text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 2.2.2016.
 COM(2016) 42 final
 2016/0021(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o zaključivanju Minamatske konvencije o živi
 OBRAZLOŽENJE
 Minamatska konvencija o živi (dalje u tekstu „Minamatska konvencija” ili „Konvencija”), zaključena pod pokroviteljstvom Programa Ujedinjenih naroda za okoliš (UNEP), glavni je međunarodni pravni okvir za suradnju i mjere nadzora i ograničavanja uporabe i antropogenih emisija žive i živinih spojeva u zrak, vodu i zemlju.
 Smatra se da je živa globalna prijetnja ljudskom zdravlju i okolišu. Izloženost visokim razinama žive, uključujući zbog potrošnje onečišćene ribe i plodova mora, može prouzročiti oštećenja mozga, pluća, bubrega i imunološkog sustava. Živu karakterizira njezina prekogranična priroda jer emisije žive mogu prelaziti tisuće kilometara kroz zrak i vodu od mjesta gdje su se pojavile. U EU-u se procjenjuje da između 40 % i 80 % ukupne nataložene žive potječe iz trećih zemalja, uključujući u velikoj mjeri i iz istočne i jugoistočne Azije.
 Konvencija je donesena i otvorena za potpisivanje na Konferenciji opunomoćenika u Kumamotu, Japan, u listopadu 2013. Europska unija te dvadeset i jedna država članica potpisale su Konvenciju 10. listopada 2013., dok su Hrvatska, Cipar, Latvija i Poljska to učinili 24. rujna 2014., a Malta 8. listopada 2014
 1
 .
 Konvencijom se obuhvaća cjeloviti prirodni ciklus žive s ciljem zaštite ljudskog zdravlja i okoliša. Njome se ograničava primarno rudarstvo i međunarodna trgovina živom, zabranjuje se proizvodnja, uvoz i izvoz širokog raspona proizvoda kojima je dodana živa, predviđaju se zabrane ili radni uvjeti za više proizvodnih postupaka u kojima se upotrebljava živa i potiče odricanje od uporabe žive u novim proizvodima i industrijskim procesima. Osim toga, Konvencijom se predviđaju mjere koje treba poduzeti kako bi se smanjile emisije žive koje nastaju pri tradicijskom rudarenju zlata u malom opsegu (dalje u tekstu „ASGM”) i pri velikim industrijskim aktivnostima, uključujući i primjenom najboljih raspoloživih tehničkih metoda. Zahtijeva se i da se privremeno skladištenje žive i zbrinjavanje otpadne žive obavlja na način prihvatljiv za okoliš.
 EU je tijekom posljednjih deset godina, nakon donošenja Strategije Zajednice za živu (dalje u tekstu „Strategija”) 2005.
 2
 , koju su podržali Vijeće Europske unije
 3
 i Europski parlament
 4
 , ostvario znatan napredak u rješavanju problema žive na svojem području. Strategija obuhvaća 20 mjera usmjerenih na smanjenje emisija žive i na smanjivanje ponude i potražnje žive. U njoj se naglašava prekogranični karakter emisija žive i potreba za djelovanjem na globalnoj razini, a sedam mjera koje se u njoj navode usmjerene su na potrebu za podupiranjem i poticanjem međunarodnih aktivnosti. U reviziji te strategije 2010.
 5
 podsjeća se da se izloženost okoliša i pojedinaca u EU-u ne može smanjiti na prihvatljivu razinu samo unutarnjim politikama, te da je stoga potrebno usklađeno međunarodno djelovanje za učinkovito rješavanje problema žive. Kao i prvotnu Strategiju iz 2005., tu reviziju podržalo je Vijeće Europske unije
 6
 koje je ponovno navelo potrebu da se smanje, i gdje je moguće, zaustave globalne antropogene emisije žive u zrak, vodu i tlo te potrebu da EU pojača svoje međunarodne napore da se izloženost živi i emisije žive smanje na globalnoj razini.
 Nakon što je Upravno vijeće UNEP-a 2009. pokrenulo međunarodni postupak za razvoj globalnog pravno obvezujućeg instrumenta, Odlukom Vijeća od 6. prosinca 2010. odobreno je sudjelovanje Unije u tom postupku
 7
 . Ne samo da je EU pridonosio promicanju takvih pregovora, već je i utjecao na njihov ishod tijekom šest sjednica Međuvladinog pregovaračkog odbora (2014. – 2010.).
 Usporedno s ovom predloženom odlukom, Komisija je iznijela i prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća kojom bi se u zakonodavstvo EU-a prenio ograničeni broj odredbi Konvencije koje još nisu ugrađene u njega, a koje su navedene u izvješću o procjeni učinka koje prati taj prijedlog
 8
 .
 U skladu s člankom 30. Minamatske konvencije ona podliježe ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju država i organizacija regionalnih ekonomskih integracija.
 Polaganje instrumenata Europske unije i njezinih država članica o ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju Minamatske konvencije trebalo bi biti zajedničko i usklađeno kako bi se osiguralo, koliko je to moguće, da Konvencija istodobno stupi na snagu u EU-u i njegovim državama članicama.
 S obzirom na prethodno navedeno, primjereno je da Europska unija odobri Konvenciju.
 Tekst Konvencije priložen je ovoj Odluci.
 2016/0021 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o zaključivanju Minamatske konvencije o živi
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1., u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta,
 budući da:
 (1)U skladu s Odlukom Vijeća od 23. rujna 2013.
 9
 Unija je potpisala Minamatsku konvenciju o živi („Konvencija”) 10. listopada 2013., podložno njezinu kasnijem zaključivanju.
 (2)Konvencija o živi donesena je u Ženevi 19. siječnja 2013. Konvencijom se propisuje okvir za kontrolu i ograničenje uporabe, antropogenih emisija te ispuštanja žive i živinih spojeva u zrak, vodu i tlo s ciljem zaštite ljudskog zdravlja i okoliša.
 (3)Živa je tvar koju karakterizira njezina prekogranična priroda. Stoga je potrebno globalnim djelovanjem, uz unutarnje mjere, osigurati zaštitu pojedinaca i okoliša u Uniji.
 (4)U sedmom akcijskom programu za okoliš
 10
 utvrđuje se dugoročni cilj netoksičnog okoliša te se navodi da je u tu svrhu potrebno djelovati kako bi se do 2020. osiguralo smanjenje bitnih negativnih učinaka kemikalija na ljudsko zdravlje i okoliš.
 (5)Strategijom Zajednice o živi
 11
 iz 2005., revidiranom 2010.
 12
 , nastoji se smanjiti emisije žive, smanjiti ponudu i potražnju žive, ostvariti zaštitu od izloženosti živi i promicati međunarodno djelovanje u pogledu žive.
 (6)Vijeće još jednom potvrđuje svoju predanost općem cilju zaštite ljudskog zdravlja i okoliša od ispuštanja žive i njezinih spojeva smanjivanjem i, gdje je to moguće, konačnim zaustavljanjem globalnih antropogenih ispuštanja žive u zrak, vodu i tlo
 13
 . Konvencija pridonosi postizanju tih ciljeva.
 (7)Konvenciju bi stoga trebalo odobriti u ime Unije,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Minamatska konvencija o živi („Konvencija”) odobrava se u ime Unije.
 Tekst Konvencije priložen je ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Predsjednik Vijeća određuje osobu ovlaštenu u ime Europske unije za polaganje instrumenta o odobrenju, koje je predviđeno člankom 30. stavkom 1. Konvencije, kako bi se izrazila suglasnost Europske unije da bude obvezana Konvencijom.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Iako Estonija i Portugal nisu potpisali Konvenciju, oni su se obvezali da će je ratificirati.
 (2)
 Komunikacija Komisije Vijeću i Europskom parlamentu od 28. siječnja 2005. „Strategija Zajednice o živi”, COM(2005) 20 završna verzija.
 (3)
 Zaključci Vijeća „O strategiji Zajednice o živi”, 2670. sastanak Vijeća (okoliš), 24.6.2005.
 (4)
 Rezolucija Europskog parlamenta o strategiji Zajednice o živi, P 6_TA (2006)0078, 14.3.2006.
 (5)
 Komunikacija Komisije Europskom parlamentu i Vijeću od 7. prosinca 2010. „Revizija strategije Zajednice o živi”, COM(2010) 723 završna verzija.
 (6)
 Zaključci Vijeća „Revizija strategije Zajednice o živi”, 3075. sastanak Vijeća (okoliš), 14.3.2011.
 (7)
 Odluka Vijeća o sudjelovanju Europske unije u pregovorima o pravno obvezujućem instrumentu o živi koja se nadovezuje na Odluku 25/5 Upravnog vijeća Programa Ujedinjenih naroda za okoliš (UNEP), 6. prosinca 2010., 16632/10.
 (8)
 Radni dokument službi Komisije, procjena učinka priložena dokumentima Prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o živi i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1102/2008 i Prijedlog odluke Vijeća o potpisivanju Minamatske konvencije o živi, SWD(2016) 17 završna verzija.
 (9)
 Odluka Vijeća od 23. rujna 2013. o potpisivanju, u ime Europske unije, Minamatske konvencije o živi (dokument 11995/13).
 (10)
 Odluka br. 1386/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. o Općem programu djelovanja Unije za okoliš do 2020. „Živjeti dobro unutar granica našeg planeta” (SL L 354, 28.12.2013., str. 171.)
 (11)
 Komunikacija Komisije Vijeću i Europskom parlamentu od 28. siječnja 2005. „Strategija Zajednice o živi” (COM(2005) 20 završna verzija)
 (12)
 Komunikacija Komisije Europskom parlamentu i Vijeću od 7. prosinca 2010. „Revizija strategije Zajednice o živi” (COM(2010) 723 završna verzija)
 (13)
 Zaključci Vijeća „Revizija strategije Zajednice o živi”, 3075. sastanak Vijeća (okoliš), 14. ožujka 2011.
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 2.2.2016.
 COM(2016) 42 final
 PRILOG
 Prilog
 PrijedloguODLUKE VIJEĆA
 o zaključivanju Minamatske konvencije o živi
 Prilog
 Minamatska konvencija o živi
 Stranke ove Konvencije,
 prepoznajući da je živa kemikalija koja izaziva globalnu zabrinutost zbog svojeg dalekosežnog atmosferskog prijenosa, svoje postojanosti u okolišu nakon što se jednom antropogeno uvede, svoje sposobnosti bioakumulacije u ekosustavima i svojih znatnih negativnih učinaka na zdravlje ljudi i okoliš,
 podsjećajući na odluku 25/5 od 20. veljače 2009. Upravnog vijeća Programa Ujedinjenih naroda za okoliš o pokretanju međunarodne aktivnosti za gospodarenje živom na učinkovit, djelotvoran i koherentan način,
 podsjećajući na stavak 221. završnog dokumenta Konferencije Ujedinjenih naroda o održivom razvoju „Budućnost kakvu želimo” u kojem se poziva na uspješan završetak pregovora o globalnom pravno obvezujućem instrumentu o živi kojim bi se obuhvatio rizik za zdravlje ljudi i okoliš,
 podsjećajući na načela Deklaracije o okolišu i razvoju iz Rio de Janeira potvrđene na Konferenciji Ujedinjenih naroda o održivom razvoju, koja uključuju, među ostalim, zajedničke, ali diferencirane odgovornosti, te priznajući okolnosti i sposobnosti država, kao i potrebu za globalnim djelovanjem,
 svjesne opasnosti za zdravlje, posebno u zemljama u razvoju, zbog izloženosti živi ranjivih skupina, posebno žena i djece, a preko njih i budućih generacija,
 svjesne specifične ranjivosti arktičkih ekosustava i autohtonih zajednica zbog biomagnifikacije žive i kontaminacije tradicionalne hrane, te općenito zabrinute za autohtone zajednice zbog učinaka žive,
 prepoznajući značajne pouke proizašle iz bolesti Minamata, posebno ozbiljne učinke na zdravlje i okoliš koji proizlaze iz onečišćenja živom te potrebu da se osigura pravilno gospodarenje živom i sprečavanje takvih događaja u budućnosti,
 naglašavajući važnost financijske, tehničke i tehnološke potpore te potpore za izgradnju kapaciteta, posebno za zemlje u razvoju i zemlje čije je gospodarstvo u tranziciji, radi jačanja nacionalnih sposobnosti za gospodarenje živom i promicanja učinkovite provedbe Konvencije,
 prepoznajući i aktivnosti Svjetske zdravstvene organizacije povezane sa živom u svrhu zaštite ljudskog zdravlja te ulogu mjerodavnih višestranih ugovora u području okoliša, posebno Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju te Rotterdamske konvencije o postupku prethodnog pristanka za određene opasne kemikalije i pesticide u međunarodnoj trgovini,
 prepoznajući da se ova Konvencija i drugi međunarodni ugovori u području okoliša i trgovine međusobno podupiru,
 naglašavajući da se ni jednom odredbom ove Konvencije ne namjerava utjecati na prava i obveze bilo koje stranke koji proizlaze iz bilo kojeg postojećeg međunarodnog ugovora,
 shvaćajući da se prethodnom uvodnom izjavom ne namjerava stvoriti hijerarhija između ove Konvencije i drugih međunarodnih instrumenata,
 uzimajući u obzir da se ni jednom odredbom ove Konvencije ne sprečava stranku da poduzme dodatne nacionalne mjere u skladu s odredbama ove Konvencije kako bi zaštitila zdravlje ljudi i okoliš od izlaganja živi u skladu sa svojim drugim obvezama prema primjenjivom međunarodnom pravu,
 sporazumjele su se kako slijedi:
 Članak 1.
 Cilj
 Cilj je ove Konvencije zaštita zdravlja ljudi i okoliša od antropogenih emisija i ispuštanja žive i živinih spojeva.
 Članak 2.
 Definicije
 Za potrebe ove Konvencije:
 (a) „tradicionalno rudarenje zlata u malom opsegu” znači rudarenje zlata koje obavljaju rudari pojedinci ili mala poduzeća s ograničenim kapitalnim ulaganjima i proizvodnjom;
 (b) „najbolje raspoložive tehnike” znači tehnike koje su najučinkovitije za sprečavanje ili, ako to nije moguće, smanjenje emisija i ispuštanja žive u zrak, vodu i tlo, te utjecaja tih emisija i ispuštanja na okoliš u cjelini, uzimajući u obzir ekonomska i tehnička pitanja za određenu stranku ili određeni objekt na državnom području te stranke. U tom kontekstu:
 i. „najbolje” znači najučinkovitije u postizanju visoke opće razine zaštite
 okoliša u cjelini;
 ii. „raspoložive” tehnike znači, u odnosu na određenu stranku ili određeni objekt na
 državnom području te stranke, tehnike koje su razvijene u mjeri kojom se omogućuje
 provedba u relevantnom industrijskom sektoru uz ekonomski i tehnički održive
 uvjete, uzimajući u obzir troškove i koristi, bez obzira na to primjenjuju li se te
 tehnike ili se razvijaju na državnom području te stranke, pod uvjetom da su
 dostupne operateru objekta
 kako ga utvrđuje ta stranka; i
 iii. „tehnike” znači tehnologije koje se upotrebljavaju, radne prakse i načini
 na koje se postrojenja projektiraju, grade, održavaju te kako se njima upravlja i kako ih se stavlja izvan pogona;
 (c) „najbolji postupci zaštite okoliša” znači primjena najprikladnije kombinacije mjera i strategija za nadziranje okoliša;
 (d) „živa” znači elementarna živa (Hg(0), CAS br. 7439-97-6);
 (e) „živin spoj” znači svaka tvar koja se sastoji od atoma žive i jednog ili više atoma drugih kemijskih elemenata, a koju je moguće rastaviti na različite komponente isključivo kemijskim reakcijama;
 (f) „proizvod kojem je dodana živa” znači proizvod ili komponenta proizvoda koji sadržavaju živu ili živin spoj koji je namjerno dodan;
 (g) „stranka” znači država ili regionalna organizacija ekonomske integracije koja je pristala biti obvezana ovom Konvencijom i za koju je Konvencija na snazi;
 (h) „stranke koje su prisutne i glasuju” znači stranke koje su prisutne i na sastanku stranaka daju svoj glas za ili protiv;
 (i) „primarno rudarenje žive” znači rudarenje u kojemu je osnovni traženi materijal živa;
 (j) „regionalna organizacija ekonomske integracije” znači organizacija koju čine suverene države unutar određene regije na koju su njezine države članice prenijele nadležnost u odnosu na pitanja uređena ovom Konvencijom i koja je propisno ovlaštena, u skladu sa svojim unutarnjim postupcima, potpisati, ratificirati, prihvatiti ili odobriti ovu Konvenciju ili joj pristupiti i
 (k) „dopuštena uporaba” znači svaka uporaba žive ili živinih spojeva od stranaka koja je u skladu s ovom Konvencijom i koja uključuje, ali nije ograničena na uporabu u skladu s člancima 3., 4., 5., 6. i 7.
 Članak 3.
 Izvori žive i trgovina živom
 1. Za potrebe ovog članka:
 (a) upućivanja na „živu” uključuju smjese žive s drugim tvarima, uključujući slitine žive, koje imaju koncentraciju žive veću od 95 % masenog udjela i
 (b) „živini spojevi” znači živin (I) klorid (poznat i kao kalomel), živin (II) oksid, živin (II) sulfat, živin (II) nitrat, cinabarit i živin sulfid.
 2. Odredbe ovog članka ne primjenjuju se na:
 (a) količine žive ili živinih spojeva koje se upotrebljavaju za laboratorijska istraživanja ili kao etalon ili
 (b) količine žive ili živinih spojeva u tragovima, koje su prirodno prisutne u proizvodima kao što su neživini metali, rude ili mineralni proizvodi, uključujući ugljen, ili proizvodi dobiveni od tih materijala i nenamjerne količine u tragovima u kemijskim proizvodima ili
 (c) proizvode kojima je dodana živa.
 3. Ni jedna stranka ne dopušta primarno rudarenje žive koje nije u tijeku na njezinu državnom području na datum na koji Konvencija stupi na snagu za nju.
 4. Svaka stranka dopušta samo primarno rudarenje žive koje je na datum na koji Konvencija stupi na snagu za nju bilo u tijeku na njezinu državnom području, na razdoblje do petnaest godina nakon tog datuma. Tijekom tog razdoblja živa dobivena takvim rudarenjem upotrebljava se samo za proizvodnju proizvoda kojima je dodana živa u skladu s člankom 4., u proizvodnim procesima u skladu s člankom 5. ili se odlaže u skladu s člankom 11., primjenom postupaka koji ne završavaju oporabom, recikliranjem, obnavljanjem, izravnom ponovnom uporabom ni alternativnim uporabama.
 5. Svaka stranka:
 (a) nastoji utvrditi pojedinačne zalihe žive i živinih spojeva veće od 50 metričkih tona i izvore zaliha za dobivanje žive većih od 10 metričkih tona godišnje koji se nalaze na njezinu državnom području;
 (b) poduzima mjere kako bi osigurala da se tamo gdje stranka utvrdi dostupnost prekomjerne žive nastale stavljanjem objekata za proizvodnju klornih lužina izvan pogona takva živa odlaže u skladu sa smjernicama za upravljanje na način kojim se ne šteti okolišu iz članka 11. stavka 3. podstavka (a), primjenom postupaka koji ne završavaju oporabom, recikliranjem, obnavljanjem, izravnom ponovnom uporabom ni alternativnim uporabama.
 6. Ni jedna stranka ne dopušta izvoz žive, osim:
 (a) u stranku koja je stranci izvoznici dala svoj pisani pristanak i to samo u svrhu:
 i.
 uporabe koja je stranci uvoznici dopuštena u skladu s ovom Konvencijom ili
 ii.
 ekološki prihvatljivog privremenog skladištenja, kako je utvrđeno u članku 10. ili
 (b)
 u državu koja nije stranka, a koja je stranci izvoznici dala svoj pisani pristanak, uključujući potvrdu kojom se dokazuje:
 i.
 da država koja nije stranka ima uspostavljene mjere kojima osigurava zaštitu zdravlja ljudi i okoliša te mjere kojima osigurava svoju usklađenost s odredbama članaka 10. i 11. i
 ii.
 da će živa biti namijenjena samo za uporabu koja je stranci dopuštena u skladu s ovom Konvencijom ili za privremeno skladištenje na ekološki prihvatljiv način, kako je utvrđeno u članku 10.
 7. Stranka izvoznica može se osloniti na opću obavijest koju stranka uvoznica ili država uvoznica koja nije stranka daje Tajništvu kao pisani pristanak propisan stavkom 6. Tom općom obavijesti utvrđuju se svi uvjeti uz koje stranka uvoznica ili država koja nije stranka daje svoj pristanak. Ta stranka ili država koja nije stranka može u svakom trenutku opozvati obavijest. Tajništvo vodi javni registar svih takvih obavijesti.
 8. Ni jedna stranka ne dopušta uvoz žive podrijetlom iz države koja nije stranka, a koja bi imala njezin pisani pristanak, osim ako ta država koja nije stranka dostavi potvrdu da živa ne dolazi iz izvora koji su utvrđeni kao nedopušteni prema stavku 3. ili stavku 5. podstavku (b).
 9. Stranka koja dostavlja opću obavijest o pristanku prema stavku 7. može odlučiti ne primjenjivati stavak 8. uz uvjet da zadrži sveobuhvatna ograničenja izvoza žive i da ima uspostavljene nacionalne mjere kako bi osigurala da se uvezenom živom upravlja na ekološki prihvatljiv način. Stranka Tajništvu dostavlja obavijest o takvoj odluci, uključujući informacije kojima se opisuju njezina izvozna ograničenja i nacionalne regulatorne mjere, kao i informacije o količinama i zemljama podrijetla žive uvezene iz država koje nisu stranke. Tajništvo vodi javni registar svih takvih obavijesti. Odbor za provedbu i usklađenost preispituje i ocjenjuje takve obavijesti i dodatne podatke u skladu s člankom 15. te, prema potrebi, može davati preporuke Konferenciji stranaka.
 10. Postupak utvrđen u stavku 9. dostupan je do završetka drugog sastanka Konferencije stranaka. Nakon toga on više neće biti dostupan, osim ako Konferencija stranaka odluči drukčije običnom većinom stranaka koje su prisutne i glasuju, osim u odnosu na stranku koja je obavijest prema stavku 9. dostavila prije kraja drugog sastanka Konferencije stranaka.
 11. Svaka stranka u svoja izvješća koja dostavlja u skladu s člankom 21. unosi informacije kojima se pokazuje da su zahtjevi iz ovog članka ispunjeni.
 12. Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku donosi dodatne smjernice s obzirom na ovaj članak, posebno u odnosu na stavak 5. podstavak (a) te stavke 6. i 8., te sastavlja i donosi propisani sadržaj potvrde iz stavka 6. podstavka (b) te stavka 8.
 13. Konferencija stranaka ocjenjuje ugrožava li trgovina određenim živinim spojevima cilj ove Konvencije i preispituje podliježu li određeni živini spojevi, temeljem njihova navođenja u dodatnom prilogu donesenom u skladu s člankom 27., stavcima 6. i 8.
 Članak 4.
 Proizvodi kojima je dodana živa
 1. Ni jedna stranka ne dopušta, poduzimanjem odgovarajućih mjera, proizvodnju, uvoz ni izvoz proizvoda kojima je dodana živa navedenih u dijelu I. Priloga A nakon datuma do kojeg te proizvode treba postupno ukinuti, osim u slučajevima u kojima je u Prilogu A utvrđeno isključenje ili ako stranka ima registrirano izuzeće u skladu s člankom 6.
 2. Stranka može, kao alternativu stavku 1., u vrijeme ratifikacije ili nakon što izmjena Priloga A stupi na snagu za nju, navesti da će u odnosu na proizvode navedene u dijelu I. Priloga A provesti drukčije mjere ili strategije. Stranka može odabrati tu alternativu samo ako može dokazati da je proizvodnju, uvoz i izvoz velike većine proizvoda navedenih u dijelu I. Priloga A već smanjila na razinu de minimis te da je u vrijeme kad obavješćuje Tajništvo o svojoj odluci o uporabi te alternative provela mjere ili strategije za smanjenje uporabe žive u dodatnim proizvodima koji nisu navedeni u dijelu I. Priloga A. Osim toga, stranka koja odabere ovu alternativu:
 (a)
 prvom prilikom Konferenciju stranaka izvješćuje o opisu provedenih mjera ili strategija, uključujući i kvantifikaciju postignutih smanjenja;
 (b)
 provodi mjere ili strategije za smanjenje uporabe žive u svim proizvodima navedenima u dijelu I. Priloga A za koje još nije dosegnuta vrijednost de minimis;
 (c)
 razmatra dodatne mjere za postizanje dodatnih smanjenja i
 (d)
 ne ispunjava uvjete za pozivanje na izuzeća u skladu s člankom 6. za svaku kategoriju proizvoda za koju je ova alternativa odabrana.
 Najkasnije pet godina nakon datuma stupanja na snagu Konvencije, Konferencija stranaka, kao dio procesa preispitivanja u skladu sa stavkom 8., preispituje napredak i učinkovitost mjera poduzetih u skladu s ovim stavkom.
 3. Svaka stranka poduzima mjere za proizvode kojima je dodana živa navedene u dijelu II. Priloga A u skladu s odredbama utvrđenima u njemu.
 4. Na temelju informacija koje su dostavile stranke, Tajništvo prikuplja i pohranjuje informacije o proizvodima kojima je dodana živa i njihovim alternativama te ih stavlja na raspolaganje javnosti. Tajništvo stavlja na raspolaganje javnosti i druge relevantne informacije koje su dostavile stranke.
 5. Svaka stranka poduzima mjere kako bi spriječila da proizvodi kojima je dodana živa čija proizvodnja, uvoz i izvoz nisu dopušteni na temelju ovog članka budu uključeni u sastavljene proizvode.
 6. Svaka stranka odvraća od proizvodnje i trgovačke distribucije proizvoda kojima je dodana živa koji prije datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju nisu obuhvaćeni ni jednom poznatom uporabom proizvoda kojima je dodana živa, osim ako se procjenom rizika i koristi proizvoda dokažu koristi za okoliš ili zdravlje ljudi. Stranka, prema potrebi, Tajništvu dostavlja informacije o svim takvim proizvodima, uključujući i informacije o rizicima i koristima proizvoda za okoliš i zdravlje ljudi. Tajništvo takve podatke stavlja na raspolaganje javnosti.
 7. Svaka stranka može Tajništvu dostaviti prijedlog da se proizvod koji sadržava živu unese na popis u Prilogu A, u koji su uključene informacije o raspoloživosti, tehničkoj i ekonomskoj izvedivosti te rizicima i koristima za okoliš i zdravlje ljudi povezanima s alternativama za taj proizvod koje ne sadržavaju živu, uzimajući u obzir informacije u skladu sa stavkom 4.
 8. Najkasnije pet godina nakon datuma stupanja na snagu Konvencije Konferencija stranaka preispituje Prilog A i može razmotriti izmjene tog Priloga u skladu s člankom 27.
 9. Prilikom preispitivanja Priloga A u skladu sa stavkom 8. Konferencija stranaka uzima u obzir najmanje:
 (a)
 svaki prijedlog podnesen u skladu sa stavkom 7.;
 (b)
 informacije stavljene na raspolaganje u skladu sa stavkom 4. i
 (c)
 strankama raspoložive alternative koje ne sadržavaju živu, a koje su tehnički i ekonomski izvedive, uzimajući u obzir rizike i koristi za okoliš i zdravlje ljudi.
 Članak 5.
 Proizvodni procesi u kojima se upotrebljavaju živa
 ili živini spojevi
 1. Za potrebe ovog članka i Priloga B, proizvodni procesi u kojima se upotrebljavaju živa ili živini spojevi ne uključuju procese u kojima se upotrebljavaju proizvodi kojima je dodana živa, procese za proizvodnju proizvoda kojima je dodana živa ili procese za obradu otpada koji sadržava živu.
 2. Ni jedna stranka ne dopušta, poduzimanjem odgovarajućih mjera, uporabu žive i živinih spojeva u proizvodnim procesima navedenima u dijelu I. Priloga B nakon datuma koji je u tom Prilogu utvrđen kao datum do kojeg pojedine procese treba postupno ukinuti, osim u slučajevima kada stranka ima registrirano izuzeće u skladu s člankom 6.
 3. Svaka stranka poduzima mjere za ograničavanje uporabe žive i živinih spojeva u procesima navedenima u dijelu II. Priloga B u skladu s odredbama utvrđenima u njemu.
 4. Na temelju informacija koje dostavljaju stranke Tajništvo prikuplja i pohranjuje informacije o procesima u kojima se upotrebljavaju živa ili živini spojevi i njihove alternative te takve informacije stavlja na raspolaganje javnosti. Stranke mogu dostavljati i druge relevantne informacije, koje Tajništvo stavlja na raspolaganje javnosti.
 5. Svaka stranka koja ima jedan ili više objekata u kojima se živa ili živini spojevi upotrebljavaju u proizvodnim procesima navedenima u Prilogu B:
 (a)
 poduzima mjere za rješavanje pitanja emisija i ispuštanja žive i živinih spojeva iz takvih objekata;
 (b)
 u izvješća koja dostavlja u skladu s člankom 21. uključuje informacije o poduzetim mjerama u skladu s ovim stavkom i
 (c)
 nastoji utvrditi objekte na svojem državnom području u kojima se živa ili živini spojevi upotrebljavaju za procese navedene u Prilogu B te, najkasnije u roku od tri godine od datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju, Tajništvu dostavlja podatke o broju i vrsti takvih objekata i procijenjenoj godišnjoj količini žive ili živinih spojeva koji se upotrebljavaju u tim objektima. Tajništvo takve podatke stavlja na raspolaganje javnosti.
 6. Ni jedna stranka ne dopušta uporabu žive ili živinih spojeva u proizvodnim procesima navedenima u Prilogu B u objektu koji nije postojao prije datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju. Na takve objekte ne primjenjuju se izuzeća.
 7. Svaka stranka odvraća od gradnje bilo kojeg objekta u kojem se primjenjuje bilo koji drugi proizvodni proces u kojem se namjerno upotrebljavaju živa ili živini spojevi, a koji nije postojao prije datuma stupanja na snagu Konvencije, osim ako stranka uvjeri Konferenciju stranaka da proizvodni proces ima znatne
 koristi za okoliš i zdravlje te da ne postoje tehnički i ekonomski izvedive alternative koje ne sadržavaju živu, a pružaju takve koristi.
 8. Stranke se potiču na razmjenu informacija o relevantnim novim tehnološkim dostignućima, tehnički i ekonomski izvedivim alternativama koje ne sadržavaju živu te na razmjenu mogućih mjera i tehnika za smanjenje i, ako je izvedivo, ukidanje uporabe žive i živinih spojeva u proizvodnim procesima navedenima u Prilogu B te emisija i otpuštanja žive i živinih spojeva iz tih procesa.
 9. Svaka stranka može dostaviti prijedlog za izmjenu Priloga B radi stavljanja na popis proizvodnog procesa u kojem se upotrebljavaju živa ili živini spojevi. On uključuje informacije koje se odnose na raspoloživost, tehničku i ekonomsku izvedivost te rizike i koristi za okoliš i zdravlje alternativa za proces koje ne uključuju živu.
 10. Najkasnije pet godina nakon datuma stupanja na snagu Konvencije Konferencija stranaka preispituje Prilog A i može razmotriti izmjene i dopune tog Priloga u skladu s člankom 27.
 11. Prilikom svakog preispitivanja Priloga B u skladu sa stavkom 10., Konferencija stranaka uzima u obzir najmanje:
 (a)
 svaki prijedlog podnesen u skladu sa stavkom 9.;
 (b)
 informacije stavljene na raspolaganje u skladu sa stavkom 4. i
 (c)
 raspoloživost strankama alternativa bez žive koje su tehnički i ekonomski izvedive, uzimajući u obzir rizike i koristi za okoliš i zdravlje.
 Članak 6.
 Izuzeća dostupna na zahtjev stranke
 1. Svaka država ili regionalna organizacija ekonomske integracije može se registrirati za jedno ili više izuzeća od rokova za postupno ukidanje navedenih u Prilogu A i Prilogu B, dalje u tekstu „izuzeće”, dostavljanjem pisane obavijesti Tajništvu:
 (a)
 u trenutku kad je postala stranka ove Konvencije ili
 (b)
 ako se radi o bilo kojem živinom proizvodu koji je izmjenom dodan u Prilog A ili nekom proizvodnom procesu u kojem se živa upotrebljava, a koji je izmjenom dodan u Prilog B, najkasnije na datum kad predmetna izmjena stupi na snagu za tu stranku.
 Uz svaku takvu registraciju prilaže se i izjava u kojoj se obrazlaže potreba stranke za izuzećem.
 2. Izuzeće se može registrirati za kategoriju navedenu u Prilogu A ili B ili za potkategoriju koju je navela bilo koja država ili regionalna organizacija ekonomske integracije.
 3. Svaka stranka koja ima jedno ili više izuzeća upisuje se u registar. Tajništvo uspostavlja i vodi registar i stavlja ga na raspolaganje javnosti.
 4. Registar sadržava:
 (a)
 popis stranaka koje imaju jedno ili više izuzeća;
 (b)
 registrirano izuzeće ili izuzeća za svaku stranku i
 (c)
 datum prestanka važenja svakog izuzeća.
 5. Osim ako je stranka u registru navela kraće razdoblje, sva izuzeća na temelju stavka 1. ovoga članka prestaju važiti pet godina nakon isteka mjerodavnog roka za postupno ukidanje navedenog u Prilogu A ili B.
 6. Konferencija stranaka može, na zahtjev stranke, odlučiti produljiti važenje izuzeća za pet godina ako stranka ne zatraži kraći rok. Pri donošenju odluke, Konferencija stranaka uzima u obzir:
 (a)
 izvješće stranke u kojem se opravdava potreba za produljenjem važenja izuzeća te se ukratko opisuju poduzete i planirane aktivnosti kako bi se potreba za izuzećem otklonila čim to bude izvedivo;
 (b)
 dostupne informacije, uključujući informacije o dostupnosti alternativnih proizvoda i procesa u kojima se živa ne upotrebljava ili koji obuhvaćaju potrošnju manje količine žive od količine navedene u izuzeću i
 (c)
 planirane ili provođene aktivnosti kojima se pomaže osigurati skladištenje žive i odlaganje živinog otpada na ekološki prihvatljiv način.
 Nakon roka za postupno ukidanje izuzeće se za svaki proizvod može produljiti samo jednom.
 7. Stranka može u bilo koje vrijeme odustati od izuzeća dostavljanjem pisane obavijesti Tajništvu. Odustajanje od izuzeća stupa na snagu na datum naveden u obavijesti.
 8. Neovisno o stavku 1., ni jedna država ili regionalna organizacija ekonomske integracije ne može registrirati izuzeće nakon pet godina od isteka roka za postupno ukidanje za određeni proizvod ili proces naveden u Prilogu A ili B, osim ako jedna ili više stranaka, na temelju primitka rješenja o produljenju važenja u skladu sa stavkom 6., ostanu i dalje registrirane za izuzeće tog proizvoda ili procesa. U tom slučaju, država ili regionalna organizacija ekonomske integracije može, u rokovima utvrđenima u stavku 1. podstavcima (a) i (b), registrirati izuzeće za taj proizvod ili proces čije važenje prestaje deset godina nakon relevantnog roka za postupno ukidanje.
 9. Ni jedna stranka potpisnica ne može imati izuzeće na snazi ni u kojem trenutku nakon deset godina od isteka roka za postupno ukidanje proizvoda ili procesa navedenih u Prilogu A ili B.
 Članak 7.
 Tradicionalno rudarenje zlata u malom opsegu
 1. Mjere iz ovog članka i Priloga C primjenjuju se na tradicionalno rudarenje i obradu zlata u malom opsegu, pri kojem se amalgam žive upotrebljava za izdvajanje zlata iz rude.
 2. Svaka stranka na čijem se državnom području odvija tradicionalno rudarenje i obrada zlata u malom opsegu, koje podliježe ovom članku, poduzima korake kako bi smanjila, odnosno, ako je to izvedivo, ukinula uporabu žive i živinih spojeva, kao i emisije i ispuštanja žive u okoliš nastale zbog takvog rudarenja i obrade zlata.
 3. Svaka stranka obavješćuje Tajništvo ako u bilo kojem trenutku utvrdi da tradicionalno rudarenje i obrada zlata u malom opsegu na njezinu državnom području prelaze zanemarive okvire. Ako to utvrdi, stranka:
 (a)
 izrađuje i provodi nacionalni akcijski plan u skladu s Prilogom C;
 (b)
 dostavlja svoj nacionalni akcijski plan Tajništvu najkasnije tri godine nakon što Konvencija stupi na snagu za nju ili tri godine nakon obavijesti Tajništvu, koji je god datum kasniji i
 (c)
 nakon toga svake tri godine preispituje ostvareni napredak u ispunjavanju obveza iz ovog članka i rezultate tog preispitivanja uključuje u svoja izvješća podnesena u skladu s člankom 21.
 4. Prema potrebi, stranke mogu surađivati međusobno i s mjerodavnim međuvladinim organizacijama i drugim subjektima kako bi se postigli ciljevi iz ovog članka. Takva suradnja može obuhvaćati:
 (a)
 razvoj strategija za sprečavanje zloporabe žive ili živinih spojeva za primjenu u tradicionalnom rudarenju zlata u malom opsegu;
 (b)
 inicijative za edukaciju, informiranje i izgradnju kapaciteta;
 (c)
 promicanje istraživanja održivih alternativnih postupaka koji ne uključuju živu;
 (d)
 pružanje tehničke i financijske pomoći;
 (e)
 partnerstva za pomoć u provedbi pripadajućih obveza iz ovog članka i
 (f)
 primjenu postojećih mehanizama razmjene informacija za promicanje znanja, najboljih postupaka zaštite okoliša te ekološki, tehnički, socijalno i ekonomski održivih alternativnih tehnologija.
 Članak 8.
 Emisije
 1. Ovaj se članak odnosi na kontrolu i, ako je izvedivo, smanjenje emisija žive i živinih spojeva, koje se često naziva ukupna živa”, u atmosferu, primjenom mjera za kontrolu emisija iz točkastih izvora koji pripadaju kategorijama izvora navedenima u Prilogu D.
 2. Za potrebe ovog članka:
 (a)
 „emisije” znači emisije žive i živinih spojeva u atmosferu;
 (b)
 „relevantni izvor” znači izvor koji pripada jednoj od kategorija izvora navedenih u Prilogu D. Stranka može, ako tako odluči, utvrditi kriterije za utvrđivanje izvora obuhvaćenih kategorijom izvora navedenom u Prilogu D ako ti kriteriji za bilo koju kategoriju obuhvaćaju najmanje 75 % emisija iz te kategorije;
 (c)
 „novi izvor” znači svaki relevantni izvor unutar kategorije navedene u Prilogu D čija je gradnja ili znatna izmjena započela najmanje godinu dana nakon datuma:
 i.
 stupanja na snagu ove Konvencije za dotičnu stranku ili
 ii.
 stupanja na snagu izmjena Priloga D za dotičnu stranku, čime izvor podliježe odredbama ove Konvencije samo na temelju te izmjene;
 (d)
 „znatna izmjena” znači promjena relevantnog izvora koja dovodi do znatnog povećanja emisija, bez ikakve promjene u emisijama koje proizlaze iz oporabe nusproizvoda. Stranka odlučuje o tome hoće li se izmjena smatrati znatnom;
 (e)
 „postojeći izvor” znači svaki relevantan izvor koji nije novi izvor;
 (f)
 „granična vrijednost emisija” znači ograničenje koncentracije, mase ili stope emisije žive ili živinih spojeva, koje se često naziva „ukupna živa”, emitiranih iz točkastog izvora.
 3. Stranka s relevantnim izvorima poduzima mjere za kontrolu emisija i može pripremiti nacionalni plan u kojem navodi mjere koje treba poduzeti za kontrolu emisija te svoje očekivane ciljeve, rezultate i ishode. Svaki se plan dostavlja Konferenciji stranaka u roku od četiri godine od datuma stupanja na snagu Konvencije za tu stranku. Ako stranka izradi provedbeni plan u skladu s člankom 20., može u njega uključiti i plan izrađen u skladu s ovim stavkom.
 4. Za svoje nove izvore svaka stranka zahtijeva primjenu najboljih raspoloživih tehnika i najboljih postupaka zaštite okoliša u svrhu kontrole i, ako je izvedivo, smanjenja emisija, što je prije moguće, a najkasnije u roku od pet godina od datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju. Stranka može primijeniti granične vrijednosti emisija koje su u skladu s primjenom najboljih raspoloživih tehnika.
 5. Svaka stranka za svoje postojeće izvore u nacionalni plan uključuje i provodi jednu ili više sljedećih mjera, uzimajući u obzir svoje nacionalne prilike te ekonomsku i tehničku izvedivost i isplativost mjera, najranije moguće, ali ne kasnije od deset godina od datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju:
 (a)
 postavljanje kvantificiranog cilja za kontrolu i, ako je izvedivo, smanjenje emisija iz relevantnih izvora;
 (b)
 utvrđivanje graničnih vrijednosti emisija za kontrolu i, ako je izvedivo, smanjenje emisija iz relevantnih izvora;
 (c)
 primjenu najboljih raspoloživih tehnika i najboljih postupaka zaštite okoliša za kontrolu emisija iz relevantnih izvora;
 (d)
 donošenje strategije za kontrolu ispuštanja više onečišćujućih tvari kojom bi se omogućile dodatne koristi u pogledu kontrole emisija žive;
 (e)
 poduzimanje alternativnih mjera za smanjenje emisija iz relevantnih izvora.
 6. Stranke mogu primijeniti iste mjere na sve relevantne postojeće izvore ili mogu donijeti različite mjere za različite kategorije izvora. Cilj mjera koje stranka primjenjuje jest postizanje zadovoljavajućeg napretka u smanjenju emisija tijekom vremena.
 7. Svaka stranka najranije moguće, a najkasnije u roku od pet godina od datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju, izrađuje popis emisija iz relevantnih izvora te ga ažurira.
 8. Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku donosi smjernice o:
 (a)
 najboljim raspoloživim tehnikama i najboljim postupcima zaštite okoliša, uzimajući u obzir razliku između novih i postojećih izvora te potrebu smanjenja prijenosa onečišćenja s medija na medij i
 (b)
 podupiranju stranaka pri njihovoj provedbi mjera iz stavka 5., posebno utvrđivanja ciljeva i određivanja graničnih vrijednosti emisija.
 9. Konferencija stranaka najranije moguće donosi smjernice o:
 (a)
 kriterijima koje stranke mogu razvijati u skladu sa stavkom 2. podstavkom (b);
 (b)
 metodologiji za izradu popisa emisija.
 10. Konferencija stranaka sve vrijeme preispituje te, prema potrebi, ažurira smjernice razvijene u skladu sa stavcima 8. i 9. Stranke pri primjeni odgovarajućih odredbi ovog članka uzimaju u obzir te smjernice.
 11. Svaka stranka u izvješća koja dostavlja u skladu s člankom 21. uključuje informacije o provedbi ovog članka, a posebno informacije o mjerama koje je poduzela u skladu sa stavcima od 4. do 7. i o djelotvornosti tih mjera.
 Članak 9.
 Ispuštanja
 1. Ovaj se članak odnosi na kontrolu i, ako je izvedivo, smanjenje ispuštanja žive i živinih spojeva, koje se često naziva „ukupna živa”, iz relevantnih točkastih izvora, koji nisu navedeni u drugim odredbama ove Konvencije, u tlo i vodu.
 2. Za potrebe ovog članka:
 (a)
 „ispuštanja“ znači ispuštanja žive ili živinih spojeva u tlo ili u vodu;
 (b)
 „relevantan izvor” znači svaki značajan antropogeni točkasti izvor ispuštanja koji je stranka identificirala kao točkasti izvor, a koji nije obuhvaćen drugim odredbama ove Konvencije;
 (c)
 „novi izvor” znači svaki relevantni izvor čija je gradnja ili znatna izmjena započela najmanje godinu dana nakon datuma stupanja na snagu ove Konvencije za dotičnu stranku;
 (d)
 „znatna izmjena” znači izmjena relevantnog izvora koja dovodi do znatnog povećanja ispuštanja, bez ikakve promjene u ispuštanjima koje proizlaze iz oporabe nusproizvoda. Stranka odlučuje o tome hoće li se izmjena smatrati znatnom;
 (e)
 „postojeći izvor” znači svaki relevantan izvor koji nije novi izvor;
 (f)
 „granična vrijednost ispuštanja” znači ograničenje koncentracije ili mase žive ili živinih spojeva, koje se često naziva „ukupna živa”, ispuštenih iz točkastog izvora.
 3. Svaka stranka utvrđuje relevantne kategorije točkastih izvora najkasnije u roku od tri godine nakon datuma na koji Konvencija stupi na snagu za nju te redovito nakon toga.
 4. Stranka s relevantnim izvorima poduzima mjere za kontrolu ispuštanja i može izraditi nacionalni plan u kojem navodi mjere koje treba poduzeti za kontrolu ispuštanja te svoje očekivane ciljeve, rezultate i ishode. Svaki se plan dostavlja Konferenciji stranaka u roku od četiri godine od datuma stupanja na snagu Konvencije za tu stranku. Ako stranka izradi provedbeni plan u skladu s člankom 20., može u njega uključiti i plan izrađen u skladu s ovim stavkom.
 5. Mjere uključuju jednu od sljedećih stavki ili više njih, ovisno o primjerenosti:
 (a)
 granične vrijednosti ispuštanja za kontrolu i, ako je izvedivo, smanjenje ispuštanja iz relevantnih izvora;
 (b)
 primjenu najboljih raspoloživih tehnika i najboljih postupaka zaštite okoliša za kontrolu ispuštanja iz relevantnih izvora;
 (c)
 strategiju za kontrolu ispuštanja više onečišćujućih tvari kojom bi se omogućile dodatne koristi s obzirom na kontrolu ispuštanja žive;
 (d)
 alternativne mjere za smanjenje ispuštanja iz relevantnih izvora.
 6. Svaka stranka, najprije moguće, a najkasnije u roku od pet godina nakon što Konvencija stupi na snagu za nju, izrađuje popis ispuštanja iz relevantnih izvora te ga nakon toga vodi.
 7. Konferencija stranaka najranije moguće donosi smjernice o:
 (a)
 najboljim raspoloživim tehnikama i najboljim postupcima zaštite okoliša, uzimajući u obzir razliku između novih i postojećih izvora te potrebu smanjenja prijenosa onečišćenja s medija na medij
 (b)
 metodologiji za izradu popisa ispuštanja.
 8. Svaka stranka u izvješća koja dostavlja u skladu s člankom 21. uključuje informacije o provedbi ovog članka, a posebno informacije o mjerama koje je poduzela u skladu sa stavcima od 3. do 6. i o djelotvornosti tih mjera.
 Članak 10.
 Ekološki prihvatljivo privremeno skladištenje žive,
 osim otpadne žive
 1. Ovaj se članak primjenjuje na privremeno skladištenje žive i živinih spojeva utvrđenih u članku 3. koji nisu obuhvaćeni definicijom otpadne žive utvrđenom u članku 11.
 2. Svaka stranka poduzima mjere kojima osigurava da se privremeno skladištenje takve žive i živinih spojeva namijenjenih za uporabu koja je stranci dopuštena na temelju ove Konvencije provodi na ekološki prihvatljiv način, uzimajući u obzir sve smjernice, te da je u skladu sa svim zahtjevima donesenima u skladu sa stavkom 3.
 3. Konferencija stranaka donosi smjernice o ekološki prihvatljivom privremenom skladištenju takve žive i živinih spojeva, uzimajući u obzir sve odgovarajuće smjernice izrađene u okviru Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog
 otpada i njegovog odlaganja te druge relevantne smjernice. Konferencija stranaka može donijeti zahtjeve za privremeno skladištenje u dodatnom prilogu ovoj Konvenciji u skladu s člankom 27.
 4. Stranke surađuju, prema potrebi, međusobno i s mjerodavnim međuvladinim organizacijama i drugim subjektima kako bi unaprijedile izgradnju kapaciteta za ekološki prihvatljivo privremeno skladištenje takve žive i živinih spojeva.
 Članak 11.
 Otpadna živa
 1. Odgovarajuće definicije Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovog odlaganja primjenjuju se na otpad obuhvaćen ovom Konvencijom za stranke Baselske konvencije. Stranke ove Konvencije koje nisu stranke Baselske konvencije upotrebljavaju te definicije kao smjernice koje se primjenjuju na otpad na koji se odnosi ova Konvencija.
 2. Za potrebe ove Konvencije, otpadna živa znači tvari ili predmete:
 (a)
 koji se sastoje od žive ili živinih spojeva;
 (b)
 koji sadržavaju živu ili živine spojeve ili
 (c)
 koji su zagađeni živom ili živinim spojevima
 u količinama iznad odgovarajućih pragova utvrđenih u usklađenoj suradnji s mjerodavnim tijelima Baselske konvencije na Konferenciji stranaka, koji se odlažu ili su namijenjeni odlaganju ili se moraju odlagati u skladu s odredbama nacionalnog zakonodavstva ili ove Konvencije. Ova se definicija ne odnosi na jalovinu, otpadne stijene i mulj nastao zbog rudarenja, osim primarnog rudarenja žive, osim ako sadržavaju živu ili živine spojeve iznad pragova utvrđenih na Konferenciji stranaka.
 3. Svaka stranka poduzima odgovarajuće mjere u pogledu otpadne žive:
 (a)
 kako bi se njom gospodarilo na ekološki prihvatljiv način, uzimajući u obzir smjernice razvijene u okviru Baselske konvencije i u skladu sa zahtjevima koje Konferencija stranaka donese u dodatnom prilogu u skladu s člankom 27. Pri izradi zahtjeva Konferencija stranaka uzima u obzir propise i programe stranaka o zbrinjavanju otpada;
 (b)
 kako bi se oporabila, reciklirala, obnovila ili se izravno ponovno upotrijebila isključivo u okviru uporabe dopuštene stranci u skladu s ovom Konvencijom ili za odlaganje na način prihvatljiv za okoliš u skladu sa stavkom 3. podstavkom (a);
 (c)
 kako se, za stranke Baselske konvencije, ne bi prevozila preko međunarodnih granica osim u svrhu ekološki prihvatljivog odlaganja u skladu s ovim člankom i tom Konvencijom. Kad se Baselska konvencija ne odnosi na prijevoz preko međunarodnih granica, stranka dopušta takav prijevoz tek nakon što u obzir uzme sve relevantne međunarodne propise, norme i smjernice.
 4. Konferencija stranaka nastoji blisko surađivati s nadležnim tijelima u skladu s mjerodavnim tijelima Baselske Konvencije u razmatranju i ažuriranju, prema potrebi, smjernica iz stavka 3. podstavka (a).
 5. Stranke se potiču na međusobnu suradnju i suradnju s relevantnim međuvladinim organizacijama i drugim subjektima, prema potrebi, radi razvoja i održavanja globalne, regionalne i nacionalne sposobnosti za zbrinjavanje otpadne žive na ekološki prihvatljiv način.
 Članak 12.
 Zagađene lokacije
 1. Svaka stranka razvija odgovarajuće strategije za utvrđivanje i procjenu lokacija zagađenih živom ili živinim spojevima.
 2. Sve aktivnosti za smanjenje rizika koje takve lokacije predstavljaju provode se na ekološki prihvatljiv način te obuhvaćaju, prema potrebi, procjenu rizika za zdravlje ljudi i okoliš zbog žive ili živinih spojeva koje sadržavaju.
 3. Konferencija stranaka donosi smjernice o postupanju s zagađenim područjima koje mogu uključivati metode i pristupe za:
 (a)
 utvrđivanje i karakterizaciju lokacija;
 (b)
 uključivanje javnosti;
 (c)
 procjenu rizika za zdravlje ljudi i okoliš;
 (d)
 mogućnosti za upravljanje rizicima koje zagađene lokacije predstavljaju;
 (e)
 procjenu koristi i troškova i
 (f)
 vrednovanje ishoda.
 4. Stranke se potiču na suradnju u izradi strategija i provedbenih aktivnosti za utvrđivanje, procjenu, određivanje prioriteta, upravljanje i, prema potrebi, čišćenje zagađenih lokacija.
 Članak 13.
 Financijska sredstva i mehanizam
 1. Svaka se stranka obvezuje osigurati, u okviru svojih mogućnosti, financijsku potporu i poticaje za one nacionalne aktivnosti kojima je svrha provedba ove Konvencije, u skladu s njezinim vlastitim nacionalnim politikama, planovima, prioritetima i programima. Takva sredstva mogu obuhvaćati domaće financiranje u okviru relevantnih
 politika, razvojnih strategija i nacionalnih proračuna, kao i bilateralno i multilateralno financiranje te uključivanje privatnog sektora.
 2. Ukupna učinkovitost provedbe ove Konvencije u zemljama u razvoju koje su stranke Konvencije bit će povezana s učinkovitom provedbom ovog članka.
 3. Ohrabruju se multilateralni, regionalni i bilateralni izvori financijske i tehničke pomoći te izgradnje kapaciteta i prijenosa tehnologija da hitno pojačaju i povećaju svoje aktivnosti povezane sa živom kojima podupiru zemlje u razvoju koje su stranke Konvencije u provedbi ove Konvencije u pogledu financijskih sredstava, tehničke pomoći i prijenosa tehnologija.
 4. Stranke, u svojim aktivnostima u pogledu financiranja, u potpunosti vode računa o specifičnim potrebama i posebnim okolnostima stranaka koje su male otočne države u razvoju ili najslabije razvijene zemlje.
 5. Ovime se utvrđuje mehanizam za pružanje odgovarajućih, predvidljivih i pravodobnih financijskih sredstava. Svrha je mehanizma pružiti potporu zemljama u razvoju koje su stranke i strankama s gospodarstvima u tranziciji u provedbi njihovih obveza iz ove Konvencije.
 6. Mehanizam obuhvaća:
 (a)
 Zakladu Globalnog fonda za okoliš i
 (b)
 poseban međunarodni program za potporu izgradnji kapaciteta i tehničku pomoć.
 7. Zaklada Globalnog fonda za okoliš osigurava nova, predvidljiva, odgovarajuća i pravodobna financijska sredstva za pokriće troškova potpore provedbi ove Konvencije koja je sporazumno odobrila Konferencija stranaka. Za potrebe ove Konvencije, Zakladom Globalnog fonda za okoliš upravlja se u skladu sa smjernicama Konferencije stranaka, kojoj je Zaklada i odgovorna. Konferencija stranaka daje smjernice o općim strategijama, politikama, programskim prioritetima i ispunjavanju uvjeta za pristup financijskim sredstvima i za njihovu upotrebu. Osim toga, Konferencija stranaka daje smjernice o indikativnom popisu kategorija aktivnosti koje mogu dobiti potporu Zaklade Globalnog fonda za okoliš. Zaklada Globalnog fonda za okoliš osigurava sredstva za pokriće dogovorenih inkrementalnih troškova globalnih koristi za okoliš i dogovorenih ukupnih troškova određenih pomoćnih aktivnosti.
 8. Pri osiguravanju sredstava za određenu aktivnost, Zaklada Globalnog fonda za okoliš treba uzeti u obzir potencijal koji predložena aktivnost ima za smanjenje žive u odnosu na troškove te aktivnosti.
 9. Za potrebe ove Konvencije, upravljanje i kontrola nad Programom iz stavka 6. podstavka (b) u nadležnosti su Konferencije stranaka. Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku odlučuje o nadležnoj instituciji za Program, koja treba biti već postojeći subjekt, te joj daje smjernice, uključujući i o trajanju Programa. Sve stranke i ostali relevantni dionici pozivaju se da dobrovoljno osiguraju financijska sredstva za Program.
 10. Konferencija stranaka i subjekti koji čine mehanizam dogovaraju se na prvom sastanku Konferencije stranaka o aranžmanima za provedbu prethodnih stavaka.
 11. Konferencija stranaka najkasnije na svojem trećem sastanku, a nakon toga redovito, preispituje razinu financiranja, smjernice koje je Konferencija stranaka uputila subjektima kojima je povjereno operativno provođenje mehanizma uspostavljenog na temelju ovog članka, kao i njihovu učinkovitost, te njihovu sposobnost rješavanja promjenjivih potreba stranaka koje su zemlje u razvoju i stranaka s gospodarstvom u tranziciji. Na temelju tog preispitivanja ona poduzima odgovarajuće korake kako bi poboljšala djelotvornost mehanizma.
 12. Sve stranke pozvane su da u okviru svojih mogućnosti pridonose mehanizmu. Mehanizmom se potiče osiguravanje sredstava iz drugih izvora, uključujući i privatni sektor, te se nastoji upotrebljavati ta sredstva za aktivnosti koje se podupiru.
 Članak 14.
 Izgradnja kapaciteta, tehnička pomoć i prijenos tehnologija
 1. Stranke surađuju kako bi, u okviru svojih mogućnosti, pružile pravodobnu i odgovarajuću pomoć u izgradnji kapaciteta i tehničku pomoć strankama koje su zemlje u razvoju, a posebno strankama koje su najmanje razvijene države ili male otočne države u razvoju, te strankama s gospodarstvima u tranziciji, kako bi im se pomoglo u provedbi njihovih obveza iz ove Konvencije.
 2. Pomoć u izgradnji kapaciteta i tehnička pomoć u skladu sa stavkom 1. i člankom 13. može se pružati u okviru regionalnih, podregionalnih i nacionalnih aranžmana, uključujući postojeće regionalne i podregionalne centre, na druge multilateralne i bilateralne načine te u okviru partnerstava, uključujući partnerstva koja obuhvaćaju privatni sektor. Trebalo bi nastojati ostvariti suradnju i koordinaciju s drugim višestranim ugovorima o zaštiti okoliša u području kemikalija i otpada s ciljem učinkovitije tehničke pomoći kao i njezine provedbe.
 3. Stranke koje su razvijene zemlje i druge stranke u okviru svojih mogućnosti promiču i olakšavaju, uz potporu privatnog sektora i drugih relevantnih dionika prema potrebi, razvoj, prijenos i širenje suvremenih alternativnih tehnologija prihvatljivih za okoliš te pristup takvim tehnologijama strankama koje su zemlje u razvoju, a posebno najslabije razvijenim zemljama i malim otočnim državama u razvoju, te strankama s gospodarstvima u tranziciji, radi jačanja njihove sposobnosti za učinkovitu provedbu ove Konvencije.
 4. Konferencija stranaka, najkasnije na svojem drugom sastanku i nakon toga redovito, uzimajući u obzir podneske i izvješća stranaka, uključujući i ona predviđena člankom 21. te informacije koje su dostavili drugi dionici:
 (a)
 razmatra informacije o postojećim inicijativama i napretku postignutom u vezi s alternativnim tehnologijama;
 (b)
 razmatra potrebe stranaka, posebno stranaka koje su zemlje u razvoju, za alternativnim tehnologijama i
 (c)
 utvrđuje probleme koje stranke, posebno zemlje u razvoju koje su stranke, imaju pri prijenosu tehnologija.
 5. Konferencija stranaka u skladu s ovim člankom daje preporuke o daljnjem poboljšanju izgradnje kapaciteta, tehničke pomoći i prijenosa tehnologije.
 Članak 15.
 Odbor za provedbu i usklađenost
 1. Ovime se osniva mehanizam, uključujući i Odbor kao pomoćno tijelo Konferencije stranaka, radi promicanja provedbe ove Konvencije i preispitivanja usklađenosti sa svim njezinim odredbama. Cilj mehanizma, uključujući i Odbor, jest biti poticajne naravi, a posebno se uzimaju u obzir odgovarajuće nacionalne sposobnosti i okolnosti stranaka.
 2. Odbor promiče provedbu svih odredaba ove Konvencije i preispituje usklađenost s njima. Odbor ispituje pojedinačna i sustavna pitanja provedbe i usklađenosti te, prema potrebi, daje preporuke Konferenciji stranaka.
 3. Odbor se sastoji od 15 članova koje predlažu stranke, a bira ih Konferencija stranaka, uzimajući u obzir pravednu geografsku zastupljenost pet regija Ujedinjenih naroda; prvi članovi biraju se na prvom sastanku Konferencije stranaka, a nakon toga u skladu s poslovnikom koji je odobrila Konferencija stranaka u skladu sa stavkom 5.; članovi Odbora imaju kompetencije u područjima koja su bitna za ovu Konvenciju i odražavaju odgovarajuću ravnotežu stručnog znanja.
 4. Odbor može razmatrati pitanja na temelju:
 (a)
 pisanih podnesaka koje neka stranka dostavi o vlastitoj usklađenosti;
 (b)
 nacionalnih izvješća u skladu s člankom 21. i
 (c)
 zahtjeva Konferencije stranaka.
 5. Odbor izrađuje svoj poslovnik, koji podliježe odobrenju na drugom sastanku Konferencije stranaka. Konferencija stranaka može dodati nadležnosti Odboru.
 6. Odbor poduzima sve napore kako bi svoje preporuke usvojio konsenzusom. Ako su u postizanje konsenzusa uloženi svi napori, a konsenzus nije postignut, kao posljednje rješenje takve se preporuke donose tročetvrtinskom većinom glasova prisutnih članova uz kvorum od dvije trećine članova.
 Članak 16.
 Zdravstveni aspekti
 1. Stranke se potiče da:
 (a)
 promiču razvoj i provedbu strategija i programa za utvrđivanje populacija u opasnosti i njihovu zaštitu, posebno ranjivih skupina, što može uključivati donošenje znanstveno utemeljenih zdravstvenih smjernica koje se odnose na izloženost živi i živinim spojevima, postavljanje ciljeva za smanjenje izloženosti živi ako je primjereno, te edukaciju javnosti, uz sudjelovanje sektora javnog zdravstva i drugih uključenih sektora;
 (b)
 promiču razvoj i provedbu znanstveno utemeljenih obrazovnih i preventivnih programa o profesionalnoj izloženosti živi i živinim spojevima;
 (c)
 promiču odgovarajuće zdravstvene usluge prevencije, liječenja i skrbi za skupine stanovnika izložene živi ili živinim spojevima i
 (d)
 uspostave i ojačaju, prema potrebi, institucionalne i stručne zdravstvene kapacitete za prevenciju, dijagnostiku, liječenje i praćenje zdravstvenih rizika povezanih s izloženošću živi i živinim spojevima.
 2. Konferencija stranaka, pri razmatranju pitanja ili aktivnosti povezanih sa zdravljem, trebala bi:
 (a)
 savjetovati se i surađivati sa Svjetskom zdravstvenom organizacijom, Međunarodnom organizacijom rada i drugim mjerodavnim međuvladinim organizacijama, prema potrebi i
 (b)
 promicati suradnju i razmjenu informacija sa Svjetskom zdravstvenom organizacijom, Međunarodnom organizacijom rada te, prema potrebi, drugim mjerodavnim međuvladinim organizacijama.
 Članak 17.
 Razmjena informacija
 1. Svaka stranka olakšava razmjenu:
 (a)
 znanstvenih, tehničkih, ekonomskih i pravnih informacija o živi i živinim spojevima, uključujući toksikološke, ekotoksikološke i sigurnosne informacije;
 (b)
 informacija o smanjenju ili ukidanju proizvodnje, uporabe, trgovine, emisija i ispuštanja žive i živinih spojeva;
 (c)
 informacija o tehnički i ekonomski održivim alternativama za:
 i.
 proizvode kojima je dodana živa;
 ii.
 proizvodne procese u kojima se upotrebljavaju živa ili živini spojevi i
 iii.
 aktivnosti i procese iz kojih se emitiraju ili ispuštaju živa ili živini spojevi;
 uključujući informacije o rizicima za zdravlje i okoliš, ekonomskim i socijalnim troškovima i koristima tih alternativa i
 (d)
 epidemioloških podataka o zdravstvenim učincima povezanima s izlaganjem živi i živinim spojevima, u bliskoj suradnji sa Svjetskom zdravstvenom organizacijom i, prema potrebi, drugim mjerodavnim organizacijama.
 2. Stranke mogu razmjenjivati podatke iz stavka 1. izravno, preko Tajništva ili, prema potrebi, u suradnji s drugim mjerodavnim organizacijama, uključujući tajništva konvencija za kemikalije i otpad.
 3. Tajništvo olakšava suradnju u razmjeni informacija iz ovog članka, kao i suradnju s mjerodavnim organizacijama, uključujući tajništva višestranih ugovora o okolišu i drugih međunarodnih inicijativa. Uz informacije koje dostavljaju stranke, informacije sadržavaju i podatke međuvladinih i nevladinih organizacija koje raspolažu stručnim znanjem u području žive, kao i stručnih nacionalnih i međunarodnih institucija.
 4. Svaka stranka određuje nacionalnu kontaktnu točku za razmjenu informacija na temelju ove Konvencije, uključujući i u odnosu na suglasnost stranaka uvoznica u skladu s člankom 3.
 5. Za potrebe ove Konvencije, informacije o zdravlju i sigurnosti ljudi i okoliša ne smatraju se povjerljivima. Stranke koje razmjenjuju druge informacije u skladu s ovom Konvencijom štite sve povjerljive informacije u skladu sa zajedničkim dogovorom.
 Članak 18.
 Informiranje, svijest i edukacija javnosti
 1. Svaka će stranka u okviru svojih mogućnosti promicati i olakšavati:
 (a)
 pružanje javnosti dostupnih informacija o:
 i.
 učincima žive i živinih spojeva na zdravlje i okoliš;
 ii.
 alternativama živi i živinim spojevima;
 iii.
 temama utvrđenima u članku 17. stavku 1.;
 iv. rezultatima svojih aktivnosti istraživanja i razvoja te rezultatima praćenja na temelju članka 19. i
 v. aktivnostima u svrhu ispunjavanja obveza iz ove Konvencije;
 (b)
 edukaciju, osposobljavanje i osviještenost javnosti u pogledu učinaka izloženosti živi i živinim spojevima na zdravlje ljudi i okoliš, u suradnji s mjerodavnim međuvladinim i nevladinim organizacijama te ranjivim skupinama stanovništva, prema potrebi.
 2. Svaka se stranka koristi postojećim mehanizmima ili razmatra razvoj mehanizama, kao što su registri ispuštanja i prijenosa onečišćujućih tvari ako su primjenjivi, za prikupljanje i širenje informacija o svojim procjenama godišnjih količina žive i živinih spojeva koji se emitiraju, ispuštaju ili odlažu zbog ljudskih aktivnosti.
 Članak 19.
 Istraživanje, razvoj i praćenje
 1. Uzimajući u obzir svoje uvjete i kapacitete, stranke nastoje surađivati na razvoju i poboljšanju:
 (a)
 popisa uporabe i potrošnje te antropogenih emisija u zrak i ispuštanja u vodu i tlo žive i živinih spojeva;
 (b)
 modeliranja i geografski reprezentativnog praćenja razina žive i živinih spojeva u ranjivim skupinama stanovništva te u okolišu, uključujući i biotičke skupine kao što su ribe, morski sisavci, morske kornjače i ptice, kao i suradnje na prikupljanju i razmjeni relevantnih i odgovarajućih uzoraka;
 (c)
 procjene učinka žive i živinih spojeva na zdravlje ljudi i okoliš, uz društvene, ekonomske i kulturne učinke, a posebno u odnosu na ranjive skupine stanovništva;
 (d)
 usklađenih metodologija za aktivnosti koje se poduzimaju na temelju podstavaka (a), (b) i (c);
 (e)
 informacija o ekološkom ciklusu, prijenosu (uključujući dalekosežni prijenos i taloženje), transformaciji i konačnom stanju žive i živinih spojeva u različitim ekosustavima, vodeći pritom računa o razlici između antropogenih i prirodnih emisija i ispuštanja žive te ponovne mobilizacije žive iz povijesnih naslaga;
 (f)
 informacija o trgovini živom i živinim spojevima te proizvodima kojima je dodana živa i
 (g)
 informacija i istraživanja o tehničkoj i ekonomskoj dostupnosti proizvoda i procesa koji ne sadržavaju živu odnosno u kojima se ne upotrebljava živa, te o najboljim raspoloživim tehnikama i najboljim postupcima zaštite okoliša za smanjenje i praćenje emisija i ispuštanja žive i živinih spojeva.
 2. Stranke bi, prema potrebi, trebale nastaviti razvijati postojeće mreže za praćenje i istraživačke programe tijekom provedbe aktivnosti utvrđenih u stavku 1.
 Članak 20.
 Provedbeni planovi
 1. Svaka stranka može, nakon početne procjene, izraditi i provesti provedbeni plan za ispunjavanje obveza iz ove Konvencije, uzimajući u obzir nacionalne prilike. Svaki takav plan dostavlja se Tajništvu čim bude izrađen.
 2. Svaka stranka može preispitati i ažurirati svoj provedbeni plan, uzimajući u obzir nacionalne prilike i pozivajući se na smjernice Konferencije stranaka te druge mjerodavne smjernice.
 3. Prilikom provedbe aktivnosti iz stavaka 1. i 2. stranke bi se trebale savjetovati s nacionalnim dionicima kako bi se olakšala izrada, provedba, preispitivanje i ažuriranje vlastitih provedbenih planova.
 4. Stranke mogu i koordinirati regionalne planove radi olakšavanja provedbe ove Konvencije.
 Članak 21.
 Izvješćivanje
 1. Svaka stranka preko Tajništva izvješćuje Konferenciju stranaka o mjerama koje je poduzela za provedbu odredaba ove Konvencije te o djelotvornosti tih mjera i mogućim izazovima u ispunjavanju ciljeva Konvencije.
 2. Svaka stranka u svoje izvješće uključuje informacije zatražene u člancima 3., 5., 7., 8. i 9. ove Konvencije.
 3. Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku odlučuje o rokovima i obliku izvješćivanja koje stranke trebaju poštovati, uzimajući u obzir poželjnost usklađivanja s izvješćivanjem u okvirima drugih mjerodavnih konvencija o kemikalijama i otpadu.
 Članak 22.
 Ocjena djelotvornosti
 1. Konferencija stranaka počinje ocjenjivati djelotvornost ove Konvencije najkasnije šest godina nakon datuma stupanja Konvencije na snagu te periodično nakon toga, u vremenskim razmacima koje sama odredi.
 2. Radi lakšeg ocjenjivanja, Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku pokreće uspostavu aranžmana za osiguravanje usporedivih podataka dobivenih praćenjem prisutnosti i kretanja žive i živinih spojeva u okolišu, kao i trendova razine žive i živinih spojeva uočenih u biotičkim i ranjivim skupinama stanovništva.
 3. Ocjenjivanje se provodi na temelju dostupnih znanstvenih, ekoloških, tehničkih, financijskih i ekonomskih podataka, uključujući:
 (a)
 izvješća i druge informacije o praćenju dostavljene Konferenciji stranaka u skladu sa stavkom 2.;
 (b)
 izvješća podnesena u skladu s člankom 21.;
 (c)
 informacije i preporuke dostavljene u skladu s člankom 15. i
 (d)
 izvješća i druge relevantne informacije o funkcioniranju aranžmana financijske pomoći, prijenosa tehnologije i izgradnje kapaciteta uspostavljenih na temelju ove Konvencije.
 Članak 23.
 Konferencija stranaka
 1. Ovime se uspostavlja Konferencija stranaka.
 2. Prvo zasjedanje Konferencije stranaka sazvat će izvršni direktor Programa Ujedinjenih naroda za zaštitu okoliša najkasnije godinu dana nakon stupanja na snagu ove Konvencije. Nakon toga se redovna zasjedanja Konferencije stranaka održavaju redovito u vremenskim razmacima o kojima će odlučiti Konferencija.
 3. Izvanredni sastanci Konferencije stranaka održavaju se i kada Konferencija ocijeni da je to potrebno, odnosno na pisani zahtjev bilo koje stranke pod uvjetom da ga, u roku od šest mjeseci nakon što je Tajništvo obavijestilo stranke o zahtjevu, podrži najmanje trećina stranaka.
 4. Konferencija stranaka na svojem prvom sastanku konsenzusom utvrđuje i donosi poslovnik i financijska pravila za sebe i svoja pomoćna tijela, kao i financijske odredbe kojima se uređuje rad Tajništva.
 5. Konferencija stranaka sve vrijeme preispituje i ocjenjuje provedbu ove Konvencije. Ona će vršiti zadaće koje su joj zadane Konvencijom i s tim ciljem:
 (a)
 uspostavlja pomoćna tijela koja smatra potrebnima za provedbu ove Konvencije;
 (b)
 surađuje, ako je primjereno, s nadležnim međunarodnim organizacijama te međuvladinim i nevladinim tijelima;
 (c)
 redovito preispituje sve informacije koje se njoj i Tajništvu dostavljaju u skladu s člankom 21.;
 (d)
 razmatra sve preporuke koje joj podnosi Odbor za provedbu i usklađenost;
 (e)
 razmatra i poduzima sve dodatne aktivnosti koje bi mogle biti potrebne za postizanje ciljeva ove Konvencije i
 (f)
 preispituje priloge A i B u skladu s člancima 4. i 5.
 6. Ujedinjeni narodi, njihove specijalizirane agencije i Međunarodna agencija za atomsku energiju, kao i bilo koja država koja nije potpisnica ove Konvencije, mogu biti zastupljeni na sjednicama Konferencije ugovornih stranaka kao promatrači. Svako tijelo ili agencija, nacionalno ili međunarodno, vladino ili nevladino, koje je stručno za pitanja obuhvaćena ovom Konvencijom te je obavijestilo Tajništvo o svojoj želji da bude zastupljeno na sjednici Konferencije ugovornih stranaka kao promatrač, može biti zastupljeno, osim ako tome prigovori najmanje jedna trećina prisutnih ugovornih stranaka. Pristup i sudjelovanje promatrača podliježe odredbama poslovnika koji je donijela Konferencija stranaka.
 Članak 24.
 Tajništvo
 1. Ovime se uspostavlja Tajništvo.
 2. Zadaće su tajništva sljedeće:
 (a)
 pripremanje sastanaka Konferencije stranaka i njezinih pomoćnih tijela i pružanje usluga koje su im potrebne;
 (b)
 pomaganje strankama pri provedbi ove Konvencije, na njihov zahtjev, osobito zemljama u razvoju koje su stranke, odnosno strankama s gospodarstvima u tranziciji;
 (c)
 koordiniranje, prema potrebi, s tajništvima mjerodavnih međunarodnih tijela, posebno konvencija o kemikalijama i otpadu;
 (d)
 pomaganje strankama pri razmjeni informacija koje se odnose na provedbu ove Konvencije;
 (e)
 pripremanje i dostavljanje strankama redovitih izvješća koja se temelje na informacijama dobivenima u skladu s člancima 15. i 21. i drugim dostupnim informacijama;
 (f)
 zaključivanje, prema općim smjernicama Konferencije stranaka, takvih administrativnih i ugovornih aranžmana kakvi mogu biti potrebni za djelotvorno obavljanje njegove funkcije i
 (g)
 obavljanje drugih zadaća tajništva navedenih u ovoj Konvenciji te drugih zadaća koje Konferencija stranaka može odrediti.
 3. Zadaće tajništva za ovu Konvenciju obavlja izvršni direktor Programa Ujedinjenih naroda za okoliš, osim ako Konferencija stranaka tročetvrtinskom većinom stranaka koje su prisutne i glasuju ne odluči zadaće tajništva povjeriti nekoj drugoj međunarodnoj organizaciji ili većem broju njih.
 4. Konferencija stranaka, sporazumno s odgovarajućim međunarodnim tijelima, može predvidjeti jačanje suradnje i koordinacije između Tajništva ove i tajništva drugih konvencija o kemikalijama i otpadu. Konferencija stranaka, sporazumno s odgovarajućim međunarodnim tijelima, može donijeti dodatne smjernice o tom pitanju.
 Članak 25.
 Rješavanje sporova
 1. Stranke nastoje riješiti svaki međusobni spor povezan s tumačenjem ili primjenom ove Konvencije pregovorima ili drugim mirnim sredstvima prema vlastitom izboru.
 2. Pri ratifikaciji, prihvaćanju i odobrenju ove Konvencije ili pristupanju ovoj Konvenciji, ili u bilo kojem trenutku nakon toga, stranka koja nije regionalna organizacija ekonomske integracije može u pisanom instrumentu koji dostavi depozitaru izjaviti da u pogledu svakog mogućeg spora o tumačenju ili primjeni ove Konvencije priznaje jedno ili oba sljedeća sredstva rješavanja sporova kao obvezne u odnosu na bilo koju drugu stranku koja prihvaća istu obvezu:
 (a)
 arbitražu u skladu s postupkom utvrđenim u dijelu I. Priloga E;
 (b)
 pokretanje spora pred Međunarodnim sudom.
 3. Stranka koja je regionalna organizacija ekonomske integracije može dati izjavu u skladu sa stavkom 2. s jednakim učinkom u odnosu na arbitražu.
 4. Izjava dana u skladu sa stavkom 2. ili 3. ostaje na snazi do prestanka njezina važenja u skladu s njezinim uvjetima ili do isteka roka od tri mjeseca od dana kad se pisana obavijest o njezinu opozivu položi kod depozitara.
 5. Prestanak važenja izjave, obavijest o opozivu ili nova izjava ni na koji način neće utjecati na postupak koji je u tijeku pred arbitražnim sudom ili Međunarodnim sudom, osim ako se stranke u sporu međusobno dogovore drukčije.
 6. Ako stranke u sporu nisu prihvatile isti način rješavanja spora u skladu sa stavcima 2. i 3. te ako sredstvima spomenutima u stavku 1. nisu uspjele riješiti spor u roku od dvanaest mjeseci nakon obavijesti jedne stranke drugoj stranci o postojanju spora između njih, spor se predaje povjerenstvu za mirenje na zahtjev bilo koje stranke u sporu. Postupak utvrđen u dijelu II. Priloga E primjenjuje se na mirenje u skladu s ovim člankom.
 Članak 26.
 Izmjene i dopune Konvencije
 1. Izmjene ove Konvencije može predložiti bilo koja stranka.
 2. Izmjene ove Konvencije donose se na sastanku Konferencije stranaka. Tajništvo će dostaviti tekst svake predložene izmjene ugovornim strankama najkasnije šest mjeseci prije sjednice na kojoj se ona predlaže za usvajanje. Tajništvo će dostaviti predloženu izmjenu i potpisnicima ove Konvencije i, kao informaciju, depozitaru.
 3. Ugovorne stranke učinit će sve što je u njihovoj moći kako bi konsenzusom postigle dogovor o svakoj predloženoj izmjeni ove Konvencije. Ako su u postizanje konsenzusa uloženi svi napori, a dogovor nije postignut, kao posljednje rješenje izmjena se donosi tročetvrtinskom većinom glasova stranaka koje su prisutne na sastanku i glasuju.
 4. Usvojenu izmjenu depozitar dostavlja svim strankama na ratifikaciju, prihvaćanje ili odobrenje.
 5. Depozitar se pisano obavješćuje o ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju. Izmjena donesena u skladu sa stavkom 3. za stranke koje su pristale biti njome obvezane stupa na snagu devedesetog dana nakon datuma kad su najmanje tri četvrtine stranaka koje su bile stranke u vrijeme donošenja izmjene položile instrumente o ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju. Nakon toga izmjena stupa na snagu za sve druge stranke devedesetog dana nakon datuma na koji te stranke polože svoj instrument o ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju izmjene.
 Članak 27.
 Donošenje i izmjene priloga
 1. Prilozi ovoj Konvenciji čine njezin sastavni dio te, ako nije izričito drukčije određeno, upućivanje na ovu Konvenciju predstavlja istodobno i upućivanje na njezine priloge.
 2. Dodatni prilozi doneseni nakon stupanja na snagu ove Konvencije obuhvaćaju isključivo postupovna, znanstvena, tehnička ili administrativna pitanja.
 3. Za predlaganje, donošenje i stupanje na snagu dodatnih priloga ovoj Konvenciji primjenjuje se sljedeći postupak:
 (a)
 dodatni prilozi predlažu se i donose u skladu s postupkom propisanim člankom 26. stavcima od 1. do 3.;
 (b)
 svaka stranka koja ne može prihvatiti dodatni prilog o tome pisano obavješćuje depozitara u roku od godine dana od datuma dostavljanja obavijesti depozitara o usvajanju tog priloga. Depozitar bez odgode obavješćuje sve stranke o svakoj takvoj obavijesti koju je primio. Stranka može u svako doba pisano obavijestiti depozitara da povlači prethodnu obavijest o neprihvaćanju dodatnog priloga, nakon čega prilog stupa na snagu za tu stranku podložno podstavku (c) i
 (c)
 po isteku godine dana od datuma dostavljanja obavijesti depozitara o donošenju dodatnog priloga, taj prilog stupa na snagu za sve stranke koje nisu dostavile obavijest o neprihvaćanju u skladu s odredbama podstavka (b).
 4. Predlaganje, donošenje i stupanje na snagu izmjena priloga ovoj Konvenciji podliježe istim postupcima kao i predlaganje, donošenje i stupanje na snagu dodatnih priloga Konvenciji, osim što izmjena priloga neće stupiti na snagu za sve stranke koje su dale izjavu u vezi s izmjenom priloga u skladu s člankom 30. stavkom 5., u kojem slučaju svaka takva izmjena za tu stranku stupa na snagu devedesetog dana nakon datuma na koji je ona kod depozitara položila instrument o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju u odnosu na tu izmjenu.
 5. Ako se dodatni prilog ili izmjena priloga odnosi na izmjenu ove Konvencije, dodatni prilog ili izmjena ne stupaju na snagu dok izmjena Konvencije ne stupi na snagu.
 Članak 28.
 Glasačka prava
 1. Svaka stranka ove Konvencije ima jedan glas, osim u slučajevima predviđenima u stavku 2.
 2. Regionalna organizacija ekonomske integracije, u pogledu stvari koje su u njezinoj nadležnosti, ostvaruje svoje glasačko pravo s brojem glasova jednakim broju svojih država članica koje su potpisnice Konvencije. Ta organizacija ne smije ostvarivati svoje glasačko pravo ako bilo koja od njezinih država članica ostvari svoje glasačko pravo, i obratno.
 Članak 29.
 Potpisivanje
 Ova je Konvencija otvorena za potpisivanje u Kumamotu u Japanu svim državama i regionalnim organizacijama ekonomske integracije dana 10. i 11. listopada 2013., a nakon toga u sjedištu Ujedinjenih naroda u New Yorku do 9. listopada 2014.
 Članak 30.
 Ratifikacija, prihvaćanje, odobrenje ili pristupanje
 1. Ova Konvencija podliježe ratifikaciji, prihvaćanju ili odobrenju država i regionalnih organizacija ekonomske integracije. Ona je otvorena za pristupanje državama i regionalnim organizacijama ekonomske integracije sljedećeg dana nakon datuma zatvaranja Konvencije za potpisivanje. Instrumenti o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju polažu se kod depozitara.
 2. Na regionalnu organizaciju ekonomske integracije koja postane stranka ove Konvencije, a čija ni jedna država članica nije stranka, primjenjuju se sve obveze iz Konvencije. Ako su jedna ili više država članica takve organizacije stranke ove Konvencije, organizacija i njezine države članice odlučuju o svojim odgovarajućim nadležnostima u provedbi svojih obveza iz Konvencije. U tim slučajevima organizacija i države članice neće biti ovlaštene da istodobno ostvaruju prava u skladu s ovom Konvencijom.
 3. U instrumentu o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju regionalna organizacija ekonomske integracije navodi područje svoje nadležnosti u pogledu pitanja koja uređuje ova Konvencija. Svaka takva organizacija o svakoj bitnoj izmjeni u području svoje nadležnosti obavješćuje depozitara, koji će o tome obavijestiti stranke.
 4. Svaka država ili regionalna organizacija ekonomske integracije potiče se da pri ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju Tajništvu dostavi informacije o svojim mjerama za provedbu Konvencije.
 5. U svojem instrumentu o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju svaka stranka može izjaviti da za nju svaka izmjena priloga stupa na snagu tek nakon polaganja njezina instrumenta o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju u odnosu na taj prilog.
 Članak 31.
 Stupanje na snagu
 1. Ova Konvencija stupa na snagu devedesetog dana od datuma polaganja pedesetog instrumenta o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju.
 2. Za svaku državu ili regionalnu organizaciju ekonomske integracije koja ratificira, prihvati ili odobri ovu Konvenciju ili joj pristupi nakon polaganja pedesetog instrumenta o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju, Konvencija stupa na snagu devedesetog dana nakon datuma polaganja instrumenta o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju te države ili regionalne organizacije ekonomske integracije.
 3. Za potrebe stavaka 1. i 2., instrument koji položi regionalna organizacija ekonomske integracije ne smatra se dodatnim instrumentom u odnosu na instrumente koje su položile njezine države članice.
 Članak 32.
 Rezerve
 Na ovu Konvenciju ne mogu se staviti rezerve.
 Članak 33.
 Povlačenje
 1. U bilo kojem trenutku u roku od tri godine od datuma stupanja na snagu ove Konvencije za pojedinu ugovornu stranku, ta ugovorna stranka može se povući iz Konvencije dostavljanjem pisane obavijesti depozitaru.
 2. Svako takvo povlačenje stupa na snagu nakon isteka godine dana od datuma na koji depozitar primi obavijest o povlačenju ili nekog kasnijeg datuma koji je naveden u obavijesti o povlačenju.
 Članak 34.
 Depozitar
 Glavni tajnik Ujedinjenih naroda je depozitar ove Konvencije.
 Članak 35.
 Vjerodostojni tekstovi
 Izvornik ove Konvencije, čiji su arapski, engleski, francuski, kineski, ruski i španjolski tekstovi jednako vjerodostojni, polaže se kod depozitara.
 Prilog A
 Proizvodi kojima je dodana živa
 Sljedeći su proizvodi isključeni iz ovog Priloga:
 (a)
 proizvodi neophodni za civilnu zaštitu i vojne svrhe;
 (b)
 proizvodi za istraživanje, umjeravanje instrumentarija te za uporabu kao etalon;
 (c)
 ako ne postoji zamjenska alternativa koja ne sadržava živu, sklopke i releji, hladne katodne fluorescentne žarulje i fluorescentne žarulje s vanjskom elektrodom (CCFL i EEFL) za elektroničke zaslone i mjerni uređaji;
 (d)
 proizvodi koji se upotrebljavaju u tradicionalnim ili vjerskim obredima i
 (e)
 cjepiva koja sadržavaju tiomersal kao konzervans.
 Dio I.: Proizvodi koji podliježu članku 4. stavku 1.
 Proizvodi kojima je dodana živa
 Datum nakon kojeg nije dopuštena proizvodnja, uvoz ili izvoz proizvoda (datum ukidanja)
 Baterije, osim okruglih plosnatih baterija s cinkom i srebrovim oksidom, u kojima je sadržaj žive < 2 % i okruglih plosnatih cink-zrak baterija, u kojima je sadržaj žive < 2 %
 2020.
 Sklopke i releji, osim mostova za precizno mjerenje kapacitivnosti i gubitaka te visokofrekventnih sklopki RF i releja u instrumentima za praćenje i kontrolu, u kojima je sadržaj žive manji od 20 mg po mostu, sklopci ili releju
 2020.
 Kompaktne fluorescentne žarulje (CLF) za opću rasvjetu ≤ 30 W u kojima je sadržaj žive veći od 5 mg po žarulji.
 Linearne fluorescentne žarulje (LFL) za opću rasvjetu:
 a)tropojasne fosforne < 60 W u kojima je sadržaj žive veći od 5 mg po žarulji;
 b)halofosfatne fosforne ≤ 40 W u kojima je sadržaj žive veći od 10 mg žive po žarulji
 2020.
 Visokotlačne živine žarulje (HPMV) za opću rasvjetu
 2020.
 Živa u fluorescentnim žaruljama s hladnim katodama i fluorescentnim žaruljama s vanjskom elektrodom (CCFL i EEFL) za elektroničke zaslone:
 a)kratke (≤ 500 mm) u kojima je sadržaj žive veći od 3,5 mg po žarulji
 b)srednje dužine (> 500 mm i ≤ 1500 mm) u kojima je sadržaj žive veći od 5 mg po žarulji
 c)dugačke (> 1500 mm) u kojima je sadržaj žive veći od 13 mg po žarulji
 2020.
 Kozmetički proizvodi (u kojima je sadržaj žive veći od 1 ppm), uključujući sapune i kreme za izbjeljivanje kože, isključujući kozmetičke proizvode za područje oko očiju u kojima se živa upotrebljava kao konzervans, a djelotvorni i sigurni zamjenski konzervansi nisu dostupni1
 2020.
 Pesticidi, biocidi i topički antiseptici
 2020.
 Sljedeći neelektronički mjerni uređaji, osim neelektroničkih mjernih uređaja koji se ugrađuju u veliku opremu ili se upotrebljavaju za precizno mjerenje, ako ne postoji odgovarajuća alternativa koja ne sadržava živu:
 a)barometri;
 b)higrometri;
 c)manometri;
 d)toplomjeri;
 e)tlakomjeri.
 2020.
 1 Namjera je da kozmetički proizvodi, sapuni i kreme koji živu sadržavaju u tragovima ne budu obuhvaćeni.
 Dio II.: Proizvodi koji podliježu članku 4. stavku 3.
 Proizvodi kojima je dodana živa
 Odredbe
 Zubni amalgam
 Mjerama koje stranka treba poduzeti kako bi postupno ukinula uporabu zubnog amalgama uzimaju se u obzir nacionalne prilike stranke i mjerodavne međunarodne smjernice te obuhvaćaju dvije ili više mjera sa sljedećeg popisa:
 I.utvrđivanje nacionalnih ciljeva u prevenciji karijesa i promicanju zdravlja, čime se smanjuje potreba za dentalnom restauracijom;
 II.utvrđivanje nacionalnih ciljeva za smanjenje uporabe zubnog amalgama;
 III.promicanje uporabe isplativih i klinički učinkovitih alternativa za dentalnu restauraciju koje ne sadržavaju živu;
 IV.promicanje istraživanja i razvoja kvalitetnih materijala za dentalnu restauraciju koji ne sadržavaju živu;
 V.poticanje reprezentativnih stručnih organizacija i stomatoloških fakulteta da stomatologe i studente obrazuju i osposobljavaju tako da za dentalnu restauraciju upotrebljavaju alternative koje ne sadržavaju živu i da promiču najbolju praksu upravljanja;
 VI.odvraćanje od sklapanja polica i programa osiguranja u kojima se daje prednost uporabi zubnog amalgama u odnosu na dentalnu restauraciju koja ne sadržava živu;
 VII.poticanje polica i programa osiguranja u kojima se daje prednost uporabi kvalitetnih alternativa za dentalnu restauraciju u odnosu na zubni amalgam;
 VIII.ograničavanje uporabe zubnog amalgama na amalgam u kapsulama;
 IX.promicanje primjene najboljih postupaka zaštite okoliša u stomatološkim ustanovama s ciljem smanjenja ispuštanja žive i živinih spojeva u vodu i tlo.
 Prilog B
 Proizvodni procesi u kojima se upotrebljavaju živa ili živini spojevi
 Dio I.: Proizvodi koji podliježu članku 5. stavku 2.
 Proizvodni procesi u kojima se upotrebljavaju živa ili živini spojevi
 Datum ukidanja
 Proizvodnja klornih lužina
 2025.
 Proizvodnja acetaldehida u kojoj se živa i živini spojevi upotrebljavaju kao katalizator
 2018.
 Dio II.: Proizvodi koji podliježu članku 5. stavku 3.
 Procesi u kojima se upotrebljava živa
 Odredbe
 Proizvodnja vinil klorid monomera
 Mjere koje stranke trebaju poduzeti uključuju, ali nisu ograničene na:
 I.smanjenje uporabe žive po jedinici proizvodnje do 2020. za 50 posto u odnosu na uporabu 2010.;
 II.promicanje mjera za smanjenje ovisnosti o živi iz primarnog rudarenja;
 III.poduzimanje mjera za smanjenje emisija i ispuštanja žive u okoliš;
 IV.potporu istraživanju i razvoju katalizatora koji ne sadržavaju živu i procesa u kojima se ne upotrebljava živa;
 V.zabranu uporabe žive pet godina nakon što Konferencija stranaka utvrdi da su katalizatori koji ne sadržavaju živu za postojeće procese postali tehnički i ekonomski izvedivi;
 VI.izvješćivanje Konferencije stranaka o naporima koje stranke poduzimaju za razvoj i/ili utvrđivanje alternativa i postupno ukidanje uporabe žive u skladu s člankom 21.
 Natrijev ili kalijev metilat ili etilat
 Mjere koje stranke trebaju poduzeti uključuju, ali nisu ograničene na:
 I.poduzimanje mjera za smanjenje uporabe žive s ciljem što bržeg ukidanja, a najkasnije u roku od 10 godina od stupanja na snagu ove Konvencije;
 II.smanjenje emisija i ispuštanja žive po jedinici proizvodnje do 2020. za 50 posto u odnosu na 2010.;
 III.zabranu uporabe novoproizvedene žive iz primarnog rudarenja;
 IV.potporu istraživanju i razvoju procesa u kojima se ne upotrebljava živa;
 V.zabranu uporabe žive pet godina nakon što Konferencija stranaka utvrdi da su procesi u kojima se ne upotrebljava živa postali tehnički i ekonomski izvedivi;
 VI.izvješćivanje Konferencije stranaka o naporima koje stranke poduzimaju za razvoj i/ili utvrđivanje alternativa i postupno ukidanje uporabe žive u skladu s člankom 21.
 Proizvodnja poliuretana upotrebom katalizatora koji sadržavaju živu
 Mjere koje stranke trebaju poduzeti uključuju, ali nisu ograničene na:
 I.poduzimanje mjera za smanjenje uporabe žive s ciljem što bržeg ukidanja, a najkasnije u roku od 10 godina od stupanja na snagu ove Konvencije;
 II.poduzimanje mjera za smanjenje ovisnosti o živi iz primarnog rudarenja žive;
 III.poduzimanje mjera za smanjenje emisija i ispuštanja žive u okoliš;
 IV.poticanje istraživanja i razvoja katalizatora koji ne sadržavaju živu i procesa u kojima se ne upotrebljava živa;
 V.izvješćivanje Konferencije stranaka o naporima koje stranke poduzimaju za razvoj i/ili utvrđivanje alternativa i postupno ukidanje uporabe žive u skladu s člankom 21.
 Članak 5. stavak 6. ne primjenjuje se na ovaj proizvodni proces.
 Prilog C
 Tradicionalno rudarenje zlata u malom opsegu
 Nacionalni akcijski planovi
 1. Svaka stranka koja podliježe odredbama članka 7. stavka 3. u svoj nacionalni akcijski plan uključuje:
 (a)
 nacionalne ciljeve i ciljeve smanjenja;
 (b)
 mjere namijenjene ukidanju:
 i.
 amalgamacije cjelokupne izvađene rude;
 ii.
 otvorenog spaljivanja amalgama ili obrađenog amalgama;
 iii.
 spaljivanja amalgama u stambenim područjima i
 iv.
 izluživanja cijanidom iz taložine, rude ili mulja u koje je dodana živa
 bez prethodnog uklanjanja žive;
 (c)
 korake za pojednostavnjivanje formalizacije ili regulacije sektora tradicionalnog rudarenja zlata u malom
 opsegu;
 (d)
 početne procjene količine žive koja se upotrebljava i načina rada u
 sektoru tradicionalnog rudarenja i obrade zlata u malom opsegu na njezinu državnom području
 (e)
 strategije za poticanje smanjenja emisija i ispuštanja žive te izloženosti
 živi pri tradicionalnom rudarenju i obradi zlata u malom opsegu, uključujući i metode u kojima se ne upotrebljava
 živa;
 (f)
 strategije za upravljanje trgovinom i sprečavanje preusmjeravanja žive i živinih spojeva
 iz stranih i domaćih izvora za uporabu u tradicionalnom rudarenju i obradi zlata u
 malom opsegu;
 (g)
 strategije za uključivanje dionika u provedbu i nastavak razvoja
 nacionalnog akcijskog plana;
 (h)
 strategiju javnog zdravstva o izloženosti rudara u sektoru tradicionalnog rudarenja zlata u malom opsegu
 te njihovih zajednica živi. Takva bi strategija trebala, između ostalog, uključivati prikupljanje zdravstvenih
 podataka, edukaciju zdravstvenih radnika i podizanje svijesti preko zdravstvenih ustanova;
 (i)
 strategije za sprečavanje izlaganja ranjivih skupina stanovništva, posebno djece i
 žena u reprodukcijskoj dobi, a naročito trudnica, živi koja se upotrebljava u sektoru tradicionalnog rudarenja zlata u
 malom opsegu;
 (j)
 strategije za pružanje informacija rudarima u sektoru tradicionalnog rudarenja zlata u malom opsegu te pogođenim
 zajednicama i
 (k)
 program provedbe nacionalnog akcijskog plana.
 2. Svaka stranka može u svoj nacionalni akcijski plan uključiti dodatne strategije za postizanje svojih ciljeva, uključujući uporabu ili uvođenje standarda za tradicionalno rudarenje zlata u malom opsegu bez uporabe žive, te tržišne mehanizme ili marketinške alate.
 Prilog D
 Popis točkastih izvora emisija žive i živinih spojeva u atmosferu
 Kategorije točkastih izvora:
 elektrane na ugljen;
 industrijski kotlovi na ugljen;
 procesi taljenja i pečenja koji se upotrebljavaju u proizvodnji obojenih metala1;
 spalionice otpada;
 pogoni za proizvodnju cementnog klinkera.
 1 Za potrebe ovog Priloga pojam „obojeni metali” odnosi se na olovo, cink, bakar i industrijsko zlato.
 Prilog E
 Arbitražni postupak i postupak mirenja
 Dio I.: Arbitražni postupak
 Arbitražni postupak za potrebe članka 25. stavka 2. podstavka (a) ove Konvencije jest kako slijedi:
 Članak 1.
 1. Stranka može pokrenuti arbitražni postupak skladu s člankom 25. ove Konvencije pisanom obaviješću upućenom drugoj stranci ili strankama u sporu. Uz obavijest se dostavlja tužbeni zahtjev sa svim popratnim dokumentima. U obavijesti se navode predmet arbitraže i posebno članci ove Konvencije čija su tumačenja ili primjene sporni.
 2. Tužitelj obavješćuje Tajništvo da upućuje spor na arbitražu u skladu s člankom 25. ove Konvencije. Uz obavijest se dostavlja pisana obavijest stranke tužiteljice, tužbeni zahtjev i popratni dokumenti iz prethodnog stavka 1. Tajništvo tako primljene informacije prosljeđuje svim strankama.
 Članak 2.
 1. Ako se spor upućuje na arbitražu u skladu s prethodnim člankom 1., uspostavlja se arbitražni sud. On se sastoji od tri člana.
 2. Svaka strana u sporu imenuje jednog arbitra, a tako imenovana dva arbitra sporazumno imenuju trećeg arbitra koji je predsjednik suda. U sporu između više od dviju stranaka, stranke s istim interesom zajednički i sporazumno imenuju jednog arbitra. Predsjednik suda ne smije biti državljanin ni jedne od stranaka u sporu, ni imati svoje uobičajeno mjesto boravka na državnom području bilo koje od tih stranaka, ni biti zaposlenik bilo koje od njih, ni prethodno se baviti predmetnim slučajem u bilo kojem drugom svojstvu.
 3. Sva upražnjena mjesta popunjavaju se kako je propisano za prvotno imenovanje.
 Članak 3.
 1. Ako jedna od stranaka u sporu ne imenuje arbitra u roku od dva mjeseca od datuma na koji je tuženik primio obavijest o arbitraži, druga stranka može o tome obavijestiti glavnog tajnika Ujedinjenih naroda, koji provodi imenovanje u roku od sljedeća dva mjeseca.
 2. Ako predsjednik arbitražnog suda ne bude imenovan u roku od dva mjeseca od datuma imenovanja drugog arbitra, glavni tajnik Ujedinjenih naroda, na zahtjev stranke, imenuje predsjednika u roku od sljedeća dva mjeseca.
 Članak 4.
 Arbitražni sud donosi odluke u skladu s odredbama ove Konvencije i međunarodnim pravom.
 Članak 5.
 Ako se stranke u sporu ne dogovore drukčije, arbitražni sud donosi svoj poslovnik.
 Članak 6.
 Arbitražni sud može, na zahtjev jedne od stranaka u sporu, preporučiti neophodne privremene mjere zaštite.
 Članak 7.
 Stranke u sporu dužne su omogućiti rad arbitražnom sudu te posebno, koristeći sva raspoloživa sredstva:
 (a) predati sudu sve mjerodavne dokumente, podatke i sredstva; i
 (b) omogućiti sudu, ako je primjereno, pozivanje svjedoka ili stručnjaka i prikupljanje njihovih iskaza.
 Članak 8.
 Stranke u sporu i arbitri dužni su štititi povjerljivost svih podataka ili dokumenata koje tijekom postupka pred arbitražnim sudom prime kao povjerljive.
 Članak 9.
 Ako arbitražni sud ne odluči drukčije zbog posebnih okolnosti slučaja, troškove arbitražnog suda stranke u sporu snose u jednakom omjeru. Sud vodi evidenciju o svim svojim troškovima i strankama dostavlja konačni obračun.
 Članak 10.
 Stranka koja u predmetu spora ima interes pravne prirode na koji odluka može utjecati može se uključiti u postupak uz suglasnost arbitražnog suda.
 Članak 11.
 Arbitražni sud može razmotriti i utvrditi protutužbe koje proizlaze izravno iz predmeta spora.
 Članak 12.
 Odluke arbitražnog suda o postupku, kao i o sadržaju, donose se većinom glasova njegovih članova.
 Članak 13.
 1. Ako se jedna od stranaka u sporu ne pojavi pred arbitražnim sudom ili ne iznese svoju obranu, druga stranka može zahtijevati od suda da nastavi postupak i donese odluku. Izostanak stranke ili njezine obrane nije prepreka provedbi postupka.
 2. Prije donošenja konačne odluke, arbitražni se sud mora uvjeriti da je zahtjev dovoljno činjenično i zakonski utemeljen.
 Članak 14.
 Arbitražni sud donosi svoju konačnu odluku u roku od pet mjeseci od datuma na koji je u potpunosti sastavljen, osim ako smatra potrebnim da se rok produlji za određeno razdoblje koje ne smije trajati dulje od pet mjeseci.
 Članak 15.
 Konačna odluka arbitražnog suda ograničena je na predmet spora i u njoj se navode razlozi na kojima se temelji. Ona sadržava imena članova koji su sudjelovali i datum konačne odluke. Svaki član suda može konačnoj odluci priložiti izdvojeno ili suprotno mišljenje.
 Članak 16.
 Konačna odluka obvezujuća je za stranke u sporu. Tumačenje ove Konvencije izneseno u konačnoj odluci obvezujuće je i za stranku koja se uključila u postupak u skladu s prethodnim člankom 10. u mjeri u kojoj se ono odnosi na pitanja u pogledu kojih se ta stranka uključila. Protiv konačne odluke ne postoji mogućnost žalbe, osim ako su se stranke u sporu unaprijed dogovorile o žalbenom postupku.
 Članak 17.
 Svako neslaganje koje bi se moglo pojaviti između stranaka koje konačna odluka obvezuje u skladu s prethodnim člankom 16. u pogledu tumačenja ili načina provedbe te konačne odluke bilo koja od njih može podnijeti na odlučivanje arbitražnom sudu koji je odluku donio.
 Dio II.: Postupak mirenja
 Postupak mirenja za potrebe članka 25. stavka 6. ove Konvencije jest kako slijedi:
 Članak 1.
 Zahtjev stranke u sporu za osnivanje povjerenstva za mirenje u skladu sa člankom 25. stavkom 6. ove Konvencije dostavlja se u pisanom obliku Tajništvu, uz dostavu kopije drugoj stranci ili strankama u sporu. Tajništvo odmah o tome obavješćuje sve stranke.
 Članak 2.
 1. Ako se stranke u sporu ne dogovore drukčije, povjerenstvo za mirenje sastoji se od tri člana, pri čemu svaka od zainteresiranih stranaka imenuje po jednoga, a ti članovi zajednički biraju predsjednika povjerenstva.
 2. U sporovima između više od dviju stranaka, stranke koje imaju isti interes zajednički i sporazumno imenuju svojeg člana.
 Članak 3.
 Ako stranke u sporu ne obave bilo koje imenovanje u roku od dva mjeseca od datuma na koji je Tajništvo primilo pisani zahtjev iz prethodnog članka 1., glavni tajnik Ujedinjenih naroda, na zahtjev bilo koje stranke, provodi to imenovanje u roku od sljedeća dva mjeseca.
 Članak 4.
 Ako predsjednik povjerenstva za mirenje ne bude izabran u roku od dva mjeseca od imenovanja drugog člana povjerenstva, glavni tajnik Ujedinjenih naroda, na zahtjev bilo koje stranke u sporu, određuje predsjednika u roku od sljedeća dva mjeseca.
 Članak 5.
 Povjerenstvo za mirenje pomaže strankama u sporu na neovisan i nepristran način u njihovu nastojanju da postignu mirno rješenje spora.
 Članak 6.
 1. Povjerenstvo za mirenje može provoditi postupak mirenja na način koji smatra prikladnim, uzimajući u obzir okolnosti slučaja i stavove koje stranke u sporu mogu iznijeti, uključujući i svaki zahtjev za brzo rješenje. Povjerenstvo prema potrebi može donijeti svoj poslovnik ako se stranke ne sporazume drukčije.
 2. Povjerenstvo za mirenje može u bilo kojem trenutku tijekom postupka davati prijedloge ili preporuke za rješavanje spora.
 Članak 7.
 Stranke u sporu surađuju s povjerenstvom za mirenje. One posebno nastoje ispuniti zahtjeve povjerenstva za mirenje povezane s dostavljanjem pisanih materijala, pribavljanjem dokaza i sudjelovanjem na sastancima. Stranke i članovi povjerenstva za mirenje dužni su štititi povjerljivost svih podataka ili dokumenata koje tijekom postupka pred povjerenstvom prime kao povjerljive.
 Članak 8.
 Povjerenstvo za mirenje odluke donosi većinom glasova svojih članova.
 Članak 9.
 Ako spor nije već riješen, povjerenstvo za mirenje podnosi izvješće s preporukama za rješavanje spora najkasnije dvanaest mjeseci nakon što je povjerenstvo u potpunosti sastavljeno, koje stranke u sporu razmatraju u dobroj vjeri.
 Članak 10.
 U slučaju bilo kakvog neslaganja povjerenstvo za mirenje odlučuje ima li nadležnost za razmatranje predmeta koji mu je upućen.
 Članak 11.
 Troškove povjerenstva za mirenje stranke u sporu snose u jednakom omjeru ako se ne sporazume drukčije. Povjerenstvo vodi evidenciju o svim svojim troškovima i strankama dostavlja konačni obračun.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 12.1.2013
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 9/23
 Beschluss des Gerichtshofs (Erste Kammer) vom 4. Oktober 2012 (Vorabentscheidungsersuchen der Rechtbank van koophandel te Antwerpen — Belgien) — Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 (Rechtssache C-559/11) (1)
 (Art. 92 § 1, 103 § 1 und 104 § 3 Abs. 1 der Verfahrensordnung - Richtlinie 2005/29/EG - Unlautere Geschäftspraktiken - Nationale Regelung, die es verbietet, ein Geschäft an allen Wochentagen zu öffnen)
 2013/C 9/38
 Verfahrenssprache: Niederländisch
 Vorlegendes Gericht
 Rechtbank van koophandel te Antwerpen
 Parteien des Ausgangsverfahrens
 Klägerin: Pelckmans Turnhout NV
 Beklagte: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 Gegenstand
 Vorabentscheidungsersuchen — Rechtbank van koophandel te Antwerpen — Auslegung der Art. 34, 35, 49 und 56 AEUV sowie der Richtlinie 2005/29/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 11. Mai 2005 über unlautere Geschäftspraktiken im binnenmarktinternen Geschäftsverkehr zwischen Unternehmen und Verbrauchern und zur Änderung der Richtlinie 84/450/EWG des Rates, der Richtlinien 97/7/EG, 98/27/EG und 2002/65/EG des Europäischen Parlaments und des Rates sowie der Verordnung (EG) Nr. 2006/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates (Richtlinie über unlautere Geschäftspraktiken) (ABl. L 149, S. 22) — Begriff der Geschäftspraktiken zwischen Unternehmen und Verbrauchern — Öffnung eines Geschäfts an allen sieben Wochentagen und Bewerben dieser Praxis
 Tenor
 Die Richtlinie 2005/29/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 11. Mai 2005 über unlautere Geschäftspraktiken im binnenmarktinternen Geschäftsverkehr zwischen Unternehmen und Verbrauchern und zur Änderung der Richtlinie 84/450/EWG des Rates, der Richtlinien 97/7/EG, 98/27/EG und 2002/65/EG des Europäischen Parlaments und des Rates sowie der Verordnung (EG) Nr. 2006/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates (Richtlinie über unlautere Geschäftspraktiken) ist in dem Sinne auszulegen, dass sie auf nationale Rechtsvorschriften wie die im Ausgangsverfahren in Rede stehenden, mit denen keine Verbraucherschutzziele verfolgt werden, nicht anwendbar ist.
 (1) ABl. C 32 vom 4.2.2012.