type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 6.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 262/20
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 66/2011
 от 1 юли 2011 година
 за изменение на приложение II (Технически наредби, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-долу „Споразумението“, и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Приложение II към Споразумението беше изменено с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 10/2011 от 1 април 2011 г. (1)
 (2)
 Директива 2009/139/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно регламентираните обозначения на дву- или триколесните моторни превозни средства (2) следва да бъде включена в Споразумението.
 (3)
 Директива 2009/139/ЕО отменя Директива 93/34/ЕИО на Съвета (3), която е включена в Споразумението и която поради това следва да бъде отменена от Споразумението,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 Текстът на точка 45н (Директива 93/34/ЕИО на Съвета) от глава I на приложение II се заменя със следния текст:
 „32009 L 0139: Директива 2009/139/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно регламентираните обозначения на дву- или триколесните моторни превозни средства (ОВ L 322, 9.12.2009 г., стр. 3).“
 Член 2
 Текстовете на Директива 2009/139/ЕО на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 2 юли 2011 г., при условие че всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението, са внесени в Съвместния комитет на ЕИП (4).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 1 юли 2011 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Kurt JÄGER
 (1) ОВ L 171, 30.6.2011 г., стр. 7.
 (2) ОВ L 322, 9.12.2009 г., стр. 3.
 (3) ОВ L 188, 29.7.1993 г., стр. 38.
 (4) Без отбелязани конституционни изисквания.


type: wikipedia

text:
It-Tazza Għawdxija hija kompetizzjoni tal-futbol li sseħħ f'Għawdex. Hija għandha bażi ta' knock out, li kull tim jinqala sakemm ma jibgħqa r-rebbieħ
 Ċampjins
 Hawnhekk hawn lista kompleta ta' ċampjins tal-passat.
 1972-1973 S.K.Calyptians
 1973-1974 Għajnsielem FC
 1974-1975 Sannat Lions FC
 1975-1976 Sannat Lions FC
 1976-1977 Sannat Lions FC
 1977-1978 Sannat Lions FC
 1978-1979 Sannat Lions FC
 1979-1980 ma saritx
 1980-1981 Sannat Lions FC
 1981-1982 Sannat Lions FC
 1982-1983 Sannat Lions FC
 1983-1984 Xewkija Tigers FC
 1984-1985 Xewkija Tigers FC
 1985-1986 Calypsians Bosco Youths
 1986-1987 Għajnsielem FC
 1987-1988 Nadur Youngsters FC
 1988-1989 Xagħra United FC
 1989-1990 Xewkija Tigers FC
 1990-1991 Xewkija Tigers FC
 1991-1992 Xagħra United FC
 1992-1993 Nadur Youngsters FC
 1993-1994 Nadur Youngsters FC
 1994-1995 Nadur Youngsters FC
 1995-1996 Nadur Youngsters FC
 1996-1997 Victoria Hotspurs
 1997-1998 Xagħra United FC
 1998-1999 Xagħra United FC
 1999-2000 Xewkija Tigers FC
 2000-2001 Għajnsielem FC
 2001-2002 Xewkija Tigers FC
 2002-2003 Għajnsielem FC
 2003-2004 Nadur Youngsters FC
 2004-2005 Xewkija Tigers FC
 2005-2006 Kerċem Ajax
 2006-2007 Għajnsielem
 2007-2008 Qala St. Joseph
 2008-2009 SK Victoria Wanderers
 2009-2010 Sannat Lions
 2010-2011 Nadur Youngsters FC
 2011-2012
 Ħoloq esterni
 Sit tal-Assoċjazzjoni tal-futbol t'Għawdex
 Futbol f'Għawdex


type: legislation

text:
 I
 EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
 •f;
 Bryssel, 04.12.1996
 KOM(96) 552 lopull.
 96/ 0303 (ACC)
 M
 JÇ*-
 Uf
 Ehdotus
 NEUVOSTON ASETUKSEKSI (EY)
 I Äl s
 1 ^i
 tl,! .
 yhteisön tariffikiintiön avaamisesta CN-koodiin 1003 00 kuuluvalle mallasohralle
 1 *T
 PE-
 (komission esittämä)
 IA 1 *
 Vi
 m
 •^
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- Perustelut
 Amerikan yhdysvaltojen kanssa on tehty Euroopan yhteisöjen viljan ja riisin
 tuontijärjestelyjä koskeva sopimus GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisesti
 käytyjen neuvottelujen päättämisen yhteydessä. Kyseisen sopimuksen ehtojen mukaisesti:
 "Yhdysvallat ja Euroopan yhteisö ovat yhtä mieltä siitä, että vuoden 1996 ensimmäisen
 neljänneksen aikana ja myöhemmin kumman tahansa sopimuspuolen pyynnöstä,
 Yhdysvaltain hallitus ja Euroopan yhteisön komissio tarkastelevat uudelleen "edustavan
 hinnan" järjestelmän toimintaa viljan ja riisin osalta. Jos kumpi tahansa sopimuspuoli on
 sitä mieltä, että järjestelmän toiminta vakavasti uhkaa sopimuspuolten välisiä
 kauppavirtoja, komissio yhdessä Yhdysvaltain hallituksen kanssa viipymättä tutkii havaitut
 ongelmat tarkoituksena löytää niihin asianmukaiset ratkaisut."
 Tällaisia ongelmia on havaittu mallasohran osalta, ja tämän vuoksi ehdotetaan, että
 avataan 30 000 tonnin tariffikiintiö vuoden 1996 jäljellä olevalle osalle.
 a
 ---pagebreak--- NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o ...
 annettu ...
 yhteisön tariffikiintiön avaamisesta CN-koodiin 1003 00 kuuluvalle mallasohralle
 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
 ottaa huomioon komission ehdotuksen,
 sekä katsoo, että
 Yhteisön on GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen
 päätyttyä sitoutunut tutkimaan havaittuja ongelmia, jos vilja-alan "edustava
 hintajärjestelmä" näyttää haittaavan kauppaa; tietyt mallasohraerät ovat kärsineet kaupan
 esteistä;
 tällaisen kaupan esteen poistamiseksi tulisi avata yhteisön tariffikiintiö CN-koodiin
 1003 00 kuuluvalle mallasohralle loppuvuodeksi 1996; ja
 tämän asetuksen yksityiskohtaiset soveltamissäännöt tulisi hyväksyä vilja-alan yhteisestä
 markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
 1766/921, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o
 923/962, 23 artiklan mukaisesti,
 ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
 1 artikla
 Avataan yhteisön 30 000 tonnin tariffikiintiö CN-koodiin 1003 00 kuuluvalle
 korkealaatuiselle ohralle, joka on tarkoitettu pyökkiä sisältävissä sammioissa
 kypsytetyn tietyn oluen valmistuksessa käytettävän maltaan valmistukseen, 31
 päivään joulukuuta 1996 asti.
 Kiintiöön sovellettava yhteinen tullitariffi on 50 prosenttia tuontipäivänä
 voimassaolevasta täydestä tariffista, ilman vähennystä.
 EYVL N:oL 181, 1.7.1992, s. 21
 EYVL N:o L 126, 24.5.1996, s. 37
 a
 ---pagebreak--- 2 artikla
 Komissio hyväksyy tämän asetuksen yksityiskohtaiset soveltamissäännöt asetuksen (ETY)
 N o 1766/92 23 artiklan mukaista menettelyä noudattaen, ja erityisesti:
 i) ohran ja sen alkuperän laadun takaavat säännökset,
 ii) edellä i-kohdassa tarkoitetun laadun takauksen todentavan asiakirjan
 tunnustamista koskevat säännökset,
 iii) säännökset, jotka takaavat, että ohra käytetään oluen valmistuksessa
 tarvittavan maltaan tuottamiseksi.
 3 artikla
 Tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se julkaistaan Euroopan
 yhteisöjen virallisessa lehdessä.
 Sitä sovelletaan 1 päivästä kesäkuuta 1996 lähtien.
 Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan
 kaikissa jäsenvaltioissa.
 Tehty Brysselissä
 Neuvoston puolesta
 Puheenjohtaja
 V
 ---pagebreak--- RAHOITUSSELVITYS wp/ff/AA/ce(010) .-
 PÄIVÄYS: 25.9.1996
 1. BUDJETTIKOHTA: 1000 MÄÄRÄRAHAT: 864 milj. ecua
 2. TOIMENPITEEN NIMI: Ehdotus neuvoston asetukseksi CN-koodiin 1003 00 kuuluvaa mallasohraa koskevan yhteisön
 tariffikiintiön avaamisesta.
 3. OIKEUDELLINEN PERUSTA. Perustamissopimuksen 113 artikla
 4. TOIMENPITEEN TARKOITUS: Mallasohraa koskevan 30 000 tonnin tariffikiintiön avaaminen 31 päivään joulukuuta
 1996 asti.
 5. VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON: 12 kuukauden kuluva varainhoitovuosi seuraava
 aikana (96) varainhoitovuosi (97)
 5.0 MENOT
 - EY:N TALOUSARVIOSTA
 (TUET/TOIMET)
 - KANSALLISISTA TALOUSARVIOISTA
 - MUILTA ALOILTA
 5.1 TULOT
 - EY:N OMAT VARAT
 - (TUONTIMAKSUT / TULLIMAKSUT)
 - KANSALLISELLA TASOLLA
 + 1,3
 1998 1999 2000 2001
 5.0.1 MENOARVIO
 5.1.1 TULOARVIO
 5.2 LASKENTAMENETELMÄ: Mallasohran voimassa oleva täysi tulli on keskimäärin 84,5 ecua toruilta.
 Kiintiöön sovelletaan 50 prosentilla alennettua tullia.
 Tulot omina varoina ovat siis: 30.000 t x 84,5 ecua/t x 0,5 = 1,3 milj. ecua.
 6.0 RAHOITUSMAHDOLLISUUS TOTEUTETTAVANA OLEVAN TALOUSARVION KYSEISEEN LUKUUN
 OTETUISTA MÄÄRÄRAHOISTA: KYLLÄ / EI
 6.1 RAHOITUSMAHDOLLISUUS TOTEUTETTAVANA OLEVAN TALOUSARVION LUKUJEN VÄLISENÄ
 MÄÄRÄRAHASIIRTONA: KYLLÄ / EI
 6.2 LISÄTALOUSARVION TARVE: KYLLÄ / EI
 6.3 MYÖHEMPIIN TALOUSARVIOIHIN OTETTAVAT MÄÄRÄRAHAT: KYLLÄ / EI
 HUOMAUTUKSIA:
 *5
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- ISSN 1024-4492
 KOM(96) 552 lopullinen
 ASIAKIRJAT
 FI 02 03 01
 Luettelonumero : CB-CO-96-556-FI-C
 ISBN 92-78-10823-5
 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto
 L-2985 Luxemburg
 G


type: caselaw

text:
26 . 10 . 96 UES Diario Oficial de las Comunidades Europeas N° C 318/ 17
 Recurso interpuesto el 14 de agosto de 1996 contra la trativo interno, que no puede establecer excepciones ni a las
 Comisión de las Comunidades Europeas por Giorgio disposiciones del Estatuto ni a los principios generales del
 Lebedef Derecho sindical, una de cuyas manifestaciones fundamen
 ( Asunto T-128/96 ) tales es la libre circulación de informaciones y la libre
 difusión de escritos .
 96/C 318/32 )
 Se imputa asimismo a la Comisión haber violado el principio
 (Lengua de procedimiento: francés) de igualdad de trato entre las distintas organizaciones
 sindicales .
 En el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades
 Europeas se ha presentado, el 14 de agosto de 1996 , un
 recurso contra la Comisión de las Comunidades Europeas
 formulado por el Sr. Giorgio Lebedef, con domicilio en
 Senningerberg ( Luxemburgo ), representado por el Sr . Gilíes
 Bounéou , Abogado de Luxemburgo, que designa como Recurso interpuesto el 15 de agosto de 1996 contra la
 domicilio en Luxemburgo su despacho, 15 , avenue du Comisión de las Comunidades Europeas por Preussag
 Bois . Stahl AG
 La parte demandante solicita al Tribunal de Primera ( Asunto T-129/96 )
 Instancia que : ( 96/C 318/33 )
 — anule la decisión de la Comisión de 26 de octubre de
 1995 ; (Lengua de procedimiento: alemán)
 — por consiguiente, anule la decisión adoptada el 10 de En el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades
 mayo de 1996 , notificada el 14 de mayo de 1996 ; Europeas se ha presentado, el 15 de agosto de 1996 , un
 recurso contra la Comisión de las Comunidades Europeas
 — condene a la Comisión a pagar al demandante una formulado por Preussag Stahl AG, con domicilio social en
 indemnización de 200 000 francos belgas, cantidad en
 Salzgitter ( República Federal de Alemania ), representada
 la que evalúa el perjuicio que se le ha irrogado, o cual por el Sr . Jochim Sedemund, Abogado de Berlín, que designa
 quier otra cantidad al arbitrio del Tribunal de Primera
 como domicilio en Luxemburgo el despacho del Sr . Aloyse
 Instancia ;
 May, Abogado, 31 , Grand Rué .
 — condene a la Comisión al pago de todos los gastos y
 costas del procedimiento . La parte demandante solicita al Tribunal de Primera
 Instancia que :
 Motivos y principales alegaciones
 — anule la Decisión de la Comisión, de 29 de mayo de
 El demandante, Secretario General del sindicato autónomo 1996 , relativa a una ayuda de Estado a favor de
 Action et Défense Luxembourg ( A&D-L ), impugna la Walzwerk Ilsenburg GmbH [n° de expediente :
 negativa de la demandada a autorizar la difusión por parte COM(96 ) 1642 final];
 de los servicios internos de reparto del correo de un boletín
 común a las cuatro organizaciones sindicales, a saber FFPE, — condene a la demandada al pago de las costas proce
 FPE, SFIE y A&D-L . La referida negativa se fundamenta en sales .
 el artículo 21 del Acuerdo marco, que reconoce únicamente
 a las organizaciones firmantes del mismo el derecho a
 utilizar los medios de difusión de la Comisión . El sindicato Motivos y principales alegaciones
 A&D-L no es parte del citado convenio . El objeto de la demanda es una ayuda que fue concedida en
 Se imputa a la Comisión en primer lugar haber vulnerado el 1994 a Walzwerk Ilsenburg GmbH, a la sazón una filial
 derecho al ejercicio de una actividad sindical en el ámbito de jurídicamente independiente de la demandante . En 1995 la
 la función pública europea , reconocido en el artículo 24 bis empresa se fundió con su sociedad matriz, Preussag Stahl
 del Estatuto . A este respecto, el demandante aclara que el AG . Por consiguiente, la demandante es la sucesora jurídica
 propio concepto de libertad sindical implica no solamente el de la empresa que obtuvo las ayudas .
 derecho de los funcionarios y agentes a constituir libremente
 las asociaciones que tengan por conveniente, sino también la Respecto a las ayudas concedidas al tren de laminación para
 facultad de dichas asociaciones de dedicarse a cualquier chapa gruesa de la Walzwerk Ilsenburg GmbH, desde un
 actividad lícita en defensa de los intereses profesionales de primer momento estuvo claro que se trataba de una « ayuda
 sus miembros. De ello se sigue que las Instituciones regional a las inversiones » en el sentido del artículo 5 del
 comunitarias están obligadas a aceptar que las organizacio Quinto Código de Ayudas a la Siderurgia , contemplada en
 nes sindicales y profesionales desempeñen su cometido un « régimen general » aprobado por la Comisión el 16 de
 específico, en particular mediante el desarrollo de aquellas noviembre de 1994, y que la ayuda estaba destinada a
 actividades que tengan por objeto informar a los funciona favorecer una empresa situada en el territorio de la antigua
 rios y agentes acerca de cualquier materia que sea de interés RDA. Tampoco se discute que se cumplía el requisito de
 para el personal . « reducción de la capacidad total de producción de ese
 territorio », exigido en el tercer guión del artículo 5 del
 A este respecto, el demandante añade que el Acuerdo marco Código de Ayudas y que la Comisión ya conocía este dato en
 a que antes se hizo referencia constituye un acto adminis diciembre de 1994 .
 ---pagebreak--- N° C 318/ 18 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 26 . 10 . 96
 La decisión impugnada se basa exclusivamente en la recurso contra el Consejo de la Unión Europea formulado
 afirmación fáctica de que el período comprendido entre el por el Sr . Gaetano Aquilino, con domicilio en Havre
 25 de noviembre de 1994 ( fecha de presentación de la ( Bélgica ), representado por el Sr. Nicolás Lhoést, Abogado
 información ) y el 31 de diciembre de 1994 no bastó para de Bruselas, que designa como domicilio en Luxemburgo el
 proceder al examen material de la ayuda de que se trata y de Fiduciaire Myson, 1 , rué Glesener .
 que, con posterioridad al 31 de diciembre de 1994, la
 demandada « ya no estaba facultada » para declarar la
 La parte demandante solicita al Tribunal de Primera
 compatibilidad de un proyecto de ayuda con el artículo 5 del
 Instancia que :
 Código de Ayudas .
 La demandante considera que procede anular la Decisión — anule la nota del Consejo, de 25 de octubre de 1995 , por
 impugnada porque : la que se decidió deducir de la remuneración del
 demandante la cantidad correspondiente a 91 días
 — la afirmación de la Comisión conforme a la cual no tuvo laborables, por ausencias no autorizadas entre el 9 de
 suficiente tiempo para declarar la ayuda compatible con marzo de 1994 y el 15 de febrero de 1995 ;
 el mercado común es errónea y discrimina gravemente a
 la demandante frente a otras empresas siderúrgicas — condene a la parte demandada a devolver al demandante
 ( EKO-Stahl ). Del propio tenor literal del artículo 5 del la totalidad de las cantidades deducidas de sus haberes
 Código se deduce claramente que esta disposición sólo se en cumplimiento de la decisión del Consejo de 25 de
 refiere a cuestiones relativas a la conformidad material octubre de 1995 , debiendo incrementarse dichas canti
 de las ayudas con el Código . Esta disposición no señala a dades con los intereses, calculados a partir del momento
 la Comisión ningún plazo para adoptar una decisión . en que las referidas cantidades fueron retenidas;
 Por el contrario, establece que el plazo fijado de forma
 general respecto a las ayudas regionales expiraba en — condene a la parte demandada al pago de todas las costas
 Alemania del Este al finalizar 1994 . El Código no del procedimiento .
 prohibe en ninguna parte que la Comisión declare la
 compatibilidad material de las ayudas exentas con
 arreglo al artículo 5 incluso tras el 31 de diciembre de Motivos y principales alegaciones
 1994 ;
 El demandante, funcionario de grado D 1 , impugna la
 — el criterio jurídico de la Comisión conforme al cual no decisión de la AFPN de considerar no autorizadas unas
 podía declarar posteriormente la compatibilidad de la ausencias que, a su juicio, se hallan cubiertas por un
 ayuda con el mercado común es erróneo; certificado médico debidamente expedido, y de deducir de
 sus remuneraciones la cantidad correspondiente a dichas
 — la Comisión no tuvo en cuenta, haciendo mal uso de su ausencias supuestamente no autorizadas .
 facultad discrecional, los intereses jurídicos de la deman
 dante ni su confianza legítima en la compatibilidad El demandante expone que, durante años, tuvo que trans
 material de la ayuda con el Código; portar y manejar numerosos paquetes, efectuar largos
 desplazamientos y permanecer a menudo de pie, todo ello en
 — la Decisión infringe los artículos 5 y 15 del Tra
 el desempeño de sus funciones . Se trata de unas actividades
 tado CECA. En contra de la jurisprudencia del Tribunal
 que no resultan recomendables para aquellas personas que
 de Justicia contenida en los asuntos « Boussac » y
 sufren dolencias de espalda , como ocurre con el deman
 « Tubermeuse », la Comisión ha aprovechado un preten
 dante . De esta forma, tanto los facultativos que le atendie
 dido incumplimiento de plazo para exigir la devolución ron como el médico asesor de la administración instaron en
 de una ayuda materialmente compatible con el mercado
 repetidas ocasiones a la parte demandada para que asignara
 común del acero . Tampoco existe motivación suficiente
 al demandante un trabajo en consonancia con sus aptitudes
 que justifique por qué la Comisión después del 31 de físicas . Dichos requerimientos no tuvieron respuesta .
 diciembre de 1994 ya no puede declarar la compatibili
 dad de una ayuda al amparo del artículo 5 del Código si
 todos los requisitos materiales ya se cumplían antes de El demandante subraya sobre todo que sus ausencias
 esta fecha . estuvieron siempre justificadas mediante certificados médi
 cos . Pues bien, a partir de marzo de 1994, la parte
 demandada comenzó a considerar no autorizadas las
 ausencias del demandante, cuando ningún control médico
 había cuestionado la validez de los referidos certificados y la
 propia Comisión no había considerado necesario someter al
 Recurso interpuesto el 21 de agosto de 1996 contra el demandante a un nuevo control , no habiéndose convocado
 Consejo de la Unión Europea por Gaetano Aquilino en modo alguno a la Comisión de invalidez.
 ( Asunto T-130/96 )
 ( 96/C 318/34 ) El demandante alega una infracción de los artículos 59 y 60
 del Estatuto, una violación del principio de motivación de
 los actos, así como un incumplimiento del deber de
 (Lengua de procedimiento: francés) asistencia y protección .
 En el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades
 Europeas se ha presentado, el 21 de agosto de 1996 , un


text:
 Avis juridique important
 |
 E1994G0013
 BESCHLUSS DES STÄNDIGEN AUSSCHUSSES DER EFTA-STAATEN Nr. 13/94/SA vom 6. Juni 1994 über die Verfahren zur Meldung von Tierseuchen
 Amtsblatt Nr. L 234 vom 08/09/1994 S. 0015 - 0016
 BESCHLUSS DES STÄNDIGEN AUSSCHUSSES DER EFTA-STAATEN Nr. 13/94/SA vom 6. Juni 1994 über die Verfahren zur Meldung von Tierseuchen DER STÄNDIGE AUSSCHUSS DER EFTA-STAATEN -gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, angepaßt durch das Anpassungsprotokoll zum Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, im folgenden "EWR-Abkommen" genannt,gestützt auf die in Anhang I Kapitel I Nummern 15 bis 17 des EWR-Abkommens genannten Rechtsakte über die Meldung von Tierseuchen,gestützt auf das Abkommen über einen Ständigen Ausschuß der EFTA-Staaten, im folgenden "Abkommen über einen Ständigen Ausschuß" genannt,gestützt auf das Abkommen zwischen den EFTA-Staaten zur Errichtung einer Überwachungsbehörde und eines Gerichtshofs, im folgenden "Abkommen über eine Überwachungsbehörde und einen Gerichtshof" genannt, insbesondere auf Artikel 5 sowie auf Protokoll 1,in Erwägung nachstehender Gründe:Gemäß den Anpassungen der obengenannten Rechtsakte schaffen die EFTA-Staaten grundsätzlich bis zum 1. Juli 1994 ein Notifizierungs- und Informationssystem, das dem in der EG eingesetzten System (ADNS) vergleichbar und auf dieses abgestimmt ist.Gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe f) des Abkommens über einen Ständigen Ausschuß werden die Verfahren zur Meldung von Tierseuchen vom Ständigen Ausschuß festgelegt. Gemäß dem Anhang dieses Abkommens kommt der Beschluß mit Stimmenmehrheit zustande.Gemäß Absatz 4 der Einleitung zu Kapitel I des Anhangs I des EWR-Abkommens gelten die obengenannten Rechtsakte nicht für Island.Für die Anwendung der verschiedenen im EWR-Abkommen vorgesehenen Schutzmaßnahmen sind rasche und präzise Informationen unerläßlich.Gemäß Artikel 1 Buchstabe a) des Protokolls 1 zum Abkommen über eine Überwachungsbehörde und einen Gerichtshof ist es Aufgabe der EFTA-Überwachungsbehörde, einen EFTA-Staat darüber zu unterrichten, ob eine von einem EFTA-Staat getroffene vorbeugende Maßnahme oder Sicherheitsmaßnahme gerechtfertigt ist.Die Codes, die mit der in Anhang I Kapitel I Nummer 17 des EWR-Abkommens genannten Entscheidung der Kommission festgelegt wurden, müssen durch Codes für die EFTA-Staaten und deren Regionen ergänzt werden.Die Anhänge der in Anhang I Kapitel I Nummer 17 des EWR-Abkommens genannten Entscheidung der Kommission sind nicht veröffentlicht worden -BESCHLIESST:Artikel 1 (1) Zur Anwendung der in Anhang I Kapitel I Nummern 15 bis 17 des EWR-Abkommens genannten Rechtsakte müssen alle EFTA-Staaten, für die diese Rechtsakte gelten,- sämtlichen EWR-Vertragsparteien sowie der EFTA-Überwachungsbehörde und der Europäischen Kommission direkt alle Meldungen von Tierseuchen übermitteln,- die erforderlichen Vorkehrungen für den Eingang von Tierseuchenmeldungen aus den EG-Mitgliedstaaten treffen, die den EFTA-Staaten von der Europäischen Kommission direkt oder auf dem Wege über diese übermittelt werden,- die erforderlichen Vorkehrungen für den Eingang von Zusammenstellungen von Tierseuchenmeldungen in den EG-Mitgliedstaaten treffen, die den EFTA-Staaten von der Europäischen Kommission übermittelt werden,- die erforderlichen Vorkehrungen für den Eingang von Zusammenstellungen von Tierseuchenmeldungen in den EFTA-Staaten treffen, die von der EFTA-Überwachungsbehörde übermittelt werden.(2) Die Meldungen gemäß Absatz 1 werden, sofern zwischen Absender und Adressat nicht anders vereinbart, durch Telefax übermittelt.Artikel 2 (1) Die EFTA-Überwachungsbehörde ist verantwortlich für die Abstimmung des gemäß diesem Beschluß zu errichtenden Notifizierungssystems auf das entsprechende EG-System.(2) Soweit es Aufgabe der Europäischen Kommission ist, Informationen, die den EG-Mitgliedstaaten übermittelt werden sollen, zusammenzustellen oder aufeinander abzustimmen, verrichtet die EFTA-Überwachungsbehörde die entsprechende Arbeit in bezug auf die EFTA-Staaten und erstattet den EFTA-Staaten und der Europäischen Kommission Bericht.(3) Die EFTA-Überwachungsbehörde trifft die erforderlichen Vorkehrungen für den Eingang von Tierseuchenmeldungen aus den EFTA-Staaten und den EG-Mitgliedstaaten sowie von Zusammenstellungen von Tierseuchenmeldungen in den EG-Mitgliedstaaten, die von der Europäischen Kommission übermittelt werden.Artikel 3 Im Zusammenhang mit der Meldung von Tierseuchen werden Informationen, die die EFTA-Staaten und deren Regionen treffen, unter Verwendung der in den Anhängen I und II dieses Beschlusses festgelegten Codes übermittelt.Artikel 4 Die Bestimmungen dieses Beschlusses gelten unbeschadet der allgemeinen Bestimmungen über die Meldung von Tierseuchen in den in Anhang I Kapitel I des EWR-Abkommens genannten Rechtsakten.Artikel 5 Dieser Beschluß gilt ab 1. Juli 1994.Artikel 6 Dieser Beschluß wird ohne seine Anhänge im EWR-Teil und im EWR-Supplement des Amtsblatts der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht.Geschehen zu Brüssel am 6. Juni 1994.Für den Ständigen AusschußDer VorsitzendeAntti SATULI


text:
 24.7.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 239/71
 Tužba podnesena 31. svibnja 2017. – Mubarak protiv Vijeća
 (Predmet T-358/17)
 (2017/C 239/83)
 Jezik postupka: engleski
 Stranke
 Tužitelj: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kairo, Egipat) (zastupnici: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, M. Rushton i C. Enderby Smith, solicitors)
 Tuženik: Vijeće Europske unije
 Tužbeni zahtjev
 Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
 —
 poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2017/496 od 21. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2011/172/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (u daljnjem tekstu: pobijana odluka; SL 2017., L 76, str. 22.) i Provedbenu uredba Vijeća (EU) 2017/491 od 21. ožujka 2017. o provedbi Uredbe Vijeća (EU) br. 270/2011 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (u daljnjem tekstu: pobijana uredba; SL 2017., L 76, str. 10.), u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;
 —
 proglasi neprimjenjivim članak 1. stavak 1. Odluke Vijeća 2011/172/ZVSP od 21. ožujka 2011. o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (u daljnjem tekstu: Odluka; SL 2011., L 76, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 8., str. 260.) i članak 2. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 270/2011 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (u daljnjem tekstu: Uredba; SL 2011, L 76, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 204.), u dijelu u kojem se odnose na tužitelje i, slijedom toga, poništi Odluku (ZVSP) 2016/411, u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelja, i
 —
 naloži Vijeću snošenje troškova tužitelja.
 Tužbeni razlozi i glavni argumenti
 U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.
 1.
 Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 1. stavka 1. Odluke i članka 2. stavka 1. Uredbe, s obzirom na to da (a) nemaju valjanu pravnu osnovu i/ili (b) se njima krši načelo proporcionalnosti.
 2.
 Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljevih prava na temelju članka 6. UEU-a, u vezi s člancima 2. i 3. UEU-a, i članaka 47. i 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer je Vijeće pretpostavilo da su sudski postupci u Egiptu bili u skladu s temeljnim ljudskim pravima.
 3.
 Treći tužbeni razlog, koji se temelji na pogreškama u ocijeni koje je počinilo Vijeće smatrajući da je kriterij za uvrštavanje tužitelja u članak 1. stavak 1. Odluke i članak 2. stavak 1. Uredbe ispunjen.
 4.
 Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Vijeće povrijedilo tužiteljevo pravo na obranu i pravo na dobru upravu te djelotvorni sudski nadzor. Vijeće je osobito propustilo pažljivo i nepristrano ispitati jesu li razlozi navedeni u prilog osnovanosti ponovnog uvrštavanja bili osnovani s obzirom na očitovanja koja je tužitelj podnio prije ponovnog uvrštavanja.
 5.
 Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Vijeće neopravdano i neproporcionalno prekršilo tužiteljeva temeljna prava, uključujući pravo na zaštitu vlasništva i ugleda. Utjecaj pobijane odluke i pobijane uredbe na tužitelja je dalekosežan, i što se tiče njegove imovine, i što se tiče njegovog ugleda širom svijeta. Vijeće je propustilo pokazati da je zamrzavanje tužiteljeve financijske imovine i gospodarskih sredstava povezano s legitimnim ciljem ili njime opravdano, kao ni da je proporcionalno takvom cilju.


text:
 Ważna informacja prawna
 |
 22004D0022
 Dziennik Urzędowy L 127 , 29/04/2004 P. 0127 - 0127
 Decyzja Wspólnego Komitetu EOGnr 22/2004z dnia 19 marca 2004 r.zmieniająca załącznik II (Przepisy techniczne, normy, badania i certyfikacja) do Porozumienia EOGWSPÓLNY KOMITET EOG,uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, dostosowane Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej Porozumieniem, w szczególności jego art. 98,a także mając na uwadze, co następuje:(1) Załącznik II do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 3/2004 z dnia 6 lutego 2004 r. [1].(2) Rozporządzenie Komisji (WE) nr 1490/2003 z dnia 25 sierpnia 2003 r. zmieniające załącznik I do rozporządzenia Rady (EWG) nr 2377/90 ustanawiającego wspólnotową procedurę określania maksymalnych limitów pozostałości weterynaryjnych produktów leczniczych w środkach spożywczych pochodzenia zwierzęcego [2] należy włączyć do Porozumienia,STANOWI, CO NASTĘPUJE:Artykuł 1W załączniku II do Porozumienia rozdział XIII, w pkt 14 (rozporządzenie Rady (EWG) nr 2377/90) dodaje się następujące tiret:"— 32003 R 1490: rozporządzenie Komisji (WE) nr 1490/2003 z 25 sierpnia 2003 r. (Dz.U. L 214 z 26.8.2003, str. 3)."Artykuł 2Teksty rozporządzenia (WE) nr 1490/2003 w językach islandzkim i norweskim, które mają zostać opublikowane w Dodatku EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.Artykuł 3Niniejsza decyzja wchodzi w życie dnia 20 marca 2004 r., pod warunkiem że wszystkie notyfikacje na mocy artykułu 103 ustęp 1 Porozumienia zostały dokonane wobec Wspólnego Komitetu EOG [3].Artykuł 4Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Sekcji EOG i w Dodatku EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.Sporządzono w Brukseli, dnia 19 marca 2004 r.W imieniu Wspólnego Komitetu EOGP. WesterlundPrzewodniczący[1] Dz.U. L 116 z 22.4.2004, str. 44.[2] Dz.U. L 214 z 26.8.2003, str. 3.[3] Nie wskazano żadnych wymogów konstytucyjnych.--------------------------------------------------


text:
 28.4.2014
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 129/11
 Begäran om förhandsavgörande framställd av Bundespatentgericht (Tyskland) den 17 januari 2014 – BGW Marketing- & Management-Service GmbH mot Bodo Scholz
 (Mål C-20/14)
 2014/C 129/14
 Rättegångsspråk: tyska
 Hänskjutande domstol
 Bundespatentgericht
 Parter i målet vid den nationella domstolen
 Klagande: BGW Marketing- & Management-Service GmbH
 Motpart: Bodo Scholz
 Tolkningsfråga
 Ska artikel 4.1 b i direktiv 2008/95/EG (1) tolkas på så sätt att det kan antas föreligga risk för att allmänheten förväxlar varor och tjänster som är identiska eller av liknande slag, när en bokstavsföljd som har särskiljningsförmåga som dominerar det äldre ord-/figurkännetecknet med medelhög särskiljningsförmåga, används av tredje man i ett yngre ordkännetecken på så sätt att bokstavsföljden sätts samman med en beskrivande ordkombination, som tydliggör att bokstavsföljden utgör en förkortning av de beskrivande orden?
 (1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/95/EG av den 22 oktober 2008 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EUT L 299, s. 25)


type: other

text:
Akutte smerter er ikke omfattet af lov om arbejdsskadesikring | Bjørst
 Akutte smerter er ikke omfattet af lov om arbejdsskadesikring
 Højesteret har den 9. november 2016 afsagt dom om forståelsen af arbejdsskadesikringslovens personskadebegreb.
 Sagen vedrørte en skadelidte, som havde fået akutte rygsmerter i forbindelse med løft af en 8-10 kilo tung kasse, der havde siddet i spænd på et transportbånd.
 Tvisten handlede om, hvorvidt de akutte rygsmerter var omfattet af arbejdsskadesikringslovens personskadebegreb.
 Den skadelidte var af læge ordineret smertestillende medicin og var blevet henvist til kiropraktor og fysioterapi.
 Retslægerådet havde udtalt, at ordineringen af smertestillende medicin og henvisning til kiropraktor og fysioterapi var i overensstemmelse med anerkendt behandlingsregime for at opnå bedst mulig helbredelse af rygsmerterne.
 Højesteret har i en tidligere dom af 8. november 2013 (U.2014.452H) udtalt, at forbigående smerter er omfattende af arbejdsskadesikringsloven, men at personskadebegrebet må fastlægges i lyset af de ydelser der kan gives efter arbejdsskadesikringsloven, og at smerter der går væk af sig selv uden at det kræver behandling normalt ikke vil være en personskade.
 I denne sag havde skadelidte afholdt sådanne udgifter til behandling og medicin, som kunne dækkes over arbejdsskadeforsikringen.
 Alligevel fandt Højesteret ikke, at der var tale om en personskade, der var omfattet af arbejdsskadesikringens dækningsområde, idet
 Højesteret lægger som ubestridt til grund, at A ved hændelsen den 26. november 2008 blev påført akutte rygsmerter. Efter de lægelige udtalelser finder Højesteret, at det ikke er godtgjort, at hændelsen er årsag til hendes vedvarende rygsmerter.
 Spørgsmålet er herefter, om de akutte rygsmerter, der må anses for at være en følge af hændelsen, udgør en personskade i arbejdsskadesikringslovens forstand.
 I dom af 8. november 2013 (UfR 2014.452) har Højesteret fastslået, at forbigående smerter, der ikke kræver behandling, men går over af sig selv, normalt ikke vil være en personskade i arbejdsskadesikringslovens forstand.
 Efter de lægelige udtalelser må det lægges til grund, at de akutte rygsmerter, der var en følge af hændelsen, uden behandling ville gå over af sig selv. Højesteret tiltræder, at disse akutte smerter ikke udgør en personskade omfattet af arbejdsskadesikringsloven.
 Det kan ikke føre til et andet resultat, at A har modtaget behandling med smertestillende medicin og hos fysioterapeut og kiropraktor, og at en del af denne behandling kan have vedrørt de akutte rygsmerter.
 Efter denne dom er det vanskeligt at se, at forbigående smerter vil kunne anerkendes efter arbejdsskadesikringsloven til trods for, at dette er nævnt i forarbejderne til arbejdsskadesikringsloven, da der i den konkrete sag var afholdt udgifter, som kunne dækkes efter arbejdsskadesikringsloven, og dermed var der ret til ydelser jf. Højesterets dom i U.2014.452H.
 Ankestyrelsen skulle anerkende markant personlighedsforandring efter strømstød Arbejdsskadesikring – erhvervsevnetab – forudbestående lidelses betydning
 arbejdsskadesikringforbigående smerterpersonskadebegreb


text:
 20.6.2009
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 141/17
 2009 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas byloje (Bundesfinanzhof (Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Hauptzollamt Bremen prieš J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
 (Byla C-134/08) (1)
 (Reglamentas (EB) Nr. 2193/2003 - Papildomų muitų taikymas tam tikrų produktų, kurių kilmės šalis yra Jungtinės Amerikos Valstijos, importui - Ratione temporis taikymo sritis - 4 straipsnio 2 dalis - Iki šio reglamento įsigaliojimo eksportuoti produktai, kurie, remiantis įrodymais, prieš pirmo papildomų muitų taikymo dieną buvo pakeliui į Bendriją - Apmokestinimas)
 2009/C 141/28
 Proceso kalba: vokiečių
 Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
 Bundesfinanzhof
 Šalys pagrindinėje byloje
 Ieškovė: Hauptzollamt Bremen
 Atsakovė: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
 Dalykas
 Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Bundesfinanzhof — 2003 m. gruodžio 8 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2193/2003, nustatančio papildomus muitus tam tikriems importuojamiems produktams, kurių kilmės šalis yra Jungtinės Amerikos Valstijos (OL L 328, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 15 t., p. 6), 4 straipsnio 2 dalies aiškinimas — Iš Jungtinių Amerikos Valstijų į Bendriją eksportuotų produktų, kurie, remiantis įrodymais, yra pakeliui į Bendriją pirmo papildomų muitų taikymo dieną ir kurių paskirties vieta negali būti pakeista, apmokestinimas papildomais muitais įsigaliojus šiam reglamentui
 Rezoliucinė dalis
 2003 m. gruodžio 8 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 2193/2003, nustatančio papildomus muitus tam tikriems importuojamiems produktams, kurių kilmės šalis yra Jungtinės Amerikos Valstijos, 4 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kaip numato jos tekstas, t. y. kad papildomi muitai netaikomi produktams, kurie, remiantis įrodymais, yra pakeliui į Europos Bendriją prieš pirmo papildomų muitų taikymo dieną ir kurių paskirties vieta negali būti pakeista.
 (1) OL C 171, 2008 7 5.


text:
Katarzyna I z Courtenay, fr. Catherine de Courtenay (ur. w 1274, zm. 2 stycznia 1307/1308 w Paryżu) – tytularna cesarzowa Konstantynopola w latach 1283–1307/8.
 Była córką tytularnego cesarza Konstantynopola - Filipa I, z kapetyńskiej gałęzi rodu de Courtenay i Beatrycze Andegaweńskiej. Jej dziadkami ze strony matki byli: król Sycylii - Karol I i Beatrycze Prowansalska - hrabina Prowansji. Jej ojciec zmarł w 1283 i Katarzyna odziedziczyła po nim prawa do tronu cesarstwa. 8 lutego 1301 poślubiła swojego kuzyna - hrabiego Valois, młodszego brata króla Francji - Filipa IV Pięknego - Karola de Valois (była jego drugą żoną). Karol jako jej małżonek został tytularnym cesarzem Konstantynopola - stracił ten tytuł po śmierci Katarzyny.
 Katarzyna i Karol mieli 4 dzieci
 Katarzynę, która zmarła w dzieciństwie,
 Jana, hrabiego Chartres, który zmarł w dzieciństwie,
 Katarzynę II de Valois, żonę Filipa, księcia Tarentu i tytularną cesarzową Konstantynopola - spadkobierczynię matki,
 Joannę, żonę Roberta III, hrabiego d'Artois.
 Władcy Cesarstwa Łacińskiego
 Kapetyngowie
 Urodzeni w 1274
 Zmarli w XIV wieku


text:
Mano investicinis portfelis Kovas 2017 - Sekmesgarantas.lt
 2017-03-2 / 3 min. skaitymo
 Vasaris buvo dar vienas mėnuo, kai mano investicinis portfelis pasiekė naujas istorines aukštamas. Kaip minėjau savo praeitame įraše, mano portfelis buvo 100 procentų investuotas į kompanijų akcijas, o akcijų rinkos kolkas kyla į naujas aukštumas tiek Didžiojoje Britanijoje, tiek ir už Atlanto. Norėjau, jog vasaris taptų mėnesiu be pasikeitimų, tačiau, tai ir vėl neįvyko. Nusprendžiau stipriai sumažinti vieną iš savo didžiausių investicinio portfelio pozicijų. Papildomi grynieji pinigai padės man geriau kontroliuoti investicinio portfelio riziką.
 Investicinis portfelis Sausis 2016
 Kaip jau minėjau anksčiau, 100 procentų portfelio turto buvo investuota į kompanijų akcijas. Šią strategiją visada galiu keisti, tačiau ateityje planuoju į kompanijų akcijas investuoti bent 60 procentų portfelio turto.
 Investicinis portfelis Vasaris 2016
 Portfelyje ir vėl atsirado grynųjų pinigų, tačiau tai įvyko ne todėl, jog aš jų dar pridėjau. Paprasčiausiai nusprendžiau stipriai sumažinti Sports Direct poziciją. Šį sprendimą pakomentuosiu šiektiek vėliau. Be to, planuoju į portfelį įdėti dar daugiau grynųjų pinigų, kad turėčiau šiektiek daugiau resursų investuoti. Grynus pinigus galima naudoti, norint geriau kontroliuoti investicinio portfelio riziką. Tai planuoju daryti ir aš.
 Šis mėnuo buvo pilnas nenuspėjamų įvykių. Į vieną iš mano pozicijų, kurią dar padidinau sausį, buvo nusitaikęs pats Warren Buffett ir 3G Capital iš Brazilijos. Jų valdoma Kraft Heinz kompanija pabandė įsigyti Unilever kompaniją, tačiau Unilever vadovai šį pasiūlymą atmetė. Tai leido Unilever akcijų kainai pakilti daugiau nei 13 procentų, o mano portfelyje jos jau pakilusios daugiau nei 20%. Šiame versle sėkmės tikrai reikia.
 Dabar trumpai pasidalinsiu kiekvienos kompanijos rezultatais:
 Diageo – kompanija pamušė savo planuotą rezultatą. To pasekoje padidino dividendą. Smagu.
 Safestore Holdings – pamušė savo planuotą rezultatą. To pasekoje padidino dividendą. Smagu.
 Beazley – kompanija pasiekė planuotus rezultatus. Padidino dividendą + mokės specialų dividendą. Smagu.
 Lloyds Banking Group – padvigubino pelną. Padidino dividendą + mokės specialų dividendą.
 EasyJet – nepasiekė planuoto rezultato, bet mokės šiektiek mažesnį dividendą.
 Facebook, Alphabet ir Amazon – pasiekė šiektiek blogesnius rezultatus nei planuota. Šios bendrovės dividendų nemoka.
 Kaip minėjau anksčiau, nusprendžiau stipriai sumažinti Sports Direct poziciją. Tai nereiškia, jog ateityje į šią bendrovę neinvestuosiu daugiau. Tai gali atsitikti, kad ir kitą mėnesį. Nusprendžiau akcijas parduoti, kadangi Sports Direct rezultatai labai priklauso nuo Jav dolerio ir Didžiosios Britanijos svaro kurso. Jav doleriui krentant, Sports Direct prekes pirkti taip pat darosi brangiau. Stebėsiu Sports Direct situaciją įdėmiai ir jeigu vėl gausiu akcijų už gerą kainą, jų dar nusipirksiu. Poziciją sumažinau, bet akcijų dar turiu.
 Rinkų svyravymų prognozuoti negaliu, todėl į ateitį žvelgiu atsargiai.
 Sekančius du mėnesius pavadinau dividendų lietumi, kadangi daugelis portfelyje esančių bendrovių dividendus mokės būtent šiuo laikotarpiu.
 Obligacijų neturiu ir artimiausiu laiku neplanuoju turėti, ypatingai laikotarpiu, kai JAV planuoja didinti trumpalaikių palūkanų normą.
 Kaip investicinio portfelio rizikos kontrolės įrankį renkuosi grynuosius pinigus, o ne auksą. Tai visada gali pasikeisti.
 Jų portfelyje padaugėjo dėl Sports Direct akcijų pardavimo. Taip pat planuoju jų kiekį dar padidinti. Be to, bus gaunami dividendai, kuriuos taip pat reikės kažkaip alokuoti.
 Akcijų rinkos kyla, kas yra labai sunku. Problema ta, jog akcijų kainoms augant, vis sunkiau alokuoti grynuosius pinigus, kadangi nesinori už kažką mokėti brangiau, kai prieš keletą mėnesių mokėjai mažiau. Rinkų svyravymų prognozuoti negaliu, todėl į ateitį žvelgiu atsargiai.
 #akcijos #auksas #dividendai #grynieji pinigai #investicinis portfelis #Jav doleris #kompanijos #obligacijos #portfelio rizikos kontroliavimas #svaras
 Kitokios investavimo idėjos
 Investicinio portfelio metiniai rezultatai Tomas S.
 Mano investicinis portfelis Rugpjūtis 2017 Tomas S.
 Mano investicinis portfelis Liepa 2017 Tomas S.


text:
 13.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 124/43
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) No 462/2011 НА КОМИСИЯТА
 от 12 май 2011 година
 за определяне на фиксирани стойности при внос за определяне на входната цена на някои плодове и зеленчуци
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (1),
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 1580/2007 на Комисията от 21 декември 2007 г. за определяне на правила за прилагане на регламенти (ЕО) No 2200/96, (ЕО) No 2201/96 и (ЕО) No 1182/2007 на Съвета в сектора на плодовете и зеленчуците (2), и по-специално член 138, параграф 1 от него,
 като има предвид, че:
 в изпълнение на резултатите от Уругвайския кръг от многостранните търговски преговори Регламент (ЕО) No 1580/2007 посочва критерии за определяне от Комисията на фиксирани стойности при внос от трети страни за продуктите и периодите, посочени в приложение XV, част A от посочения регламент,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Фиксираните стойности при внос, посочени в член 138 от Регламент (ЕО) No 1580/2007, са определени в приложението към настоящия регламент.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на 13 май 2011 година.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
 Съставено в Брюксел на 12 май 2011 година.
 За Комисията, от името на председателя,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Генерален директор на Генерална дирекция „Земеделие и развитие на селските райони“
 (1) ОВ L 299, 16.11.2007 г., стр. 1.
 (2) ОВ L 350, 31.12.2007 г., стр. 1.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Фиксирани стойности при внос за определяне на входната цена на някои плодове и зеленчуци
 (EUR/100 kg)
 Код по КН
 Кодове на трети страни (1)
 Фиксирана вносна стойност
 0702 00 00
 MA
 52,1
 TN
 107,9
 TR
 72,3
 ZZ
 77,4
 0707 00 05
 TR
 108,2
 ZZ
 108,2
 0709 90 70
 MA
 86,8
 TR
 107,0
 ZZ
 96,9
 0709 90 80
 EC
 27,0
 ZZ
 27,0
 0805 10 20
 EG
 56,7
 IL
 55,0
 MA
 47,3
 TN
 54,9
 TR
 71,5
 ZZ
 57,1
 0805 50 10
 TR
 54,8
 ZZ
 54,8
 0808 10 80
 AR
 78,7
 BR
 70,0
 CA
 107,1
 CL
 86,9
 CN
 95,4
 NZ
 120,9
 US
 145,0
 UY
 54,3
 ZA
 85,2
 ZZ
 93,7
 (1) Номенклатура на страните, определена с Регламент (ЕО) No 1833/2006 на Комисията (ОВ L 354, 14.12.2006 г., стр. 19). Код „ZZ“ означава „друг произход“.


text:
Felice Bryant (7. august 1925 – 22. april 2003) var sammen med sin mand Boudleaux Bryant en af de sangskrivere som producerede nogle af de mest populære pop- og countrysange nogensinde.
 De skrev sammen tekster til omkring 3.000 sange, som blev solgt igennem mere end 300 millioner plader over hele verden. De blev i 1991 optaget i Country Music Hall of Fame, hvilket alene skete for meget få rene sangskrivere. Deres æresplads i Nashville Songwriters Hall of Fame kom næsten som en selvfølge oven på deres store succes.
 Blandt de kunstnere, som har fortolket parrets sange, kan nævnes:
 Little Jimmy Dickens
 "Country Boy"
 Carl Smith
 "Hey Joe"
 Buddy Holly
 The Everly Brothers
 "Bye Bye Love"
 "Problems"
 "All I Have to Do Is Dream"
 "Wake Up Little Susie"
 "Bird Dog"
 Elvis Presley
 "She Wears My Ring"
 Jim Reeves
 Sonny James
 Komponister fra USA
 Countrysangskrivere


text:
 4.7.2009
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 153/17
 Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 19. mája 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Írsko
 (Vec C-532/08) (1)
 (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2005/60/ES - Pranie špinavých peňazí a financovanie terorizmu - Neprebratie v stanovenej lehote)
 2009/C 153/34
 Jazyk konania: angličtina
 Účastníci konania
 Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: P. Dejmek a A. A. Gilly, splnomocnení zástupcovia)
 Žalovaný: Írsko (v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca)
 Predmet veci
 Nesplnenie povinnosti členským štátom — Neprijatie ustanovení potrebných na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (Ú. v. EÚ L 309, s. 15) v stanovenej lehote
 Výrok rozsudku
 1.
 Írsko si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.
 2.
 Írsko je povinné nahradiť trovy konania.
 (1) Ú. v. EÚ C 32, 7.2.2009.


text:
FINLEX ® - Ursprungliga författningar: 630/1981
 Du är här: Finlex › Lagstiftning › Ursprungliga författningar › 1981 › 630/1981 FramsidanLagstiftningRättspraxisMyndigheterFördragRegeringspropositioner
 Kokeile myös tarkennettua hakua. Katso ohjeet. Du är här: Finlex › Lagstiftning › Ursprungliga författningar › 1981 › 630/1981 630/1981 Dokumentversioner
 Given i Helsingfors den 18 september 1981
 Förordning om ändring av sjukförsäkringsförordningen På föredragning av ministern för handläggning av ärenden hörande till social- och hälsovårdsministeriets verksamhetsområde
 ändras 8 § 2 mom., 9 § 1 och 4 mom., 10 § 1 och 2 mom., 18 § och 41 § 1 mom. sjukförsäkringsförordningen av den 1 november 1963 (473/63),
 dessa lagrum sådana de lyder, 8 § 2 mom. och 9 § 4 mom. i förordning av den 31 december 1975 (1067/75), 9 § 1 mom. i förordning av den 25 juli 1969 (505/69), 10 § 1 och 2 mom. i förordning av den 20 juli 1973 (630/73), 18 § i förordning av den 27 februari 1981 (179/81) samt 41 § 1 mom. i förordning av den 14 juli 1967 (343/67), samt
 fogas till 40 § ett nytt 2 mom., varvid det nuvarande 2 mom. blir 3 mom., till 41 §, sådan den delvis ändrad lyder i nämnda förordning av den 14 juli 1967, ett nytt 2 mom., varvid det nuvarande 2 mom. blir 3 mom., samt till förordningen nya 18 a och 44 a §§ som följer:
 Då försäkrad eller äkta makar tillsammans idkat rörelse eller utövat yrke eller bedrivit gårdsbruk, anses det sammanlagda beloppet av rörelsens eller yrkets resultat eller gårdsbrukets nettoinkomst intill det belopp som avses i 17 b § 2 mom. lagen om skatt på inkomst och förmögenhet i sin helhet vara arbetsinkomst. Företer den försäkrade utredning om att det skäliga värdet av det arbete den försäkrade eller makarna utfört i rörelsen, yrkesutövningen eller gårdsbruket överstiger nämnda belopp, kan jämväl den del av summan av sagda inkomster, som överstiger detta belopp, anses som arbetsinkomst. Som arbetsinkomst anses likväl inte nettoavkastning av skogsbruk, ränteinkomst, dividend, hyresinkomst, bostadsinkomst, vinst på överlåtelse av värdepapper och fast egendom, ersättning för överlåtelse av fastighets substansdel, ej heller annan med dessa inkomster jämförbar inkomst.
 Dagpenning skall fastställas på grundvalen av den arbetsinkomst, som konstaterats vid beskattningen året före arbetsoförmågans inträde. Har likväl den försäkrade under det skatteår, för vilket arbetsinkomsten enligt det ovan sagda skall tas till grund för dagpenningens fastställande, blivit berättigad till i 27 § 6 mom. sjukförsäkringslagen avsedd pension, fastställs dagpenningen på grundvalen av arbetsinkomsten för föregående skatteår, under förutsättning att sistnämnda arbetsinkomst är större än den arbetsinkomst, som konstaterats vid beskattningen året före arbetsoförmågans inträde. Vid fastställande av moderskapspenning skall den i 23 § sjukförsäkringslagen åsyftade tidpunkten, då rätt till moderskapspenning inträder, anses motsvara tidpunkt för inträde av arbetsoförmåga.
 Dagpenning ävensom rätt till barnförhöjning skall justeras att från ingången av nästföljande januari månad motsvara arbetsinkomsten enligt den i 3 mom. avsedda förteckningen, såvida dagpenningens belopp jämte barnförhöjning till följd av justeringen ökar.
 Önskar försäkrad utfå dagpenning med ett större belopp än det som förutsätts av den arbetsinkomst, som konstaterats vid beskattningen, skall han hos socialförsäkringskommissionen förete utredning rörande sin arbetsinkomst under de sex sista månaderna före den av sjukdom förorsakade invaliditetens inträde. Försäkrad, som enligt lag är bokföringsskyldig eller som för beskattningen är skyldig att föra bok över sina utgifter och inkomster, äger rätt att förete nämnda utredning i avseende å hela den redovisningsperiod eller det skatteår, varunder invaliditeten inträtt eller i avseende å den redovisningsperiod eller det skatteår som föregick invaliditeten. Har försäkrad på grund av ombyte av yrke eller av annat liknande skäl haft arbetsinkomst under endast en del av ovan avsedd tid, men skall denna inkomst ändå betraktas som fortgående, eller har redovisningsperiod, över vilken ovan nämnda utredning skall företes, varit kortare eller längre än ett år, skall socialförsäkringskommissionen med beaktande av den tid till vilken inkomsten hänför sig, uppskatta vad som skall anses som den försäkrades arbetsinkomst under sex månader. Är arbetsinkomst, som bör anses tillförlitligt utredd, efter det att en sex månaders inkomst multiplicerats med två, tjugo procent större än den vid beskattningen konstaterade, i enlighet med 76 § 1 mom. sjukförsäkringslagen justerade inkomsten, skall förstnämnda inkomst läggas till grund för dagpenningens fastställande.
 Önskar försäkrad, på grunder som i 17 § 2 mom. sjukförsäkringslagen sägs, utfå dagpenning med större belopp än som förutsätts av den vid beskattningen konstaterade arbetsinkomsten eller den på ovan i 1 mom. nämnda sätt fastställda arbetsinkomsten, skall han hos socialförsäkringskommissionen förete utredning om sin arbetsinkomst under det år då invaliditeten inträtt och det kalenderår som föregick detta, dock ej för längre tid än den närmaste tid, under vilken han varit sex månader i arbete. Har försäkrad inte under förenämnda tid varit minst fem månader i arbete eller, då arbetsinkomsten är i fall som nämns i 1 mom. utredd i avseende å hela redovisningsperioden eller skatteåret, under nämnda redovisningsperiod eller skatteår tio månader i arbete, skall socialförsäkringskommissionen med beaktande av den tid till vilken inkomsten hänför sig uppskatta vad som skall anses som den försäkrades arbetsinkomst under sex månader. Är inkomst, som bör anses tillförligt utredd, multiplicerad med två, tjugo procent större än den vid beskattningen konstaterade, i enlighet med 76 § 1 mom. sjukförsäkringslagen justerade arbetsinkomsten, skall förstnämnda inkomst läggas till grund för dagpenningens fastställande.
 Försäkrad, som på grund av havandeskap söker moderskapspenning, skall med av läkare eller hälsovårdscentral utfärdat intyg styrka, att havandeskapet varat minst 180 dagar. Moderskapspenning utgår härvid för bestämda tidsperioder i elva rater sålunda, att de tio första utbetalningsperioderna upptar 25 vardagar var och den sista 8 vardagar. Försäkrad har rätt att lyfta varje rät den sista vardagar i utbetalningsperioden; dock så, att den femte och de därpå följande raterna får lyftas först efter det den försäkrade tillställt folkpensionsanstaltens lokalbyrå intyg över företagen efterundersökning. Om den försäkrade under den tid moderskapspenning utgår efter de första 100 dagarna tar förvärvsarbete eller annat arbete utanför hemmet, skall hon i god tid innan hon börjar arbeta underrätta lokalbyrån om den tid hon ämnar arbeta. Dessutom kan socialförsäkringskommissionen ålägga den försäkrade att förete utredning om frånvaro från arbetet.
 Utbetalas moderskapspenningen i samband med barnets födelse till fadern, förkortas tiden för utbetalning av moderns moderskapspenning i motsvarande mån. Utbetalas moderskapspenningen till fadern för tid efter de första 100 dagarna, utgår moderskapspenning inte till modern för motsvarande tid.
 Moderskapspenning utbetalas till fadern för bestämda tidsperioder sålunda, att utbetalningsperioden i samband med barnets födelse upptar minst 6 och högst 12 vardagar samt de följande utbetalningsperioderna 25 vardagar var. Moderskapspenningen till fadern utgår i rater efter det fadern utrett att han på grund av vård av barnet varit frånvarande från arbetet under utbetalningsperioden i fråga. Frånvaron från arbetet skall vara oavbruten under varje utbetalningsperiod. Anmälan om att moderskapspenningen bör utges till fadern skall göras skriftligen till lokalhyran för barnets moders hemort i god tid innan fadern blir borta från arbetet. Samtidigt skall moderns tillstånd företes.
 Anmälan till arbetsgivaren om att fadern blir borta från sitt arbete i samband med barnets födelse skall göras på förhand minst en månad före den beräknade tidpunkten för barnsbörden. Ifall moderskapspenningen önskas utbetald till fadern för tid efter de första 100 dagarna, skall fadern snarast möjligt efter barnets födelse, dock senast en månad innan ifrågavarande utbetalningsperiod börjar, till sin arbetsgivare anmäla att han blir borta från arbetet.
 Då moderskapspenning söks på den grund att den försäkrade har tagit barnet i sin vård i avsikt att adoptera det, skall den försäkrade förete av socialnämnden eller i 17 § 2 mom. lagen om adoption (32/79) avsedd adoptionsbyrå utfärdat intyg häröver. Moderskapspenning utgår härvid för bestämda tidsperioder om 25 vardagar efter det den försäkrade utrett att hon på grund av vård av barnet varit frånvarande från arbetet.
 Till den försäkrades make utgår moderskapspenning för bestämda tidsperioder i fyra rater så, att varje utbetalningsperiod upptar 25 vardagar. Moderskapspenning utbetalas till maken ratvis efter det denne utrett att han på grund av vård av barnet varit frånvarande från arbetet utan avbrott under ifrågavarande utbetalningsperiod. För en och samma tid utgår moderskapspenning endast till den ena av makarna. Anmälan om att moderskapspenningen bör utges till maken skall göras skriftligen till lokalhyran för den försäkrades hemort i god tid innan maken blir borta från arbetet. Samtidigt skall den försäkrades tillstånd företes.
 Anmälan till arbetsgivaren om att den försäkrade och hennes make blir borta från arbetet skall göras på förhand minst en månad före ifrågavarande utbetalningsperiods början.
 Överlåter barnets moder sitt barn i avsikt att ge bort det som adoptivbarn, skall socialnämnden eller i 1 mom. nämnd byrå avgiftsfritt och omedelbart underrätta lokalhyran för barnets moders hemort härom.
 I förskott som avses i 59 § 2 mom. sjukförsäkringslagen skall staten månatligen erlägga ett belopp, som motsvarar en tolftedel av det dag- och moderskapspenningsbelopp staten beräknas ha att erlägga under ifrågavarande år.
 I samband med sjukförsäkringsfondens bokslut skall årligen det belopp utredas, som staten enligt 59 § 1 mom. sjukförsäkringslagen har att erlägga. Om statens andel inte i sin helhet blivit erlagd genom de i nämnda mom. avsedda prestationerna, skall staten erlägga den återstående delen till sjukförsäkringsfonden under den kalendermånad som följer närmast efter den under vilken folkpensionsanstaltens fullmäktige fastställt fondens bokslut. Folkpensionsanstalten å sin sida skall återbetala av staten överbetalat belopp före utgången av kalendermånaden efter den under vilken nämnda bokslut fastställts.
 Beloppet av ovan i 40 § 2 mom. nämnda förskott justeras att för varje månad motsvara det belopp som staten har att erlägga av de under ifrågavarande månad utbetalda dag- och moderskapspenningarna sålunda, att skillnaden mellan det erlagda förskottsbeloppet och det på basen av folkpensionsanstaltens bokföring beräknade beloppet beaktas vid betalningen av förskottet för den tredje därpå följande månaden. Folkpensionsanstalten skall lämna uppgift om skillnadens belopp till social- och hälsovårdsministeriet senast den 15 föregående månad.
 Socialförsäkringskommissionen skall genom pensionsskyddscentralens förmedling tillställa den som beviljar annan ersättning i 27 § 4 mom. sjukförsäkringslagen avsett meddelande omedelbart efter det att de i sagda mom. stadgade 150 betalningsdagarna gått till ända. Samtidigt skall lokalhyran ge den försäkrade i sagda mom. avsedd uppmaning. Uppmaning ges dock inte, om det är uppenbart att arbetsoförmågan upphör inom en månad efter det att de 150 betalningsdagarna gått till ända. Om arbetsoförmågan härefter likväl fortgår, skall uppmaning omedelbart ges.
 Helsingfors den 18 september 1981
 Vid förfall för Republikens President Statsminister Mauno Koivisto
 Minister Katri-Helena Eskelinen
 ›Författningar på finska ›Uppdaterad lagstiftning ›Författningsändringsregister ›Författningar på samiska Innehållsförteckning630/19818 §9 §10 §18 §18 a §40 §41 §44 a §
 Du är här: Finlex › Lagstiftning › Ursprungliga författningar › 1981 › 630/1981 Lagstiftning


text:
 13.12.2007
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 328/29
 BESLUIT VAN HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER
 Nr. 85/2007
 van 6 juli 2007
 tot wijziging van bijlage VI (Sociale zekerheid) bij de EER-overeenkomst
 HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,
 Gelet op de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, gewijzigd bij het Protocol tot aanpassing van de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, hierna „de Overeenkomst” genoemd, en met name op artikel 98,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bijlage VI bij de Overeenkomst werd gewijzigd bij Besluit nr. 118/2006 van het Gemengd Comité van de EER van 22 september 2006 (1).
 (2)
 Besluit nr. 204 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers van 6 oktober 2005 betreffende de modelformulieren ten behoeve van de toepassing van de Verordeningen (EEG) nr. 1408/71 en (EEG) nr. 574/72 van de Raad (E 200 — reeks) (2) moet in de Overeenkomst worden opgenomen.
 (3)
 Besluit nr. 206 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers van 15 december 2005 betreffende de werkwijze en de samenstelling van de Rekencommissie van de Administratieve Commissie voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers (3) moet in de Overeenkomst worden opgenomen.
 (4)
 De momenteel in de Overeenkomst opgenomen Besluiten nr. 184 en nr. 188 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers worden door Besluit nr. 204 vervangen.
 (5)
 De momenteel in de Overeenkomst opgenomen Besluiten nr. 86 en nr. 159 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers worden door Besluit nr. 206 vervangen,
 BESLUIT:
 Artikel 1
 Bijlage VI bij de Overeenkomst wordt als volgt gewijzigd:
 1)
 De tekst van de punten 3.43 (Besluit nr. 158), 3.64 (Besluit nr. 188) en 3.8 (Besluit nr. 86) wordt geschrapt.
 2)
 Na punt 3.78 (Besluit nr. 202) worden de volgende punten ingevoegd:
 „3.79.
 32006 D 0613: Besluit nr. 204 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers van 6 oktober 2005 betreffende de modelformulieren ten behoeve van de toepassing van de Verordeningen (EEG) nr. 1408/71 en (EEG) nr. 574/72 van de Raad (E 200 — reeks) (PB L 254 van 16.9.2006, blz. 1).
 3.80.
 32006 D 0352: Besluit nr. 206 van de Administratieve Commissie van de Europese Gemeenschappen voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers van 15 december 2005 betreffende de werkwijze en de samenstelling van de Rekencommissie van de Administratieve Commissie voor de sociale zekerheid van migrerende werknemers (PB L 130 van 18.5.2006, blz. 39).”.
 Artikel 2
 De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van Besluit nr. 204 en Besluit nr. 206 zijn authentiek.
 Artikel 3
 Dit besluit treedt in werking op 7 juli 2007, mits alle in artikel 103, lid 1, van de Overeenkomst bedoelde kennisgevingen aan het Gemengd Comité van de EER hebben plaatsgevonden (4).
 Artikel 4
 Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Gedaan te Brussel, 6 juli 2007.
 Voor het Gemengd Comité van de EER
 De voorzitter
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) PB L 333 van 30.11.2006, blz. 42.
 (2) PB L 254 van 16.9.2006, blz. 1.
 (3) PB L 130 van 18.5.2006, blz. 39.
 (4) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


text:
Nr . L 50 / 8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28 . 2 . 86
 AFTALE
 i form af brevveksling mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og Tyrkiet vedrørende
 fastsættelse for perioden 1 . november 1985 til 28 . februar 1986 af det tillægsbeløb , som skal
 fratrækkes den afgift, der anvendes ved indførsel til Fællesskabet af ikke behandlet olivenolie med
 oprindelse i Tyrkiet
 Brev nr. 1
 Hr . . . . ,
 I bilag IV til afgørelse nr . 1 / 77 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet af 17 . maj 1977 om nye
 indrømmelser vedrørende indførsel af tyrkiske landbrugsprodukter til Fællesskabet , fastsættes det ,
 at for ikke behandlet olivenolie , henhørende under pos . 15.07 A I i den fælles toldtarif, kan det
 beløb , der skal fratrækkes afgiften i henhold til afgørelsens artikel 2 , forhøjes med et tillægsbeløb
 for at tage hensyn til visse faktorer og afhængigt af betingelserne på olivenoliemarkedet ;
 forhøjelsen sker på samme vilkår og efter samme retningslinjer som dem , der er fastsat for
 anvendelsen af ovennævnte bestemmelser .
 For så vidt angår perioden 1 . november 1985 til 28 . februar 1986 kan jeg meddele Dem , at
 Fællesskabet på baggrund af kriterierne i ovennævnte bilag IV , vil træffe de nødvendige
 foranstaltninger for , at tillægsbeløbet udgør 10,88 ECU pr . 100 kg .
 Jeg beder Dem venligst anerkende modtagelsen af dette brev og over for mig bekræfte Deres
 regerings tiltrædelse af dets indhold .
 Modtag , hr. . . . , forsikringen om min mest udmærkede højagtelse .
 På vegne af
 Rådet for De europæiske Fællesskaber
 Brev nr. 2
 Hr .
 Jeg anerkender herved modtagelsen af Deres brev af dags dato med følgende ordlyd :
 »I bilag IV til afgørelse nr. 1 / 77 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet af 17 . maj 1977 om
 nye indrømmelser vedrørende indførsel af tyrkiske landbrugsprodukter til Fællesskabet, fast
 sættes det , at for ikke behandlet olivenolie , henhørende under pos . 15.07 A I i den fælles
 toldtarif, kan det beløb , der skal fratrækkes afgiften i henhold til afgørelsens artikel 2 , forhøjes
 med et tillægsbeløb for at tage hensyn til visse faktorer og afhængigt af betingelserne på
 olivenoliemarkedet; forhøjelsen sker på samme vilkår og efter samme retningslinjer som dem ,
 der er fastsat for anvendelsen af ovennævnte bestemmelser .
 For så vidt angår perioden 1 . november 1985 til 28 . februar 1986 kan jeg meddele Dem, at
 Fællesskabet på baggrund af kriterierne i ovennævnte bilag IV , vil træffe de nødvendige
 foranstaltninger for, at tillægsbeløbet udgør 10,88 ECU pr. 100 kg.
 Jeg beder Dem venligst anerkende modtagelsen af dette brev og over for mig bekræfte Deres
 regerings tiltrædelse af dets indhold .«
 Jeg bekræfter, at min regering kan tiltræde det foregående .
 Modtag, hr. . . . , forsikringen om min mest udmærkede højagtelse.
 For regeringen for
 republikken Tyrkiet


text:
Wątpliwości na korzyść strony – również w postępowaniu administracyjnym | Co do zasady
 Polski ustawodawca, uchwalając nowelizację Kodeksu postępowania administracyjnego, uznał, że zasady ogólne postępowania administracyjnego wymagają uzupełnienia o nowe rozwiązania prawne, adekwatne do nowego postrzegania zadań administracji publicznej oraz standardów europejskich. Pomogą one sprostać aktualnym wymogom tak zwanej „dobrej administracji”: elastycznej, odbiurokratyzowanej władzy wykonawczej, urzeczywistniającej zakotwiczone w konstytucji wartości.
 Dotychczasowy zbiór zasad ogólnych polskiego postępowania administracyjnego nie w pełni realizował zasady unijnego soft law w sprawie dobrej administracji, wyrażone i skodyfikowane m.in. w Europejskim Kodeksie Dobrej Praktyki Administracyjnej (EKDPA). Jego inicjatorem był Roy Perry, brytyjski deputowany do Parlamentu Europejskiego, a opracowaniem EKDPA zajął się Jakob Södermann, dawny ombudsman (rzecznik praw obywatelskich) Unii Europejskiej. We wrześniu 2001 r. Parlament Europejski zalecił stosowanie EKDPA w organach i instytucjach Unii Europejskiej. Standardy unijne powinny rzecz jasna znaleźć odzwierciedlenie również w administracji krajowej państw członkowskich, gdyż EKDPA stanowi konkretyzację obywatelskiego „prawa do dobrej administracji” zarówno wobec administracji unijnej, jak i administracji narodowych państw członkowskich, które to prawo zostało wyrażone w art. 41 Karty Praw Podstawowych Unii Europejskiej i odnosi się w większości do postępowania administracyjnego.
 Wejście w życie obecnej nowelizacji Kodeksu postępowania administracyjnego jest więc dobrą wiadomością dla wszystkich osób uczestniczących w postępowaniach administracyjnych na terytorium RP, gdyż usprawni ona krajowe postępowanie administracyjne i ugruntuje zasady dobrej administracji.
 Art. 7a – rozstrzyganie wątpliwości na korzyść strony
 Nowy art. 7a k.p.a. stanowi w § 1, że we wszystkich tych przypadkach, w których przedmiotem postępowania administracyjnego jest nałożenie na stronę obowiązku bądź ograniczenie lub odebranie stronie uprawnienia, a w sprawie pozostają wątpliwości co do treści normy prawnej, wątpliwości te są rozstrzygane na korzyść strony, chyba że sprzeciwiają się temu sporne interesy stron albo interesy osób trzecich, na które wynik postępowania ma bezpośredni wpływ.
 W tym przepisie swoje urzeczywistnienie znalazła zasada rozstrzygania wątpliwości na korzyść strony (in dubio pro libertate). To słuszne rozwiązanie, gdyż decyzje organów władzy publicznej, w których wątpliwości interpretacyjne rozstrzygnięto na niekorzyść strony, istotnie obniżają zaufanie obywateli do państwa i stanowionego przez nie prawa. Wprowadzone rozwiązanie przyjaznej interpretacji prawa ogranicza ryzyko obciążenia strony skutkami niejasności przepisów, a tym samym chroni zaufanie obywateli do państwa i jego konstytucyjności.
 Jest rzeczą oczywistą, że zasada in dubio pro libertate przenika całe prawo administracyjne, a niejednoznaczność przepisów prawa nie powinna rodzić negatywnych konsekwencji dla stron postępowania, którego przedmiotem jest nałożenie na stronę obowiązku (np. administracyjnej kary pieniężnej) bądź ograniczenie lub odebranie przysługującego stronie uprawnienia.
 Przez „korzyść strony” należy rozumieć optymalne dla niej rozwiązanie prawne spośród tych, które zarysowały się w trakcie wykładni przepisu. O tym, który wynik wykładni jest korzystny (a w razie kilku potencjalnie odpowiadających interesom strony sposobów interpretacji przepisów – najbardziej korzystny), powinno decydować stanowisko strony, wynikające z treści jej żądania lub wskazane w toku postępowania, nie zaś dowolna ocena organu. Ocena organu może doprowadzić do kilku możliwych rezultatów interpretacyjnych, dając organowi możliwość uznania różnych rezultatów za prawidłowe według własnego uznania, jednak w świetle przepisu art. 7a § 1 k.p.a. organ powinien uznać za jedynie słuszny ten rezultat, który da najkorzystniejsze dla strony rozstrzygnięcie.
 Art. 7a § 2 k.p.a. stanowi, że wyłączać zastosowanie tak sformułowanej zasady in dubio pro libertate powinien jedynie ważny – tj. odpowiednio kwalifikowany i wyczerpująco wyjaśniony w uzasadnieniu decyzji administracyjnej – interes publiczny. Tak więc we wskazanych w art. 7a k.p.a. rodzajach postępowania, które mają bezpośredni bądź pośredni wpływ na sferę wolności jednostki, nowy przepis poszerza w stosunku do dotychczasowego stanu prawnego zakres sytuacji, w których – wyważając słuszny interes strony oraz interes ogólny (publiczny) zgodnie z art. 7 k.p.a., z uwagi na niejednoznaczną treść przepisów – organ powinien obligatoryjnie przyznać pierwszeństwo słusznym interesom strony.
 Wyważenie interesów strony i interesu publicznego musi zawsze znaleźć odzwierciedlenie w uzasadnieniu decyzji. Innymi słowy w każdym przypadku działający organ ma obowiązek wskazać w sposób prawnie prawidłowy, o jaki interes ogólny (publiczny) chodzi w danej sprawie oraz udowodnić, iż jest on na tyle ważny i znaczący, że bezwzględnie wymaga ograniczenia uprawnień indywidualnych obywateli i osób prawnych, wyłączając w takim konkretnym przypadku zastosowanie zasady in dubio pro libertate. Zasada ta nie będzie mogła znaleźć zastosowania w sprawach osobowych funkcjonariuszy oraz żołnierzy zawodowych (vide art. 7a § 2 pkt 2 k.p.a.), gdyż w tych przypadkach interes ogólny (publiczny) przeważa nad interesem jednostki, która zobowiązała się służyć temu interesowi w charakterze funkcjonariusza bądź żołnierza zawodowego.
 Omawiana zasada in dubio pro libertate znajduje swoje odzwierciedlenie w art. 6 EKDPA wyrażającym zasadę proporcjonalności. Ustalenie, w jakiej relacji pozostaje interes obywateli do interesu publicznego i czy są one do pogodzenia, wymaga ich wyważenia i wyboru słusznej decyzji w sposób współmierny, przy czym w razie wątpliwości należy podjąć rozstrzygnięcie na korzyść strony ubiegającej się o daną decyzję administracyjną, aby sprostać wymogom dobrej administracji.
 Art. 7b – współdziałanie organów administracji publicznej
 Nowy art. 7b k.p.a. stanowi, że w toku postępowania organy administracji publicznej współdziałają ze sobą w zakresie niezbędnym do dokładnego wyjaśnienia stanu faktycznego i prawnego sprawy, mając na względzie interes społeczny i słuszny interes obywateli oraz sprawność postępowania, przy pomocy środków adekwatnych do charakteru, okoliczności i stopnia złożoności sprawy.
 W tym przepisie została skodyfikowana zasada współdziałania organów dla dobra postępowania, tj. obowiązek organów administracji publicznej do ścisłej i wyczerpującej stan faktyczny współpracy w toku danego postępowania administracyjnego. Zasada ta wydaje się oczywista, jednak nie była ona dotychczas wyrażona w rozdziale drugim (zasady ogólne) działu pierwszego Kodeksu postępowania administracyjnego.
 W ramach uporządkowania i udoskonalenia przepisów ogólnych Kodeksu ustawodawca wprowadził art. 7b do najważniejszego źródła proceduralnego prawa administracyjnego, aby podkreślić wpływ dobrej, sprawnej i terminowej współpracy aparatu administracji w toku danego postępowania na dobro wszystkich uczestniczących w nim obywateli i osób prawnych.
 Analogicznego postulatu dotyczącego usprawnienia współdziałania organów administracji publicznej nie ma w przepisach EKDPA, co nasuwa podejrzenie, że ta tematyka jest raczej relewantna dla administracji krajowej niż unijnej. Postulat ten nawiązuje w znacznej mierze do terminowego załatwienia sprawy przy wyczerpującym ustaleniu wszystkich okoliczności stanu faktycznego przez wszystkie uczestniczące w postępowaniu organy administracji publicznej. Ustawodawca uznał za potrzebne, aby taki postulat został wprowadzony do Kodeksu celem uniknięcia nieporozumień i dalszego udoskonalenia sprawności postępowania administracyjnego.
 Rządowy projekt nowelizacji Kodeksu postępowania administracyjnego, który w dużym stopniu bazuje na dwuletniej pracy zespołu eksperckiego pod przewodnictwem prof. Zbigniewa Kmieciaka, wprowadza wręcz rewolucję – w dobrym znaczeniu tego pojęcia – gdyż kończy z nadmiernym formalizmem i niedobrymi nawykami w postępowaniu administracyjnym. Obywatel nie jest już petentem przed organami administracji publicznej, lecz pełnoprawnym partnerem, któremu przysługują prawa chronione przez europejskie państwo prawa. Dlatego wchodzącą właśnie w życie nowelizację, wprowadzającą omówione zmiany i ulepszenia do najważniejszej kodyfikacji postępowania administracyjnego w Polsce, można uznać za przełomową, gdyż zmienia postępowania administracyjne w kierunku „dobrej administracji” w myśl standardów unijnych.


text:
 12.6.2004
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 156/3
 Talan mot Republiken Grekland väckt den 2 april 2004 av Europeiska gemenskapernas kommission
 (mål C-166/04)
 (2004/C 156/06)
 Europeiska gemenskapernas kommission har den 2 april 2004 väckt talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot Republiken Grekland. Kommissionen företräds av Maria Patakia och Michel Van Beek, båda från kommissionens rättstjänst.
 Kommissionen yrkar att domstolen skall
 —
 fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 4.1 och 4.2 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar (1), genom att inte vidta nödvändiga åtgärder för att mot bakgrund av bevarandemålen i direktivet anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra en sammanhängande, särskild och integrerad lagstiftning som kan säkerställa en hållbar förvaltning och ett effektivt skydd av det särskilda skyddsområdet GR2310001 ”Achelos-deltat, Mesolonghi/Aitolikon-lagunen, Evinos-deltat och Echinadesöarna”,
 —
 förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Enligt fast rättspraxis kan en medlemsstat inte åberopa interna förhållanden eller svårigheter för att rättfärdiga en underlåtenhet att uppfylla skyldigheter eller att iaktta tidsfrister som följer av gemenskapsrätten.
 (1) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 161


text:
 9.10.2017
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 338/19
 2017. augusztus 18-án benyújtott kereset – Korea National Insurance Corporation kontra Tanács és Bizottság
 (T-568/17. sz. ügy)
 (2017/C 338/22)
 Az eljárás nyelve: angol
 Felek
 Felperes: Korea National Insurance Corporation (Phenjan, Koreai Népi Demokratikus Köztársaság) (képviselők: M. Lester és S. Midwinter QC, T. Brentnall és A. Stevenson solicitors)
 Alperes: az Európai Unió Tanácsa és Európai Bizottság
 Kérelmek
 A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
 —
 semmisítse meg a Koreai Népi Demokratikus Köztársasággal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 329/2007/EK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2017. június 12-i (EU) 2017/993 bizottsági végrehajtási rendeletet (HL 2017. L 149., 67. o.), a Koreai Népi Demokratikus Köztársasággal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló (KKBP) 2016/849 határozat módosításáról szóló, 2017. június 12-i (KKBP) 2017/994 tanácsi határozatot (HL 2017. L 149., 75. o.), a Koreai Népi Demokratikus Köztársasággal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2016/849/KKBP határozat végrehajtásáról szóló, 2017. augusztus 10-i (KKBP) 2017/1459 tanácsi végrehajtási határozatot (HL 2017. L 208., 38. o.), valamint a Koreai Népi Demokratikus Köztársasággal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 329/2007/EK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2017. augusztus 10-i (EU) 2017/1457 bizottsági végrehajtási rendeletet (HL 2017. L 208., 33. o.), amennyiben ezek a jogi aktusok felveszik a felperest a korlátozó intézkedésekkel érintett szervezetek jegyzékébe;
 —
 kötelezze az alpereseket a felperes költségeinek viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 Keresete alátámasztása érdekében a felperes hét jogalapra hivatkozik.
 1.
 Az első jogalap azon alapul, hogy az alperesek nem szolgáltattak megfelelő vagy elegendő indokokat a felperes jegyzékbe vételéhez.
 2.
 A második jogalap azon alapul, hogy az alperesek nyilvánvalóan tévesen helyezkedtek arra az álláspontra, hogy a vitatott jogi aktusokba való jegyzékbe vétel kritériumai közül bármelyik teljesült a felperes esetében; nincs ténybeli alap a felperes jegyzékbe vételéhez.
 3.
 A harmadik jogalap azon alapul, hogy az alperesek nem szolgáltattak a felperesnek az állítólagosan a felperes újabb jegyzékbe vétele előtt az újabb jegyzékbe vételre vonatkozó határozatuk alátámasztására vagy az ENSZ általi jegyzékbe vétel Európai Unió általi végrehajtásának alátámasztására szolgáló bizonyítékokat, megsértve a felperes védelemhez való jogát és a hatékony bírói jogvédelemhez való jogát.
 4.
 A negyedik jogalap azon alapul, hogy az alperesek nem teljesítették kötelezettségeiket, amikor úgy határoztak, hogy a felperes ENSZ általi jegyzékbe vételét követően utóbbit jegyzékbe veszik.
 5.
 Az ötödik jogalap azon alapul, hogy az alperesek visszaéltek hatáskörükkel annak megkísérlésével, hogy ne tegyék hatékonnyá, és ezáltal figyelmen kívül hagyják a felperes hatékony jogorvoslathoz való jogát az EUMSZ 230. cikk alapján a jegyzékbe vételével összefüggésben és/vagy megsértették a felperes egyenlő bánásmódhoz való jogát.
 6.
 A hatodik jogalap azon alapul, hogy az alperesek megsértették az adatvédelemmel kapcsolatos jogszabályokat.
 7.
 A hetedik jogalap azon alapul, hogy az alperesek indokolatlanul és aránytalanul megsértették a felperes alapvető jogait, köztük a tulajdon, a vállalkozás és a jóhírnév védelméhez való jogát.


text:
21.7.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 170/16
 Appel iværksat den 1. juni 2007 af Tokai Europe GmbH til prøvelse af kendelse afsagt den 19. marts 2007 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-183/04, Tokai Europe GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-262/07 P)
 (2007/C 170/30)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Tokai Europe GmbH (ved Rechtsanwalt G. Kroemer)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans' kendelse af 19. marts 2007 i sag T-183/04 (1) ophæves og søgsmålet admitteres.
 —
 Subsidiært: den i punkt 1 nævnte kendelse afsagt af Retten i Første Instans ophæves, og sagen hjemvises til realitetsbehandling ved Retten i Første Instans.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har i appelskriftet gjort følgende anbringender gældende: Den anfægtede kendelse fører til tilsidesættelser af Fællesskabets processuelle regler, hvorved appellantens interesser er blevet skadet, og som også faktisk har indvirket på indholdet af den anfægtede afgørelse. Anbringenderne vedrører sikring af retten til kontradiktion og bevisoptagelsen.
 Retten bestemte, at afgørelsen vedrørende Kommissionens indsigelse om sagens antagelse til realitetsbehandling skulle henskydes til den endelige dom. Efter Kommissionens indgivelse af svarskrift afsluttede Retten den skriftlige forhandling med oplysning om, at tidspunktet for den mundtlige forhandling senere ville blive meddelt parterne. Appellanten har derfor i tillid til berammelse af en mundtlig forhandling — og frem for alt med henblik på Rettens kendelse vedrørende indsigelse om sagens antagelse til realitetsbehandling — afstået fra i henhold til artikel 47, stk. 1, i Rettens procesreglement at fremsætte en begrundet anmodning om supplering af sagens akter. Til trods for ovennævnte oplysning har Retten imidlertid afsagt den anfægtede kendelse uden mundtlig forhandling.
 Appellanten er gået ud fra, at det under den varslede mundtlige forhandling ville være muligt for appellanten på ny at begrunde, at der ikke findes varer på markedet, der er sammenlignelige med de små metalhjul, der er leveret af det japanske moderselskab til producenterne i Hong Kong og Mexico. Endvidere agtede appellanten endnu en gang at præcisere, at det med hensyn til de omhandlede metalhjul endnu ikke drejede sig om »små friktionshjul«, således som Kommissionen fejlagtigt har betegnet dem i sit svarskrift. Appellanten ville under den mundtlige forhandling yderligere godtgøre, at de i den anfægtede tariferingsordning skildrede tandhjul alene kunne stamme fra appellantens moderselskab i Japan, og at det derfor ikke drejer sig om tandhjul med typekarakter, der kan sidestilles med nogen anden vare, således som Retten har anført i den anfægtede kendelse. Appellanten agtede endvidere at imødegå Kommissionens redegørelse, hvorefter appellanten ikke skulle være eneimportør af Tokailightere.
 Som det fremgår af den anfægtede afgørelse selv, har Retten fulgt det i Kommissionens svarskrift anførte for så vidt angår sagens antagelse til realitetsbehandling uden — som varslet — at give appellanten lejlighed til under en mundtlig forhandling at afkræfte de af Kommissionen anførte faktiske omstændigheder. Dette anser appellanten som en tilsidesættelse af selskabets ret til kontradiktion.
 Retten har endvidere pligt til at oplyse sagen. Den er herved ikke indskrænket til at alene lade sager anlagt ved Retten oplyse ved parternes bevisførelse og alene at afgøre sagen på baggrund af parternes bevismidler. Derfor ikke blot kan, men skal Retten tage selvstændigt initiativ, når dette er nødvendigt. Retten var således forpligtet til at oplyse de faktiske omstændigheder, der lå til grund for sagsøgerens skriftlige indlæg, og til ved anordning af passende foranstaltninger at opfordre parterne til at fremlægge relevante dokumenter og bilag vedrørende sagen. Da dette ikke er sket, har Retten tilsidesat artikel 64, stk. 3, litra d), i procesreglementet.
 (1) Ikke offentliggjort.


text:
Sotsiaalministri määruste muutmine – Riigi Teataja
 Sotsiaalministri määruste muutmine
 RT I, 29.12.2012, 59
 Vastu võetud 27.12.2012 nr 58
 Määrus kehtestatakse elatisabi seaduse § 5 lõike 5 ja § 10 lõike 6, ohvriabi seaduse § 62 lõike 4 ja § 19 lõike 4, puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse § 16 lõike 3 ja § 17 lõike 1, riikliku matusetoetuse seaduse § 7 lõike 3 ning riikliku pensionikindlustuse seaduse § 16 lõike 91, § 31 lõike 2, § 35 ja § 39 alusel.
 § 1. Sotsiaalministri 14. detsembri 2007. a määruse nr 86 „Elatisabi taotlemise avalduse vorm” muutmine
 Sotsiaalministri 14. detsembri 2007. a määruse nr 86 „Elatisabi taotlemise avalduse vorm” lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga 1.
 § 2. Sotsiaalministri 7. novembri 2007. a määruse nr 71 „Elatisnõude võlgnikule saadetava teate vorm” muutmine
 Sotsiaalministri 7. novembri 2007. a määruse nr 71 „Elatisnõude võlgnikule saadetava teate vorm” lisas asendatakse sõna „arveldusarve” sõnaga „arvelduskonto”.
 § 3. Sotsiaalministri 29. jaanuari 2004. a määruse nr 10 „Kuriteoohvritele makstava riikliku hüvitise taotlemise vorm ja vajalike dokumentide loetelu” muutmine
 Sotsiaalministri 29. jaanuari 2004. a määruses nr 10 „Kuriteoohvritele makstava riikliku hüvitise taotlemise vorm ja vajalike dokumentide loetelu” tehakse järgmised muudatused:
 1) kogu määruse tekstis asendatakse sõna „pensioniamet” sõnaga „Sotsiaalkindlustusamet” ning sõna „Maksuamet” tekstiosaga „Maksu- ja Tolliamet” vastavas käändes;
 2) paragrahvi 1 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
 3) paragrahvi 1 punktis 4 asendatakse tekstiosa „kohtuotsus eestkoste määramise” tekstiosaga „kohtumäärus eestkoste seadmise”;
 4) paragrahvi 1 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
 „5) lapse sünnitunnistus juhul, kui alaealise hüvitistaotlusele kirjutab alla lapse vanem ning andmed ei ole kantud rahvastikuregistrisse.”;
 5) paragrahvi 2 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Ajutise töövõimetuse korral hüvitise taotlemiseks esitab taotleja tõendi tööandja makstud töövõimetushüvitise suuruse kohta.”;
 6) paragrahvi 2 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
 7) paragrahvi 2 lõike 4 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „1) ohvri surma tõendav dokument juhul, kui andmed ei ole kantud rahvastikuregistrisse;”;
 8) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
 „3) ohvri ajutise töövõimetuse korral Eesti Haigekassa (edaspidi Haigekassa) andmed ajutise töövõimetuse perioodi ja määratud hüvitise suuruse kohta;”;
 9) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 8 tunnistatakse kehtetuks;
 10) määruse lisa 1 asendatakse käesoleva määruse lisaga 2.
 § 4. Sotsiaalministri 31. detsembri 2001. a määruse nr 163 „Pensioniavalduse vorm ja pensionitunnistuse vorm” muutmine
 Sotsiaalministri 31. detsembri 2001. a määruses nr 163 „Pensioniavalduse vorm ja pensionitunnistuse vorm” tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 2 lõike 7 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „1) pensionitunnistuse väljaandja;”;
 2) paragrahvi 2 lõiked 8–10 sõnastatakse järgmiselt:
 „(8) Pensionitunnistuse 2., 3., 4. ja 5. leheküljel on andmed pensioni liigi ja määramise tähtaja kohta. Andmed kinnitab Sotsiaalkindlustusameti peadirektori volitatud isik allkirja ja pitseriga.
 (9) Pensionitunnistuse 6. ja 7. leheküljel on andmed puude raskusastme ja puude tähtaja kohta. Andmed kinnitab Sotsiaalkindlustusameti peadirektori volitatud isik allkirja ja pitseriga.
 (10) Pensionitunnistuse annab pensionärile välja Sotsiaalkindlustusamet pärast pensioni määramist.”;
 3) määruse lisa 1 asendatakse käesoleva määruse lisaga 3;
 4) määruse lisas 2 asendatakse tekstiosa „elukohajärgsele pensioniametile” sõnaga „Sotsiaalkindlustusametile”;
 5) määruse lisas 2 jäetakse välja tekstiosa „Pensioniamet osakond”.
 § 5. Sotsiaalministri 26. jaanuari 2007. a määruse nr 10 „Psühholoogilise abi kulude hüvitamise kord ja hüvitise taotluse vorm ning nõutavate dokumentide loetelu” muutmine
 Sotsiaalministri 26. jaanuari 2007. a määruse nr 10 „Psühholoogilise abi kulude hüvitamise kord ja hüvitise taotluse vorm ning nõutavate dokumentide loetelu” lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga 4.
 § 6. Sotsiaalministri 12. septembri 2008. a määruse nr 49 „Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste määramise ja väljamaksmise kord ning tähtajad” muutmine
 Sotsiaalministri 12. septembri 2008. a määruses nr 49 „Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste määramise ja väljamaksmise kord ning tähtajad” tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 2 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Sotsiaaltoetuste taotlemiseks esitab isik või tema seaduslik esindaja Sotsiaalkindlustusametile taotluse koos vajalike põhi- ja täiendavate dokumentidega. Õigus taotleda sotsiaaltoetust iseseisvalt on isikul alates 16. eluaastast.”;
 2) paragrahvi 51 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
 „(11) Üleminekul puudega tööealise inimese toetuse maksmiselt puudega vanaduspensioniealise inimese toetuse maksmisele puude raskusastme korduval tuvastamisel enne ühe aasta möödumist toetuse maksmise lõpetamisest uue taotluse esitamist ei nõuta.”;
 3) paragrahvi 10 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks.
 § 7. Sotsiaalministri 16. jaanuari 2002. a määruse nr 16 „Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemiseks vajalike täiendavate dokumentide loetelu ja dokumentide vormid” muutmine
 Sotsiaalministri 16. jaanuari 2002. a määruses nr 16 „Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemiseks vajalike täiendavate dokumentide loetelu ja dokumentide vormid” tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 2 ja § 4 punkti 1 täiendatakse lauseosaga järgmises sõnastuses:
 „, kui andmed ei ole kättesaadavad rahvastikuregistrist”;
 2) paragrahvi 4 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
 „2) õppeasutuse teatis või õpilaspilet lapse õppimise kohta põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses, kui andmed ei ole kättesaadavad Eesti hariduse infosüsteemist ning toetust taotleb 16–19-aastast last kasvatav vanem;”;
 3) paragrahvi 4 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
 „3) perekonnaseisu tõendav dokument või toetuse taotleja omakäeline kinnitus, et ta kasvatab last üksinda, kui andmed ei ole kättesaadavad rahvastikuregistrist ning toetust taotleb last üksi kasvatav puudega isik;”;
 4) paragrahvi 5 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „1) õppeasutuse teatis õppimise kohta, õpilaspilet või üliõpilaspilet, kui andmed ei ole kättesaadavad Eesti hariduse infosüsteemist;”;
 5) määruse lisas asendatakse tekstiosa „Sotsiaalkindlustusameti.........pensioniamet” ja sõna „Pensioniamet” sõnaga „Sotsiaalkindlustusamet” vastavas käändes;
 6) määruse lisas asendatakse sõna „arveldusarve” sõnaga „arvelduskonto”;
 7) määruse lisast jäetakse välja tekstiosa „üksikvanema tõend”.
 § 8. Sotsiaalministri 23. septembri 2008. a määruse nr 57 „Püsiva töövõimetuse, selle tekkimise aja, põhjuse ja kestuse tuvastamise tingimused ja kord ning töövõimetuse põhjuste loetelu” muutmine
 Sotsiaalministri 23. septembri 2008. a määruses nr 57 „Püsiva töövõimetuse, selle tekkimise aja, põhjuse ja kestuse tuvastamise tingimused ja kord ning töövõimetuse põhjuste loetelu” tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 9 pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 9. Lapsinvaliidi või alla 18-aastase lapseeast invaliidi invaliidsuse tuvastamine tagasiulatuvalt”;
 2) paragrahvi 9 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Kui isik taotleb lapsinvaliidi või alla 18-aastase lapseeast invaliidi invaliidsuse tuvastamist tagasiulatuvalt ning ekspertiisitaotlus ja terviseseisundi kirjeldus sisaldavad lapsinvaliidi või alla 18-aastase lapseeast invaliidi invaliidsuse tagasiulatuvaks tuvastamiseks piisavalt andmeid, tuvastab Sotsiaalkindlustusamet lapsinvaliidi või alla 18-aastase lapseeast invaliidi invaliidsuse tagasiulatuvalt.”;
 3) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
 „(11) Kui isik taotleb töövõimetuspensioni määramist tulenevalt seaduse § 15 lõikes 21 sätestatust, teeb Sotsiaalkindlustusamet kindlaks, kas püsiva töövõimetuse ja lapsinvaliidi invaliidsuse on põhjustanud sama haigus või vigastus.”;
 4) paragrahvi 9 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Lõikes 1 sätestatud lapsinvaliidi või alla 18-aastase lapseeast invaliidi invaliidsuse tuvastamist tagasiulatuvalt võib taotleda isik, tema seaduslik esindaja või teda lapsena vähemalt kaheksa aastat kasvatanud isik tema või tema seadusliku esindaja kirjalikul nõusolekul.”;
 5) paragrahv 15 tunnistatakse kehtetuks.
 § 9. Sotsiaalministri 1. märtsi 2001. a määruse nr 29 „Riikliku matusetoetuse avalduse vormi kehtestamine” muutmine
 Sotsiaalministri 1. märtsi 2001. a määruses nr 29 „Riikliku matusetoetuse avalduse vormi kehtestamine” lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga 5.
 § 10. Sotsiaalministri 31. detsembri 2001. a määruse nr 167 „Riikliku pensioni määramise, ümberarvutamise ja maksmise juhend” muutmine
 Sotsiaalministri 31. detsembri 2001. a määruses nr 167 „Riikliku pensioni määramise, ümberarvutamise ja maksmise juhend” tehakse järgmised muudatused:
 1) kogu määruse tekstis asendatakse sõna „pensioniamet” ja tekstiosa „elukohajärgne pensioniamet” sõnaga „Sotsiaalkindlustusamet” vastavas käändes;
 2) kogu määruse tekstis asendatakse sõna „pensionikomisjon” sõnaga „Sotsiaalkindlustusamet”;
 3) paragrahvi 3 teine lause tunnistatakse kehtetuks;
 4) paragrahvi 5 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
 5) paragrahvid 7–9 tunnistatakse kehtetuks;
 6) paragrahvi 10 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa „10” tekstiosaga „15”;
 7) paragrahvi 11 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Pensioni mittemääramisel edastab Sotsiaalkindlustusamet pensionitaotlejale otsuse ja esitatud originaaldokumendid viie tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast arvates.”;
 8) paragrahvi 12 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
 „(3) Üleminekul töövõimetuspensionilt vanaduspensionile või ennetähtaegsele vanaduspensionile seaduse § 19 alusel võetakse vanaduspensioni või ennetähtaegse vanaduspensioni arvutamisel aluseks töövõimetuspensioni või ennetähtaegse vanaduspensioni määramisel ja maksmisel arvesse võetud pensionistaaž.”;
 9) paragrahvi 16 lõike 1 punkte 1 ja 2, § 23 lõike 1 punkte 1 ja 2, § 23 lõike 2 punkte 1 ja 2 ning § 51 lõike 4 punkti 3 täiendatakse lauseosaga järgmises sõnastuses:
 „, kui selle kohta ei ole kantud andmed rahvastikuregistrisse”;
 10) paragrahvi 16 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
 „3) eestkostja või hooldaja lisab vastavalt kohtumääruse eestkostja määramise kohta või hoolduse seadmise otsuse;”;
 11) paragrahvi 16 lõike 1 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
 12) paragrahvi 16 lõike 2 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks;
 13) paragrahvi 17 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
 14) paragrahvi 19 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
 15) paragrahvi 22 senine sõnastus loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
 „(2) Isikule, kellele makstakse rahvapensioni seaduse § 22 lõike 1 punkti 2 alusel ja kes on tunnistatud tagasiulatuvalt lapsinvaliidiks ning kellel kooskõlas seaduse § 15 lõikega 21 pensionistaaži nõue puudub, määratakse töövõimetuspension avalduse esitamisest, kuid mitte varem kui otsuse tegemise päevast.”;
 16) paragrahvi 23 lõike 2 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
 „3) õppeasutuse tõend 18- kuni 24-aastase perekonnaliikme gümnaasiumi või kutseõppeasutuse päevases õppevormis või täiskoormusega või meditsiinilistel näidustustel muus õppevormis õppimise kohta või ülikooli või rakenduskõrgkooli statsionaarses õppevormis või täiskoormusega õppimise kohta, kui selle kohta ei ole kantud andmed Eesti hariduse infosüsteemi.”;
 17) paragrahvi 23 lõike 2 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
 „4) kohtumäärus eestkostja määramise kohta;”;
 18) paragrahvi 27 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Pensioniosa eraldamist taotlev perekonnaliige esitab avalduse Sotsiaalkindlustusametile, kes vormistab pensioniosa eraldamise otsuse.”;
 19) paragrahvi 31 lõiget 6 täiendatakse pärast tekstiosa „§ 14 lõikes” tekstiosaga „1 või ”;
 20) paragrahv 35 tunnistatakse kehtetuks;
 21) paragrahvi 36 lõike 1 sissejuhatav lauseosa sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Pensioni makstakse iga kuu jooksva kuu eest vastavalt pensionäri soovile:”;
 22) paragrahvi 36 lõike 1 punktides 1, 2 ja 4 asendatakse sõna „arveldusarvele” sõnaga „arvelduskontole”;
 23) paragrahvid 39 ja 40 tunnistatakse kehtetuks;
 24) paragrahvi 49 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „pensioniameti direktori või tema asetäitja või struktuuriüksuse juhi” sõnaga „Sotsiaalkindlustusameti”;
 25) paragrahvi 51 lõike 4 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
 „5) kohtumäärus eestkostja määramise kohta.”;
 26) paragrahv 52 tunnistatakse kehtetuks;
 27) määrust täiendatakse §-ga 623 järgmises sõnastuses:
 „§ 623. Väikelapse eest hoolitsemise aja või lapse kasvatamise aja arvestamine teise õigustatud isiku pensioniõigusliku staaži hulka
 (1) Isik, kelle pensioniõigusliku staaži hulka on arvatud seaduse § 28 lõike 2 punktis 7 sätestatud väikelapse eest hoolitsemise aeg või seaduse § 28 lõike 2 punktis 12 sätestatud lapse kasvatamise aeg, võib märgitud pensioniõigusliku staaži perioodidest loobuda samadele pensioniõigusliku staaži perioodidele õigust omava teise isiku kasuks.
 (2) Isiku, kelle pensioniõigusliku staaži hulka oli arvatud seaduse § 28 lõike 2 punktis 7 sätestatud väikelapse eest hoolitsemise aeg või seaduse § 28 lõike 2 punktis 12 sätestatud lapse kasvatamise aeg, surma korral arvatakse märgitud perioodid samadele pensioniõigusliku staaži perioodidele õigust omava teise isiku pensioniõigusliku staaži hulka.”.
 (1) Määrus jõustub 1. jaanuaril 2013. a.
 (2) Määruse § 8 ja § 10 punkt 15 jõustuvad 1. mail 2013. a.
 Kantsleri ülesannetes
 Lisa 1 Elatisabi taotlemise avalduse vorm
 Lisa 2 Hüvitistaotluse vorm
 Lisa 3 Pensioniavalduse vorm
 Lisa 4 Psühholoogilise abi kulude hüvitise taotluse vorm
 Lisa 5 Riikliku matusetoetuse avalduse vorm