tunnustaminen ja täytäntöönpano
 Jollei 6 artiklasta muuta johdu, tämä yleissopimus ei estä kansallisen lainsäädännön mukaista tuomioiden tunnustamista tai täytäntöönpanoa.
 III LUKU – YLEISET LAUSEKKEET
 16 artikla
 Siirtymämääräys
 Tätä yleissopimusta sovelletaan tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon, jos yleissopimus oli voimassa tuomiovaltion ja pyynnön vastaanottaneen valtion välillä ajankohtana, jona oikeudenkäynti pantiin vireille tuomiovaltiossa.
 17 artikla
 Tunnustamisen ja täytäntöönpanon rajoittamista koskevat selitykset
 Valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet voivat kieltäytyä tunnustamasta tai panemasta täytäntöön toisen sopimusvaltion tuomioistuimen antamaa tuomiota, jos asianosaisten asuinpaikka oli pyynnön vastaanottaneessa valtiossa ja heidän välinen oikeussuhde ja kaikki muut riidan kannalta merkitykselliset seikat kuin tuomion antaneen tuomioistuimen sijainti liittyivät ainoastaan pyynnön vastaanottaneeseen valtioon.
 18 artikla
 Erityisiä oikeudenaloja koskevat selitykset
 1. Jos valtiolla on vahvat perusteet olla soveltamatta tätä yleissopimusta erityiseen oikeudenalaan, se voi antaa selityksen, jonka mukaan se ei sovella yleissopimusta kyseiseen oikeudenalaan. Selityksen antava valtio varmistaa, ettei selitys ole tarpeettoman laaja ja että soveltamisalan ulkopuolelle rajattu oikeudenala määritellään selvästi ja täsmällisesti.
 2. Yleissopimusta ei sovelleta kyseisen oikeudenalan osalta
 a) selityksen antaneessa sopimusvaltiossa;
 b) muissa sopimusvaltioissa, joissa vaaditaan selityksen antaneen sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa.
 19 artikla
 Valtiota koskevia tuomioita koskevat selitykset
 1. Valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan se ei sovella tätä yleissopimusta tuomioihin, jotka ovat seurausta oikeudenkäynneistä, joissa jokin seuraavista on asianosainen:
 a) kyseinen valtio tai sen puolesta toimiva luonnollinen henkilö; tai
 b) kyseisen valtion laitos tai tällaisen laitoksen puolesta toimiva luonnollinen henkilö.
 Selityksen antava valtio varmistaa, ettei selitys ole tarpeettoman laaja ja että soveltamisalan ulkopuolelle rajaaminen määritellään selvästi ja täsmällisesti. Selityksessä ei eroteta toisistaan tuomioita, joissa valtio, kyseisen valtion virasto tai jommankumman puolesta toimiva luonnollinen henkilö on vastaaja tai kantaja tuomion antaneessa tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä.
 2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisen selityksen antaneen valtion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos tuomio on seurausta oikeudenkäynnistä, jossa joko selityksen antanut valtio tai pyynnön vastaanottanut valtio, jokin niiden virastoista tai jommankumman puolesta toimiva luonnollinen henkilö on asianosaisena, selityksessä määritellyssä laajuudessa.
 20 artikla
 Yhdenmukainen tulkinta
 Tätä yleissopimusta tulkittaessa on otettava huomioon sen kansainvälinen luonne sekä tarve edistää sen yhdenmukaista soveltamista.
 21 artikla
 Yleissopimuksen toimivuuden tarkastelu
 Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin pääsihteeri toteuttaa säännöllisin väliajoin järjestelyjä, joiden tarkoituksena on tarkastella tämän yleissopimuksen toimivuutta, mahdolliset selitykset mukaan lukien, ja raportoi yleisiä asioita ja toimintaperiaatteita käsittelevälle neuvostolle.
 22 artikla
 Usean oikeusjärjestelmän valtiot
 1. Jos sopimusvaltiossa on tässä yleissopimuksessa mainituissa asioissa voimassa kaksi tai useampia sen eri hallinnollisilla alueilla sovellettavia oikeusjärjestelmiä,
 a) viittauksella valtion lakiin tai menettelyyn tarkoitetaan soveltuvin osin asianomaisen hallinnollisen alueen voimassa olevaa lakia tai menettelyä;
 b) viittauksilla valtion tuomioistuimeen tai tuomioistuimiin tarkoitetaan soveltuvin osin asianomaisen hallinnollisen alueen tuomioistuinta tai tuomioistuimia;
 c) viittauksella liittymään johonkin valtioon tarkoitetaan soveltuvin osin liittymää asianomaiseen hallinnolliseen alueeseen;
 d) viittauksella johonkin valtioon liittyvään liittymäperusteeseen tarkoitetaan soveltuvin osin asianomaiseen hallinnolliseen alueeseen liittyvää liittymäperustetta.
 2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa määrätään, sopimusvaltio, jossa on kaksi tai useampia hallinnollisia alueita, joilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, ei ole velvollinen soveltamaan tätä yleissopimusta tilanteissa, jotka liittyvät ainoastaan näihin hallinnollisiin alueisiin.
 3. Tuomioistuin, joka sijaitsee hallinnollisella alueella sellaisessa sopimusvaltiossa, jossa on kaksi tai useampia hallinnollisia alueita, joilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, ei ole velvollinen tunnustamaan tai panemaan täytäntöön toisessa sopimusvaltiossa annettua tuomiota ainoastaan sillä perusteella, että tuomio on tunnustettu tai pantu täytäntöön saman sopimusvaltion toisella hallinnollisella alueella tämän yleissopimuksen mukaan.
 4. Tätä artiklaa ei sovelleta alueellisiin taloudellisen yhdentymisen järjestöihin.
 23 artikla
 Suhde muihin kansainvälisiin asiakirjoihin
 1. Tätä yleissopimusta on mahdollisuuksien mukaan tulkittava siten, että sen katsotaan olevan yhteensopiva sopimusvaltioiden osalta voimassa olevien muiden valtiosopimusten kanssa riippumatta siitä, onko ne tehty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen.
 2. Tämä yleissopimus ei vaikuta ennen tätä yleissopimusta tehdyn valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa.
 3. Tämä yleissopimus ei vaikuta tämän yleissopimuksen tekemisen jälkeen tehdyn valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa siltä osin kuin on kyse sellaisen sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, joka on myös kyseisen valtiosopimuksen osapuoli. Mikään tällaisessa valtiosopimuksessa ei vaikuta 6 artiklan mukaisiin velvoitteisiin sellaisia sopimusvaltioita kohtaan, jotka eivät ole kyseisen valtiosopimuksen osapuolia.
 4. Tämä yleissopimus ei vaikuta sellaisen alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön sääntöjen soveltamiseen, joka on tämän yleissopimuksen osapuoli, siltä osin kuin on kyse sellaisen sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, joka on myös kyseisen alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltio, jos
 a) säännöt hyväksyttiin ennen tämän yleissopimuksen tekemistä; tai
 b) säännöt hyväksyttiin tämän yleissopimuksen tekemisen jälkeen siltä osin kuin ne eivät vaikuta 6 artiklan mukaisiin velvoitteisiin niitä sopimusvaltioita kohtaan, jotka eivät ole alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltioita.
 IV LUKU – LOPPULAUSEKKEET
 24 artikla
 Allekirjoittaminen, ratifiointi, hyväksyminen tai liittyminen
 1. Tämä yleissopimus on avoinna allekirjoittamista varten kaikille valtioille.
 2. Tämän yleissopimuksen voimaantulo edellyttää, että allekirjoittajavaltiot ratifioivat tai hyväksyvät sen.
 3. Tämä yleissopimus on avoinna liittymistä varten kaikille valtioille.
 4. Ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjat talletetaan yleissopimuksen tallettajan eli Alankomaiden kuningaskunnan ulkoasiainministeriön huostaan.
 25 artikla
 Epäyhtenäisiä oikeusjärjestelmiä koskevat selitykset
 1. Jos valtiossa on kaksi tai useampia hallinnollisia alueita, joilla tämän yleissopimuksen alaan kuuluvilla oikeudenaloilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan tätä yleissopimusta sovelletaan kaikkiin sen hallinnollisiin alueisiin tai ainoastaan yhteen tai useampaan niistä. Tällaisessa selityksessä on selvästi yksilöitävä hallinnolliset alueet, joihin yleissopimusta sovelletaan.
 2. Jollei valtio anna tässä artiklassa tarkoitettua selitystä, yleissopimusta sovelletaan kyseisen valtion kaikkiin hallinnollisiin alueisiin.
 3. Tätä artiklaa ei sovelleta alueellisiin taloudellisen yhdentymisen järjestöihin.
 26 artikla
 Alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt
 1. Itsenäisten valtioiden perustama alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö, jolla on toimivalta joillakin tai kaikilla tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla, voi allekirjoittaa tai hyväksyä tämän yleissopimuksen tai liittyä siihen. Alueellisella taloudellisen yhdentymisen järjestöllä on tällöin sopimusvaltion oikeudet ja velvollisuudet siltä osin kuin sillä on toimivaltaa tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla.
 2. Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön on tämän yleissopimuksen allekirjoittaessaan tai hyväksyessään taikka siihen liittyessään ilmoitettava tallettajalle kirjallisesti niistä tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvista oikeudenaloista, joiden osalta kyseisen järjestön jäsenvaltiot ovat siirtäneet sille toimivallan. Järjestön on ilmoitettava tallettajalle viipymättä, jos toimivalta muuttuu siitä, mitä on ilmoitettu tämän kohdan mukaisesti annetussa viimeisimmässä ilmoituksessa.
 3. Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön tallettamaa asiakirjaa ei oteta lukuun tämän yleissopimuksen voimaantulon määrittämisessä, jollei alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö anna 27 artiklan 1 kohdan mukaista selitystä, jonka mukaan sen jäsenvaltioista ei tule tämän yleissopimuksen osapuolia.
 4. Tämän yleissopimuksen viittaukset sopimusvaltioon tai valtioon koskevat soveltuvin osin myös alueellista taloudellisen yhdentymisen järjestöä.
 27 artikla
 Alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö sopimuspuolena ilman sen jäsenvaltioita
 1. Alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö voi allekirjoittaessaan tai hyväksyessään yleissopimuksen tai siihen liittyessään antaa selityksen, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikilla yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla ja sen jäsenvaltioista ei tule tämän yleissopimuksen osapuolia, vaan ne tulevat sidotuiksi siihen järjestön allekirjoittamisen, hyväksymisen tai liittymisen kautta.
 2. Jos alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö antaa selityksen 1 kohdan mukaisesti, tämän yleissopimuksen viittaukset sopimusvaltioon tai valtioon koskevat soveltuvin osin myös järjestön jäsenvaltioita.
 28 artikla
 Voimaantulo
 1. Tämä yleissopimus tulee voimaan sen määräajan päättymistä seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä, jonka kuluessa voidaan 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdä ilmoitus sen toisen valtion osalta, joka on tallettanut 24 artiklassa tarkoitetun ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjansa.
 2. Tämän jälkeen yleissopimus tulee voimaan
 a) kunkin sen myöhemmin ratifioivan tai hyväksyvän tai siihen liittyvän valtion osalta sen määräajan päättymistä seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä, jonka kuluessa kyseisen valtion osalta voidaan tehdä ilmoitukset 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
 b) sellaisen hallinnollisen alueen osalta, jota yleissopimus on 25 artiklan mukaisesti ulotettu koskemaan sen jälkeen, kun yleissopimus on tullut voimaan selityksen antavan valtion osalta, seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun kyseisessä artiklassa tarkoitetun selityksen antamisesta on kulunut kolme kuukautta.
 29 artikla
 Yleissopimuksen mukaisten suhteiden syntyminen
 1. Tämä yleissopimus tulee voimaan kahden sopimusvaltion välillä vain, jos kumpikaan ei ole tehnyt toisesta tallettajalle ilmoitusta 2 tai 3 kohdan mukaisesti. Jos tällaista ilmoitusta ei ole tehty, yleissopimus tulee voimaan kahden sopimusvaltion välillä sen määräajan päättymistä seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä, jonka kuluessa ilmoituksia voidaan tehdä.
 2. Sopimusvaltio voi ilmoittaa tallettajalle 12 kuukauden kuluessa 32 artiklan a alakohdassa tarkoitetun, tallettajan tekemän ilmoituksen päivämäärästä, että toisen valtion ratifiointi, hyväksyminen tai liittyminen ei johda tämän yleissopimuksen mukaisten suhteiden syntymiseen näiden kahden valtion välillä.
 3. Valtio voi ilmoittaa tallettajalle 24 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun asiakirjansa tallettamisen yhteydessä, että sen ratifiointi, hyväksyminen tai liittyminen ei johda tämän yleissopimuksen mukaisten suhteiden syntymiseen sopimusvaltion kanssa.
 4. Sopimusvaltio voi milloin tahansa peruuttaa 2 tai 3 kohdan mukaisesti tekemänsä ilmoituksen. Tällainen peruutus tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun ilmoituksen tekemisestä on kulunut kolme kuukautta.
 30 artikla
 Selitykset
 1. Edellä 14, 17, 18, 19 ja 25 artiklassa tarkoitetut selitykset voidaan antaa yleissopimuksen allekirjoittamisen, ratifioinnin tai hyväksymisen tai siihen liittymisen yhteydessä tai milloin tahansa sen jälkeen, ja niitä voidaan muuttaa tai ne voidaan peruuttaa milloin tahansa.
 2. Selityksistä sekä niiden muutoksista ja peruutuksista on ilmoitettava tallettajalle.
 3. Allekirjoittamisen, ratifioinnin, hyväksymisen tai liittymisen yhteydessä annettu selitys tulee voimaan päivänä, jona tämä yleissopimus tulee voimaan asianomaisen valtion osalta.
 4. Myöhemmin annettu selitys sekä sen muutos tai peruutus tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta päivästä, jona tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen.
 5. Myöhemmin annettua selitystä ja sen muutosta tai peruutusta ei sovelleta tuomioihin, jotka ovat seurausta oikeudenkäynnistä, joka on jo pantu vireille tuomion antaneessa tuomioistuimessa selityksen tullessa voimaan.
 31 artikla
 Irtisanominen
 1. Tämän yleissopimuksen sopimusvaltio voi irtisanoa yleissopimuksen ilmoittamalla siitä tallettajalle kirjallisesti. Irtisanominen voidaan sellaisessa sopimusvaltiossa, jossa on useampi oikeusjärjestelmä, rajoittaa koskemaan vain tiettyjä hallinnollisia alueita.
 2. Irtisanominen tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kaksitoista kuukautta siitä, kun tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen. Jos ilmoituksessa on yksilöity tätä pidempi aika irtisanomisen voimaantulolle, irtisanominen tulee voimaan tämän pidemmän ajanjakson kuluttua siitä, kun tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen.
 32 artikla
 Tallettajan ilmoitukset
 Tallettajan on ilmoitettava Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin jäsenille sekä muille valtioille ja alueellisille taloudellisen yhdentymisen järjestöille, jotka ovat 24, 26 ja 27 artiklan mukaisesti allekirjoittaneet, ratifioineet tai hyväksyneet tämän yleissopimuksen taikka liittyneet siihen,
 a) edellä 24, 26 ja 27 artiklassa tarkoitetut allekirjoittamiset, ratifioinnit, hyväksymiset ja liittymiset;
 b) päivämäärä, jona tämä yleissopimus tulee voimaan 28 artiklan mukaisesti;
 c) edellä 26, 27, 29 ja 30 artiklassa tarkoitetut ilmoitukset, selitykset, muutokset ja peruutukset; ja
 d) 31 artiklassa tarkoitetut irtisanomiset.
 Tämän vakuudeksi allekirjoittaneet ovat asianmukaisesti valtuutettuina allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen.
 Tehty Haagissa 2 päivänä heinäkuuta 2019 englannin ja ranskan kielellä, molempien tekstien ollessa yhtä todistusvoimaiset, yhtenä kappaleena, joka talletetaan Alankomaiden kuningaskunnan hallituksen arkistoon ja josta toimitetaan oikeaksi todistettu jäljennös diplomaattiteitse kaikille, jotka olivat Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin jäseniä sen 22. istuntoa pidettäessä, sekä kaikille muille mainittuun istuntoon osallistuneille valtioille.


type: wikipedia

text:
City Technology Colleges (CTCs) sind Sekundarstufenschulen in England.
 Der Schultyp wurde in den 1980er Jahren von der Thatcher-Regierung ins Leben gerufen. Ende der 1980er und Anfang der 1990er Jahre entstanden 15 dieser meist relativ großen Schulen mit meist deutlich über 1000 Schülern.
 Die CTCs werden von Wirtschaftsunternehmen mitfinanziert und geführt, die auch einen wesentlichen Teil der individuellen Schulpolitik bestimmen. Es besteht eine enge Zusammenarbeit zwischen den Schulen und den in ihnen engagierten Wirtschaftsunternehmen.
 Seit Anfang der 2000er Jahre bemühte sich die Regierung unter Tony Blair, CTCs zu ermutigen, sich in sogenannte City Academies (auch kurz Academies genannt) umzugestalten, die einem ähnlichen, von der Blair-Regierung geschaffenen Konzept folgen. Bis 2008 haben 12 der 15 CTC's die Umwandlung vollzogen, drei sind CTCs geblieben.
 Literatur
 Sharon Gewirtz, Geoff Whitty, Tony Edwards: City Technology Colleges: Schooling for the Thatcher generation?. In: British Journal of Educational Studies, Band 40.3, 1992.
 Schulwesen (Vereinigtes Königreich)


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 30.1.2017
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 30/19
 Petición de decisión prejudicial planteada por la Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Italia) el 31 de octubre de 2016 — Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano/Palais Kaiserkron Srl
 (Asunto C-549/16)
 (2017/C 030/23)
 Lengua de procedimiento: italiano
 Órgano jurisdiccional remitente
 Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano
 Partes en el procedimiento principal
 Recurrente: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano
 Recurrida: Palais Kaiserkron Srl
 Cuestión prejudicial
 Si el artículo 401 de la Directiva 2006/112/CE del Consejo, de 28 de noviembre de 2006, relativa al sistema común del impuesto sobre el valor añadido, (1) debe interpretarse en el sentido de que el impuesto sobre el valor añadido y el derecho de registro (que grava los contratos de arrendamiento de bienes afectos a la actividad empresarial contemplados en el artículo 40 del Decreto del Presidente de la República n.o 131 de 26 de abril de 1986 y en al artículo 5, apartado 1, letra a) bis, de la primera parte de la tarifa de dicho Decreto) pueden exigirse de forma acumulativa, o bien si este último tributo tiene carácter de impuesto sobre el volumen de negocios.
 (1) DO L 347, p. 1.


text:
 21.6.2016
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 162/6
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2016/987 AL COMISIEI
 din 20 iunie 2016
 de stabilire a valorilor forfetare de import pentru fixarea prețului de intrare pentru anumite fructe și legume
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (1),
 având în vedere Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (2), în special articolul 136 alineatul (1),
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 prevede, ca urmare a rezultatelor negocierilor comerciale multilaterale din cadrul Rundei Uruguay, criteriile pentru stabilirea de către Comisie a valorilor forfetare de import din țări terțe pentru produsele și perioadele menționate în partea A din anexa XVI la regulamentul respectiv.
 (2)
 Valoarea forfetară de import se calculează în fiecare zi lucrătoare, în conformitate cu articolul 136 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011, ținând seama de datele zilnice variabile. Prin urmare, prezentul regulament trebuie să intre în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Valorile forfetare de import prevăzute la articolul 136 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 sunt stabilite în anexa la prezentul regulament.
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 20 iunie 2016.
 Pentru Comisie,
 pentru președinte
 Jerzy PLEWA
 Director general pentru agricultură și dezvoltare rurală
 (1) JO L 347, 20.12.2013, p. 671.
 (2) JO L 157, 15.6.2011, p. 1.
 ANEXĂ
 Valorile forfetare de import pentru fixarea prețului de intrare pentru anumite fructe și legume
 (EUR/100 kg)
 Codul NC
 Codul țării terțe (1)
 Valoarea forfetară de import
 0702 00 00
 MA
 132,7
 ZZ
 132,7
 0709 93 10
 TR
 137,2
 ZZ
 137,2
 0805 50 10
 AR
 169,4
 BR
 92,5
 MA
 179,9
 TR
 151,6
 UY
 147,6
 ZA
 174,3
 ZZ
 152,6
 0808 10 80
 AR
 117,9
 BR
 88,5
 CL
 125,6
 CN
 66,5
 NZ
 156,7
 SA
 114,4
 US
 120,4
 ZA
 115,7
 ZZ
 113,2
 0809 10 00
 TR
 265,2
 ZZ
 265,2
 0809 29 00
 TR
 389,4
 ZZ
 389,4
 0809 30 10 , 0809 30 90
 TR
 143,1
 ZZ
 143,1
 0809 40 05
 TR
 180,1
 ZZ
 180,1
 (1) Nomenclatura țărilor stabilită prin Regulamentul (UE) nr. 1106/2012 al Comisiei din 27 noiembrie 2012 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 471/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind statisticile comunitare privind comerțul exterior cu țările terțe, în ceea ce privește actualizarea nomenclatorului țărilor și teritoriilor (JO L 328, 28.11.2012, p. 7). Codul „ZZ” desemnează „alte origini”.


type: other

text:
Orzeczenie II Ca 378/14 Sąd Okręgowy w Świdnicy
 Środa 19 grudnia 2018 Wydanie nr 3950
 Sąd Okręgowy w Świdnicy z 2014-06-20
 II Ca 378/14
 (Dz. U. z 2002 r. Nr 75, poz. 690)
 Sygn. akt II Ca 378/14
 Sędziowie: SO Alicja Chrzan
 SO Aleksandra Żurawska
 po rozpoznaniu w dniu 17 czerwca 2014 r. w Świdnicy
 o zapłatę 37.200 zł
 z dnia 5 lutego 2014 r., sygn. akt I C 127/13
 II. zasądza od powoda na rzecz pozwanej 1.283 zł tytułem kosztów postępowania apelacyjnego.
 Zaskarżonym wyrokiem z dnia 5 lutego 2014 roku, sygn. akt I C 127/13 Sąd Rejonowy w Kłodzku oddalił powództwo R. G. przeciwko D. K.; zasądził od powoda na rzecz pozwanej 2.417 zł tytułem zwrotu kosztów postępowania, zaś dalej idący wniosek w tym zakresie oddalił; obciążył powoda wydatkami postępowania, nakazując mu uiszczenie na rzecz Skarbu Państwa - Sąd Rejonowy w Kłodzku 231,70 zł tytułem ich zwrotu.
 Na podstawie decyzji z 8 grudnia 2006 r. Starosta Powiatowy w K. przeniósł pozwolenie na budowę z 13 lipca 1999 r. dotyczące budynku mieszkalnego jednorodzinnego wraz z przyłączami i zbiornikiem na gaz w K. przy ul. (...) działka nr (...), z poprzedniego inwestora K. G., na jej syna R. G.. W czynnościach formalnych jakie podejmowała w sprawie przeniesienia pozwolenia budowlanego K. G., obsługiwała ją i pomagała zatrudniona w urzędzie D. K.. Przy tej okazji matka powoda przedstawiła pozwanej zamiar przekształcenia budynku z funkcji mieszkalnej, na obiekt mieszkalny o średniej intensywności w postaci domu spokojnej starości, na co pozwalała duża kubatura pierwotnie planowanego budynku. W tym czasie dom był już w trakcie realizacji, na etapie wzniesionych ścian pierwszej kondygnacji oraz z wylanym stropem. Jako, że oferty cenowe specjalistycznych firm działających na rynku, zajmujących się wykonywaniem podobnych adaptacji, były dla K. G. zbyt wysokie, skłoniła ona pozwaną, posiadającą wiedzę w tym zakresie oraz rozeznanie wśród osób potrzebnych do współpracy przy tworzeniu całościowej dokumentacji projektowej, w tym opinii i ekspertyz branżowych, do pomocy w przeprowadzeniu zamierzonych zmian projektowych, jak też do objęcia faktycznego nadzoru w imieniu inwestora oraz organizacji procesu budowlanego.
 Strony nie spisały umowy, lecz na podstawie ustaleń czynionych imieniem powoda przez jego matkę oraz brata G. G. pozwana zobowiązała się do stworzenia projektu zamiennego dla celów uzyskania zezwolenia na zmianę funkcji części realizowanego budynku na dom spokojnej starości, poprzez nakreślenie samego projektu i jego ewentualną autoryzację przez osobę legitymująca się odpowiednimi uprawnieniami, skoordynowanie i uzyskanie koniecznych innych projektów, uzgodnień i opinii branżowych, oraz do złożenia tak powstałej dokumentacji wraz z wnioskiem do Starostwa (...), celem uzyskania pozwolenia na zmianę. Strony nie określiły ściśle i wprost wysokości wynagrodzenia pozwanej, ani też kryteriów jego wyliczenia, umawiając się wstępnie na zapłatę ok. 25 000 zł, co było wartością poniżej oferowanych na rynku cen usług podmiotów specjalistycznych. Za faktyczny nadzór nad budową pozwana otrzymywać miała wynagrodzenie w wysokości 800 zł miesięcznie za okres, kiedy prowadzone były prace budowlane.
 Strony, zwłaszcza działający w imieniu powoda G. G., podejmując współpracę wiedziały, że dla pozyskania zezwolenia budowlanego w oparciu o projekt zamienny konieczne będzie uzyskanie ze strony ministerstwa upoważnienia do odstąpienia od wymogów zawartych w przepisach techniczno-budowlanych, lecz z uwagi na istnienie już pierwszej kondygnacji budynku zwieńczonej stropem, podjęły próbę jego pozyskania. W przeciwnym razie istniałaby konieczność przebudowy obiektu, generująca znaczące koszty dodatkowe. Realizując zobowiązanie w tym zakresie pozwana wykonała projekt techniczny, który autoryzowany został - po jego sprawdzeniu - przezM. G., posiadającego stosowne, rozszerzone uprawnia konstrukcyjne, dla tego typu budowli, za co otrzymać miał wynagrodzenia w wysokości ok. 400 zł. Pozwana pozyskała także konieczne do złożenia wniosku przed Starostą decyzje i uzgodnienia branżowe zgodnie ze szczegółowymi wymaganiami, w tym decyzje (...)we W., (...), dodatkowe projekty dotyczące instalacji elektrycznej - sporządzone przez M. W. za cenę 2 000 zł, branży sanitarnej - sporządzone przez A. R. za cenę 2000 zł, ekspertyzy z zakresu technologii żywienia, wymagań higienicznych i zdrowotnych, bhp oraz opracowanie z zakresu bezpieczeństwa przeciwpożarowego. W ten sposób skompletowany projekt zamienny wraz z dokumentacją pozwana imieniem powoda złożyła wraz z wnioskiem (w tym o zgodę na odstępstwo od warunków techniczno-budowlanych z zakresu ppoż.) o pozwolenie budowlane w Starostwie (...) w dniu 9 lipca 2009 r. Wniosek ten wobec odmowy ze strony Ministerstwa Budownictwa na upoważnienie do odstępstwa od warunków technicznych, pozwana wycofała. Po konsultacjach z ekspertem w dziedzinie bezpieczeństwa pożarowego pozwana przedstawiła G. G. propozycję złożenia ponownego wniosku, tym razem na wydanie decyzji o zmianie pierwotnego pozwolenia na budowę w zakresie zabudowy poddasza z wykonaniem dwóch lokali mieszkalnych, w projekcie których zachowane zostaną formalne i techniczne rozwiązania przyjęte wcześniej dla pozyskania zezwolenia na budowę obiektu domu spokojnej starości, tak aby, po oddaniu budynku do użytkowania zmienić częściowo jego przeznaczenie, co na podstawie ekspertyzy z zakresu bezpieczeństwa ppoż. możliwe było do uzyskania. Po akceptacji takiego rozwiązania przez G. G. pozwana w dniu 3 sierpnia 2011 r. złożyła wniosek, opatrzony podpisem powoda, w opisanym kształcie w Starostwie Powiatowym w K..
 W dniu 12 września 2011 r. R. G. cofnął wniosek z dnia 3 sierpnia 2011 r. i nakazał pozwanej, pomimo jej zastrzeżeń o niecelowości składania wniosku o zmianę pozwolenia w kierunku budowy domu spokojnej starości z uwagi na brak uprzedniej zgody na odstępstwa ze strony Ministerstwa, ponowne złożenie wniosku w tym przedmiocie to jest z oznaczeniem obiektu jako domu spokojnej starości, kierując się w tym względzie możliwością pozyskania jedynie na taki obiekt funduszy pomocowych. Pozwana w tych okolicznościach wykonała zalecenie reprezentującego powoda G. G. składając wniosek, w oparciu o istniejącą dokumentację. Postanowieniem z dnia 17 lutego 2012 r. Starosta (...) nałożył na powoda obowiązek uzupełnienia braków 4 egz. projektu załączonych do wniosku, w sposób szczegółowo w nim wymieniony (k.107 akt), w terminie siedmiodniowym. Na tej podstawie pełnomocnik powoda wezwał pozwaną oraz architekta M. G. do poprawienia projektu zgodnie z postanowieniem Starosty z 11 maja 2012 r. W odpowiedzi pozwana odmówiła wskazując, że nie przyjmowała zlecenia od powoda, lecz od K. G., która od początku współpracy informowana była o problemach na tle odstępstw od warunków techniczno-budowlanych w zakresie bezpieczeństwa p.poż. Jednocześnie pozwana wyraziła gotowość poprawienia innych ewentualnych wad, po spotkaniu ze stroną powodową i udostępnieniu jej egzemplarzy projektów, będących w posiadaniu powoda. Propozycji tej pełnomocnik powoda odmówił.
 Pismem z 22 czerwca 2012 r. pełnomocnik powoda wezwał pozwaną do zwrotu uiszczonych na jej rzecz środków w formie przelewów z: 25.11.2010 r. - 10 000 zł, 17.11.2010 r. - 800 zł, 18.10.2010 r. - 800 zł, 15.09.2010 r. - 800 zł, 10.08.2010 r. - 800 zł, 12.07.2010 r. - 5 000 zł, 18.08.208 r. - 10 000 zł, 17.11.2009 r. - 7 000 zł, 15.11.2007 r. - 2 000 zł, tj. w łącznej wysokości 37 200 zł.
 Prowadząc faktyczny nadzór nad rozpoczętą przez powoda budową pozwana organizowała wykonawców oraz płaciła im za wykonane prace z pieniędzy przekazywanych jej przez R. G.. W ten sposób zapłaciła w dniu 20.05.2011 r. za wykonanie przyłącza energetycznego 4 200 zł. Pokryła koszt zakupu drewna na więźbę dachową w wysokości ok. 5 500 zł, regulowała też część płatności należnych za prace budowlane realizowane dla powoda przez jej męża Z. K., który wykonał w budynku jeden lokal oraz ogrodził teren budowy. W ramach tych prac Z. K. przedstawił stronie powodowej kosztorysy na kwotę 11 607,65 zł przyjmując zapłatę w gotówce w wysokości 3 000 euro.
 Sąd Rejonowy wydając powyższy wyrok uznał, że powód nie wykazał, że pozwana nie wywiązała się z łączącej ich umowy, co wywołało powstanie szkody po stronie powoda w postaci wypłaconego pozwanej wynagrodzenia i wskazał na treść art. 354 k.c. i art. 735 k.c.
 Powód zaskarżając apelacją powyższy wyrok w części oddalającej powództwo co do kwoty 21.000 zł (pkt I) oraz w części orzekającej o kosztach postępowania (pkt II i III), zarzucił naruszenie przez Sąd Rejonowy art. 354 § 1 k.p.c. w zw. z art. 627 k.c., art. 471 k.c., art. 233 § 1 k.p.c. w zw. z art. 227 k.p.c., art. 328 § 2 k.p.c., wniósł o zmianę wyroku w części zaskarżonej poprzez zasądzenie od pozwanej na rzecz powoda kwoty 21.100 zł z ustawowymi odsetkami od dnia 6 lipca 2012 roku oraz kosztów procesu za I instancję według norm przepisanych, a nadto o zasądzenie od pozwanej na rzecz powoda kosztów postępowania apelacyjnego w kwocie 2.255 zł.
 Sąd Okręgowy przyjmując ustalenia Sądu Rejonowego za własne, zważył co następuje:
 Przede wszystkim wskazać należy, że ocena prawidłowości zastosowanych przez Sąd Rejonowy przepisów prawa materialnego może być dokonana jedynie po uprzedniej ocenie, że dokonane przez ten Sąd ustalenia faktyczne, stanowiące podstawę rozstrzygnięcia, zostały dokonane zgodnie z przepisami prawa procesowego.
 Przystępując zatem w pierwszej kolejności do rozważenia zarzutu naruszenia przez Sąd Rejonowy art. 233 § 1 k.p.c., art. 227 k.p.c. poprzez nieuwzględnienie przez Sąd dowodu z dokumentu w postaci postanowienia Starosty (...) z dnia 17 lutego 2012 roku (vide: k. 107) oraz pisma M. G. z dnia 17 maja 2012 roku i zeznań świadka M. G. uznać należy, że nie jest on uzasadniony z tej przyczyny, że Sąd Rejonowy dopuścił dowód z powyższego dokumentu.
 Zauważyć jednak należy, że obowiązkiem istotnym, nałożonym przez Starostę (...) w powyższym postanowieniu na powoda jest uzgodnienie przez niego projektu w zakresie ochrony przeciwpożarowej, co w świetle decyzji Ministra z dnia 21 września 2009 roku odmawiającej udzielenia powodowi zgody na wprowadzenie odstępstwa od przepisów techniczno-budowlanych, określonych w Rozporządzeniu Ministra Infrastruktury z dnia 12 kwietnia 2002 roku w sprawie warunków technicznych, jakim powinny odpowiadać budynki i ich usytuowanie, z powodu rozpoczęcia budowy, czemu powód nie zaprzeczył, a co Sąd Rejonowy, mimo braku wskazania podstawy prawnej w art. 230 k.p.c., uznał za przyznane oraz w świetle ”Ekspertyzy Technicznej” opracowanej w dniu 15 czerwca 2009 roku (vide: k. 174 – 183) – nie jest możliwe.
 Dodać należy, że świadek M. G. autoryzował projekt pod warunkiem uzgodnienia z rzeczoznawcą z zakresu ppoż. przed złożeniem wniosku do Starostwa, przy czym swoją pieczątkę złożył na projekcie wcześniej (vide: k. 206v), a w powołanym przez powoda w apelacji jego piśmie z dnia 17 maja 2012 roku wskazał, że „Być może istnieją uwarunkowania, które znacznie utrudnią taką zmianę w obecnym kształcie inwestycji. Z pewnością trzeba tę sytuację przeanalizować zanim przystąpi się do jakichkolwiek prac przy dokumentacji”.
 W świetle powyższych okoliczności, powód nie wykazał, że Sąd Rejonowy naruszył art. 233 k.p.c. w zw. z art. 227 k.p.c. oraz, że fakt ten mógł mieć istotny wpływ na wynik sprawy. Powód dokonując odmiennej interpretacji powyższych dowodów zebranych w sprawie, nie wykazał, że przyjęta za podstawę rozstrzygnięcia przez Sąd Rejonowy ocena tych dowodów przekracza granice przysługującej sądowi w tym zakresie swobody, że Sąd rażąco naruszył ustanowione w tym przepisie zasady oceny wiarygodności i mocy dowodów i że naruszenie to miało wpływ na wynik sprawy.
 Wbrew zarzutom apelacji nie można na podstawie postanowienia Starosty (...) z dnia 17 lutego 2012 roku (vide: k. 107) wysnuć wniosku, że projekt dołączony do wniosku o wydanie pozwolenia zamiennego w zakresie przebudowy części budynku jednorodzinnego na dom (...) ma wady z tej przyczyny, że między innymi zawiera braki do uzupełnienia których powód został wezwany, a dotyczące złożenia podpisu, uprawnień oraz aktualnego zaświadczenia o przynależności do izby samorządu zawodowego osoby sprawdzającej. Jak prawidłowo ocenił Sąd Rejonowy przyczyną istotną nie wydania przez Starostę (...) pozwolenia zamiennego jest brak uzgodnienia projektu w zakresie ochrony przeciwpożarowej z powodu rozpoczęcia budowy, co oznacza, że brak ten jest niemożliwy do usunięcia. Jest to okoliczność za którą pozwana nie ponosi odpowiedzialności w rozumieniu art. 471 k.c., bowiem nie ma związku przyczynowego między tym faktem a zachowaniem pozwanej. Pozostałe wskazane w powyższym postanowieniu Starosty (...) braki są usuwalne, przy czym Sąd Rejonowy trafnie zauważył, że pozwana nie została wezwana przez powoda do ich usunięcia w terminie umożliwiającym dochowanie terminu wskazanego przez Starostę. Dodać należy, że w przypadku roszczenia opartego na art. 471 k.c. zaistnieć muszą trzy przesłanki odpowiedzialności kontraktowej: niewykonanie lub nienależyte wykonanie zobowiązania, fakt poniesienia szkody, związek przyczynowy pomiędzy niewykonaniem bądź nienależytym wykonaniem zobowiązania a szkodą.
 Sąd Rejonowy trafnie, mimo braku powołania się na art. 6 k.c. w zw. z art. 471 k.c. uznał, że powód nie wykazał, aby pozwana nie wywiązała się z łączącej strony umowy oraz nie wykazał, że z tej przyczyny powstała po jego stronie szkoda stanowiąca równowartość wypłaconego jej przez powoda wynagrodzenia.
 Z przyczyn wyżej wskazanych zarzut powoda naruszenia przez Sąd Rejonowy art. 354 k.c., art. 627 k.c. i art. 471 k.c. nie jest zasadny.
 Sąd Rejonowy nie przytaczając w uzasadnieniu wyroku art. 230 k.p.c., art. 6 k.c. w zw. z art. 471 k.c. naruszył treść art. 328 § 2 k.p.c., co zasadnie zarzucił powód w apelacji. Jednakże naruszenie tego przepisu nie miało wpływu na treść rozstrzygnięcia w sprawie.
 Mając powyższe na uwadze Sąd Okręgowy na podstawie art. 385 k.p.c. oddalił apelację powoda jako bezzasadną.
 O kosztach instancji odwoławczej Sąd Okręgowy orzekł na podstawie art. 98 k.p.c., art. 108 § 2 k.p.c., art. 391 § 1 k.p.c.