text:
 17.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 211/10
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2017/1479 НА КОМИСИЯТА
 от 16 август 2017 година
 за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1240 по отношение на пласирането на интервенционните запаси по схемата за разпределяне на храна за най-нуждаещите се лица
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) No 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) No 922/72, (ЕИО) No 234/79, (ЕО) No 1037/2001 и (ЕО) No 1234/2007 на Съвета (1), и по-специално член 20, буква и) от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 1308/2013 продуктите, изкупени при публична интервенция („интервенционните продукти“), могат да бъдат пласирани чрез предоставянето им на схемата за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица в Съюза („схемата“), както е установено в съответните правни актове на Съюза.
 (2)
 Съгласно член 23, параграф 4 от Регламент (ЕС) No 223/2014 на Европейския парламент и на Съвета (2) храните за разпределяне на най-нуждаещите се лица в Съюза могат да бъдат набавяни посредством използването, преработката или продажбата на интервенционни продукти, при условие че това е икономически най-благоприятният вариант и не води до неоправдано забавяне на доставката на хранителните продукти.
 (3)
 Делегиран регламент (ЕС) 2016/1238 на Комисията (3) съдържа разпоредби по отношение на внасянето на обезпечение при подаване на оферта или тръжно предложение за пласирането на интервенционни продукти по схемата, но Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1240 на Комисията (4) не съдържа подробни правила относно процедурите, свързани с предоставяните на схемата продукти.
 (4)
 Когато има налични интервенционни продукти и преобладаващите пазарни условия позволяват тяхното пласиране, Комисията следва да може да решава да предостави тези продукти на схемата. За тази цел Комисията следва да определя количеството за предоставяне, а държавите членки, които желаят да получат част от предоставеното количество — да подават искане.
 (5)
 Когато общото поискано количество надвишава общото налично количество, продуктите следва да се разпределят пропорционално на поисканите количества. Последващото разпределяне на наличните партиди между държавите членки следва да се извършва в съответствие с критерии, които се определят от Комисията във връзка с местонахождението на продуктите.
 (6)
 Тъй като интервенционните продукти могат да бъдат с различно естество и да имат различни характеристики, най-подходящите и ефикасни начини за пласирането им за целите на схемата може да са различни. Поради това е необходимо да бъдат определени съответните процедурни правила, включително някои срокове.
 (7)
 Освен използването или преработката на интервенционните продукти, ефикасен вариант може да бъде продажбата чрез търгове, организирани от държавите членки, на които е разпределена част от предоставеното за схемата количество. Следва да се определят специални правила относно продажбата чрез такива търгове. С цел да не се допуснат смущения на съответните пазари при продажба чрез търгове, е целесъобразно да се определи минимална цена, под която не могат да се приемат оферти.
 (8)
 Поради това Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1240 следва да бъде съответно изменен.
 (9)
 Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета за общата организация на селскостопанските пазари,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1240 се изменя, както следва:
 1)
 В дял II се добавя следната глава IV:
 „ГЛАВА IV
 Пласиране на интервенционни продукти по схемата за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица в Съюза
 Член 38а
 Предоставяне на интервенционни продукти на схемата
 1. Комисията може да предоставя интервенционни продукти на схемата за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица в Съюза, посочена в член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 1308/2013 („схемата“), посредством регламент за изпълнение, приет в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 2 от същия регламент.
 2. Регламентът за изпълнение, посочен в параграф 1, съдържа по-специално следната информация:
 а)
 вид и количество на продуктите, които се предоставят на схемата;
 б)
 местонахождение на предоставяните на схемата продукти и критерии за разпределяне на наличните партиди между съответните държави членки въз основа на тяхното местонахождение;
 в)
 начин на пласиране на продуктите в съответствие с член 23, параграф 4, втора алинея от Регламент (ЕС) No 223/2014 на Европейския парламент и на Съвета (*1) (пряка употреба, преработка или продажба), за да бъдат предоставени на схемата по начин, който е икономически най-благоприятният вариант с оглед на естеството и характеристиките на продуктите;
 г)
 когато продуктите са предназначени за продажба в съответствие с член 38б от настоящия регламент — размерът на обезпечението, което трябва да се внесе в съответствие с член 4, буква а) от Делегиран регламент (ЕС) 2016/1238, и цената, под която не могат да се продават продуктите.
 3. Държавите членки, които желаят да им бъде разпределено част от количеството или цялото количество, посочено в параграф 2, буква а), подават искане до Комисията в срок от 10 работни дни след публикуването на регламента за изпълнение, посочен в параграф 1. В това искане се посочват видът и количеството (в тонове) на искания продукт. Поисканото от една държава членка количество не може да надвишава количеството, посочено в параграф 2, буква а).
 4. В срок от 20 работни дни след публикуването на регламента за изпълнение, посочен в параграф 1, и без да прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3 от Регламент (ЕС) No 1308/2013, Комисията приема регламент за изпълнение, с който:
 а)
 разпределя количество на всяка държава членка, която е подала искане;
 б)
 посочва местонахождението на наличните партиди, разпределени на съответните държави членки в съответствие с критериите, посочени в параграф 2, буква б).
 За целите на първа алинея, буква а), когато общото количество, поискано от държавите членки, надвишава количеството, посочено в параграф 2, буква а), на съответните държави членки се разпределя количество, пропорционално на поисканото от тях количество.
 5. Когато разпределеното на една държава членка количество е с 50 % по-малко от поисканото количество, държавата членка може да откаже разпределеното ѝ количество, като уведоми Комисията за решението си в срок от 10 работни дни след публикуването на регламента за изпълнение, с който са били разпределени продуктите. Тези продукти престават да са налични за предоставяне на схемата в рамките на съответния регламент за изпълнение.
 Член 38б
 Продажба на интервенционните продукти, предоставени на схемата
 1. Когато в регламента за изпълнение, посочен в член 38а, параграф 1, се предвижда, че предоставените на схемата продукти трябва да бъдат пласирани чрез продажба, се прилагат параграфи 2—7 от настоящия член.
 2. В срок от 40 работни дни след публикуването на регламента за изпълнение, с който са били разпределени продуктите, разплащателната агенция на държавата членка, на която са разпределени продукти в съответствие с член 38а, параграф 4, открива тръжна процедура за продажба на продуктите.
 Когато на държава членка са разпределени продукти, които се държат от разплащателната агенция на друга държава членка, разплащателната агенция, която държи продуктите, предоставя на продаващата продуктите разплащателна агенция информацията, посочена в член 29, параграф 2, букви г) — ж), в срок от 10 работни дни след публикуването на регламента за изпълнение, с който са били разпределени продуктите.
 3. Когато разплащателната агенция на държава членка, на която са разпределени продукти, държани от разплащателната агенция на друга държава членка, продаде всички или част от тези продукти, продаващата продуктите разплащателна агенция извършва плащане към разплащателната агенция, която държи продуктите, по счетоводната стойност, посочена в член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 1308/2013. Това плащане се извършва в срок от 4 работни дни след получаване на извършеното от оператор плащане на сумата, съответстваща на неговата оферта. Разплащателната агенция, която държи продуктите, издава заповедта за изтегляне, посочена в член 37 от настоящия регламент, в срок от 5 работни дни след получаване на плащането от продаващата продуктите разплащателна агенция.
 4. В срок от 10 работни дни след получаване на извършеното от оператор плащане на сумата, съответстваща на неговата оферта, продаващата продуктите разплащателна агенция превежда разликата между продажната цена и счетоводната стойност на продуктите, умножена по продаденото количество, на органа, в чиято полза се извършват плащания от Комисията съгласно Регламент (ЕС) No 223/2014. Съответната преведена сума се използва за финансиране на закупуването и разпределянето на храна на най-нуждаещите се лица, в допълнение към вече наличните ресурси по оперативната програма.
 5. Всички административни разходи, свързани с продажбата на продуктите, се поемат от продаващата продуктите разплащателна агенция.
 6. По отношение на тръжните процедури, открити от разплащателна агенция в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се прилагат глава II от Делегиран регламент (ЕС) 2016/1238 и дял II, глава III от настоящия регламент, с изключение на член 28, параграф 2, член 29, параграф 2, буква б), член 30, параграф 1, букви а) и д), член 31, член 32, параграф 2, член 33, параграф 2, втора алинея и член 36 от настоящия регламент. По отношение на съответното решение на държавата членка се прилагат mutatis mutandis член 32, параграф 1 и член 33, параграф 3. За целите на член 30, параграф 1, буква ж), под размер на обезпечението, предвидено в регламента за изпълнение за откриване на продажбата, се разбира размерът на обезпечението, предвидено в регламента за изпълнение, посочен в член 38а, параграф 1.
 7. Когато всички или част от продуктите, разпределени на държава членка, не са продадени в срок от 5 месеца след публикуването на регламента за изпълнение, с който те са били разпределени, тези продукти престават да са налични за предоставяне в рамките на съответния регламент за изпълнение.
 (*1) Регламент (ЕС) No 223/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2014 г. относно Фонда за европейско подпомагане на най-нуждаещите се лица (ОВ L 72, 12.3.2014 г., стр. 1).“"
 2)
 В член 65, параграф 1, буква г) подточка ii) се заменя със следното:
 „ii)
 информация във връзка с продуктите, пласирани по схемата за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица, включително съответната сума (разликата между продажната цена и счетоводната стойност) и момента на превеждане на тази сума на органа, в чиято полза се извършват плащания от Комисията съгласно Регламент (ЕС) No 223/2014 в съответствие с член 38б, параграф 4 от настоящия регламент.“
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 16 август 2017 година.
 За Комисията
 Председател
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) ОВ L 347, 20.12.2013 г., стр. 671.
 (2) Регламент (ЕС) No 223/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2014 г. относно Фонда за европейско подпомагане на най-нуждаещите се лица (ОВ L 72, 12.3.2014 г., стр. 1).
 (3) Делегиран регламент (ЕС) 2016/1238 на Комисията от 18 май 2016 г. за допълнение на Регламент (ЕС) No 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на публичната интервенция и помощта за частно складиране (ОВ L 206, 30.7.2016 г., стр. 15).
 (4) Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1240 на Комисията от 18 май 2016 г. за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) No 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на публичната интервенция и помощта за частно складиране (ОВ L 206, 30.7.2016 г., стр. 71).


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 1.2.2016
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 38/35
 Appell ippreżentat fil-15 ta’ Novembru 2015 minn Ana Pérez Gutiérrez mis-sentenza mogħtija mill-Qorti Ġenerali (It-Tielet Awla) fid-9 ta’ Settembru 2015 fil-Kawża T-168/14, Pérez Gutierrez vs Il-Kummissjoni
 (Kawża C-604/15 P)
 (2016/C 038/48)
 Lingwa tal-kawża: l-Ispanjol
 Partijiet
 Appellanti: Ana Pérez Gutiérrez (rappreżentant: J. Soler Puebla, avukat)
 Parti oħra fil-proċedura: Il-Kummissjoni Ewropea
 Talbiet
 1.
 tiddikjara l-eżistenza ta’ interferenza illeġittima fid-dritt għall-unur, għall-intimità tal-familja u għall-proprja immaġni, bl-użu mingħajr kunsens tal-immaġni ta’ D. Patrick Johannes Jacquemyn, meta l-Kummissjoni Ewropea inkludiet ir-ritratt tiegħu fil-librerija ta’ immaġni tat-twissijiet għas-saħħa għall-prodotti ta’ tabakk fl-Unjoni Ewropea.
 2.
 tikkundanna lill-Kummissjoni tħallas lill-appellanti s-somma ta’ EUR 181 104 fil-kuntest ta’ lucrum cessans.
 3.
 tikkundanna lill-Kummissjoni tħallas lill-appellanti s-somma ta’ EUR 0,01 għal kull pakkett jew prodott tat-tabakk fejn tidher l-immaġni ta’ D. Patrick Jacquemyn, somma li l-ammont totali tagħha għandu jiġi ddeterminat fiż-żmien tal-eżekuzzjoni tas-sentenza, u li f’dan il-mument jammonta għal sebgħa u għoxrin miljun ħames mija tmienja u tmenin elf ħames mija u erbgħa u għoxrin euro (EUR 27 588 524).
 4.
 tikkundanna lill-Kummissjoni tħallas lill-appellanti kumpens għall-benefiċċju miksub mill-użu illegali tal-immaġni ta’ D. Patrick Jacquemyn, li jammonta għal EUR 13 790 000 fi Spanja, post ta’ residenza tal-appellanti u ta’ D. Patrick Jacquemyn.
 Aggravji u argumenti prinċipali
 Nuqqas ta’ qbil bejn dak li ġie espost fis-seduta u dak li ġie espost fis-sentenza
 L-appellanti qatt ma aċċettat id-dikjarazzjonijiet tal-Kummissjoni Ewropea, iżda biss aċċettat li d-dokumenti jiġu ppreżentti extempore mingħajr ma qajjmet eċċezzjonijiet, fatt li ma ġiex iċċarat fis-sentenza.
 Ksur tal-Artikolu 15(3) tat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea
 Ksur tal-prinċipju tad-dritt Ewropew li ċ-ċittadini tal-Unjoni jkollhom aċċess għad-dokumenti użati minn xi korp tal-Unjoni sabiex jadotta deċiżjoniijiet. L-appellanti talbet diversi drabi d-dokumenti dwar id-dritt tal-immaġni tar-ritratt inkwistjoni, li qatt ma ġew ipprovduti lilha.
 Nuqqas u insuffiċjenza ta’ prova li jwassal għal nuqqas ta’ stħarriġ mill-Qorti Ġenerali
 Il-provi mitluba mill-appellanti ma ġewx prodotti u dawk prodotti mill-appellata ma jipprovdu l-ebda indikazzjoni probatorja peress li kważi d-data kollha fihom tinsab ingassata.
 Ksur tal-prinċipju ta’ kontradittorju u ta’ opportunitajiet ugwali
 Id-dokumenti prodotti mill-Kummissjoni Ewropea kienu ingassati u mingħajr data, u kienu jipprekludu lill-appellanti milli twettaq kwalsiasi analiżi kontradittorja, u għaldaqstant din tal-aħħar la tqis li għandhom jitqiesu li huma provi validi u lanqas ma tqis li l-Qorti Ġenerali kellha tikklasifikahom bħala provi.
 Żnaturament tal-fatti
 Id-dokumenti ingassati u mingħajr data wasslu sabiex il-Qorti Ġenerali temmen li kien jeżisti prinċipju ta’ legalità fl-allegat teħid ta’ ritratti, u l-appellanti ma kinitx f’pożizzjoni li tikkonfuta dan minħabba li d-dokumenti inkwistjoni kienu neqsin minn kwalsiasi prova. L-ingassar tad-data tad-dokumenti sar b’applikazzjoni żbaljata tal-prinċipju ta’ protezzjoni tad-data li jirriżulta mid-Direttiva tal-1995 (1)
 (1) Id-Direttiva 95/46/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill, tal-24 ta’ Ottubru 1995, dwar il-protezzjoni ta’ individwi fir-rigward tal-ipproċessar ta’ data personali u dwar il-moviment liberu ta’ dik id-data (ĠU Edizzjoni Speċjali bil-Malti, Kapitolu 13, Vol. 15, p. 355)


jurisdiction: US

text:
This appeal presents two questions, one, whether the appellee has the right to recover from the appellant the proceeds of checks drawn to the appellee's order, which were deposited by the appellant to the credit of the appellee's agents upon their unauthorized endorsements, and second, whether if such a right exists it can be enforced in a court of equity; and these questions are presented by the action of the Circuit Court of Baltimore City in overruling a demurrer to a bill of complaint filed by the appellee against the appellant to require it to pay over to the appellee the proceeds of checks alleged to have been "fraudulently and wrongfully" diverted from its account by the concurring acts of its agents and the appellant.
 The bill of complaint alleges that the appellee is engaged in the business of manufacturing and selling automobile *Page 452
 tires, tubes, and accessories, and kindred products, having its principal factory located at Akron, Ohio, and that it sells and distributes its products through agencies located at different points throughout the country. That on January 1st, 1920, it entered into a contract with G.R. Schumann and R. Cator Robinson, trading as Schumann Robinson, whereby they became the distributing agents at Baltimore for its products, and that they continued as its distributing agents until January 1st, 1923, when Robinson retired, and that thereafter Schumann continued as its sole distributing agent until January 1st, 1924. That in the early part of February, 1920, the appellee opened a deposit account with the National Union Bank of Maryland at Baltimore, Maryland, "one of the defendants herein, into which account, as was then fully explained to the said bank, and the said bank then well knew, all checks were to be deposited by the said Schumann
 Robinson, given by purchasers of the manufactured products of your orator, drawn to the order of your orator, sold and distributed, and to be sold and distributed, through and by the said distributing agents, Schumann Robinson, to all of which the said bank then agreed, and at which time, signature cards of your orator were given to the said bank, together with certain extracts from the by-laws of your orator with reference to the authorization of officers of your orator, to open bank accounts, and to withdraw therefrom the funds deposited therein." That thereafter the distributing agents Schumann Robinson daily deposited many checks drawn to the appellee's order to its account in the appellant bank, and the funds so deposited were withdrawn from time to time by the appellee by check duly signed by its officers in accordance with the signature cards given to the appellant, until January 1st, 1923, when Robinson withdrew from the agency and thereafter the same practice was followed by Schumann until January 1st, 1924; that early in January, 1920, Schumann Robinson opened an account in the same bank under the name of "Schumann Robinson" and that account was continued until the early *Page 453
 part of January, 1923, when it was closed and an account opened in the name of Schumann alone. The bill then states: "That your orator has recently discovered that beginning on or about the 4th of January, 1920, and continuing thereafter until on or about January, 1st, 1923, the said Schumann Robinson fraudulently and for the purpose of diverting and misapplying funds of your orator, deposited in the said deposit account of Schumann
 Robinson in the said National Union Bank of Maryland, opened as aforesaid, instead of depositing in the said deposit account of your orator in the said National Union Bank of Maryland, opened as aforesaid, many checks given by purchasers of manufactured products of your orator, drawn to the order of your orator, for manufactured products sold and distributed through and by the said Schumann Robinson agency at Baltimore, the said checks so diverted having been fraudulently and without authority endorsed by the said Schumann Robinson for deposit in their said bank account before the said checks were presented to the said National Union Bank of Maryland to be so fraudulently deposited and notwithstanding the said checks, and all of them, at the time they were presented to the said National Union Bank of Maryland by the said Schumann Robinson, contained the endorsement of Schumann Robinson fraudulently, and without authority made by the said Schumann Robinson, the said National Union Bank of Maryland negligently and without exercising ordinary care and prudence, and in violation of the rights of your orator, and in disregard of the duty and obligation it owed to your orator, participated in and took part in, the fraudulent conversion and misapplication by depositing said checks in the bank account of the said Schumann Robinson instead of in the bank account of your orator, where the said National Union Bank of Maryland should have deposited said checks; and that on and after January 1st, 1923, the practice as aforesaid was continued by the said G.R. Schumann and the said National Union Bank of Maryland until on or about January 1st, 1924, the funds so fraudulently *Page 454
 diverted and misapplied being in excess of $30,000, the exact amount thereof being unknown to your orator." It then goes on to allege "that the said checks of purchasers of manufactured products of your orator, drawn to the order of your orator, were received by the said Schumann Robinson and/or G.R. Schumann in pursuance of an employment which reposed in them special trust and confidence, and imposing upon them and the said National Union Bank of Maryland specifically the duty of depositing all of said checks in the said deposit account of your orator with the said National Union Bank of Maryland, the funds so represented by said checks being impressed with a trust for the benefit of your orator." And finally it alleges: "That the said National Union Bank of Maryland by its gross negligence, in depositing in the bank accounts of Schumann Robinson and/or G.R. Schumann, checks given by purchasers of manufactured products of your orator, sold and distributed through the distribution agency at Baltimore, drawn to the order of your orator and fraudulently and without authority endorsed by Schumann Robinson and/or by G.R. Schumann before the said checks were presented to said bank for deposit, thereby co-operating with the said Schumann Robinson and/or the said G.R. Schumann, participated in and took part in the wrongful and fraudulent conversion of your orator's funds, which wrongful and fraudulent conversion could have been prevented by the exercise of ordinary care and prudence by the said bank in declining and refusing to deposit the said checks in the deposit accounts of the said Schumann Robinson and/or the said G.R. Schumann, at the time the said checks were presented to the said bank by the said Schumann Robinson and/or the said G.R. Schumann."
 The appellant denies that it is liable to the appellee either at law or in equity for the proceeds of the checks drawn to the appellee's order and deposited to the account of Schumann
 Robinson, because it says there is no privity of contract between it and the Miller Rubber Company, and in *Page 455
 support of that contention it relies mainly upon the case ofTibby Bros. Glass Co. v. Bank, 220 Pa. 1.
 The decision in that case rested, as the appellant's contention here rests, upon a supposed analogy between the rights of a payee of a check against a drawee bank which has paid it on a forged endorsement, and the rights of such a payee against a collecting bank which has paid a check on a forged endorsement and collected it from the drawee bank.
 That case undoubtedly supports the appellant's contention, but it cites no authority in support of its conclusion that the payee cannot recover against the collecting bank because of a want of privity between them; it has not been followed in other states, and is opposed to whatever authority there is on the question.
 In this State a check does not operate as an assignment of the fund upon which it is drawn, and gives the payee no rights against the drawee. Moses v. Franklin Bank, 34 Md. 574. And if the analogy between such a case and the one before us is sound, the appellee has no claim either at law or in equity against the appellant. But upon the decided weight of authority the two cases involve distinct principles and there is no analogy between them.
 The right of a payee to recover against a drawee bank the amount of a check which it has paid on a forged endorsement is denied, because the funds of the drawer are not diminished by such payment nor is the indebtedness of the drawer to the payee affected thereby, and since no interest in the fund has been assigned to him, the payee has no contractual relation whatever with the drawee bank, which holds the fund for the drawer and not for the payee.
 Where, however, a collecting bank cashes a check on a forged endorsement a different principle applies. There the collecting bank on the forged endorsement acquires no title whatever to the paper because the endorsement, its only source of title, is a nullity. It therefore is wrongfully in possession of the check and in equity and good conscience holds it for the payee. If, while in possession of it, it by *Page 456
 means of the forged endorsement collects it, then it holds the proceeds of the collection in the same way for the payee, and that relationship creates a privity between it and the payee. And if the payee elects to ratify the collection of the check by the collecting bank he may recover from it the amount collected.
 There may be a certain artificiality about this reasoning, but it is not only supported by the weight of authority, but the result reached by it in the end is the same which would be effected under the rule stated in Tibby v. Bank, supra, and in reaching that end it avoids a useless multiplication of litigation. For under that rule the collecting bank would be liable to the drawee; the drawee would still be liable to the drawer, the drawer to the payee, and the forger to the collecting bank.
 Nowhere are the reasons for the rule, which permits the payee to recover from a collecting bank the amount of a check which came into its possession upon a forged endorsement, more clearly stated than in Buckley v. Second National Bank of Jersey City,35 N.J.L. 402, where it is said: "Can there be any doubt that the plaintiff owned the check when it came into the defendants' hands? Having been sent to the plaintiff's agent, and received by him for the plaintiff's use, the transfer of title from the United States to the plaintiff was complete. The plaintiff, by such transfer, became the absolute owner of the check. Did he cease to be the owner when, by means of a forged endorsement of the plaintiff's name, the check was passed by Crossman to the defendants? On this point the law is well settled. `When a bill is assignable only by endorsement,' says Mr. Chitty, `as no interest can be conveyed otherwise than by that act, and as it is a general rule that no title could be obtained through a forgery, any person getting possession of it by a forged endorsement, will not acquire any interest in it, although he was not aware of the forgery. * * * It is clear, then, that nothing passed to the defendants by virtue of the forged endorsement. The plaintiff's right to the check remained precisely as it *Page 457
 was before his name was forged. The check, therefore, when the defendants obtained the money on it, was the property of the plaintiff, and in that case he may, as we have seen, recover the amount in this action, as money received by the defendants to his use. * * * The defendants' case is not helped by the fact that the forged endorsement was made or contrived by the plaintiff's agent. Johnson v. Windle, 3 Bing. N.C. (32 E.C.L.R. 112) 225;Smith, Assignee of Bagnall Hand, v. Sheppard, a MS. case of Lord Mansfield, cited in Chitty on Bills 261."
 The same principle is stated in these words in Morse onBanking (4th ed.), vol. 1, p. 483: "If a negotiable instrument having a forged indorsement come to the hands of a bank and is collected by it, the proceeds are held for the rightful owners of the paper, and may be recovered by them, although the bank gave value for the paper, or has paid over the proceeds to the party depositing the instrument for collection."
 And it is supported in a number of cases referred to in a note to U.S. Portland Cement Co. v. U.S. Nat. Bk., L.R.A. 1917 A, 148.
 And so far as we have been able to discover the only case announcing a contrary doctrine is Tibby Bros. Glass Co. v. Bank,supra. In our opinion the better rule, both upon reason and authority, is that stated in Morse on Banking, supra, and if the facts stated in the bill are sufficient to bring the appellee's claim within that rule it is good as against the appellant. Accepting the allegations of the bill as true, the only negligence chargeable against either party must be imputed to the appellant. In 1 Halsbury's Laws of England, p. 594, it is said: "Apart from a procuration signature, any indication that the customer is using for his own benefit a document primafacie created for the benefit of, and being the property of, another person should put the banker on inquiry," and that we think is a sound rule. In this case the appellant knew the appellee's signature, it knew Schumann Robinson's relation to the appellee, and it knew that *Page 458
 they had no authority to endorse checks drawn to the appellee's order for their individual account. Their endorsement was wholly unauthorized and for the purposes of this case must be treated as forgery, and the appellant by ordinary diligence could have ascertained that fact.
 Assuming for the moment that it is sufficiently stated, the next question is whether equity has jurisdiction to enforce the appellee's claim. In Lupton v. Amer. Wholesale Corporation,143 Md. 333, the court was dealing with the claim of a principal against an agent for monies which the agent collected but failed to pay over to the principal as he was bound to do. In that case the court held that the agent, under the circumstances of the case, in collecting the money acted in a fiduciary capacity, and that the fund collected by him was impressed with a trust in favor of the principal, and decided that equity had jurisdiction to enforce that trust. And to the same effect are the cases ofDillon v. Mutual Ins. Co., 44 Md. 386, and Dombrovski v.Baltimore, 141 Md. 422. In principle it is not clear how this case can be distinguished from Lupton v. Amer. WholesaleCorporation, supra, except that here the suit is not against the agent but against one which is said to have co-operated with the agent in wrongfully securing possession of the principal's funds. The money which the bank secured in that manner did not belong to it, but it held it in equity and good conscience for the rightful owner, and if, as the bill states, the appellant by its negligence or other wrongful act participated in the breach of trust said to have been committed by the appellee's agents, then it as well as the defaulting agents may be required to answer in equity for the consequences of its acts (Swift v. Williams,68 Md. 236; Duckett v. Bank, 86 Md. 401; Safe Dep. Tr. Co. v.Cahn, 102 Md. 535), where, as in this case, the dealings between the parties extended over several years and included a large number of transactions, some of which were not known to the principal. 2 C.J. 888-889.
 So far we have dealt with the two propositions submitted *Page 459
 by the appellant in its brief, as though the allegations of the bill were sufficient to present those questions, although technically speaking it is defective because it fails to aver that the checks which were cashed for the appellee's agents were ever collected by the appellant. Unless it did collect them, manifestly it is not liable to the appellee, for the only theory upon which it could be held is that it actually collected the checks and held the proceeds for the appellee. The bill does, however, allege a diversion of its funds, and it may be inferred from that that it collected the checks, and as that is the construction which the appellant apparently placed upon that allegation, we will assume that that is what it means.
 It follows from what has been said that the order appealed from will be affirmed and the case remanded for further proceedings, with costs to the appellee.
 Order affirmed and case remanded for further proceedings, withcosts to the appellee.