text:
IV/03344/2015
 . IV/03344/2015
 Az ügy tárgya: A Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (ügyvédi letéti szerződés, kártérítés)
 Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - a Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kéri az Alkotmánybíróságtól.
 Az indítványozó - perbeli felperes - letéteményes ügyvéd részére ügyvédi letétet teljesített. Az ügyvédi letéti szerződésben foglalt kiadási feltételek nem teljesültek, így az indítványozó kérte a letéti összeg visszafizetését, amelyre azonban nem került sor, ellenben a letéteményes ügyvéd az ügyvédi letétet jogosulatlanul kifizette, amellyel az indítványozónak kárt okozott. Az indítványozó álláspontja szerint a perbeli alperes - biztosító - köteles ezért a kárért helytállni, tekintettel arra, hogy a letéteményes ügyvéd a perbeli alperesnél felelősségbiztosítással rendelkezik. Az elsőfokon eljárt bíróság az indítványozó keresetét elutasította, mivel megállapította, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítás alapján az indítványozó igényét közvetlenül a biztosító ellen nem érvényesítheti, mivel a biztosító az indítványozóval szemben közvetlenül nem tartozik helytállási kötelezettséggel.
 Az indítványozó álláspontja szerint a támadott ítélet sérti a jogbiztonság elvét, a tulajdonhoz való jogot, a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogot..
 Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I.
 IV_3344_0_2015_inditvany_anonimizált.pdf
 A határozat száma: 3153/2016. (VII. 22.) AB határozat
 Az ABH 2016 tárgymutatója: bírósághoz fordulás joga; felelősségbiztosítás; jogorvoslathoz való jog; tisztességes eljáráshoz való jog
 Az Alkotmánybíróság tanácsa július 12-én elutasította a Fővárosi Törvényszék
 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete alaptörvény-ellenességének
 indítványozó – perbeli felperes – letéteményes ügyvéd részére ügyvédi letétet
 teljesített. A letéti szerződésben foglalt kiadási feltételek nem teljesültek,
 így az indítványozó kérte a letéti összeg visszafizetését, amelyre nem került
 sor, ellenben a letéteményes ügyvéd a letétet jogosulatlanul kifizette,
 amellyel az indítványozónak kárt okozott. Az indítványozó szerint a biztosító –
 perbeli alperes – köteles a kárért helytállni, tekintettel arra, hogy a
 letéteményes ügyvéd a perbeli alperesnél felelősségbiztosítással rendelkezik.
 Az elsőfokú bíróság az indítványozó keresetét elutasította, mondván, hogy az
 ügyvédi felelősségbiztosítás alapján az indítványozó igényét közvetlenül a
 biztosító ellen nem érvényesítheti, mivel a biztosító az indítványozóval
 szemben közvetlenül nem tartozik helytállási kötelezettséggel. Az
 indokolás szerint nem vonható le olyan következtetés, hogy a biztosító
 közvetlen perelhetőségének hiányában a károsult az igényérvényesítéstől, a
 bírói úttól el lenne zárva, mint ahogy a jelen ügyben sem volt. Az indítványozó
 bírósághoz fordulásra vonatkozó joga azért sem sérülhetett, mert mind a korábbi
 szerződésben szerződő féllel szemben, mind a biztosított ügyvéddel szemben
 jogerős fizetési, illetve bírósági meghagyás áll rendelkezésére, igényét velük
 szemben érvényesítette.
 3153_2016 AB határozat.pdf
 1. Az Alkotmánybíróság a Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt – az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése tekintetében – elutasítja.
 [1] 1. Az indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, és a Fővárosi Törvényszék – a Pesti Központi Kerületi Bíróság 20.P.94.050/2014/7. számú ítéletét helybenhagyó – 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
 [3] Az indítványozó (a bírósági eljárás felperese) konzorciumi szerződést kötött két személlyel, illetve ugyanazon a napon ügyvédi letéti szerződést kötött mint letevő egy ügyvéddel mint letéteményessel, melynek megfelelően letétbe helyezett a letéteményes ügyvéd letéti számláján 3 millió forintot. Az ügyvéd a letett összeget jogosulatlanul fizette ki a korábban létrejött konzorciumi szerződés egyik szerződő fele számára. Erre tekintettel az indítványozó felszólította a letéteményes ügyvédet a fenti összeg visszafizetésére, majd mivel erre nem került sor, fegyelmi eljárást kezdeményezett az ügyvédi kamaránál. A fegyelmi eljárás eredményeként a kamara az ügyvédet fegyelmi vétség miatt pénzbírsággal sújtotta. Az indítványozó ezt követően felhívta az ügyvédet, hogy a kamara határozatára tekintettel fizessen ki számára 3 millió forintot kártérítésként, ezt az ügyvéd válaszában visszautasította arra hivatkozva, hogy az indítványozó igényét a másik szerződő féllel szemben kellene érvényesíteni, illetőleg kárigénye idő előtti. Az indítványozó a letét felvevőjével szemben fizetési meghagyást nyújtott be, mely 2014. szeptember 5-én jogerőre emelkedett.
 [4] Az indítványozó a fenti történéseket követően bírósághoz fordult az ügyvéd, illetve a Magyar Ügyvédek Kölcsönös Biztosító Egyesülete (a továbbiakban: MÜBSE, vagy alperes) ellen. Ennek eredményeként a Pesti Központi Kerületi Bíróság 3.P.90.239/2012/21. számú bírósági meghagyásával kötelezte az ügyvédet, hogy az indítványozónak fizessen meg 3 millió forintot és járulékait, míg a MÜBSE-vel szemben 3.P.90.239/2012/26. számú ítéletével a keresetet elutasította arra hivatkozva, hogy nem állnak fenn a megállapítási keresetnek a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 123. § szerinti eljárásjogi feltételei (így – többek között – az indítványozó előadásából nem volt megállapítható, hogy milyen joga megóvása érdekében szükséges a perindítás).
 [5] 1.2. Az alkotmányjogi panasz közvetlen előzménye az indítványozónak a MÜBSE ellen indított kártérítési pere volt. Az indítványozó ugyanis keresetet terjesztett elő a MÜBSE mint alperes ellen 3 millió forint és járulékai iránt, melynek jogalapjaként a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) 318. § (1) bekezdését, 339. § (1) bekezdését, 466. § (1)–(2) bekezdését, valamint az 536. §-át jelölte meg, míg a késedelmi kamatra vonatkozó igényét a régi Ptk. 301. § (1) bekezdésére alapította.
 [6] Kérelme indokolásául előadta, hogy az alperes helytállási kötelezettséggel tartozik az ügyvéd jogosulatlan kifizetésével az indítványozónak okozott kárért, tekintettel különösen arra, hogy az ügyvéd a tárgyi időszakban az alperesnél felelősségbiztosítással bírt. Hivatkozott arra is, hogy igényét – marasztalásra irányuló perben – közvetlenül is érvényesítheti a MÜBSE-vel szemben, mert jogerős bírósági meghagyás áll a rendelkezésére az ügyvéddel szemben, illetve a MÜBSE a korábbi perben is alperesként szerepelt, azaz arról tudomása volt. Ezzel összefüggésben hivatkozott a régi Ptk. 559. § (1)–(2) és (4) bekezdésére.
 [7] 1.3. A Pesti Központi Kerületi Bíróság 20.P.94.050/2014/7. számú ítéletével az indítványozó keresetét elutasította. Indokolásában kifejtette, hogy a perben arra vonatkozóan kellett állást foglalni, hogy az alperessel szemben a felperesnek (az indítványozónak) kereshetőségi joga fennáll-e. A régi Ptk. 559. § (2) bekezdése első mondata értelmében ugyanis a biztosító a megállapított kártérítési összeget csak a károsultnak fizetheti; a károsult azonban igényét közvetlenül a biztosító ellen nem érvényesítheti. E rendelkezéstől való eltérésre akkor van lehetőség, ha külön jogszabály megengedi, ilyen azonban ebben az esetben nem volt. Az elsőfokú bíróság arra is hivatkozott, hogy a biztosítási jogviszony az ügyvéd és a biztosító között jött létre, ez alapján az indítványozó mint károsult az igényét közvetlenül az alperessel mint a károkozó biztosítójával szemben nem érvényesítheti, közöttük közvetlen biztosítási jogviszony nem áll fenn, az alperes a felperessel szemben közvetlenül nem tartozik helytállási kötelezettséggel.
 [8] 1.4. Az indítványozó fellebbezése folytán eljárt Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítéletében az elsőfokú döntést helybenhagyta. Indokolásában – az elsőfokú bíróság ítéletével egyetértve – kifejtette, hogy sem az indítványozó által hivatkozott BH2005.175. számú eseti döntésből, sem az 58/B/2011. AB határozatból nem vonható le olyan következtetés, mely a károsult közvetlen perindítási jogát megteremtené a biztosítóval szemben. Kifejtette, hogy a hivatkozott eseti döntésben a marasztalás előzménye egy jogerős helytállási kötelezettséget megállapító ítélet volt, az adott ügyben azonban az előzményi perben az indítványozó keresetét a Pesti Központi Kerületi Bíróság 3.P.90.239/2012/26. számú ítéletével elutasította, így az eseti döntésben kifejtettek az adott ügyben nem voltak irányadók.
 [9] 2. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában a Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte. Álláspontja szerint az ítélet sérti az Alaptörvény XIII. cikkét, XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdését, valamint B) cikk (1) bekezdését.
 [10] 2.1. Az indítványozó szerint a támadott ítéletben megjelenő jogértelmezés a bírói gyakorlattal ellentétes, és az indítványozóval mint károsulttal szemben olyan feltételeket támaszt, ami kizárhatja a joga érvényesíthetőségét.
 [11] Álláspontja szerint, ha a károsult annak ellenére nem indíthat pert a biztosítóval szemben, ha egyébként a biztosító – mint a jelen esetben is – tudomással bír az ügyvéd (károkozó) elleni eredményes fellépésről, akkor a biztosítási jogviszony kiüresedik. Szerinte ez azt eredményezi, hogy semmilyen lehetőség nem áll rendelkezésére a perindításra, vagyis a bírói út nincsen biztosítva. Az indítványozó szerint ugyanis nem várható el a károkozó ügyvédtől, hogy a károsult érdekében pert indítson.
 [12] Az indítványozó az alkotmányjogi panasz „jogbiztonság követelménye” című alpontjában kifejtette, hogy a „fair eljárás elvét sérti, ha az igényérvényesítés feltételei nincsenek világosan és egyértelműen rögzítve, ha a bírósági gyakorlat következetlen”. Előadása szerint a bírósági eljárás során eredménytelenül hivatkozott a bírósági gyakorlatra, konkrétan a BH2005.175. számú eseti döntésre, mert a másodfokú bíróság az eseti döntésben foglaltakkal ellentétes következtetésre jutott. Álláspontja szerint a régi Ptk. 559. § (1)–(2) és (4) bekezdésében foglaltakat egymással összefüggésben kell értelmezni, azonban a kifogásolt döntés ezeknek a rendelkezéseknek sem felel meg.
 [13] Az indítványozó a fegyveregyenlőség sérelmére hivatkozva állítja, hogy a támadott ítélet indokolatlanul hátrányos helyzetbe hozza, hiszen csak akkor juthat hozzá a követeléséhez, ha a károkozó teljesít vagy biztosítója ellen pert indít. Sérelmesnek tartja az indítványozó azt is, hogy a biztosító szabályzata előírja, hogy a károsult indítson pert harmadik személlyel szemben, és kísérelje meg a végrehajtást.
 [14] 2.2. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában előadta azt is, hogy a bíróság a BH2005.175. számú eseti döntésben foglaltakat tévesen értelmezte, illetőleg a régi Ptk. 559. § (1)–(2) és (4) bekezdését tévesen alkalmazta. Álláspontja szerint ugyanis – szemben a bíróság döntésével, mely az alperessel szemben a felperes kereshetőségi jogát kizárta – a károsultnak pert kell kezdeményeznie a biztosítóval szemben, hogy végrehajtható legyen a biztosítottal szembeni marasztalás. Hangsúlyozta azt is, hogy szerinte a kötelező felelősségbiztosítás célja nem elsősorban a biztosított, hanem a potenciális károsultak védelme.
 [15] Szerinte ezt támasztja alá az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.) 10. §-a is, mely az ügyvéd anyagi felelősségére vonatkozóan tartalmaz rendelkezéseket.
 [16] Értelmezése szerint az Ütv. 10. § (2) bekezdés, mely felelősségbiztosítás megkötésére kötelezi az ügyvédet, az ügyvédi tevékenység során okozott kár megtérítésének fedezeteként határozza meg a biztosítást. Ezzel ellentétes értelmezés ugyanis oda vezetne, hogy a károsult jogerős bírósági döntés ellenére sem tudná érvényesíteni a követelését. Ennek megfelelően szerinte a támadott bírósági döntésben megjelenő jogértelmezés elfogadása a kötelező felelősségbiztosítás kiüresedéséhez vezetne, ami a kötelező felelősségbiztosítással végezhető szakmák iránti bizalmat erodálná.
 [17] 2.3. Az indítványozó indokolása alátámasztásául hivatkozott az 58/B/2011. AB határozatra, az állampolgári jogok országgyűlési biztosának OBH 1357/2003. számú, valamint az alapvető jogok biztosának AJB-3514/2012. számú jelentésére.
 [18] Álláspontja szerint az alapjogsérelem azért következett be, mert a kifogásolt ítélet meghozatala során mind a bírósági gyakorlat, mind a fent hivatkozott AB határozat és ombudsmani jelentések is figyelmen kívül maradtak. Ugyanakkor szerinte különösen az utóbbiak felvetik a biztosítási jogviszony – jogbiztonság követelményének megfelelő – újraszabályozásának kérdését is.
 [19] Az alkotmányjogi panasszal érintett jogszabályi rendelkezések:
 [21] 2. A régi Ptk. figyelembe vett rendelkezései:
 „559. § (1) Felelősségbiztosítási szerződés alapján a biztosított követelheti, hogy a biztosító a szerződésben megállapított mértékben mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős.
 (4) A biztosított és a károsult egyezsége a biztosítóval szemben csak akkor hatályos, ha azt a biztosító tudomásul vette, a biztosított bírósági marasztalása pedig csak akkor, ha a biztosító a perben részt vett, a biztosított képviseletéről gondoskodott, vagy ezekről lemondott.”
 [22] 1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta, hogy az alkotmányjogi panasz megfelel-e az Abtv.-ben foglalt, a panaszok befogadhatóságára vonatkozó kritériumoknak.
 [23] Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság az ügyrendjében meghatározottak szerinti tanácsban eljárva dönt az alkotmányjogi panasz befogadásáról. A (2) bekezdés alapján a tanács mérlegelési jogkörében vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, ezek között a 26–27. § szerinti érintettséget, az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmét, valamint a 29–31. § szerinti feltételeket.
 [24] 2. A határidőben érkezett alkotmányjogi panasz a befogadhatóság formai követelményeinek az alábbiak szerint részben eleget tesz.
 [25] Az Abtv. 52. § (1) bekezdése alapján az indítványnak határozott kérelmet kell tartalmaznia, az 52. § (1b) bekezdése pedig meghatározza, mikor tekinthető a kérelem határozottnak.
 [26] Az indítványozó megjelölte az Abtv. 27. §-át mint az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó hivatkozást [Abtv. 52. § (1b) bekezdés a) pont]; az indítványozó megjelölte az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit, így az Alaptörvény XIII. cikkét, XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdését, B) cikk (1) bekezdését [Abtv. 52. § (1b) bekezdés d) pont]; megjelölte a Fővárosi Törvényszék 73.Pf.633.812/2015/7-I. számú ítéletét, melyet alaptörvény-ellenesnek tart [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont]; továbbá kifejezett kérelmet terjeszt elő a bírósági ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f) pont].
 [27] 3. Az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) illetve e) pontja ugyanakkor a határozott kérelem további feltételeként megköveteli, hogy az indítványozó egyrészt adja elő az Alaptörvényben biztosított joga sérelme lényegét, másrészt indokolja, hogy a bírói döntés az Alaptörvény megjelölt rendelkezéseit miért és mennyiben sérti.
 [28] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az alkotmányjogi panasz az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése, XIII. cikke, valamint XXVIII. cikk (7) bekezdése tekintetében nem tartalmaz alkotmányjogilag értékelhető indokolást arra nézve, hogy a bírói döntés miért ellentétes az Alaptörvény – lényegében csak felsorolt – rendelkezéseivel. Erre tekintettel az alkotmányjogi panasz ebben a részében nem felel meg a határozott kérelem Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) illetve e) pontjában megfogalmazott követelményeinek.
 [29] A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a határozott kérelem követelményeinek meg nem felelő részeiben az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
 [30] Az Alkotmánybíróság megjegyzi: az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése nem tekinthető az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogának, így e rendelkezésre – a visszamenőleges hatályú jogalkotás és a kellő felkészülési idő hiányának eseteit kivéve – alkotmányjogi panasz nem alapítható {lásd például: 3062/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [171]}.
 [31] 4. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az alkotmányjogi panasz az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése vonatkozásában a befogadhatóság formai feltételein túl a tartalmi feltételeknek is megfelel. Az indítványozó jogorvoslati lehetőségét kimerítette, további jogorvoslat pedig nincsen számára biztosítva, a Kúria előtt felülvizsgálati eljárás – annak kizártsága okán – nincsen folyamatban. Az indítványozó továbbá az alkotmánybírósági eljárás alapjául szolgáló ügyben félként – felperesként – szerepelt, ezért az Abtv. 27. §-a, és az Abtv. 51. § (1) bekezdése szerinti jogosultnak és nyilvánvalóan érintettnek tekinthető. Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság tartalmi feltételeként határozza meg, hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet tartalmazzon vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. E két feltétel alternatív jellegű, így az egyik fennállása önmagában is megalapozza az Alkotmánybíróság érdemi eljárását {például: 3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [30]; illetve 34/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [18]}.
 [32] Az Alkotmánybíróság szerint a bírósághoz fordulás jogával összefüggésben az alkotmányjogi panaszban felvetett aggályok az Abtv. 29. § szerinti feltételnek is megfelelnek, ezért az Alkotmánybíróság az Ügyrend 31. § (6) bekezdése alapján a panasz befogadásáról szóló döntés helyett az indítványt érdemben vizsgálta.
 [34] 1. Az Alkotmánybíróság az indítvány alapján azt vizsgálta, hogy megállapítható-e a bírósághoz fordulás jogának sérelme arra tekintettel, hogy az alperes biztosító ellen a biztosított ügyvéd által okozott kár megtérítése iránt közvetlenül kereset nem nyújtható be.
 [35] Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése értelmében mindenkinek joga van ahhoz, hogy valamely perben a jogait és kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű határidőn belül bírálja el. A bírósághoz fordulás joga a tisztességes eljáráshoz való jogból ered, annak egyik részjogosítványa {l. például: 22/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [49]}. A bírósághoz fordulás joga azt a kötelezettséget rója az államra, hogy a jogviták elbírálására bírói utat biztosítson.
 [36] Az Alkotmánybíróság a 36/2014. (XII. 18.) AB határozatban rámutatott arra is, hogy „[a] bírósághoz fordulás joga – figyelemmel az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésére – nem jelent korlátozhatatlan alanyi jogot a perindításra. Azonban – szintén az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése alapján – a korlátozás nem érintheti az alapvető jog lényeges tartalmát, a korlátozásra egy másik alapvető jog vagy alkotmányos érték védelméhez feltétlenül szükséges mértékben és az elérni kívánt céllal arányosan kerülhet csak sor.” (Indokolás [66])
 [37] 2. Az Alkotmánybíróság – állandó gyakorlatát figyelembe véve – az adott ügyben a következőket állapította meg: az indítványozónak az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésben rögzített joga vélt sérelmét az okozza, hogy a bíróság – a panaszos szerint a bírói gyakorlattal ellentétesen – a felperes kereshetőségi joga hiányára hivatkozva elutasította a (biztosítóval szemben benyújtott kártérítés iránti) keresetét, így álláspontja szerint el van zárva attól, hogy igényét a biztosítóval, mint alperessel szemben érvényesítse.
 [38] A bíróságok az eljárás során a régi Ptk. 559. §-ában foglalt rendelkezéseit értelmezve és alkalmazva jártak el. A régi Ptk. 559. §-a a következőképpen határozza meg a felelősségbiztosítási szerződés fogalmát: a felelősségbiztosítási szerződés alapján a biztosított követelheti, hogy a biztosító a szerződésben megállapított mértékben mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős. A (2) bekezdés értelmében a biztosító a megállapított kártérítési összeget csak a károsultnak fizetheti; a károsult azonban igényét közvetlenül a biztosító ellen nem érvényesítheti. (Ez alól jelenleg egyetlen kivétel van, ahogy arra a másodfokú bíróság is hivatkozik: a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény, mely lehetővé teszi a kárigény közvetlen érvényesítését a biztosítóval szemben.) A biztosított csak annyiban követelheti, hogy a biztosító az ő kezéhez fizessen, amennyiben a károsult követelését ő egyenlítette ki.
 [39] Az indítványozó szerint a régi Ptk. fenti rendelkezéseiből és a bírósági gyakorlatból – így az általa hivatkozott eseti döntésből is – az következik, hogy igényét a biztosítóval szemben közvetlenül érvényesítheti.
 [40] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor rámutat a következőre. A felelősségbiztosítási szerződés alapján a biztosító és a biztosított között keletkezik jogviszony, mely alapján utóbbi követelheti, hogy a biztosító a szerződésben megállapított mértékben mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős. A biztosítási szerződés tehát közvetett helytállási kötelezettséget jelent a biztosítottal szemben, őt mentesíti, amennyiben a biztosított jogellenesen kárt okoz; e szerződés esetében a jogellenes károkozás a biztosítási esemény. A károkozó, egyúttal biztosított ugyanakkor kártérítési felelősséggel tartozik a károsultnak a jogellenes károkozás esetén, vele szemben tehát a biztosítási esemény bekövetkezésekor a károsult jogosult igényét érvényesíteni. Ennek megfelelően hárompólusú jogviszony keletkezik, azzal, hogy a károsult és a biztosító egymással közvetlenül (szerződéses) jogviszonyba nem kerül.
 [41] A régi Ptk. 544. § (1) bekezdése alapján a biztosított a felelősségbiztosítás alapján köteles a biztosítási esemény bekövetkezését meghatározott időn belül bejelenteni. Ennek elmulasztása esetén a biztosító a biztosítottat nem mentesíti az okozott kár megtérítése alól. A törvény ugyanakkor nem tartalmaz rendelkezést többek között a bejelentés formájára, vagy határidejére, ezek rendezését a biztosítási szabályzatra bízza.
 [42] A MÜBSE biztosítási feltételei meghatározzák a biztosított kötelezettségeit a biztosítási esemény bekövetkezését követően. Ezt kiegészíti a káresemények bejelentése és azok elbírálásának rendjére vonatkozó dokumentum, melyek segítséget nyújtanak a károsultaknak is.
 [43] Ennek megfelelően amennyiben a biztosított a bejelentési kötelezettségének nem tesz eleget, számolnia kell azzal, hogy a biztosító a biztosítási eseményért (a konkrét esetben a letét jogosulatlan kifizetésével okozott kárért) nem fog helytállni, vagyis a károkozó – az Ütv. 10. § (1) bekezdésére is tekintettel – a felelősséget maga viseli. A bejelentés elmulasztása sem jelentheti tehát a károsult igénye kielégítésének akadályát, hiszen elsősorban a károkozó tartozik felelősséggel az okozott kárért, a biztosító helytállási kötelezettsége közvetett: a biztosítási jogviszony kizárólag a biztosítottal szemben teremt helytállási kötelezettséget (még ha a fizetési kötelezettség közvetlenül a károsult irányában áll is fenn). (Igaz ez különösen azért is, mert bizonyos – pl. bűncselekménnyel okozott – károk esetében a biztosító a helytállási kötelezettségét teljesen kizárja. Az indítványozó gondolatmenete mentén ez az igényérvényesítés lehetetlenségét jelentené.)
 [44] 3. Az Alkotmánybíróság szerint – figyelembe véve a fentieket is – nem vonható le olyan következtetés, hogy a biztosító közvetlen perelhetőségének hiányában a károsult az igényérvényesítéstől, a bírói úttól el lenne zárva, mint ahogy a jelen ügyben sem volt. Az indítványozó bírósághoz fordulásra vonatkozó joga azért sem sérülhetett, mert mind a korábbi szerződésben szerződő féllel szemben, mind a biztosított ügyvéddel szemben jogerős fizetési, illetve bírósági meghagyás áll rendelkezésére, igényét velük szemben érvényesítette.
 [45] Az Alkotmánybíróság megjegyzi: a támadott bírósági döntésben megjelenő jogértelmezés nem ellentétes az indítványozó által hivatkozott eseti döntéssel sem. A BH2005.175. számú eseti döntésben sincsen ugyanis szó közvetlen perelhetőségről; a bíróság abban az esetben is csak a teljesítési kötelezettséget megállapító jogerős döntés alapján mondta ki a marasztalásra irányuló igény érvényesíthetőségét.
 [46] Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság az adott ügyben nem észlelt olyan értelmezési hibát, amely a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogot sértené. Az indítványnak ezen alaptörvényi rendelkezésre hivatkozó érvei nem támasztanak alá az alaptörvény-ellenesség megállapítására vezető okot, ezért az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt elutasította.
 [47] 4. Az indítványozó alkotmányjogi panasza utolsó bekezdésében arra is hivatkozott, hogy – figyelembe véve az alapjogi biztos jelentéseiben foglaltakat is – szerinte a biztosítási jogviszony újraszabályozása jogalkotói feladat. Ennek állításán túl azonban ezzel összefüggésben konkrét kérelmet nem adott elő, így az indítványnak ezt a részét az Alkotmánybíróság nem vizsgálta. Az Alkotmánybíróság megjegyzi: mivel a kérelem legfeljebb jogalkotói mulasztás megállapítására irányulna, indítványozói jogosultság hiányában az Alkotmánybíróság nem is vizsgálhatná.
 Dr.Pokol Béla s. k.,
 . 3153/2016. (VII. 22.)


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 8.5.2008
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea
 L 124/28
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 162/2007
 tas-7 ta’ Diċembru 2007
 li temenda l-Anness XI (Is-servizzi ta' telekomunikazzjoni) tal-Ftehim ŻEE
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif emendat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, minn hawn 'il quddiem imsejjaħ “il-Ftehim”, u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 L-Anness XI tal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 143/2007 tat-26 ta' Ottubru 2007 (1).
 (2)
 Id-Deċiżjoni tal-Kummissjoni 2007/98/EC ta' l-14 ta' Frar 2007 dwar l-użu armoniżżat ta' l-ispektrum tar-radju fil-meded ta' frekwenzi ta' 2 GHz għall-implimentazzjoni tas-sistemi li jipprovdu servizzi tas-satellita mobili (2)għandha tiġi inkorporata fil-Ftehim
 (3)
 Id-Deċizjoni tal-Kummisjoni 2007/131/KE tal-21 ta' Frar 2007 dwar il-permess ta' użu ta' l-ispektrum ta' frekwenzi tar-radju għal apparat li juża teknoloġija ta' medda ultra-wiesgħa, b'mod armoniżżat fil-Komunità (3)għandha tiġi inkorporata fil-Ftehim.
 IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:
 Artikolu 1
 Il-punt li ġej se jiġi inkluż wara l-punt 5cu (Regolament (KE) Nru 717/2007 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill) ta' l-Anness XI tal-Ftehim:
 “5cv.
 32007 D 0098: Id-Deċiżjoni tal-Kummissjoni 2007/98/EC ta' l-14 ta' Frar 2007 dwar l-użu armoniżżat ta' l-ispektrum tar-radju fil-meded ta' frekwenzi ta' 2 GHz għall-implimentazzjoni tas-sistemi li jipprovdu servizzi tas-satellita mobili(ĠU L 43, 15.2.2007, p. 32).
 5cw.
 32007 D 0131: Id-Deċizjoni tal-Kummisjoni 2007/131/KE tal-21 ta' Frar 2007 dwar il-permess ta' użu ta' l-ispektrum ta' frekwenzi tar-radju għal apparat li juża teknoloġija ta' medda ultra-wiesgħa, b'mod armoniżżat fil-Komunità(ĠU L 55, 23.2.2007, p. 33).”
 Artikolu 2
 It-testi tad-Deċiżjonijiet 2007/98/KE u 2007/131/KE fil-lingwa Iżlandiża u l-lingwa Norveġiża, li se jiġu pubblikati fis-Suppliment taż-ŻEE tal-Ġurnal Uffiċjali ta' l-Unjoni Ewropea, se jkunu awtentiċi.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fit-8 ta' Diċembru 2007, sakemm ikunu saru n-notifiki kollha taħt l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim lill-Kumitat Konġunt taż-ŻEE (*).
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE, u fis-Suppliment taż-ŻEE tal-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea.
 Magħmul fi Brussell, 7 ta’ Diċembru 2007.
 Għall-Kumitat Konġunt ŻEE
 Il-President
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) ĠU L 100, 10.4.2008, p. 84.
 (2) ĠU L 43, 15.2.2007, p. 32.
 (3) ĠU L 55, 23.2.2007, p. 33.
 (*) Ebda obbligi kostituzzjonali m'huma indikati.


type: other

text:
Ġurisdizzjoni - Latvja
 Il-Liġi dwar il-Proċedura Ċivili tiggarantixxi d-dritt ta' kull persuna, fiżika jew ġuridika, għal protezzjoni tad-drittijiet ċivili tagħha permezz tal-qrati, jekk dawn jiġu miksura jew kontestati, u l-protezzjoni bil-qorti ta' kull interess imħares mil-liġi. Bħala regola ġenerali, il-kawżi ċivili jinstemgħu mill-qrati, skont il-proċeduri ordinarji tal-qrati. F'każijiet eċċezzjonali, u fejn ikun speċifikat mil-liġi biss, it-tilwim ċivili jista' jiġi deċiż permezz ta' proċeduri extraġudizzjarji oħra. Fejn tipprovdi l-liġi, qorti tisma' wkoll it-talbiet imressqa mill-persuni fiżiċi u ġuridiċi li min-natura tagħhom ma jaqgħux fil-qasam ċivili. Madankollu, l-assenjazzjoni ta' tilwima ssir dejjem minn qorti jew imħallef. Jekk il-qorti jew l-imħallef jagħraf li tilwima ma taqax fil-ġurisdizzjoni ta' qorti, id-deċiżjoni f'dan is-sens tindika l-korp responsabbli biex jiddeċiedi mit-tilwima.
 Il-Latvja ma għandhiex qrati speċjalizzati li jisimgħu biss kategoriji speċjali ta' kawżi ċivili. Madankollu, ir-regoli ordinarji tal-ġurisdizzjoni huma soġġetti għal ċerti eċċezzjonijiet li jistabbilixxu liema qorti tisma' l-kawża fl-ewwel istanza.
 Il-parti sostantiva tal-kawżi ċivili tinstema' mill-qorti tal-ewwel istanza tal-post rilevanti; ċerti kawżi speċifikati mil-liġi jridu jinstemgħu minn qorti reġjonali.
 Il-mertu tal-kawża ma jistax jiġi eżaminat minn qorti superjuri jekk il-kawża ma tkunx għadha nstemgħet minn qorti inferjuri. Il-qorti tal-ewwel istanza għall-kawżi ċivili hija l-qorti distrettwali jew tal-belt (rajona (pilsētas) tiesa) jew il-qorti reġjonali (apgabaltiesa) li fil-ġurisdizzjoni tagħha taqa' l-kawża. Fil-proċedimenti ċivili l-kawżi jiġu meqjusa fil-mertu mill-qorti bil-ġurisdizzjoni għal dak it-tip ta' kawża, suġġett u post tat-tilwima.
 Jekk il-kawża ma taqax fil-ġurisdizzjoni tal-qrati, bħala regola ġenerali tinstema' fil-qorti distrettwali jew tal-belt, iżda hemm każijiet speċifikati mil-liġi li jinstemgħu mill-qorti reġjonali. Il-każijiet li ġejjin jinstemgħu fl-ewwel istanza mill-qorti reġjonali:
 tilwim dwar drittijiet fuq proprjetà immobbli, ħlief għad-diviżjoni tal-proprjetà matrimonjali bejn il-miżżewwġin;
 kawżi dwar il-protezzjoni tad-drittijiet fuq privattivi, trademarks u indikazzjonijiet ġeografiċi protetti;
 kawżi dwar il-falliment u l-istralċ tal-istituzzjonijiet ta' kreditu.
 Jekk kawża jkun fiha diversi talbiet, u xi talbiet huma soġġetti għall-ġurisdizzjoni tal-qorti distrettwali jew tal-belt u oħrajn għall-ġurisdizzjoni tal-qorti reġjonali, jew meta kontrotalba li taqa' fil-ġurisdizzjoni ta' qorti reġjonali ġiet ippreżentata quddiem qorti distrettwali jew tal-belt, il-kawża tinstema' mill-qorti reġjonali.
 Il-kawżi ċivili li jinvolvu sigriet tal-Istat jaqgħu fil-ġurisdizzjoni tal-Qorti Reġjonali ta' Riga (Rīgas apgabaltiesa) bħala qorti tal-ewwel istanza.
 Il-kawżi ċivili jiġu assenjati għas-smigħ fl-ewwel istanza lil qrati fi gradi differenti, skont is-suġġett: il-kawżi jiġu klassifikati skont il-kategorija u n-natura tat-talba. Irid jingħad ukoll li anki qrati fl-istess grad għandhom il-ġurisdizzjoni territorjali tagħhom stess.
 Il-proċeduri ġenerali dwar il-ġurisdizzjoni territorjali jistabbilixxu li talba kontra persuna fiżika trid titressaq quddiem il-qorti tal-post ta' residenza ddikjarat tagħha (l-Artikolu 26 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili). Talba kontra persuna ġuridika trid titressaq quddiem il-qorti tal-post fejn ikollha l-uffiċċju reġistrat tagħha. B'hekk il-qorti adattata tal-ewwel istanza tiġi determinata mis-suġġett tal-kawża u mir-regoli dwar il-ġurisdizzjoni territorjali.
 L-Att dwar il-Proċedura Ċivili jispeċifika wkoll l-eċċezzjonijiet għar-regoli dwar il-ġurisdizzjoni territorjali fil-kawżi ċivili, meta r-rikorrent jista' jagħżel li jiftaħ kawża jew skont id-dispożizzjonijiet ġenerali dwar il-ġurisdizzjoni territorjali, jiġifieri jidher quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata jew l-uffiċċju reġistrat tal-konvenut jew jiftaħ kawża quddiem qorti tal-ewwel istanza differenti, fl-istess grad, li l-liġi tindika bħala qorti alternattiva.
 Talba kontra konvenut li ma għandux post ta' residenza dikjarat titressaq quddiem qorti li tiġi magħżula skont il-post ta' residenza de facto tal-konvenut.
 Jekk il-post ta' residenza de facto tal-konvenut mhux magħruf, jew jekk il-konvenut ma għandux post ta' residenza abitwali fil-Latvja, it-talba titressaq quddiem il-qorti tal-post fejn tinsab il-proprjetà immobbli tal-konvenut, jew tal-aħħar post ta' residenza magħruf tiegħu.
 F'ċerti każijiet speċifikati mil-liġi, rikorrent għandu ċerti drittijiet biex jagħżel fejn jiftaħ il-kawża, quddiem qorti stabbilita mill-post ta' residenza dikjarata tal-konvenut jew l-uffiċċju reġistrat jew quddiem qorti oħra.
 Ir-regoli dwar l-għażla tal-qorti mir-rikorrent jinsabu fl-Artikolu 28 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili, li jagħti lista dettaljata tat-tip ta' kawżi u qrati alternattivi li quddiemhom tista' titressaq il-kawża:
 Kawża minħabba l-attivitajiet ta' sussidjarju jew uffiċċju rappreżentattiv ta' persuna ġuridika tista' titressaq ukoll fil-qorti fejn jinsab l-uffiċċju reġistrat tas-sussidjarju jew tal-uffiċċju rappreżentattiv.
 Kawża għall-irkupru tal-manteniment tat-tfal jew tal-ġenituri jew tal-filjazzjoni tista titressaq ukoll quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent.
 Kawża dwar korriment personali (l-Artikoli 2347-2353 tal-Kodiċi Ċivili) li wassal għal diżabbiltà, dannu ieħor għas-saħħa jew il-mewt tal-persuna konċernata tista' titressaq ukoll fil-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent jew il-post fejn seħħ il-korriment.
 Kawża dwar ħsara fuq proprjetà ta' persuna fiżika jew ġuridika tista' titressaq ukoll fil-qorti tal-post fejn saret il-ħsara.
 Kawża għar-restituzzjoni ta' proprjetà, jew kumpens għall-valur tagħha, tista' titressaq ukoll quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent.
 Il-kawżi marittimi jistgħu jitressqu wkoll fil-qorti tal-post fejn ġie sekwestrat il-bastiment proprjetà tal-konvenut.
 Kawża kontra diversi konvenuti li jgħixu jew jinsabu f'diversi postijiet tista' titressaq fil-qorti tal-post ta' residenza jew uffiċċju reġistrat ta' konvenut minnhom.
 Kawża marbuta ma' divorzju jew annullament taż-żwieġ tista' titressaq quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent jekk:
 il-minorenni jgħixu mar-rikorrent;
 iż-żwieġ li se jinħall ġie ċċelebrat ma' persuna li qed tiskonta sentenza ta' ħabs;
 iż-żwieġ li se jinħall ġie ċċelebrat ma' persuna b'post ta' residenza mhux magħrug jew li tgħix barra l-pajjiż.
 Kawża minħabba relazzjoni industrijali tista' titressaq ukoll fil-qorti tal-post dikjarat ta' residenza jew tal-post tax-xogħol tar-rikorrent.
 Jekk ir-rikorrent fil-każijiet imsemmija hawn qabel ma għandux post iddikjarat ta' residenza, tista' ssir talba quddiem il-qorti tal-post ta' residenza de facto tar-rikorrent.
 Hemm ukoll dispożizzjoni rigward il-ġurisdizzjoni esklussiva fil-kawżi ċivili, li tieħu preċedenza mhux biss fuq il-ġurisdizzjoni territorjali ordinarja iżda wkoll kull forma oħra ta' ġurisdizzjoni territorjali. Il-ġurisdizzjoni hija determinata mit-tip ta' kawża fil-każijiet li ġejjin.
 Kawża dwar id-drittijiet ta' sjieda jew drittijiet ta' proprjetà oħra fir-rigward ta' proprjetà immobbli jew marbuta magħhom, jew kawża dwar ir-reġistrazzjoni ta' dawn id-drittijiet fir-reġistru tal-artijiet jew it-tneħħija ta' dawn id-drittijiet u l-esklużjoni tal-proprjetà mir-rekords, trid titressaq quddiem il-qorti tal-post fejn tinsab il-proprjetà.
 Meta l-kawża tinġieb kontra l-beni tad-decujus, u ma hemmx eredi magħrufa li ġew konfermati jew aċċettaw il-wirt, il-ġurisdizzjoni hija tal-qorti tal-post ta' residenza dikjarata jew de facto tad-decujus, iżda jekk ir-residenza dikjarata jew de facto mhix fil-Latvja jew mhix magħrufa, il-ġurisdizzjoni hija tal-qorti tal-post fejn tinsab il-proprjetà jew parti minnha tal-wirt.
 Il-ġurisdizzjoni esklussiva tinsab ukoll f'atti leġiżlattivi oħra.
 Id-dispożizzjonijiet li ġejjin japplikaw ukoll f'każijiet soġġetti għal proċedimenti ġudizzjarji speċjali:
 Rikors għall-approvazzjoni ta' adozzjoni jird jiġi preżentat lill-qorti tal-post ta' residenza dikjarata ta' min se jaddotta, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu; rikors għall-annullazzjoni ta' adozzjoni jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu.
 Rikors għall-approvazzjoni ta' adozzjoni minn ċittadin barrani jew persuni li tgħix fi stat barrani jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tal-persuna adottata, iżda jekk il-persuna adottata tkun f'kustodja mhux fil-familja r-rikors irid jiġi ppreżentat lill-qorti tal-post fejn qed tiġi provvduta l-kura w kustodja (l-Artikolu 259(2) tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Rikors għall-interdizzjoni minħabba diżordni mentali jew kundizzjonijiet oħra jrid jiġi ppreżentat lill-qorti tal-post ta' residenza dikjarata ta' dik il-persuna, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tagħha; jekk il-persuna tkun ġiet trasferita f'istitut mediku, ir-rikors irid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn jinsab l-istitut mediku (l-Artikolu 264 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Rikors għall-inabilitazzjoni u għat-twaqqif ta' trusteeship għal persuna minħabba l-istil ta' ħajja mhux għaqli u ta' tberbiq, jew użu eċċessiv ta' alkoħol jew sustanzi intossikanti oħra, irid jiġi ppreżentat fil-qorti tal-post ta' residenza dikjarata ta' dik il-persuna, jew fin-nuqqas, fil-post ta' residenza de facto tagħha (l-Artikolu 271 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Kwistjonijiet dwar it-trusteeship għall-proprjetà ta' persuna assenti jew mitlufa jridu jiġu deċiżi mill-qorti tal-aħħar post ta' residenza tagħha (l-Artikolu 278 tal-Att).
 Rikors sabiex persuna mitlufa tiġi ddikjarata mejta trid tiġi ppreżentata lill-qorti tal-aħħar residenza tagħha (l-Artikolu 282 tal-Att).
 Rikors sabiex jiġu stabbiliti l-fatti b'rilevanza ġuridika minn qorti jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu (l-Artikolu 290 tal-Att).
 Rikors sabiex jiġu kanċellati drittijiet fuq proprjetà immobbli jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn tinsab il-proprjetà; rikors għall-kanċellament ta' kull dritt ieħor jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tar-rikorrent, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu, jew f'każ ta' persuna ġuridika l-uffiċċju reġistrat, sakemm mhux previst mod ieħor mil-liġi (l-Artikolu 294(2) tal-Att).
 Rikors għall-kanċellament ta' dokument mitluf, misruq jew meqrud u t-tiġdid tad-drittijiet marbuta miegħu jridu jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post ta' ħlas indikat fuq id-dokument, jew, jekk mhux magħruf, quddiem il-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tad-debitur, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tad-debitur, jew f'każ ta' persuna ġuridika, l-uffiċċju reġistrat tagħha; jekk il-post ta' residenza de facto tad-debitur jew l-uffiċċju reġistrat mhux magħrufa, ir-rikors irid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn inħareġ id-dokument (l-Artikolu 299 tal-Att).
 Rikors għall-fidi taċ-ċens tal-proprjetà immobbli jrid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn tinsab il-proprjetà (l-Artikolu 336 tal-Att).
 Rikors għal miżuri biex tiġi garantita talba jrid jiġi deċiż mill-qorti tal-post fejn ikollu l-uffiċċju reġistrat id-debitur (l-Artikolu 341 tal-Att).
 Kawża dwar il-falliment ta' persuna ġuridika trid tiġi deċiża mill-qorti tal-post fejn ikollu l-uffiċċju reġistrat id-debitur. Il-ġurisdizzjoni biex jinbdew proċedimenti ta' falliment skont l-Artikolu 3(1) tar-Regolament tal-Kunsill Nru 1346/2000 hija għand il-qorti tal-post fejn jinsabu l-interessi prinċipali tad-debitur. Madankollu, jekk il-proċedimenti ta' falliment jinfetħu skont l-Artikolu 3(2) ta' dan ir-Regolament, il-kawża tiġi deċiża mill-qorti tal-post fejn id-debitur ikollu "stabbiliment" fit-tifsira tal-Artikolu 2(h) tar-Regolament (l-Artikolu 363 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Kawża dwar il-falliment ta' persuna ġuridika trid tiġi deċiża mill-qorti tal-post ta' residenza dikjarata tad-debitur, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu. Il-ġurisdizzjoni biex jinbdew proċedimenti ta' falliment skont l-Artikolu 3(1) tar-Regolament tal-Kunsill Nru 1346/2000 hija għand il-qorti tal-post fejn jinsabu l-interessi prinċipali tad-debitur. Madankollu, jekk il-proċedimenti ta' falliment jinfetħu skont l-Artikolu 3(2) ta' dan ir-Regolament, il-kawża tiġi deċiża mill-qorti tal-post fejn id-debitur ikollu "stabbiliment" fit-tifsira tal-Artikolu 2(h) tar-Regolament (l-Artikolu 363 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Kwistjonijiet dwar il-falliment jew il-likwidazzjoni tal-istituzzjonijiet ta' kreditu jridu jiġu deċiżi mill-qorti tal-post fejn ikollha l-uffiċċju reġistrat l-istituzzjoni ta' kreditu (l-Artikolu 341 tal-Att).
 Prinċipal jista' jressaq rikors sabiex strajk jew avviż ta' strajk jiġi ddikjarat illegali, skont il-kundizzjonijiet stabbiliti fl-Att dwar l-Istrajks u skont il-proċedura prevista hemmhekk: ir-rikors għad-dikjarazzjoni ta' illegalità ta' strajk jew avviż ta' strajk irid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn se jinżamm l-istrajk (l-Artikolu 390 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Ir-rappreżentanti tal-ħaddiema jistgħu jressqu rikors biex lock out jew avviż ta' lock out jiġi ddikjarat illegali, skont il-kundizzjonijiet stabbiliti fl-Att dwar l-Istrajks u skont il-proċedura prevista hemmhekk: ir-rikors għad-dikjarazzjoni ta' illegalità ta' lock out jew ta' avviż ta' lock out irid jiġi ppreżentat quddiem il-qorti tal-post fejn se jinżamm il-lock out (l-Artikolu 394 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Il-kawżi relatati mal-eżekuzzjoni mhux kontestata ta' obbligi (saistību bezstrīdus piespiedu izpildīšana):
 Ir-rikors għall-bejgħ volontarju ta' proprjetà immobbli b'subbasta l-qorti jrid jiġi ppreżentat lill-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post fejn tinsab il-proprjetà immobbli (l-Artikolu 395 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Ir-rikors għall-eżekuzzjoni mhux kontestata ta' pagamenti ta' flus jew ir-ritorn ta' proprjetà mobbli jew għall-eżekuzzjoni mhux kontestata ta' obbligi kuntrattwali li jiġu garantiti bi pleġġ kummerċjali jrid jiġi ppreżentat lill-uffiċċju tar-reġistru tal-artijiet tal-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post ta' residenza dikjarata tad-debitur, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu (l-Artikolu 403(1) tal-Att).
 Ir-rikorsi għall-eżekuzzjoni mhux kontestata ta' dokumenti li jiggarantixxu proprjetà immobbli, jew l-eżekuzzjoni mhux kontestata ta' obbligu għall-iżgumbrament jew ritorn ta' proprjetà immobbli mikrija jew biċ-ċens, irid jiġi ppreżentat lill-uffiċċju tar-reġistru tal-artijiet tal-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post fejn tinsab il-proprjetà immobbli. Jekk numru ta' proprjetajiet immobbli huma l-garanzija ta' obbligu, u r-rikorsi jaqgħu fil-ġurisdizzjoni tal-uffiċċji tar-reġistru tal-artijiet ta' qrati distrettwali jew tal-belt differenti, ir-rikors għandu jinstema' mill-uffiċċju tar-reġistru tal-artijiet tal-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post fejn tinsab il-proprjetà immobbli, skont l-għażla tar-rikorrent (l-Artikolu 403(2) tal-Att).
 Ir-rikorsi għall-eżekuzzjoni mhux kontestata bbażata fuq ipoteka ta' vapur jridu jiġu ppreżentati lill-uffiċċju tar-reġistru tal-artijiet tal-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post fejn hija reġistrata din l-ipoteka (l-Artikolu 403(3) tal-Att).
 Każjiet marbuta mal-eżekuzzjoni ta' obbligi fuq notifiki tal-qorti (saistību piespiedu izpildīšana brīdinājuma kārtībā):
 Rikors għall-eżekuzzjoni ta' obbligi fuq notifika tal-qorti jrid jiġi ppreżentat lill-uffiċċju tar-reġistru tal-artijiet tal-qorti distrettwali jew tal-belt tal-post ta' residenza dikjarata tad-debitur, jew fin-nuqqas il-post ta' residenza de facto tiegħu jew l-uffiċċju reġistrat (l-Artikolu 406 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili).
 Iva, din il-possibilità teżisti: Skont il-leġiżlazzjoni Latvjana l-partijiet jistgħu jagħżlu l-qorti bil-ġurisdizzjoni territorjali għall-kawża tagħhom bi ftehim bejniethom. Fil-konklużjoni ta' kuntratt il-partijiet jistgħu jispeċifikaw il-qorti tal-ewwel istanza fejn jista' jiġi deċiż tilwim aktar 'il quddiem marbut mal-kuntratt jew fil-kisba tat-termini tiegħu. Huma ma jistgħux ibiddlu l-ġurisdizzjoni fir-rigward tas-suġġett ta' tilwima, jiġifieri l-grad tal-qorti li se tisma' l-kawża fl-ewwel istanza (l-Artikolu 25 tal-Att dwar il-Proċedura Ċivili); lanqas jistgħu jbiddlu ġurisdizzjoni esklussiva (l-Artikolu 29 tal-Att). Il-ġurisdizzjoni bi ftehim hija soġġett għal żewġ kundizzjonijiet:
 L-għażla tal-ġurisdizzjoni tista' ssir biss f'każ ta' tilwim fuq kuntratt.
 Il-ftehim li jiddetermina l-ġurisdizzjoni territorjali jrid jintlaħaq meta jiġi konkluż il-kuntratt, u trid tiġi indikata l-qorti speċifika li tisma' tilwima potenzjali fl-ewwel istanza. Meta jikkonkludu l-kuntratt, il-partijiet ma jistgħux jantiċipaw il-valur ta' talba potenzjali, għalhekk il-kuntratt irid jippermetti għażla ta' qorti alternattiva fl-ewwel istanza: il-kuntratt irid jindika kemm qorti distrettwali jew tal-belt speċifika jew qorti reġjonali speċifika li quddiemha l-partijiet jistgħu jressqu kull tilwima, skont l-ammont tat-talba.
 Skont il-leġiżlazzjoni Latvjana, il-qrati b'ġurisdizzjoni ġenerali jisimgħu kemm kawżi ċivili kif ukoll kriminali. Il-Latvja ma għandhiex qrati speċjalizzati, pereżempju qrati tal-familja, jew imħallfin li jispeċjalizzaw fi kwistjonijiet ġuridiċi partikolari, kif inhu l-każ f'pajjiżi oħra.
 Kif spjegat aktar 'il fuq, il-mertu ta' kawża ċivili jitqies f'qorti tal-ewwel istanza u ma jistax jerġa' jiġi eżaminat minn qorti ogħla sakemm il-qorti inferjuri tkun qatgħet il-kawża. Il-qorti tal-ewwel istanza għall-kawżi ċivili hija l-qorti distrettwali jew tal-belt jew il-qorti reġjonali li fil-ġurisdizzjoni tagħha taqa' l-kawża. Bħala regola ġenerali, il-kawżi ċivili kollha jaqgħu fil-ġurisdizzjoni tal-qrati, li jisimgħuhom skont il-proċeduri ordinarji tal-qorti.


type: legislation

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52008PC0849
 Ettepanek: Nõukogu otsus milles käsitletakse ühenduse seisukohta TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo tollikonventsiooni (TIR-konventsioon, 1975) muutmise ettepaneku suhtes /* KOM/2008/0849 lõplik - ACC 2008/0236 */
 [pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 19.12.2008KOM(2008) 849 lõplik2008/0236 (ACC)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUSmilles käsitletakse ühenduse seisukohta TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo tollikonventsiooni (TIR-konventsioon, 1975) muutmise ettepaneku suhtes(komisjoni esitatud)SELETUSKIRIEttepaneku taustEttepaneku põhjused ja eesmärgidTIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo tollikonventsioon (TIR-konventsioon) sõlmiti 14. novembril 1975. aastal ja kiideti Euroopa Majandusühenduse nimel heaks nõukogu määrusega (EMÜ) nr 2112/78. Konventsioon jõustus ühenduses 20. juunil 1983.Kavandatud otsuse eesmärk on muuta selgitavat märkust TIR-konventsiooni artikli 8 lõike 3 kohta. Kõnealune muudatus on seotud garantiiühingult nõutava soovitatava maksimaalse summaga ühe TIR-märkmiku kohta. 2008. aasta oktoobris otsustasid tolliküsimuste töörühm ja TIR-konventsiooni halduskomitee, et garantiiühingult nõutav soovitatav maksimaalne summa ühe TIR-märkmiku kohta peaks olema 50 000 USA dollari asemel 60 000 eurot.Üldine taustTIR-konventsiooni haldab Genfis asuv Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjon (UNECE). Konventsiooniga kehtestati maanteesõidukitega teostatavat rahvusvahelist kaubavedu hõlmav tollitransiidiprotseduur, mis võimaldab tolliasutuste minimaalse sekkumisega vedada üle riigipiiride kaupu, mille suhtes kohaldatakse tolli- ja muude maksude peatamist. TIR-süsteem soodustab rahvusvahelise kaubanduse arengut, vähendades tavapäraseid takistusi rahvusvahelisel kaubaveol. Vähendades viivitusi transiitvedudel, võimaldab TIR-süsteem märkimisväärselt kokku hoida veokulusid. Süsteemi suurim eelis on see, et TIR-konventsiooniga võimaldatakse nõutavale tagatisele rahvusvahelise garantiiketi kaudu suhteliselt lihtne juurdepääs. TIR-märkmik ei ole mitte üksnes transiidideklaratsioon, vaid ka tõend garantii olemasolu kohta. 1975. aastal kehtestatud garantiimäära, mille suuruseks on 50 000 USA dollarit ühe TIR-märkmiku kohta, pole praeguseni muudetud.Viimastel kuudel on mitmed konventsiooniosalised väljendanud muret praegu kehtiva 50 000 USA dollari suuruse soovitatava garantiimäära suhtes. Nimetatud konventsiooniosalised olid seisukohal, et 1975. aastal kohaldatud vahetuskursid ja hinnad on praeguseks muutunud ja seetõttu on nad sunnitud rakendama täiendavaid kontrollimeetmeid, näiteks tollieskorti või rahalisi tagatisi. Niisuguste täiendavate meetmete ja probleemide vältimiseks tehti ettepanek muuta selgitavat märkust 0.8.3. Kõnealust ettepanekut arutati tolliküsimuste töörühmas ja TIR-konventsiooni halduskomitees ning ühtki vastuväidet ei esitatud.Kuna ühenduse õigusaktides juba kohaldatakse 60 000 euro suurust soovitatavat garantiimäära, siis nimetatud muudatusettepanek ühendust ei mõjuta.Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormidEttepaneku valdkonnas praegu kehtivad õigusnormid puuduvad.Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidegaKavandatud otsus on kooskõlas ühise kaubandus- ja transpordipoliitikaga. Maanteetransporti lihtsustav TIR-süsteem lubab vedada kaupu tolliasutuste minimaalse sekkumisega üle 67 konventsiooniosalise riigi piiri ning võimaldab rahvusvahelise garantiiketi kaudu suhteliselt lihtsalt juurdepääsu nõutavatele tagatistele. TIR-konventsiooni abil saavutatud lihtsustamine on kooskõlas uuendatud Lissaboni strateegiaga.Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamineKonsulteerimine huvitatud isikutegaKonsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustusKonsultatsioone ettepaneku kohta peeti Rahvusvahelise Maanteetranspordi Liiduga ning kõigi konventsiooniosaliste garantiiühingute ja tolliasutustega. Konsultatsioonid toimusid ka tolliküsimuste töörühma ning TIR-konventsiooni halduskomitee istungitel.Vastuste kokkuvõte ja nende arvessevõtminePooldav arvamusEksperdiarvamuste kogumine ja kasutamineVälisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutadaMõju hindamineGarantiiühingult ühe TIR-märkmiku kohta nõutavat maksimaalset summat tuleks suurendada, et tõsta TIR-süsteemi turvalisust ja vältida täiendavaid kontrollimeetmeid, näiteks tollieskorti või rahalisi tagatisi.Ühenduse õigusaktides kohaldatakse juba mõnda aega 60 000 euro suurust soovitatavat garantiimäära ning kõnealune muudatusettepanek aitab veelgi kaasa ühenduse õigusaktide ja TIR-konventsiooni ühtlustamisele.Muudatuse sisseviimine aitab täielikult tagada tolliasutuste finantshuvid ja kuluka tollieskordi vajadus peaks tulevikus vähenema.Ettepaneku õiguslik külgMuudatusega muudetakse selgitavat märkust TIR-konventsiooni artikli 8 lõike 3 kohta.Õiguslik alusEuroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 133 ja artikli 300 lõige 2.Subsidiaarsuse põhimõteEttepanek tehakse ühenduse ainupädevusse kuuluvas valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata.Proportsionaalsuse põhimõteEttepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel.Ettepanekuga muudetakse rahvusvahelist kokkulepet, mistõttu see vastab proportsionaalsuse põhimõttele.Ettepanekus käsitletakse selgitavat märkust. Muudatuse eesmärk on muuta garantiiühingult nõutavat soovitatavat maksimaalset summat ühe TIR-märkmiku kohta, nii et see oleks 50 000 USA dollari asemel 60 000 eurot.Õigusakti valikKavandatud õigusakt(id): otsus.Muud õigusaktid ei oleks asjakohased järgmis(t)el põhjus(t)el.Rahvusvahelised kokkulepped ja kõnealuste kokkulepete muudatused kehtestatakse ühenduse õiguskorras otsusega.Mõju eelarveleEttepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet.2008/0236 (ACC)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUSmilles käsitletakse ühenduse seisukohta TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo tollikonventsiooni (TIR-konventsioon, 1975) muutmise ettepaneku suhtesEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 133 koostoimes artikli 300 lõikega 2,ning arvestades järgmist:(1) TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo tollikonventsioon (TIR-konventsioon), mis sõlmiti 14. novembril 1975. aastal, kiideti ühenduse nimel heaks 25. juuli 1978. aasta nõukogu määrusega (EMÜ) nr 2112/78[1] ja see jõustus ühenduses 20. juunil 1983[2].(2) Mitmed konventsiooniosalised on väljendanud muret TIR-vedude praeguse soovitatava garantiimäära suhtes. Nende väitel on 1975. aastal kohaldatud vahetuskursid ja hinnad praeguseks muutunud ja seetõttu on nad sunnitud rakendama täiendavaid kontrollimeetmeid, näiteks tollieskorti või rahalisi tagatisi. Niisuguste täiendavate meetmete ja probleemide vältimiseks tehti ettepanek muuta selgitavat märkust 0.8.3.(3) 2008. aasta oktoobris otsustas TIR-konventsiooni halduskomitee, et TIR-süsteemiga seotud tolliasutuste finantshuvide kaitseks tuleb selgitavas märkuses 0.8.3 asendada viide 50 000 USA dollarile viitega 60 000 eurole.(4) Tuleks võtta ühenduse seisukoht kavandatud muudatuste kohta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:Artikkel 1Ühenduse seisukoht halduskomitees toetab käesoleva otsuse lisas esitatud muudatuse eelnõud.Artikkel 2Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, [...]Nõukogu nimeleesistujaLISAMuuta selgitavat märkust 0.8.3 järgnevalt:Asendada summa „50 000 USA dollarit” summaga „60 000 eurot.”[1] EÜT L 252, 14.9.1978.[2] EÜT L 31, 2.2.1983, lk 13.