jurisdiction: US

text: b'DOE/IG-0497\n\n\n\n\n INSPECTION INSPECTION OF CONCERNS RELATING\n TO THE MANAGEMENT OF\n REPORT THE SAVANNAH RIVER\n OPERATIONS OFFICE\n LEARN/POWER\n INFORMATION SYSTEM\n\n\n\n\n MARCH 2001\n\n\n\n\n U.S. DEPARTMENT OF ENERGY\n OFFICE OF INSPECTOR GENERAL\n OFFICE OF INSPECTIONS\n\x0c U.S. DEPARTMENT OF ENERGY\n Washington, DC 20585\n\n\n\n March 13, 2001\n\n\nMEMORANDUM FOR THE SECRETARY\n\nFROM: Gregory H. Friedman /s/\n Inspector General\n\nSUBJECT: INFORMATION: Report on \xe2\x80\x9cInspection of Concerns Relating to the\n Management of the Savannah River Operations Office LEARN/POWER\n Information System\xe2\x80\x9d\n\nBACKGROUND\n\nThe Office of Inspector General (OIG), U.S. Department of Energy (DOE), received information\nthat the Savannah River Operations Office (Savannah River) continued to develop, implement,\nand market a human resource information system, despite the establishment of a Departmental\ninformation system entitled the \xe2\x80\x9cCorporate Human Resource Information System\xe2\x80\x9d (CHRIS).\n\nWe recently sent you our audit report of the Department\xe2\x80\x99s \xe2\x80\x9cCorporate and Stand Alone\nInformation Systems Development\xe2\x80\x9d (DOE/IG-0485). In that audit, we concluded that the\nDepartment has spent at least $38 million developing duplicative information systems. Also,\ndespite efforts to implement several corporate-level applications, duplicative and/or redundant\ncomputer systems exist or were under development at virtually all organizational levels within\nthe Department. Further, many organizations continued to invest in custom or site-specific\ndevelopment efforts that duplicated corporate systems. This was despite Departmental guidance\nto the contrary. This inspection report compliments our audit by addressing one significant site-\nspecific development effort and by providing additional details concerning challenges facing the\nDepartment\xe2\x80\x99s implementation of corporate-level applications.\n\nRESULTS OF INSPECTION\n\n\xe2\x80\xa2 The OIG found that from Fiscal Year 1998 through April 2000, Savannah River authorized\n the expenditure of over $989,000 to develop, upgrade, and implement the Savannah River\n human resource information system, essentially duplicating and weakening DOE\xe2\x80\x99s corporate\n effort.\n\n\xe2\x80\xa2 The OIG concluded that Department officials responsible for CHRIS have supported\n continual spending on non-corporate systems, thereby defeating the purpose of establishing\n CHRIS as the Department-wide system.\n\x0c 2\n\nWe provide management with recommendations that, if implemented, would strengthen the\ncorporate initiative and end spending on duplicate systems. Management\xe2\x80\x99s comments were\nresponsive to the recommendations.\n\nAttachment\n\ncc: Office of the Deputy Secretary\n Administrator, National Nuclear Security Administration\n Acting Assistant Secretary for Environmental Management\n Acting Director of Management and Administration\n Acting Chief Information Officer\n Chief Financial Officer\n Manager, Savannah River Operations Office\n\x0cINSPECTION OF CONCERNS RELATING TO THE\nMANAGEMENT OF THE SAVANNAH RIVER OPERATIONS\nOFFICE LEARN/POWER INFORMATION SYSTEM\n\n\nTABLE OF\nCONTENTS\n\n\n\n Overview\n\n Introduction and Objective\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 1\n\n Observations and Conclusions\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 1\n\n\n Details of Finding\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 \xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 2\n\n The Corporate Training Effort\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.. 2\n\n The Corporate HR System\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6... 2\n\n Weakening the Corporate Effort\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.. 3\n\n Headquarters Initiatives\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.. 4\n\n\n Recommendations\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.. 7\n\n\n Management Comments\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 7\n\n\n Inspector Comments\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 8\n\n\n Appendix\n\n Scope and Methodology\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6.\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6\xe2\x80\xa6 9\n\x0cOverview\nINTRODUCTION The Office of Inspector General (OIG), U.S. Department of Energy\nAND OBJECTIVE (DOE), received information that the Savannah River Operations\n Office (Savannah River) continued to develop, implement, and\n market a human resource information system, entitled the Local\n Educational and Administrative Requirements Network\n (LEARN)/Primary Organizational Web-Based Employee Records\n (POWER), 1 despite the establishment of the Corporate2 Human\n Resource Information System (CHRIS).\n\n The objective of this inspection was to review whether the actions\n of Savannah River resulted in weakening the corporate training\n initiative, and eventually the DOE corporate CHRIS initiative, by\n authorizing expenditure of almost $1 million to continue\n development, implementation, and marketing of POWER.\n\nOBSERVATIONS The OIG found that from Fiscal Year 1998 through April 2000\nAND CONCLUSIONS Savannah River authorized the expenditure of over $989,000 to\n develop, upgrade, and implement POWER; essentially duplicating\n and weakening DOE\xe2\x80\x99s corporate effort. In addition to Savannah\n River\xe2\x80\x99s actions, the OIG found that Department officials\n responsible for CHRIS have supported continual spending on\n non-corporate systems, thereby defeating the purpose of\n establishing CHRIS as the Department-wide system. The merits of\n the POWER application were not evaluated as part of this review.\n\n\n\n\n 1\n LEARN refers to the system during the time period from 1990 to fall 1997, while POWER refers to the same\n system which was reprogrammed, placed on a database, and called POWER from fall 1997 to the present.\n 2\n For purposes of this report the term \xe2\x80\x9ccorporate\xe2\x80\x9d and \xe2\x80\x9cDepartment-wide\xe2\x80\x9d are interchangeable.\n\n\nPage 1 Overview\n\x0cDetails of Finding\nThe Corporate On May 3, 1995, the Secretary of Energy issued a report entitled\nTraining Effort \xe2\x80\x9cSaving Dollars and Making Sense,\xe2\x80\x9d the Strategic Alignment Issue\n Paper AD-9, \xe2\x80\x9cTraining.\xe2\x80\x9d AD-9 addressed establishment of a\n corporate training approach and a Training Reengineering Team.\n Between May 1995 and August 1997, Savannah River placed an\n official on the Department\xe2\x80\x99s Training Reengineering Team as a\n key member.\n\nThe Corporate OMB Circular No. A-130, Revised, \xe2\x80\x9cTransmittal Memorandum\nHR System No. 3,\xe2\x80\x9d issued February 8, 1996, states that when an Agency is\n acquiring information technology it shall: \xe2\x80\x9c(b) Acquire off-the-\n shelf software from commercial sources, unless the cost\n effectiveness of developing custom software to meet mission needs\n is clear and has been documented.\xe2\x80\x9d The purchase of the\n PeopleSoft Human Resources Management System (renamed\n CHRIS by DOE) on September 26, 1996, was intended to be\n consistent with Office of Management and Budget guidance and\n the Clinger-Cohen Act of 1996/Information Technology\n Management Reform Act (Clinger-Cohen Act) for purchasing\n commercial off-the-shelf items.\n\n CHRIS was planned as an integrated human resource information\n system in which separate functions, such as personnel and training,\n use the same database. A DOE Headquarters report, dated\n August 9, 1996, entitled \xe2\x80\x9cStrategic Information Management\n Project Results and Business Case Analysis,\xe2\x80\x9d found that six\n distinct Savannah River human resources information systems,\n including LEARN, could be replaced by a commercially\n off-the-shelf application, CHRIS.\n\n The implementation of CHRIS was the subject of a September\n 2000 OIG Office of Audit Services audit of the Department\xe2\x80\x99s\n \xe2\x80\x9cCorporate and Stand Alone Information Systems Development\xe2\x80\x9d\n (Report IG-0485). In that audit, the OIG concluded that the\n Department has spent at least $38 million developing duplicative\n information systems. Also, despite efforts to implement several\n corporate-level applications, duplicative and/or redundant\n computer systems exist or were under development at virtually all\n organizational levels within the Department. Further, many\n organizations continued to invest in custom or site-specific\n development efforts that duplicated corporate systems. This\n occurred despite Departmental guidance to the contrary.\n\n In response, the Chief Information Officer generally concurred\n with the report\xe2\x80\x99s recommendation to require program and field\n\n\n\n\nPage 2 Details of Finding\n\x0c offices to adhere to the Department\xe2\x80\x99s information technology\n architecture.\n\nWeakening the In 1990, Savannah River designed a training information system\nCorporate Effort called the Local Educational and Administrative Requirements\n Network (LEARN). LEARN was developed as a non-integrated\n training information system and was later shared with other DOE\n field and program offices.\n\n During 1995 and 1996, Savannah River was involved in the\n Department\xe2\x80\x99s efforts at establishing a corporate approach to\n training. When CHRIS was purchased by DOE, Savannah River\n sent representatives to CHRIS training implementation meetings.\n However, once DOE Headquarters determined not to use the\n LEARN design or build a bridge between the two systems, and\n CHRIS software would be used for development of the\n departmental training system, Savannah River no longer sent\n representatives to CHRIS meetings. Instead, in the fall of 1997,\n Savannah River reprogrammed LEARN, placed it on a database\n duplicating the CHRIS system database, and renamed the system\n POWER. Savannah River has continued to develop POWER,\n integrating a personnel function to the training function.\n\n In August 1997, the Department revised its \xe2\x80\x9cCorporate Information\n Management Guidance.\xe2\x80\x9d The guidance states that \xe2\x80\x9cIndividual\n Departmental Elements should not commit the expenditure of\n funds for the upgrade of existing or development of new human\n resource information systems without close consultation with and\n agreement by the Deputy Assistant Secretary for Human Resources\n and the Chief Information Officer.\xe2\x80\x9d\n\n In memoranda dated November 25, 1997, and January 7, 1998, the\n Department clearly indicated the decision had been made to use\n CHRIS for the training module. In our judgment, this corporate\n decision made continued expenditures for a POWER training\n module inconsistent with the Department\xe2\x80\x99s approach. At the time,\n at least one Savannah River official had the same view. We found\n that on January 2, 1998, a former Savannah River training official,\n wrote that due to duplication and resource constraints, the \xe2\x80\x9centire\n direction and timing of this vast initiative [POWER]. . . to\n re-engineer HR processes at SR is wrong.\xe2\x80\x9d\n\n The Department training community held a meeting in February\n 1998. A Savannah River official stated that it was understood that\n \xe2\x80\x9ca corporate training information management system was under\n development.\xe2\x80\x9d However, Savannah River sent a representative to\n\n\n\nPage 3 Details of Finding\n\x0c the February 1998 meeting \xe2\x80\x9cto discuss the status of the corporate\n wide training system . . .[and] provide a demonstration of\n POWER\xe2\x80\x99s capabilities.\xe2\x80\x9d According to a former Rocky Flats Field\n Office training official, Savannah River was hoping to convince\n the training community to integrate POWER into the CHRIS\n module. After the meeting it was clear to Savannah River that the\n decision to use the CHRIS Training Administration Module was\n \xe2\x80\x9capparently already made.\xe2\x80\x9d Savannah River \xe2\x80\x9cdecided not to have\n a representative\xe2\x80\x9d on the CHRIS Training committee. Savannah\n River claimed that it \xe2\x80\x9cwas in process of establishing the new\n integrated training and HR organization and did not have available\n resources to support the committee.\xe2\x80\x9d\n\n Savannah River\xe2\x80\x99s Information Management Technology Division\n (IMTD) was created in June 1996 as a result of the Clinger\xe2\x80\x93Cohen\n Act, which directed Federal agencies, among other things, to use\n commercial off-the-shelf products. An IMTD official explained\n that system applications that are developed for a specific purpose\n are funded through the Savannah River office developing the\n system. IMTD interfaces with that office to ensure that application\n development of a system provides the service for which it was\n intended. However, IMTD did not interface with the Savannah\n River office that developed POWER. The OIG determined that\n IMTD was not aware of POWER\xe2\x80\x99s development until February\n 1999 when IMTD assistance was needed for network security.\n\n Another IMTD official said that IMTD oversees Savannah River\n contractor activities in computer information technology except for\n contractors working for the Savannah River office responsible for\n Human Resources. This IMTD official said that in November\n 1999, he told a Savannah River official that POWER duplicated\n the functionality of other systems purchased for the Department\n and he was concerned that POWER was in conflict with the\n Clinger-Cohen Act. The IMTD official said the Savannah River\n official assured him there was no conflict with the Clinger-Cohen\n Act because POWER did not duplicate CHRIS, and POWER was\n funded from training funds.\n\nHeadquarters The success of the initial phase of CHRIS implementation was\nInitiatives achieved through the support and joint efforts of program and field\n human resources community offices. However, the OIG was told\n that completion of CHRIS has been difficult due to inconsistent\n business practices and technology challenges of 20 field and 25\n Headquarters offices. Additionally, CHRIS officials informed us\n they realize that offices may need to continue their local automated\n systems until the CHRIS system can provide services needed. The\n\n\n\nPage 4 Details of Finding\n\x0c OIG notes that this stance by CHRIS officials was taken in the\n \xe2\x80\x9cCorporate Information Management Guidance,\xe2\x80\x9d which allowed\n offices to continue use of local systems, but discouraged spending\n funds on upgrading existing or developing new systems.\n\n However, in August 1999, officials from the DOE Headquarters\n and officials from Savannah River agreed that Savannah River\n would not market POWER and there would not be an interface\n between POWER and CHRIS. Following that meeting, Savannah\n River continued to develop human resource functions in POWER.\n Additionally, Savannah River demonstrated POWER to the Office\n of Personnel Management and to the Savannah River contractor as\n a \xe2\x80\x9cSingle-source, integrated Personnel and Training information\n system.\xe2\x80\x9d\n\n On March 3, 2000, officials from Headquarters made a formal\n request to Savannah River, \xe2\x80\x9cWe hope [emphasis added] you will\n begin to work with us . . . by immediately taking the following\n steps . . . . Suspend any further development or enhancements of\n POWER to provide your site with added cost savings and/or\n avoidance.\xe2\x80\x9d\n\n However, subsequent to the March 3, 2000, attempts to curtail\n POWER, on March 9, 2000, a Headquarters CHRIS official,\n commented to management that POWER\xe2\x80\x99s new personnel benefit\n statement had not been a function of POWER prior to February\n 2000. Additionally, Savannah River had violated the agreement\n with Headquarters by not clearing or coordinating new\n developments within POWER through the CHRIS Board of\n Directors. On March 21, 2000, a Headquarters CHRIS official\n informed management that \xe2\x80\x9cAll these integrated HR functions and\n features currently operating and under develop [sic] in POWER\n duplicate CHRIS. Permitting (or acquiescing to) the growth and\n expansion of POWER contradicts the Secretary\xe2\x80\x99s management\n efficiencies initiative to eliminate HR redundant systems.\xe2\x80\x9d\n Additionally, since March 2000, the plans to further develop\n POWER have continued. As late as August 2000, Savannah River\n announced plans for POWER to contain an \xe2\x80\x9celectronic signature\xe2\x80\x9d\n function.\n\n Two Savannah River officials have stressed that POWER is neither\n a duplication nor in competition with CHRIS. However, the OIG\n obtained correspondence claiming that POWER had developed\n certain functions ahead of the CHRIS system. This suggests that\n POWER may be competing with CHRIS.\n\n\n\n\nPage 5 Details of Finding\n\x0c The OIG notes that in accordance with the Clinger-Cohen Act, the\n Department\xe2\x80\x99s Chief Information Officer does have statutory\n authority to advise the Secretary of Energy that information\n systems throughout DOE, including POWER, be modified or\n terminated. Instead of initiating action to cease development of\n POWER, Headquarters officials have approved the Albuquerque\n Operations Office request to upgrade LEARN to POWER,\n essentially supporting a non-corporate system and allowing further\n expenditures for POWER. These actions serve to negate the\n Department\xe2\x80\x99s goal for a Department-wide system and the\n elimination of redundant systems.\n\n\n\n\nPage 6 Details of Finding\n\x0cRECOMMENDATIONS We recommend that the Office of the Deputy Secretary3 of Energy:\n\n 1. Direct all Headquarters and field offices to stop further\n development or upgrades of human resource systems in light of\n the ongoing implementation of CHRIS.\n\n 2. Direct Savannah River Operations Office to provide any and\n all programming and related information on POWER that is\n requested by the Office of the Chief Information Officer and/or\n Director of Management and Administration.\n\n We recommend that the Manager, Savannah River Operations\n Office:\n\n 3. Ensure that the Information Management Technology Division\n interfaces with Savannah River business/system owners to\n provide an information technology perspective for future\n business/system development efforts, as required by the\n Clinger-Cohen Act.\n\nMANAGEMENT Management concurred with all recommendations in the draft\nCOMMENTS report. Additionally, for each recommendation, the Director of\n Management and Administration (MA) provided a consolidation of\n comments from the offices to which the draft report was addressed.\n\n Regarding Recommendation 1, \xe2\x80\x9cMA, in conjunction with the CIO,\n will also provide to the Deputy Secretary recommendations on\n establishing a formal process for: (1) approving office-specific\n applications that meet local human resource (HR) business\n requirements if such applications will not be provided for under the\n CHRIS project objectives for the HR community, managers and\n employees, and (2) planning the phase-out of existing HR systems\n based on the proposed goals and objectives of CHRIS and\n assessing the applications software investment if such systems are\n not immediately discontinued. In addition, MA will establish a\n mechanism to assure that Headquarters and Field organizations\n participate in the identification and planning of systems to address\n needed HR functionalities.\xe2\x80\x9d\n\n Regarding Recommendation 2, \xe2\x80\x9cDOE Management agrees with\n obtaining the information on POWER. Within 45 days of the final\n Inspection Report or upon receipt of the information from SR,\n\n 3\n Department management advised the OIG that the Deputy Secretary was the official responsible for action on\n this recommendation and that, as such, the recommendation should be directed to the Deputy Secretary.\n Because a Deputy Secretary had not been appointed at the time of our final report, we have redirected this\n recommendation to the Office of the Deputy Secretary.\n\n\nPage 7 Recommendations/Management Comments\n\x0c whichever is earlier, officials from MA and the CIO offices will\n contact SR for an initial discussion about the programming\n developed. In addition, we will initiate a site visit to review the\n features of the program and pursue obtaining the programming for\n features currently not available in CHRIS, as well as all\n documentation and specifications that would be required to\n perform an analysis of the system and its potential use.\xe2\x80\x9d\n\n Regarding Recommendation 3, \xe2\x80\x9cSR Manager concurs and has\n already taken action to assure its Information Management and\n Technology Division (IMTD) interfaces with SR business/system\n owners for future business/systems development efforts. SR\n issued the Information Management Program Manual (SRM\n 200.1.1A) on September 24, 1999. The manual specifies the\n Director, IMTD, as SR\xe2\x80\x99s Chief Information Officer (CIO) with\n primary responsibility to provide authoritative advice and\n assistance to the Manager, SR, and other senior managers to ensure\n SR information technology is acquired and information resources\n are managed consistent with the policies and procedures of the\n Clinger-Cohen Act/Information Technology Management Reform\n Act. The manual also establishes a formal Information\n Management and Technology Steering Committee with the\n responsibility to review all business/systems development efforts\n prior to initiation. Based on this corrective action, we recommend\n this item be closed.\xe2\x80\x9d\n\n In addition to the specific comments addressing the\n recommendations, \xe2\x80\x9cThe SR Manager has indicated that he has\n taken actions to sensitize his subordinate managers and their staff\n to the issues and concerns discussed in the body of the OIG report.\n He has stressed to all senior staff the importance of their awareness\n of corporate initiatives and the need to assure that their efforts fully\n support and do not duplicate or hinder such initiatives.\xe2\x80\x9d\n\nINSPECTOR Management\xe2\x80\x99s comments were responsive to the\nCOMMENTS Recommendations. The OIG has incorporated management\xe2\x80\x99s\n general comments into the report where appropriate.\n\n\n\n\nPage 8 Management/Inspector Comments\n\x0cAppendix\nSCOPE AND The Office of Inspector General, U.S. Department of Energy,\nMETHODOLOGY received information that the Savannah River Operations Office\n continued to develop, implement, and market a human resource\n information system, entitled the Local Educational and\n Administrative Requirements Network/Primary Organizational\n Web-Based Employee Records, despite the establishment of the\n Corporate Human Resource Information System.\n\n In conducting this inspection, we identified and reviewed\n applicable Federal and DOE regulations. We interviewed current\n and former DOE officials and employees. We reviewed key\n records applicable to this inspection.\n\n This inspection was conducted in accordance with Quality\n Standards for Inspections issued by the President\xe2\x80\x99s Council on\n Integrity and Efficiency.\n\n\n\n\nPage 9 Scope and Methodology\n\x0c IG Report No. DOE/IG-0497\n\n CUSTOMER RESPONSE FORM\n\nThe Office of Inspector General has a continuing interest in improving the usefulness of its\nproducts. We wish to make our reports as responsive as possible to our customers\xe2\x80\x99 requirements,\nand, therefore, ask that you consider sharing your thoughts with us. On the back of this form,\nyou may suggest improvements to enhance the effectiveness of future reports. Please include\nanswers to the following questions if they are applicable to you:\n\n1. What additional background information about the selection, scheduling, scope, or\n procedures of the inspection would have been helpful to the reader in understanding this\n report?\n\n2. What additional information related to findings and recommendations could have been\n included in the report to assist management in implementing corrective actions?\n\n3. What format, stylistic, or organizational changes might have made this report\xe2\x80\x99s overall\n message more clear to the reader?\n\n4. What additional actions could the Office of Inspector General have taken on the issues\n discussed in this report which would have been helpful?\n\n5. Please include your name and telephone number so that we may contact you should we have\n any questions about your comments.\n\n\nName Date\n\nTelephone Organization\n\n\nWhen you have completed this form, you may telefax it to the Office of Inspector General at\n(202) 586-0948, or you may mail it to:\n\n Office of Inspector General (IG-1)\n Department of Energy\n Washington, DC 20585\n\n ATTN: Customer Relations\n\nIf you wish to discuss this report or your comments with a staff member of the Office of\nInspector General, please contact Wilma Slaughter at (202) 586-1924.\n\x0cThis page intentionally left blank.\n\x0cThe Office of Inspector General wants to make the distribution of its reports as customer friendly and cost\n effective as possible. Therefore, this report will be available electronically through the Internet at the\n following address:\n\n U.S. Department of Energy Office of Inspector General Home Page\n http://www.ig.doe.gov\n\n Your comments would be appreciated and can be provided on the Customer Response Form\n attached to the report.\n\x0c'


type: other

text:
Skat.dk: A.A.7.1.3 Adgangen til at støtte ret på administrativ praksis
 Dette afsnit handler om, at det er en følge af lighedsgrundsætningen, at borgere og virksomheder som udgangspunkt kan støtte ret på gældende administrativ praksis, medmindre praksis er direkte, dvs. oplagt, ulovlig.
 Den administrative praksis på skatteområdet dannes af domme samt kendelser og/eller afgørelser fra Landsskatteretten og Skatteankestyrelsen. I det omfang et spørgsmål ikke er afgjort ved dom eller kendelse og/eller afgørelse fra Landsskatteretten eller Skatteankestyrelsen, vil praksis som udgangspunkt dannes ved offentliggørelse af afgørelser på hjemmesiden www.skat.dk, herunder offentliggørelse af Skatterådets afgørelser.
 Ikke offentliggjorte afgørelser, herunder afgørelser offentliggjort i Afgørelsesdatabasen for Landsskatteretten og Skatterådet, kan også have betydning for dannelsen af den administrative praksis. Ikke offentliggjorte afgørelser skal derfor tillægges betydning, når Skatteforvaltningen træffer afgørelse i konkrete sager, f.eks. når borgere og virksomheder henviser til disse afgørelser under behandlingen af deres sag.
 I det omfang EU-domstolen måtte fastslå, at dansk praksis har været i strid med EU-retten, vil udgangspunktet være, at der kan støttes ret på dansk praksis, indtil praksisændringen offentliggøres med et passende varsel.
 Den administrative praksis indarbejdes løbende i den generelle beskrivelse af praksis, der fremgår af Skatteforvaltningens juridiske vejledninger, styresignaler og øvrige offentliggjorte beskrivelser af praksis. Se SKM2018.348.SKTST, hvoraf bl.a. fremgår, at da Den juridiske vejledning, herunder styresignaler og meddelelser fra de enkelte styrelser, fastlægger gældende praksis, kan borgere og virksomheder støtte ret herpå i det omfang, at denne praksis ikke klart er i uoverensstemmelse med højere rangerende retskilder. Dette er fastslået i domspraksis.
 Praksis skal dokumenteres eller sandsynliggøres
 Hvis en påstået praksis ikke er beskrevet i Skatteforvaltningens vejledninger mv. eller ikke er udmøntet i en fast praksis, er det op til borgeren/virksomheden at sandsynliggøre den påståede praksis. Det var ikke muligt i følgende eksempler:
 Højesteret fandt, at en grundejer ikke havde godtgjort, at dele af et anlæg af ledningsnetværk medførte en stigning af grundværdien i ubebygget stand, og betingelserne for fradrag var dermed ikke tilstede. Højesteret bemærkede, at dette resultat var i overensstemmelse med Vurderingsvejledningen (nu Den Juridiske Vejledning). Derudover havde grundejeren ikke godtgjort en herfra afvigende fast administrativ praksis, selvom der var fremlagt afgørelser fra Landsskatteretten, der viste, at der i flere tilfælde var anerkendt fradragsret for udgifter til kloak- og vandledninger af samme karakter som det omtvistede. Se SKM2017.330.HR
 Klagerne fik ikke medhold i deres påstande om adgang til genoptagelse af skatteansættelser vedrørende lagerbeskattede værdipapirer. Landsskatteretten fandt, at formuleringen af afsnit A.A.8.2.1.7 i de tidligere udgaver af Den juridiske vejledning ikke indeholdt entydige udsagn til støtte for klagernes påstand om, at der forud for januar 2014 var etableret en fast praksis om, at lagerbeskattede finansielle værdipapirer var omfattet af SFL § 26, stk. 7, og SFL § 27, stk. 1, nr. 2. SKATs bemærkning i Den Juridiske Vejledning afsnit A.A.8.2.1.7, gældende fra 15. januar 2014 om at bestemmelserne ikke finder anvendelse på lagerbeskattede værdipapirer, er derfor ikke udtryk for en praksisændring til skade for klageren. Se SKM2017.372.LSR og SKM2017.373.LSR.
 Der kunne ikke støttes ret på lighedsgrundsætningen, og der kunne ikke siges at eksistere en fast praksis, uanset at SKAT tidligere i tre sager ved bindende svar og herudover i yderligere 7 sager udtrykkeligt eller stiltiende havde godkendt den omhandlede model. Skatterådet fastslog, at der ikke herved var skabt en praksis, der kunne støttes ret på. Skatterådet lagde vægt på, at ingen af afgørelserne var truffet af Skatterådet eller andre højere skattemyndigheder, samt at ingen af afgørelserne var offentliggjort eller nævnt i Den Juridiske Vejledning. Hertil kom, at selv hvis det måtte antages, at der var skabt en praksis, ville der ikke kunne støttes ret på den, da de påberåbte afgørelser var i direkte strid med såvel lovreglerne som højere rangerende retskilder. Se SKM2016.615.SR.
 Udtalelser fra to skattemedarbejdere i forbindelse med kursusafholdelse kunne ikke tillægges betydning ved fastlæggelsen af administrativ praksis. Se SKM2016.604.BR.
 Landsskatteretten fandt ikke, at formuleringer i tidligere udgaver af den Juridiske Vejledning indeholdt entydige udsagn til støtte for klagerens påstand om, at der forud for januar 2014 var etableret en fast praksis om, at lagerbeskattede finansielle kontrakter iht. KGL § 33, stk. 1, var omfattet af SFL § 26, stk. 7. SKATs bemærkning i en senere udgave af Den Juridiske Vejledning om, at SFL § 26, stk. 7, og § 27, stk. 1, nr. 1 og 2, ikke finder anvendelse på lagerbeskattede værdipapirer var derfor ikke udtryk for en praksisændring, og Landsskatteretten stadfæstede derfor SKATs afgørelse. Se SKM2016.562.LSR.
 Angående et grænsehandelskoncept fandt byretten det ikke godtgjort, at der havde eksisteret en administrativ praksis om, at købet var momsfritaget. Det blev ligeledes fastslået, at der ikke hos SKAT var udvist en sådan passivitet, at det var til hinder for opkrævning af moms. Endelig blev det fastslået, at uanset at virksomheden i sine momsangivelser havde oplyst om momsfri EU-handel, medførte dette ikke, at SKAT havde en særskilt handlepligt eller at kravet blev fortabt. Se SKM2014.271.BR, stadfæstet ved SKM2015.292.ØLR.
 I et grænsehandelsarrangement var køb af båd momspligtigt i Danmark, fordi det medvirkende tyske firma reelt var et uselvstændigt mellemled. Det fandtes ikke godtgjort, at SKAT tidligere havde haft en lempeligere praksis, eller at SKAT havde udvist en passivitet, der kunne sidestilles med en sådan praksis. Se SKM2013.850.VLR.
 Tidligere afgørelser om tilladelse til afskrivning på "working interests" i deres egenskab af udbytteretter blev ikke anset for at udgøre en sådan praksis, at Højesterets forskellige opfattelser af spørgsmålet kunne anses for en praksisskærpelse med tilbagevirkende kraft. Højesteret lagde til grund, at der i stedet for var tale om indkomst fra selvstændig erhvervsvirksomhed, således at der ikke var grundlag for afskrivning efter AL § 40, stk. 2. Se SKM2013.793.HR
 En afgørelse om nægtelse af afskrivning på investors udgift til honorar til udbyderen af et ejendomsinvesteringsprojekt (såkaldt "finders fee") var ikke udtryk for en praksisskærpelse med tilbagevirkende kraft. Repræsentanten havde til støtte for, at der var tale om en ulovlig praksisændring, henvist til en række afgørelser fra Ligningsrådet og en afgørelse fra Landsskatteretten. Højesteret fandt ikke, at Ligningsrådet og Landsskatteretten i de pågældende sager havde taget stilling til, hvordan et honorar til en projektudbyder skal behandles skattemæssigt. Højesteret fandt derfor ikke, at der havde eksisteret en praksis, hvorefter sådanne udbyderhonorarer kunne tillægges afskrivningsgrundlaget for et aktiv. Se SKM2011.587.HR.
 Retten fandt det ikke godtgjort, at der hidtil havde eksisteret en fast administrativ praksis om, at der efter FULs regler blev tilladt ubegrænset balancetilpasning. Se SKM2006.497.VLR.
 Det blev lagt til grund, at der ikke hidtil havde eksisteret en praksis om rentefradrag vedrørende låneaftaler på non-recourse vilkår. Se TfS 2000.148.HD.
 Det blev lagt til grund, at en efterfølgende opstået praksis om pristalsregulering af anskaffelsessum ikke var gældende for 1997. Se SKM2006.610.ØLR.
 Skattemyndighederne havde i en periode på 5 år ikke taget skridt til at opkræve den korrekte afgift hos en række kraftværker. Retten lagde til grund, at det ikke som følge af myndighedernes passivitet var godtgjort, at der havde eksisteret en administrativ praksis om, at afgiften ikke skulle betales. Se SKM2013.141.HR.
 Det blev ikke anset for godtgjort, at SKAT havde haft en praksis om at undlade at udnytte en subsidiær beskatningsret vedrørende en læges indkomst optjent i Norge. Se SKM2012.7.VLR og SKM2013.391.ØLR, stadfæstet ved SKM2015.24.HR.
 Det blev ikke anset for godtgjort, at der havde eksisteret en praksis om fritagelse for registreringsafgift af erhvervsbusser, der i mindre omfang er anvendt til private formål. Se SKM2012.101.LSR.
 Det blev ikke anset for godtgjort, at der havde bestået en administrativ praksis om fuld tilbagebetaling af el- eller vandafgift. Se SKM2015.700.ØLR.
 Sagsøgeren havde ikke bevist eksistensen af en fast administrativ praksis fra skattemyndighedernes side som påstået. Se SKM2015.494.ØLR.
 Selskabet havde ikke løftet bevisbyrden for, at SKATs afgørelse udgjorde en skærpelse af hidtidig praksis. Se SKM2015.341.ØLR.
 Et af SKAT indgået forlig ansås alene for at have retsvirkning for forligets parter, hvorfor et andet selskab ikke ved henvisning til det pågældende forlig ansås for at have godtgjort, at SKATs svar var i strid med administrativ praksis. Se SKM2016.47.ØLR.
 Landsretten fandt ikke, modsat byretten og landsskatteretten, at realkreditinstituttet havde godtgjort eksistensen af en fast administrativ praksis, hvorefter realkreditinstitutter forud for udstedelsen af SKATs styresignal af 6. juli 2010 (SKM2010.444.SKAT) var fritaget for pligten til at betale lønsumsafgift, når de foretog investeringer som de omhandlede. Se SKM2016.46.ØLR.
 Landsskatteretten fandt det ikke for godtgjort, at der forelå en fast administrativ praksis om, at SKAT ved forældres udlejning af ejendomme til deres børn accepterer udlejningen som erhvervsmæssig virksomhed, selvom udlejningen giver underskud, og der ikke er udsigt til overskud. Ligeledes fandtes det ikke for godtgjort, at der forud for Skatterådets afgørelse af 20. november 2012 offentliggjort i SKM2012.701.SR forelå en fast og bindende administrativ praksis om, at udlejning af andelsboliger til beboelse kunne godkendes som erhvervsmæssig virksomhed. Se SKM2016.30.LSR.
 Efter den foreliggende administrative praksis, herunder ministersvarene på spørgsmål om 15 %'s-reglens anvendelse, fandtes det ikke godtgjort, at der forelå en fast administrativ praksis for, at et dødsbos værdiansættelse, som ikke afviger mere end 15 % fra den kontante ejendomsværdi, altid skal lægges til grund. Se SKM2016.279.HR.
 Skatteyderen havde påberåbt sig bl.a., at der efter en fast og mangeårig administrativ praksis er fradragsret for udgifter til vedligeholdelse af fredede parkanlæg. Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der var en sådan praksis. Se SKM2009.95.HR
 Det blev lagt til grund, at der ikke havde foreligget en administrativ praksis om, at passagerer på katamaranfærgerne var fritaget for flyrejseafgift. Se SKM2009.39.ØLR.
 Et internt notat er ikke nødvendigvis identisk med Skatteforvaltningens gældende praksis. Se TfS 2000.871.HD, hvor der ikke kunne støttes ret på et internt notat om den skattemæssige behandling af bådudlejning.
 Nedenfor er refereret afgørelser opdelt som eksempler på, hvornår der kan støttes ret på, henholdsvis ikke kan støttes ret på praksis.
 Eksempler på tilfælde, hvor der kunne støttes ret på beskrivelsen af praksis:
 Højesteret fastslog, at klageren havde ret til fradrag for udgifter til advokat- og revisorbistand i forbindelse med en skattestraffesag. Begrundelsen var, at dette fremgik af Ligningsrådets bindende anvisninger for det pågældende år, og at der kunne støttes ret på dette, selv om det senere var ændret. Se UfR 1965.399.HD.
 Højesteret gav klageren medhold i, at der i overensstemmelse med Ligningsvejledningens beskrivelse af praksis kunne indrømmes fradrag for udgifter til arbejdsværelse. Se TfS 1996.210.HD.
 Højesteret underkendte skattemyndighedernes fiksering af rente vedrørende hovedaktionærens tilgodehavende i eget selskab. Begrundelsen var, at i mangel af særlig lovregulering kunne der støttes ret på eksisterende praksis, hvorefter der ikke var sket rentefiksering. Se TfS 1996.642.HD.
 Der kunne støttes ret på Ligningsvejledningens udsagn om, at et enfamilieshus kan udstykkes i 2 ejerlejligheder, som begge kan sælges skattefrit efter parcelhusreglen, uanset bopælskravet. Se SKM2008.149.BR.
 Der kunne støttes ret på Momsvejledningens afsnit Q.1.3.2.4, hvorefter en pålagt bod i henhold til en Momsnævnsafgørelse kunne medføre regulering af momstilsvaret. Efter ML § 52, stk. 5, jf. ML § 27, stk. 1, var det alene erstatning, der kunne medføre regulering af momstilsvaret. Se SKM2010.463.LSR.
 I perioden 15. juli 2008 - 14. juli 2011 var det anført i SKATs juridiske vejledning, at forældelsesfristen for krav på omkostningsgodtgørelse løb fra sidste rettidige betalingsdag på den pågældende faktura. Teksten ændredes herefter således, at det nu er anført, at forældelsesfristen løber fra det tidspunkt, hvor sagen er endelig afsluttet. Landsskatteretten fandt, at SKAT havde afskåret sig fra at gøre forældelse gældende for krav på omkostningsgodtgørelse af fakturaer, der kunne være udstedt i den periode, hvor teksten i SKATs juridiske vejledning var gældende. Da udsagnet i SKATs juridiske vejledning var baseret på en fortolkning af FORÆL § 2, stk. 1, var det ikke klart i strid med loven, hvorfor selskabet kunne støtte ret herpå. Se SKM2015.699.LSR.
 Eksempler på tilfælde, hvor der ikke kunne støttes ret på beskrivelsen af praksis:
 Sagen angik, om 15 %'s reglen i værdiansættelsescirkulærets punkt 6, 2. afsnit, var bindende for SKAT, således at SKAT var afskåret fra at anmode om en sagkyndig vurdering af de udlagte ejendommes værdi, fordi boet havde værdiansat ejendommene på en sådan måde, at ejendommenes værdi afveg mindre end 15 % fra den seneste offentlige ejendomsvurdering. Højesteret fandt, at værdiansættelsescirkulærets punkt 6, afsnit 2, i sammenhæng med punkt 48 i cirkulæret og på baggrund af to afgørelser fra Skattedepartementet i 1984, tidligere besvarelser fra skatteministeren om 15 %'s reglen samt forarbejderne til boafgiftsloven, førte til, at skattemyndighederne skal acceptere en værdiansættelse foretaget efter 15 %‘s reglen, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Af de grunde, som skifteretten havde anført, fandt Højesteret, at der var sådanne særlige omstændigheder, at skattemyndighedernes anmodning om, at de pågældende ejendomme blev vurderet med henblik på fastsættelse af handelsværdien, skulle imødekommes. Se SKM2016.279.HR.
 Sagsøgeren kunne ikke støtte ret på en administrativ praksis, hvorefter godtgørelser efter forskelsbehandlingslovens § 7, var skattefrie. Denne praksis udgjorde et selvstændigt hjemmelsgrundlag for skattefrihed for godtgørelser efter forskelsbehandlingsloven og kunne ikke udvides til også at omfatte godtgørelser efter ligebehandlingsloven. Godtgørelser efter ligebehandlingsloven var ifølge fast administrativ praksis skattepligtige. Se SKM2018.201.BR.
 Et udsagn i SKATs Juridiske vejledning, afsnit A.A.12.1 om mulighed for henstand ved klage over afslag på genoptagelse blev af Landsskatteretten anset for at være i klar modstrid med SFL § 51, således at der ikke kunne støttes ret på udsagnet i Juridisk vejledning. Se SKM2012.399.LSR.
 Avancen ved salg af et sommerhus var skattepligtig, fordi bygningen ikke var egnet som fritidsbolig. Det kunne ikke ændre noget i denne faste praksis, at der var dokumenteret enkelte afvigende afgørelser fra underordnede myndigheder. Se SKM2009.369.ØLR.
 Der kunne ikke støttes ret på et internt notat om den skattemæssige behandling af bådudlejning, da interne notater ikke nødvendigvis er identiske med gældende praksis. Se TfS 2000.871.HD.
 Der kunne ikke støttes ret på Ligningsvejledningens udsagn om ret til fradrag i anskaffelsessummen ved salg af aktier til det udstedende selskab, fordi tabet ikke ansås for reelt, men derimod konstrueret til at opnå skattefradrag. Se SKM2007.29.HR.
 Der kunne ikke støttes ret på en cirkulæreskrivelse fra Told- og Skattestyrelsen. Det fremgik af skrivelsen, at foretagelse af en ekstraordinær skatteansættelse var betinget af gennemførelse af en straffesag. Da skrivelsens indhold ikke havde støtte i lov eller forarbejder, kunne ansættelsen foretages, selv om der ikke blev rejst straffesag. Se SKM2001.582.ØLR.
 Der kunne ikke støttes ret på Ligningsvejledningens udsagn om beskatningen af hovedaktionærer af værdi af rådighed over lystbåd, fordi personen i sagen, ud over at være hovedaktionær, også var direktør i selskabet. Se SKM2004.153.VLR.
 xSKM2020.179.HRx
 xHøjesteret fandt, at en far, som med skattemæssig succession solgte samtlige aktier i et af ham helejet selskab til sine 3 døtre, ikke havde godtgjort, at der fandtes en bindende administrativ praksis, hvorefter udbytte ikke beskattes hos de aktuelle aktionærer. Faderen havde henvist til Den juridiske vejledning og 3 ikke offentliggjorte bindende svar.x
 SKM2017.330.HR
 Højesteret fandt, at en grundejer ikke havde godtgjort, at dele af et anlæg af ledningsnetværk medførte en stigning af grundværdien i ubebygget stand, og betingelserne for fradrag var dermed ikke tilstede. Højesteret bemærkede, at dette resultat var i overensstemmelse med Vurderingsvejledningen (nu Den Juridiske Vejledning). Derudover havde grundejeren ikke godtgjort en herfra afvigende fast administrativ praksis, selvom der var fremlagt afgørelser fra Landsskatteretten, der viste, at der i flere tilfælde var anerkendt fradragsret for udgifter til kloak- og vandledninger af samme karakter som det omtvistede.
 SKM2016.279.HR
 Sagen angik, om 15 %'s reglen i værdiansættelsescirkulærets punkt 6, 2. afsnit, var bindende for SKAT, således at SKAT var afskåret fra at anmode om en sagkyndig vurdering af de udlagte ejendommes værdi, fordi boet havde værdiansat ejendommene på en sådan måde, at ejendommenes værdi afveg mindre end 15 % fra den seneste offentlige ejendomsvurdering. Højesteret fandt, at værdiansættelsescirkulærets punkt 6, afsnit 2, i sammenhæng med punkt 48 i cirkulæret og på baggrund af to afgørelser fra Skattedepartementet i 1984, tidligere besvarelser fra skatteministeren om 15 %'s reglen samt forarbejderne til boafgiftsloven, førte til, at skattemyndighederne skal acceptere en værdiansættelse foretaget efter 15 %‘s reglen, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Af de grunde, som skifteretten havde anført, fandt Højesteret, at der var sådanne særlige omstændigheder, at skattemyndighedernes anmodning om, at de pågældende ejendomme blev vurderet med henblik på fastsættelse af handelsværdien, skulle imødekommes.
 SKM2015.24.HR
 Ikke i strid med en fast administrativ praksis, selvom SKAT i en årrække ikke havde beskattet en sådan indkomst. Passivitet kunne ikke sidestilles med en positiv afgørelse.
 Tidligere instans SKM2013.391.ØLR
 SKM2013.793.HR Ikke anset for praksisskærpelse, at Højesteret vurderede "working interests" anderledes end i tidligere afgørelser. Ikke godtgjort, at der eksisterede en administrativ praksis.
 SKM2013.141.HR Passivitet hos myndighederne havde ikke etableret en administrativ praksis.
 SKM2011.587.HR En afgørelse om nægtelse af afskrivning på investors udgift til honorar til udbyderen af et ejendomsinvesteringsprojekt (såkaldt "finders fee") var ikke udtryk for en praksisskærpelse med tilbagevirkende kraft. Repræsentanten havde til støtte for, at der var tale om en ulovlig praksisændring, henvist til en række afgørelser fra Ligningsrådet og en afgørelse fra Landsskatteretten. Højesteret fandt ikke, at Ligningsrådet og Landsskatteretten i de pågældende sager havde taget stilling til, hvordan et honorar til en projektudbyder skal behandles skattemæssigt. Højesteret fandt derfor ikke, at der havde eksisteret en praksis, hvorefter sådanne udbyderhonorarer kunne tillægges afskrivningsgrundlaget for et aktiv. Tidligere instans SKM2009.196.ØLR
 SKM2009.95.HR
 Skatteyderen havde påberåbt sig bl.a., at der efter en fast og mangeårig administrativ praksis er fradragsret for udgifter til vedligeholdelse af fredede parkanlæg. Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der var en sådan praksis.
 SKM2007.29.HR Ligningsvejledningens udsagn kunne ikke lægges til grund - ikke reelt tab.
 TfS 2000.871.HD
 Internt notat havde ikke status som praksis.
 TfS 2000.148.HD
 Ingen hidtidig praksis om non-recourse-låneaftaler.
 TfS 1996.642.HD
 Der kunne støttes ret på praksis om manglende rentefiksering.
 TfS 1996.210.HD
 Fradrag - arbejdsværelse - Ligningsvejledningen.
 Fradrag - advokat- og revisorudgift - Ligningsrådets bindende anvisningers betydning.
 SKM2016.287.ØLR
 Landsretten fandt det efter bevisførelsen ikke godtgjort, at der i den periode, sagen angik, havde foreligget en administrativ praksis, hvorefter centrale kraftvarmeværker ikke var blevet opkrævet kuldioxidafgift i situationer svarende til den i sagen foreliggende. Landsretten bemærkede i den forbindelse særligt, at det såkaldte merbrændselsprincip må anses for en fejlagtig opgørelse af afgiften, jf. Højesterets dom af 22. oktober 2012 (UfR 2013.207H) (SKM2013.141.HR), og at den praksis for centrale kraftvarmeværker, der er omtalt i forarbejderne til lov nr. 527 af 12. juni 2009 om ændring af lov om afgift af elektricitet og forskellige andre love, herunder høringssvaret fra G2 og skatteministerens bemærkninger hertil, ikke ses at bygge på en administrativ afgørelse eller lignende, men ifølge skatteministerens svar er et princip, der som hovedregel har været praktiseret af de centrale kraftværker. Heller ikke den omstændighed, at andre decentrale værker i den samme periode som følge af afgiftsmyndighedernes manglende indgriben måtte have betalt for lidt i afgift, kunne ud fra en forvaltningsretlig lighedsgrundsætning begrunde, at H1 havde krav på en afgiftsberegning i strid med loven. Skatteministeriet var således ikke afskåret fra at stille krav over for H1 om, at afgiften opgøres i overensstemmelse med lovgrundlaget.
 SKM2016.47.ØLR
 Landsretten fastslog, at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at SKATs afgørelse var i strid med administrativ praksis, hvorved landsretten bemærkede, at det af sagsøgeren påberåbte retsforlig mellem Skatteministeriet og SDC og to andre datacentraler (jf. TfS 1999,249 og TfS 1999,259) og de vejledninger, som måtte være udmøntet i forlængelse heraf, alene havde retsvirkning for forligets parter.
 SKM2016.46.ØLR
 Realkreditinstituttet gjorde gældende, at der eksisterede en fast administrativ praksis for, at den omhandlede aktivitet skulle anses for passiv kapitalanbringelse i lønsumsafgiftsmæssig henseende. Dette havde Landsskatteretten givet realkreditinstituttet medhold i, hvilket var tiltrådt af byretten (jf. SKM2014.551.BR), som udtalte, at der ikke var fremkommet oplysninger, der gav grundlag for en anden vurdering af administrativ praksis end Landsskatterettens. Landsretten ændrede også på dette punkt byrettens dom. Landsretten henviste herved bl.a. til, at der for landsretten var fremlagt nye oplysninger om korrespondance mellem skattemyndighederne og Realkreditrådet og Realkreditforeningen. Landsretten fandt, at realkreditinstituttet ikke havde godtgjort eksistensen af en fast administrativ praksis, hvorefter realkreditinstitutter forud for udstedelsen af SKATs styresignal af 6. juli 2010 (SKM2010.444.SKAT) var fritaget for pligten til at betale lønsumsafgift, når de foretog investeringer som de omhandlede.
 SKM2015.700.ØLR Skatteyder havde ikke godtgjort, at der havde bestået en administrativ praksis om fuld tilbagebetaling af el- og vandafgift til transportvirksomhederne. Stadfæster SKM2014.518.BR
 SKM2015.641.ØLR Landsretten fandt, at der ikke var oplysninger om afgørelser, hvor forholdene var helt som i den foreliggende sag, hvorfor der ikke var grund til at antage, at afgørelsen var i strid med den foreliggende administrative praksis og lighedsgrundsætningen. Stadfæster SKM2014.138.BR
 SKM2015.494.ØLR Sagsøgeren havde ikke bevist eksistensen af en fast administrativ praksis fra skattemyndighedernes side som påstået.
 SKM2015.341.ØLR Selskabet havde ikke løftet bevisbyrden for, at SKATs afgørelse udgjorde en skærpelse af hidtidig praksis.
 SKM2013.850.VLR Ikke godtgjort, at der tidligere havde eksisteret en lempeligere praksis om momspligt i grænsehandelsarrangement.
 SKM2013.557.ØLR Landsretten fandt det ikke for godtgjort, at den udbetalte bonus havde den fornødne tilknytning til selskabets drift og ikke til salget af aktierne i selskabet, at udgifterne hertil i det væsentlige kunne anses for at have tjent til at erhverve, sikre eller vedligeholde selskabets indkomst. Indholdet af Ligningsvejledningen fra 2005 kunne heller ikke føre til et andet resultat, allerede fordi afsnit E.B.3 om driftsomkostninger, hvorefter alle erhvervsmæssigt betingede lønudgifter kan fradrages, måtte læses i sammenhæng med afsnit E.A.2 om hovedregler i SL § 6, stk. 1, og hvorefter "f.eks. lønudgifter...i almindelighed [vil] kunne fratrækkes". Det var således ikke godtgjort, at der i praksis som udtrykt ved Ligningsvejledningen skulle være sket en afvigelse af SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2012.7.VLR Ikke godtgjort, at SKAT havde en praksis om at undlade at udnytte en subsidiær beskatningsret til indkomst optjent fra Norge.
 SKM2009.369.ØLR Underordnet praksis ingen betydning.
 SKM2009.39.ØLR
 Det blev lagt til grund, at der ikke havde foreligget en administrativ praksis om, at passagerer på katamaranfærgerne var fritaget for flyrejseafgift.
 SKM2006.610.ØLR
 Påberåbt praksis om pristalsregulering af anskaffelsessum gjaldt ikke for det relevante år.
 SKM2006.497.VLR
 Ingen fast praksis - balancetilpasning - FUL.
 Dommen er stadfæstet ved SKM2009.484.HR, men præmisserne om betydningen af administrativ praksis findes kun i landsrettens dom.
 SKM2004.153.VLR
 Der kunne ikke støttes ret på Ligningsvejledningens udsagn om beskatningen af hovedaktionærer af værdi af rådighed over lystbåd, fordi personen i sagen, ud over at være hovedaktionær, også var direktør i selskabet.
 Der kunne ikke støttes ret på praksis, der ikke havde støtte i lov eller forarbejder.
 SKM2018.201.BR Sagsøgeren kunne ikke støtte ret på en administrativ praksis, hvorefter godtgørelser efter forskelsbehandlingslovens § 7, var skattefrie. Denne praksis udgjorde et selvstændigt hjemmelsgrundlag for skattefrihed for godtgørelser efter forskelsbehandlingsloven og kunne ikke udvides til også at omfatte godtgørelser efter ligebehandlingsloven. Godtgørelser efter ligebehandlingsloven var ifølge fast administrativ praksis skattepligtige.
 SKM2017.359.BR Retten fandt, at der ikke i lovgivning eller retspraksis var holdepunkter for at antage, at en importør af biler kunne anvende andre importørers - i dette tilfælde den officielle importørs - mindstebeskatningspriser ved afgiftsberigtigelsen. En indsigelse fra sagsøgeren om, at der skulle foreligge en administrativ praksis om adgang til at afgiftsberigtige på baggrund af en anden importørs mindstebeskatningspris, kunne ikke føre til en anden vurdering.
 SKM2016.604.BR Udtalelser fra to skattemedarbejdere i forbindelse med kursusafholdelse kunne ikke tillægges betydning ved fastlæggelsen af administrativ praksis.
 SKM2014.271.BR Det var ikke godtgjort, at der havde eksisteret en administrativ praksis om, at grænsehandelskoncept var momsfritaget. Dommen er stadfæstet ved SKM2015.292.ØLR, men præmisserne om, at det ikke var godtgjort, at der havde eksisteret en administrativ praksis, findes kun direkte i Byrettens dom.
 SKM2008.149.BR Udstykning af enfamilieshus - Ligningsvejledningens indhold.
 SKM2017.373.LSR
 Klagerne fik ikke medhold i deres påstande om adgang til genoptagelse af skatteansættelser vedrørende lagerbeskattede værdipapirer. Landsskatteretten fandt, at formuleringen af afsnit A.A.8.2.1.7 i de tidligere udgaver af Den juridiske vejledning ikke indeholdt entydige udsagn til støtte for klagernes påstand om, at der forud for januar 2014 var etableret en fast praksis om, at lagerbeskattede finansielle værdipapirer var omfattet af SFL § 26, stk. 7, og SFL § 27, stk. 1, nr. 2. SKATs bemærkning i Den Juridiske Vejledning afsnit A.A.8.2.1.7, gældende fra 15. januar 2014 om at bestemmelserne ikke finder anvendelse på lagerbeskattede værdipapirer, er derfor ikke udtryk for en praksisændring til skade for klageren.
 SKM2016.562.LSR
 Klager havde blandt andet påberåbt sig lighedsgrundsætningen.
 Landsskatteretten anførte, at det er en betingelse for, at klageren kan støtte ret på lighedsgrundsætningen, at den afgørelse/praksis, der henvises til, er materielt rigtig og er i overensstemmelse med SKATs offentligt tilkendegivne praksis.
 Landsskatteretten fandt ikke, at formuleringer i tidligere udgaver af den Juridiske Vejledning indeholdt entydige udsagn til støtte for klagerens påstand om, at der forud for januar 2014 var etableret en fast praksis om, at lagerbeskattede finansielle kontrakter iht. KGL § 33, stk. 1, var omfattet af SFL § 26, stk. 7.
 SKATs bemærkning i Den Juridiske Vejledning, version 2.1 om, at SFL § 26, stk. 7, og SFL § 27, stk. 1, nr. 1 og 2, ikke finder anvendelse på lagerbeskattede værdipapirer er derfor ikke udtryk for en praksisændring.
 Klageren havde ikke godtgjort, at der foreligger en fast administrativ praksis om, at SKAT ved forældres udlejning af ejendomme til deres børn accepterer udlejningen som erhvervsmæssig virksomhed, selvom udlejningen giver underskud, og der ikke er udsigt til overskud.
 Administrativ praksis kan kun skærpes med fremadrettet virkning og efter udmelding af et passende varsel, der giver borgerne mulighed for at indrette sig efter den ændrede retstilstand. Der henvises til SKATs Den juridiske vejledning 2015-1 afsnit A.A.7.1.5 og Højesterets dom af 4. november 1982, offentliggjort i UfR 1983.8.HD.
 Det er ikke godtgjort af klageren, at der forud for Skatterådets afgørelse af 20. november 2012, offentliggjort i SKM2012.701.SR, forelå en fast og bindende administrativ praksis om, at udlejning af andelsboliger til beboelse kunne godkendes som erhvervsmæssig virksomhed.
 SKM2015.699.LSR
 I perioden 15. juli 2008 - 14. juli 2011 var det anført i SKATs juridiske vejledning, at forældelsesfristen for krav på omkostningsgodtgørelse løb fra sidste rettidige betalingsdag på den pågældende faktura. Teksten ændredes herefter således, at det nu er anført, at forældelsesfristen løber fra det tidspunkt, hvor sagen er endelig afsluttet. Landsskatteretten fandt, at SKAT havde afskåret sig fra at gøre forældelse gældende for krav på omkostningsgodtgørelse af fakturaer, der kunne være udstedt i den periode, hvor teksten i Den juridiske Vejledning var gældende, hvorfor kravet på omkostningsgodtgørelse i den konkrete sag ikke kunne anses for forældet.
 SKM2012.399.LSR Et udsagn i Juridisk vejledning om henstand ved klage over afslag på genoptagelse var i klar modstrid med SFL § 51. Der kunne ikke støttes ret herpå.
 SKM2012.101.LSR Praksis om fritagelse for registreringsafgift på erhvervsbusser ikke godtgjort.
 SKM2010.463.LSR Der kunne støttes ret på praksis nævnt i Momsvejledningen.
 SKM2016.615.SR Der kunne ikke støttes ret på lighedsgrundsætningen, og der kunne ikke siges at eksistere en fast praksis, uanset at SKAT tidligere i tre sager ved bindende svar og herudover i yderligere 7 sager udtrykkeligt eller stiltiende havde godkendt den omhandlede model. Skatterådet fastslog, at der ikke herved var skabt en praksis, der kunne støttes ret på. Skatterådet lagde vægt på, at ingen af afgørelserne var truffet af Skatterådet eller andre højere skattemyndigheder, samt at ingen af afgørelserne var offentliggjort eller nævnt i Den Juridiske Vejledning. Hertil kom, at selv hvis det måtte antages, at der var skabt en praksis, ville der ikke kunne støttes ret på den, da de påberåbte afgørelser var i direkte strid med såvel lovreglerne som højere rangerende retskilder.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
30.5.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 166/13
 Slettelse af sag C-56/97 (1) Slettelse af sag C-352/97 (1)
 (98/C 166/28) (98/C 166/32)
 Ved kendelse af 6. marts 1998 har formanden for Sjette
 Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol Ved kendelse af 23. marts 1998 har prñsidenten for De
 besluttet, at sag C-56/97, Kommissionen for De Europñ- Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 iske Fñllesskaber mod Den Franske Republik, skal slettes C-352/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 af registret. mod Irland, skal slettes af registret.
 (1) EFT C 108 af 5.4.1997. (1) EFT C 357 af 22.11.1997.
 Slettelse af sag C-339/95 (1)
 Slettelse af sag C-353/97 (1)
 (98/C 166/29)
 (98/C 166/33)
 Ved kendelse af 11. marts 1998 har prñsidenten for De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag Ved kendelse af 23. marts 1998 har prñsidenten for De
 C-339/95 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra High Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial C-353/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Court), Compagnia di Navigazione Marittima m.fl. mod mod Irland, skal slettes af registret.
 Compagnie Maritime Belge m.fl., skal slettes af registret.
 (1) EFT C 357 af 22.11.1997.
 (1) EFT C 351 af 30.12.1995.
 Slettelse af sag C-310/96 (1) Slettelse af sag C-101/97 (1)
 (98/C 166/30) (98/C 166/34)
 Ved kendelse af 11. marts 1998 har prñsidenten for De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag Ved kendelse af 26. marts 1998 har prñsidenten for De
 C-310/96, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 mod Kongeriget Nederlandene, skal slettes af registret. C-101/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 mod Den Italienske Republik, skal slettes af registret.
 (1) EFT C 354 af 23.11.1996.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 Slettelse af sag C-264/97 (1)
 (98/C 166/31)
 Slettelse af sag C-286/96 (1)
 Ved kendelse af 20. marts 1998 har prñsidenten for De (98/C 166/35)
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-264/97 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribu- Ved kendelse af 30. marts 1998 har formanden for Femte
 nal amministrativo, Sardegna), SocietaÁ Appia Srl mod Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol
 Comune di Cagliari og SocietaÁ Cagliari Calcio SpA, skal besluttet, at sag C-286/96, Kommissionen for De Europñ-
 slettes af registret. iske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik, skal slet-
 tes af registret.
 (1) EFT C 271 af 6.9.1997.
 (1) EFT C 294 af 5.10.1996.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — CISAC v. Komise
 (Věc T-442/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
 2013/C 156/64
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: J.-F. Bellis a K. Van Hove, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a A. Biolan, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupci: D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, solicitor)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení části rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC).
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


type: wikipedia

text:
Жѐравна е село в Югоизточна България. То се намира в община Котел, област Сливен. Жеравна е световен архитектурен паметник. Населението на Жеравна към 2015 г. наброява 406 души.
 География
 Село Жеравна е разположено в Средния дял на Източна Стара планина на територията на Община Котел. Регионът на Жеравна има много добре изразена пътна мрежа. Жеравна се намира на удобно за пътуване място, на 32 km от крайпътния възел „Петолъчката“, на пътя София – Бургас. Разстоянията до градовете Сливен, Бургас, Варна и София са съответно 48, 110, 184 и 333 km.
 Територията на Жеравна обхваща площ 5000 m2 със средна надморска височина 650 m. Релефът е с ясно изразен планински характер, с една междупланинска котловина, пресичана от гористи хълмове. Най-високото място, което се намира на 6 км западно от селото, е връх Разбойна – 1128 m над морското равнище. Природните дадености на Жеравна са най-вече причудливи скални формации, тайнствени пещерни комплекси, бистри карстови извори, разнообразна флора и фауна. Почвите на Жеравненското землище са предимно кафяви горски. Жеравна е богата на водни ресурси. Изворите и реките са с дъждовно-снежно подхранване. Всички води, които протичат през Жеравненската котловина, съставляват голяма част от басейна на река Луда Камчия. В Жеравна няма открити залежи на полезни изкопаеми.
 Жеравна е богата на горска растителност. Разпространени са както широколистна, така и иглолистна растителност. Дивечовото разнообразие е голямо – дива свиня, сърна, благороден елен, чакал, вълк, зайци, пъдпъдъци, яребици и др.
 Климатът в Жеравна се характеризира като типично планински с ранна есен, късна пролет и доста сурова зима. Средната годишна температура на въздуха е 10 °C, като най-високите температури са през месец юли – 21,2 °C, а най-ниските през януари: 2 °C. Пролетта настъпва късно, средната денонощна температура на въздуха се задържа трайно над 10 °C. Жеравна попада в област със сравнително благоприятен влажностен режим, с годишно количество на валежите по-голямо от средното за страната. Този климатичен район е доста тих – 57,5% от дните в годината са безветрени, преобладаващите ветрове духат от запад-северозапад и имат сравнително ниска скорост – от 1 до 3 m/сек. Зимните ветрове са най-силни и достигат средна максимална скорост 3,3 m/сек. Въздухът е чист и сух. Околната среда на Жеравна може да се определи като екологично чист район. В селото няма промишлени предприятия, които да замърсяват въздуха и водата. Освен това Жеравна е отдалечена от големите промишлени градове и центрове.
 История
 Село Жеравна се намира в полите на средния дял на Източна Стара планина. Някога на това място имало старо тракийско селище, наречено Потук (и в съвремието над Жеравна има местност с име „Пòтъка“). За произхода на името съществуват няколко версии: едната е, че идва от птицата, което е твърде неправдоподобно, понеже в района никога не кацат жерави; другата – от „жерна“, „жерка“, „жерков“ – думи със старославянски корен, значещ воденица. Тази версия е по-правдоподобна, тъй като в района са се намирали множество воденици. В близкото минало Жеравна се е наричала Жеруна, което след Освобождението плавно преминава в Жеравна.
 Има легенда, че жеравненските земи са били притежание на сестрата на цар Иван Шишман, дадена за съпруга на султан Мурад. От турците селото получило привилегиите на свободно селище. Управлението било поверено на местните първенци. Тук турци не можели да се заселват, а ако се наложело да го посетят, трябвало задължително да слязат от коня си и го водят. Жеравненци били освободени от данъци, но имали задължението да изпращат всяка година определен брой войници на султана за обслужване на сараите и конюшните му. Това задължение по-късно жеравненци прехвърлили на местните цигани, прочути гайдарджии, които веселели турските първенци в Цариград. Тези условия през време на османското владичество допринесли много за икономическия възход на селото.
 Тук са се развили занаятите, животновъдството и търговията. Селото се замогнало през XVII век, защото е било на важния път към Търновград. Стаите на къщите са с резбовани тавани и изящни апликации по вратите, прозорците и иконостасите. Всичко е застлано с тъкани от този край и също със забележителните котленски килими. Днес старото училище е превърнато в галерия, а са запазени доста дюкяни, чешми и стари ханове. Някога в селото имало и школи по дърворезба.
 Според легендите Жеравна е разорявана от кърджалии на два пъти – през 1797 и 1800 година. Историци, като Вера Мутафчиева, поставят под съмнение двукратното разорение в толкова кратък срок. Според османски документи през есента на 1804 година селото е завзето от присъединилия се към кърджалиите бивш гюмюрджински аян Сюлейман Токатджикли, който за кратко се укрепява там.
 Фестивали
 Фестивал на фолклорната носия – Жеравна е международен фестивал на фолклорната носия
 Събор Войводска среща – Жеравна се провежда всяка година в чест на раждането на Васил Левски
 Туризъм и забележителности
 Селото предлага добри възможности за почивка и туризъм – през последните години са построени няколко нови къщи за гости, предлагащи добри условия на туристите. Създадени са и условия за конна езда. Конната база се намира в близост до къщата на Никула Чорбаджи.
 Всяка година Жеравна се посещава от около 20 хиляди туристи. Към обществените сгради се числят: музейни къщи – 3; църква с Хилендарски метох – 1; художествена галерия – 1; библиотека/читалище – 1; здравен дом – 1; детска градина – 1; кметство и поща – 1; Хаджи Вълчовият хан – 1; Димчовото кафене – 1; Старата фауна – 1; дърводелска работилница към Национален Институт и паметници на културата – 1.
 Църква „Свети Николай“. Построена е през 1834 г. Първоначално е изографисана от майсторите зографи Йордан Михайлович от град Елена и Георги и Генчо от Трявна. Изписването започва на 6 май 1833 г. и завършва на 20 декември 1840 г. Днес към храма е подредена богата експозиция от икони, каменна пластика и църковна утвар. Иконите са датирани от втората половина на XVIII и началото на XIX в. Те са дело на автори от тревненската школа и неизвестни автори работили в ранната средновековна традиция. Запазени са и богослужебни книги от втората половина на XVIII в. Днес църквата е действащ храм.
 Според информация от туристически справочници към 2011 г. в с. Жеравна има регистрирани 34 къщи за гости, с общ капацитет 250 легла. Повечето къщи са строени по време на Възраждането, но са реставрирани и предлагат удобна леглова база за настаняване – типична за българското село Жеравна, но и съобразена със съвременните изисквания и навици на туристите.
 Жеравна е световен архитектурен паметник. Запазени са близо 200 къщи със статут на паметници на културата, всяка от тях е на възраст от 150 до 300 години. През Възраждането село Жеравна става значителен културен център. Създаден е Хилендарският метох, в който отсядат хилендарските монаси и водят просветна дейност. Един от тях е Йосиф Хилендарски – автор на „Поучение за четенето на книгите“. В Жеравна е направен вторият препис на Паисиевата История. Селото взима активно участие в Априлското въстание.
 Развитието на този самобитен културен и икономически възход на селото е запечатано в местните музеи: Къща на Сава Филаретов; Родната къща на Йордан Йовков; Църквата „Св. Николай“; Старото класно училище – сега е картинна галерия; Къщата на Руси Чорбаджи. Извън Жеравна може да се посетят: гр. Котел – Природонаучният музей; Галатанското училище; Кьорпеевата къща; Музей на котленските възрожденци; с. Медвен – Къща музей Захарий Стоянов и местността Синия вир.
 Жеравна е известна и със своите многобройни чешми. В околността бликат множество извори, повечето от които са вкарани в чучурите на чешми (Кринча, Старча, Зайковка).
 Личности
 Руси Чорбаджи е бил чорбаджия в Жеравна, по-късно и кмет. Един от най-богатите хора в селото, имал е 30 000 глави добитък, овце, кози и коне и няколко дюкянчета. Търгувал е в Турция и Гърция. Според една легенда дъщеря му Калинка била отвлечена от Индже войвода, който пощадил къщата, но не и бащата на възлюбената си, заради това, че Руси Чорбаджи предупредил котленци за опасността от нападения и те успели да се защитят.
 Според друга легенда Когато кърджалиите идвали в селото да отвличат моми в едно и също време от годината, той се е намесил, като измислил план и казал на мъжете в селото да скрият всички моми в гората. Когато кърджалиите дошли, не видели нито една мома и се усъмнили, по-късно разбрали за измамата и убили Руси Чорбаджи в къщата му, както и двамата му синове. Къщата на Руси Чорбаджи е превърната в музей, посветен на живота му като активна личност – заможен, участвал в управата на селото по онова време. Отвън не се подозира за богатството на красивите архитектурни решения и детайлите отвътре. Правят впечатление оригиналните ажурни резби над вратите, по рамките на долапите, по вратите и дори по изкованите от желязо детайли – фигури на звезди, цветя, листа, плодове, птици, змии (старата българска декоративна традиция за стилизация на заобикалящия ни растителен и животински свят).
 В с. Жеравна са живели видни светила на България и на света като: Райно Попович; Васил Д. Стоянов; Сава Филаретов; Тодор Икономов; Йордан Йовков, а в наши дни – много професори, художници, артисти, певци.
 Родени в Жеравна
 Георги Бончев (1866 – 1955), геолог
 Петър Гайков (1872 – 1902), български революционер от ВМОК
 Бончо Георгиев (1849 – 1899), кмет на село Жеравна след Освобождението. Бил е търговец на животни и собственик на дюкян за месо и месни произведения, фурна и кафене.
 Николай Димитров - бай Колю Кучката (1919 – 1993), дългогодишен кмет и депутат, допринесъл за запазване облика на селото, опазил Жеравна от превръщане във военен полигон (70-те години на ХХ в.) (по негово време Жеравна е обявена за архитектурен резерват)
 Петър Димитров (1848 – 1919), дипломат
 Тодор Икономов (1835 – 1892), политик
 Йордан Йовков (1880 – 1937), писател
 Иван Кремов (1931 – 2015) – народен певец, наричан емблема на котелския песенен фолклор
 Ана Нягулова, автор на книгата „Родовата памет на Жеравна“
 Райно Попович (1773 – 1858), учител и книжовник
 Иван Раев Топалов (1935 – 1978) актьор, режисьор, писател
 Васил Ранков (1874 – 1950), основател на Пионерните (инженерните) войски в България. Виден индустриалец и благодетел. Построил, обзавел и дарил читалище „Единство“ на с. Жеравна
 Руси Чорбаджи, чорбаджия и кмет в края на XVIII в.
 Васил Стоянов (1839 – 1910), филолог
 Димитраки Теодоров (1815 – 1880), търговец
 Сергей Тодоров (1896 – 1974), бивш кмет на Варна
 Раю Топалов (1908 – 1990), създател на музеите в Жеравна
 Сава Филаретов (1825 – 1863), просветител
 Иван Цанков (1840 – 1925), български революционер, бивш кмет на Бургас
 Васил Бойчев (неизв. – 1876), известен и като Доктор Соколски, делегат в Оборище от Перущица.
 Галерия
 Външни препратки
 Официалният уебсайт на Жеравна
 Информационен сайт за Жеравна
 Бележки


text:
Förordning om ändring av förordningen om... 55/1992 - Ursprungliga författningar - FINLEX ®
 Du är här: Finlex › Lagstiftning › Ursprungliga författningar › 1992 › 55/1992
 Given i Helsingfors den 24 januari 1992
 Förordning om ändring av förordningen om ädelmetallarbeten
 upphävs i förordningen den 28 mars 1977 om ädelmetallarbeten (292/77) 21 § 2 mom. 3 punkten och 24 §,
 ändras 19 § 1 mom., 21 § 3 mom. och 23 § 1 och 2 mom. samt
 fogas till 19 § ett nytt 4 mom., till 21 § ett nytt 4 och 5 mom. och till förordningen en ny 21 a § som följer:
 I utlandet tillverkade ädelmetallarbeten, inklusive de arbeten som nämns i 7 § 1 mom. 7 punkten, skall efter tullklareringen tillställas tekniska kontrollcentralen för kontroll på det sätt som tullmyndigheten föreskriver. Om de arbeten som skall kontrolleras, med undantag av arbeten som nämns i 7 § 1 mom. 7 punkten, är färdiga och uppfyller kraven enligt 4 och 5 §§ och om importören har försett dem med en hallstämpel som nämns i 10 § samt med andra stämplar som nämns i 8 §, skall kontrollstämpel slås på dem.
 Vad som stadgas i 1 och 2 mom. gäller inte arbeten som avses i den konvention som nämns i 3 § och inte heller arbeten som nämns i 18 §.
 Till den anmälan som avses i 1 mom. skall fogas ett intyg över att den som ämnar börja tillverka kontrollstämpling underkastade ädelmetallarbeten eller idka handel med sådana råder över sig själv och sin egendom.
 Den som ämnar börja idka handel med kontrollstämpling underkastade ädelmetallarbeten skall dessutom till den anmälan som avses i 1 mom. foga en utredning över att han har tillräcklig sakkunskap för att idka denna näring, om han inte har avlagt stämplingsexamen enligt 23 §. En person som inte har tillräcklig sakkunskap för att idka denna näring samt ett bolag, ett andelslag eller en annan sammanslutning får dock idka handel med ädelmetallarbeten, om ansvarig för affärsverksamheten är en person som har avlagt stämplingsexamen enligt 23 § eller över vars tillräckliga sakkunskap i denna näring fogas en utredning till den anmälan som avses i 1 mom.
 Efter att ha godkänt anmälan om tillvakning eller handel samt namnstämpeln, skall kontrollcentralen ge den som saken gäller ett intyg över godkännandet.
 De som svarar för att ädelmetallarbetena kontrollstämplas och för affärsverksamheten skall övervaka att denna förordning och med stöd av den utfärdade bestämmelser iakttas i verksamheten.
 Var och en som vid tekniska kontrollcentralen har avlagt stämplingsexamen, i vilken ingår förhör som avser legeringsräkning och kännedom om denna förordning, får låta kontrollstämpla ädelmetallarbeten.
 För avläggande av stämplingsexamen skall företes intyg över yrkesexamen inom ädelmetallbranschen enligt lagen om fackliga kompetensexamina (32/72) eller en utredning över annan motsvarande yrkesutbildning inom branschen som av tekniska kontrollcentralen anses tillräcklig.
 Helsingfors den 24 januari 1992
 19 §21 §21 a §23 §


text:
11.5.2015
 IT
 Gazzetta ufficiale dell’Unione europea
 C 155/11
 Impugnazione proposta l’11 febbraio 2015 dalla Heli-Flight GmbH & Co. KG avverso la sentenza del Tribunale 11 dicembre 2014 nella causa T-102/13, Heli-Flight GmbH & Co. KG contro Agenzia europea per la sicurezza aerea
 (Causa C-61/15 P)
 (2015/C 155/12)
 Lingua processuale: il tedesco
 Parti
 Ricorrente: Heli-Flight GmbH & Co. KG (rappresentante: avv.to T.Kittner)
 Altra parte nel procedimento: Agenzia europea per la sicurezza aerea (AESA)
 Conclusioni della ricorrente
 1.
 La ricorrente conclude che la Corte voglia:
 —
 annullare la sentenza del Tribunale del 11 dicembre 2014 nella causa T-102/13, Heli-Flight GmbH & Co. KG contro Agenzia europea per la sicurezza aerea (AESA) nonché la decisione del 13 gennaio 2012 dell’ AESA, notificata alla ricorrente in appello, recante rigetto dell’istanza di quest’ultima volta all’ottenimento dell’approvazione delle condizioni di volo presentata per un elicottero tipo Robinson R66 (numero di serie 0034);
 —
 annullare la sentenza del Tribunale del 11 dicembre 2014 nella causa T-102/13, Heli-Flight GmbH & Co. KG contro Agenzia europea per la sicurezza aerea (AESA) e riconoscere alla ricorrente in appello il risarcimento del danno causatole dall’AESA per effetto dell’adozione della menzionata decisione di rigetto.
 2.
 In subordine:
 —
 annullare la sentenza del Tribunale nonché la decisione indicata sub 1) nella parte in cui la decisione dell’AESA è stata confermata;
 —
 annullare la sentenza del Tribunale indicata sub 1) nella parte in cui la decisione della commissione di ricorso dell’AESA del 17 dicembre 2012, AP/01/2012, notificata alla ricorrente in data 27 dicembre 2012, è stata confermata;
 —
 annullare la sentenza del Tribunale indicata sub 1) e annullare la decisione della commissione di ricorso dell’AESA, nella parte in cui:
 —
 la decisione della commissione di ricorso dell’AESA è stata confermata,
 —
 la ricorrente è stata condannata alle spese,
 ed accogliere la domanda dedotta dalla ricorrente in primo grado.
 3.
 In via di ulteriore subordine, annullare la sentenza del Tribunale indicata sub 1) e rinviare la causa dinanzi al Tribunale.
 4.
 Condannare l’AESA alle spese.
 Motivi e principali argomenti
 Erroneamente il Tribunale ha riqualificato il ricorso di annullamento della ricorrente considerandolo diretto unicamente contro la decisione della commissione di ricorso, in violazione dell’art. 50 del regolamento (CE) n. 216/2008 (1) del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 febbraio 2008.
 Il Tribunale ha inoltre violato il principio dell’esame d’ufficio essendosi basato unicamente sulle allegazioni delle parti relative all’esame dei fatti. In particolare, il tribunale non ha affrontato la questione se l’elicottero di marca Robinson R66 potesse volare o meno in condizioni di sicurezza.
 La sentenza del Tribunale deve essere poi annullata per violazione del diritto sostanziale dell’Unione, avendo erroneamente traslato alla fattispecie in esame i principi inerenti alle «valutazioni economiche complesse». Non è consentito traslare alla fattispecie in esame la giurisprudenza della Corte in materia (in particolare, sentenza Microsoft/Commissione, T-201/04 (2), punti 87 e segg.). La controversia in esame non riguarda né norme in materia di concorrenza, né decisioni della Commissione. Nella specie non si è tantomeno in presenza di ina «questione tecnica complessa», atteso che né l’AESA né la commissione di ricorso hanno sollevato questioni del genere.
 Il Tribunale ha infine escluso la sussistenza di responsabilità per risarcimento del danno, non ricorrendo tutti i presupposti cui l’art. 340, secondo comma, TFUE subordina l’obbligo di risarcimento. Gli errori di diritto nei quali il Tribunale è incorso con riguardo al ricorso di annullamento si ripropongono, quindi, nel rigetto della domanda di risarcimento del danno. Poiché il Tribunale avrebbe dovuto procedere all’annullamento tanto della decisione iniziale quanto della decisione della commissione di ricorso, la domanda di risarcimento del danno avrebbe dovuto trovare parimenti accoglimento.
 (1) Regolamento (CE) n. 216/2008 del Parlamento Europeo e del Consiglio, del 20 febbraio 2008, recante regole comuni nel settore dell’aviazione civile e che istituisce un’Agenzia europea per la sicurezza aerea, e che abroga la direttiva 91/670/CEE del Consiglio, il regolamento (CE) n. 1592/2002 e la direttiva 2004/36/CE, GU L 79, pag. 1.
 (2) EU:T:2007:289.


type: contracts

text:
 24.11.2005
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 306/3
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 91/2005
 z dnia 8 lipca 2005 r.
 zmieniająca załącznik I (Sprawy weterynaryjne i fitosanitarne) do Porozumienia EOG
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej „Porozumieniem”, w szczególności jego art. 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Załącznik I do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 51/2005 z dnia 29 kwietnia 2005 r. (1)
 (2)
 W Porozumieniu należy uwzględnić rozporządzenie Komisji (WE) nr 1471/2004 z dnia 18 sierpnia 2004 r. dotyczące zmiany załącznika XI do rozporządzenia (WE) nr 999/2001 Parlamentu Europejskiego i Rady w odniesieniu do importu produktów ze zwierzyny płowej z Kanady i Stanów Zjednoczonych (2).
 (3)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/693/WE z dnia 8 października 2004 r. zmieniającą decyzję 2004/233/WE w odniesieniu do wykazu laboratoriów upoważnionych do sprawdzania skuteczności szczepionki przeciw wściekliźnie u określonych domowych zwierząt mięsożernych (3).
 (4)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/700/WE z dnia 13 października 2004 r. zmieniającą decyzję 2004/280/WE ustanawiającą środki przejściowe przy wprowadzaniu do obrotu niektórych produktów pochodzenia zwierzęcego uzyskiwanych w Republice Czeskiej, Estonii, na Cyprze, Łotwie, Litwie, Węgrzech, Malcie, w Polsce, Słowenii i na Słowacji (4).
 (5)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/762/WE z dnia 12 listopada 2004 r. zmieniającą decyzję 2003/828/WE w sprawie przemieszczania zwierząt ze stref zamkniętych i przez nie w Hiszpanii i Portugalii w związku z wybuchem choroby niebieskiego języka w Hiszpanii (5).
 (6)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/775/WE z dnia 18 listopada 2004 r. przyznającą Słowacji odstępstwo przewidziane w art. 3 ust. 2 dyrektywy Rady 92/102/EWG w sprawie identyfikacji i rejestracji zwierząt (6).
 (7)
 W Porozumieniu należy uwzględnić rozporządzenie Komisji (WE) nr 1993/2004 z dnia 19 listopada 2004 r. zmieniające rozporządzenie (WE) 999/2001 Parlamentu Europejskiego i Rady w odniesieniu do Portugalii (7).
 (8)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/832/WE z dnia 3 grudnia 2004 r. zatwierdzającą plany zwalczania klasycznego pomoru świń u dzikich świń i szczepień interwencyjnych tych świń w północnych Wogezach we Francji (8).
 (9)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/835/WE z dnia 3 grudnia 2004 r. zatwierdzającą plany zatwierdzenia zakładów zajmujących się handlem wewnątrzwspólnotowym drobiem i jajami wylęgowymi (9).
 (10)
 W Porozumieniu należy uwzględnić decyzję Komisji 2004/898/WE z dnia 23 grudnia 2004 r. zmieniającą decyzję 2003/828/WE w sprawie przemieszczania zwierząt ze stref zamkniętych i przez nie w Hiszpanii i Portugalii w związku z wybuchem choroby niebieskiego języka w Hiszpanii (10).
 (11)
 Rozporządzenie (WE) nr 1993/2004 uchyla uwzględnione w Porozumieniu decyzje Komisji 2000/345/WE (11), 2000/371/WE (12) oraz 200/372/WE (13), które zostały uchylone na mocy Porozumienia decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 51/2005.
 (12)
 Decyzja 2004/835/WE uchyla uwzględnione w Porozumieniu decyzje Komisji 92/139/EWG (14), 92/140/EWG (15), 92/141/EWG (16), 92/281/EWG (17), 92/282/EWG (18), 92/283/EWG (19), 92/342/EWG (20), 92/344/EWG (21), 92/345/EWG (22), 92/379/EWG (23), 92/480/EWG (24), 94/964/WE (25) oraz 95/141/WE (26), które w związku z tym należy uchylić na mocy Porozumienia.
 (13)
 Niniejsza decyzja nie stosuje się do Islandii i Liechtensteinu,
 STANOWI, CO NASTĘPUJE:
 Artykuł 1
 Rozdział I załącznika I do Porozumienia zmienia się zgodnie z Załącznikiem do niniejszej decyzji.
 Artykuł 2
 Teksty rozporządzeń (WE) nr 1471/2004 i 1993/2004 oraz decyzji 2004/693/WE, 2004/700/WE, 2004/762/WE, 2004/775/WE, 2004/832/WE, 2004/835/WE i 2004/898/WE w języku norweskim, które zostaną opublikowane w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej, są autentyczne.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 9 lipca 2005 r., pod warunkiem że Wspólny Komitet EOG otrzyma wszystkie notyfikacje przewidziane w art. 103 ust. 1 Porozumienia (27).
 Artykuł 4
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Sekcji EOG oraz w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli, dnia 8 lipca 2005 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 Przewodniczący
 HSH Prinz Nikolaus von LICHTENSTEIN
 (1) Dz.U. L 239 z 15.9.2005, str. 22.
 (2) Dz.U. L 271 z 19.8.2004, str. 24.
 (3) Dz.U. L 315 z 14.10.2004, str. 47.
 (4) Dz.U. L 318 z 19.10.2004, str. 21.
 (5) Dz.U. L 337 z 13.11.2004, str. 70.
 (6) Dz.U. L 342 z 18.11.2004, str. 29.
 (7) Dz.U. L 344 z 20.11.2004, str. 12.
 (8) Dz.U. L 359 z 4.12.2004, str. 62.
 (9) Dz.U. L 360 z 7.12.2004, str. 28.
 (10) Dz.U. L 379 z 24.12.2004, str. 105.
 (11) Dz.U. L 121 z 23.5.2000, str. 9.
 (12) Dz.U. L 134 z 7.6.2000, str. 34.
 (13) Dz.U. L 134 z 7.6.2000, str. 35.
 (14) Dz.U. L 58 z 3.3.1992, str. 27.
 (15) Dz.U. L 58 z 3.3.1992, str. 28.
 (16) Dz.U. L 58 z 3.3.1992, str. 29.
 (17) Dz.U. L 150 z 2.6.1992, str. 23.
 (18) Dz.U. L 150 z 2.6.1992, str. 24.
 (19) Dz.U. L 150 z 2.6.1992, str. 25.
 (20) Dz.U. L 188 z 8.7.1992, str. 39.
 (21) Dz.U. L 188 z 8.7.1992, str. 41.
 (22) Dz.U. L 188 z 8.7.1992, str. 42.
 (23) Dz.U. L 198 z 17.7.1992, str. 53.
 (24) Dz.U. L 284 z 29.9.1992, str. 27.
 (25) Dz.U. L 371 z 31.12.1994, str. 30.
 (26) Dz.U. L 92 z 25.4.1995, str. 25.
 (27) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.
 ZAŁĄCZNIK
 W rozdziale I załącznika I do Porozumienia wprowadza się następujące zmiany:
 1)
 po pkt 119 (rozporządzenie Komisji (WE) nr 599/2004) w części 1.2 wprowadza się punkt w brzmieniu:
 „120.
 32004 D 0775: decyzją Komisji 2004/775/WE z dnia 18 listopada 2004 r. przyznającą Słowacji odstępstwo przewidziane w art. 3 ust. 2 dyrektywy Rady 92/102/EWG w sprawie identyfikacji i rejestracji zwierząt (Dz.U. L 342 z 18.11.2004, str. 29).”;
 2)
 w pkt 30 (decyzja Komisji 2003/828/WE) w części 3.2 dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32004 D 0762: decyzją Komisji 2004/762/WE z dnia 12 listopada 2004 r. (Dz.U. L 337 z 13.11.2004, str. 70),
 —
 32004 D 0898: decyzją Komisji nr 2004/898/WE z dnia 23 grudnia 2004 r. (Dz.U. L 379 z 24.12.2004, str. 105).”;
 3)
 w pozycji „AKTY, KTÓRE PAŃSTWA EFTA I URZĄD NADZORU EFTA
 UWZGLĘDNIĄ W NALEŻYTY SPOSÓB” po pkt 27 (decyzja Komisji 2004/435/WE) w części 3.2 dodaje się punkt w brzmieniu:
 „28.
 32004 D 0832: decyzją Komisji nr 2004/832/WE z dnia 3 grudnia 2004 r. zatwierdzającą plany zwalczania klasycznego pomoru świń u dzikich świń i szczepień interwencyjnych tych świń w północnych Wogezach we Francji (Dz.U. L 359 z 4.12.2004, str. 62).”;
 4)
 w pkt 48 (decyzja Komisji 2004/280/WE) w części 6.2 dodaje się, co następuje:
 „, zmieniona:
 —
 32004 D 0700: decyzją Komisji nr 2004/700/WE z dnia 13 października 2004 r. (Dz.U. L 318 z 19.10.2004, str. 21).”;
 5)
 w pkt 76 (decyzja Komisji 2004/233/WE) w części 4.2 dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32004 D 0693: decyzją Komisji 2004/693/WE z dnia 8 października 2004 r. (Dz.U. L 315 z 14.10.2004, str. 47).”;
 6)
 w pozycji „AKTY, KTÓRE PAŃSTWA EFTA I URZĄD NADZORU EFTA
 UWZGLĘDNIĄ W NALEŻYTY SPOSÓB” po pkt 56 (decyzja Komisji 2003/904/WE) w części 4.2 dodaje się punkt w brzmieniu:
 „57.
 32004 D 0835: decyzją Komisji 2004/835/WE z dnia 3 grudnia 2004 r. zatwierdzającą plany zatwierdzenia zakładów zajmujących się handlem wewnątrzwspólnotowym drobiem i jajami wylęgowymi (Dz.U. L 360 z 7.12.2004, str. 28).”;
 7)
 w pozycji „AKTY, KTÓRE PAŃSTWA EFTA I URZĄD NADZORU EFTA
 UWZGLĘDNIĄ W NALEŻYTY SPOSÓB” w części 4.2 usuwa się tekst pkt 5 (decyzja Komisji 92/139/EWG), 6 (decyzja Komisji 92/140/EWG), 7 (decyzja Komisji 92/141/EWG), 8 (decyzja Komisji 92/281/EWG), 9 (decyzja Komisji 92/282/EWG), 10 (decyzja Komisji 92/283/EWG), 11 (decyzja Komisji 92/342/EWG), 12 (decyzja Komisji 92/344/EWG), 13 (decyzja Komisji 92/345/EWG), 14 (decyzja Komisji 92/379/EWG), 15 (decyzja Komisji 92/480/EWG), 26 (decyzja Komisji 94/964/WE) oraz 36 (decyzja Komisji 95/141/WE);
 8)
 w pkt 12 (rozporządzenie (WE) nr 999/2001 Parlamentu Europejskiego i Rady) w części 7.1 dodaje się tiret w brzmieniu:
 „—
 32004 R 1471: rozporządzeniem Komisji (WE) nr 1471/2004 z dnia 18 sierpnia 2004 r. (Dz.U. L 271 z 19.8.2004, str. 24),
 —
 32004 R 1993: rozporządzeniem Komisji (WE) nr 1993/2004 z dnia 19 listopada 2004 r. (Dz.U. L 344 z 20.11.2004, str. 12).”.


text:
 20.6.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 237/22
 Ordú na Cúirte Breithiúnais (an Séú Dlísheomra) an 26 Aibreán 2022 (iarraidh ar réamhrialú ón Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – an Spáinn) – QL v Universitat de Barcelona
 (Cás C-464/21) (1)
 (Tarchur chun réamhrialú - Airteagal 99 de Rialacha Nós Imeachta na Cúirte Breithiúnais - Beartais shóisialta - Treoir 1999/70/CE - Comhaontú Réime maidir le hobair théarma shocraithe a thug ETUC, CEEP agus UNICE chun críche - Conarthaí fostaíochta ar théarma seasta i ndiaidh a chéile san earnáil phoiblí - Clásal 2 agus Clásal 3(1) - Raon feidhme - Coincheap “oibrí ar théarma seasta”)
 (2022/C 237/27)
 Teanga an cháis: an Spáinnis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: QL
 Cosantóir: Universitat de Barcelona
 An chuid oibríochtúil
 Ní mór Clásal 2 agus Clásal 3(1), den Chomhaontú Réime maidir le hobair théarma shocraithe, a tugadh i gcrích an 18 Márta 1999, a leagtar amach san Iarscríbhinn a ghabhann le Treoir 1999/70/CE ón gComhairle an 28 Meitheamh 1999 i dtaca leis an gcomhaontú réime maidir le hobair ar théarma socraithe arna thabhairt i gcrích ag ETUC, UNICE agus CEEP, a léirmhíniú amhail is go dtagann oibrí atá nasctha lena fhostóir san earnáil phoiblí trí chonradh fostaíochta ar théarma seasta agus go bhféadfaidh athaicmiú a dhéanamh ar an gcaidreamh fostaíochta sin, mar phionós, lena bheith mar “chaidreamh fostaíochta neamhbhuan tréimhse éiginnte” faoi raon feidhme na Comhaontuithe Réime sin.
 (1) Dáta don chur síos: 29.07.2021


text:
 11.3.2010
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 L 62/11
 ΑΠΌΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΉΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ ΤΟΥ ΕΟΧ
 αριθ. 125/2009
 της 4ης Δεκεμβρίου 2009
 για την τροποποίηση του παραρτήματος II (Τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, έλεγχος και πιστοποίηση) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ,
 Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, μετά την τροποποίησή της με το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής «η συμφωνία», και ιδίως το άρθρο 98,
 Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
 (1)
 Το παράρτημα II της συμφωνίας τροποποιήθηκε με την απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 28/2009 της 17ης Μαρτίου 2009 (1).
 (2)
 Η οδηγία 2007/47/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 5ης Σεπτεμβρίου 2007, για τροποποίηση της οδηγίας 90/385/ΕΟΚ του Συμβουλίου για την προσέγγιση των νομοθεσιών των κρατών μελών σχετικά με τα ενεργά εμφυτεύσιμα ιατρικά βοηθήματα, της οδηγίας 93/42/ΕΟΚ του Συμβουλίου για τα ιατροτεχνολογικά προϊόντα και της οδηγίας 98/8/ΕΚ για τη διάθεση βιοκτόνων στην αγορά (2), πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία.
 (3)
 Η οδηγία 93/42/ΕΟΚ (3) του Συμβουλίου έχει ενσωματωθεί στο κεφάλαιο IX και στο κεφάλαιο XXX του παραρτήματος II της συμφωνίας. Δεδομένου ότι η οδηγία αφορά ιατρικά βοηθήματα, θα πρέπει να αναφέρεται μόνο στο κεφάλαιο ΧΧΧ. Ως εκ τούτου, η αναφορά στην οδηγία στο κεφάλαιο ΙΧ διαγράφεται.
 (4)
 Η οδηγία 90/385/ΕΟΚ (4) του Συμβουλίου αφορά ενεργά εμφυτεύσιμα ιατρικά βοηθήματα και ως εκ τούτου η αναφορά στην οδηγία αυτή θα πρέπει να μεταφερθεί από το κεφάλαιο Χ στο κεφάλαιο ΧΧΧ του παραρτήματος ΙΙ της συμφωνίας.
 ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:
 Άρθρο 1
 Το παράρτημα II της συμφωνίας τροποποιείται ως εξής:
 1.
 Διαγράφεται το κείμενο του σημείου 27α (οδηγία 93/42/ΕΟΚ του Συμβουλίου) του κεφαλαίου ΙΧ.
 2.
 Διαγράφεται το κείμενο του σημείου 7 (οδηγία 90/385/ΕΟΚ του Συμβουλίου) του κεφαλαίου Χ.
 3.
 Στο σημείο 12ιδ (οδηγία 98/8/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου) του κεφαλαίου XV και στο σημείο 1 (οδηγία 93/42/ΕΟΚ του Συμβουλίου) του κεφαλαίου ΧΧΧ, προστίθεται η ακόλουθη περίπτωση:
 «—
 32007 L 0047: Οδηγία 2007/47/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου της 5ης Σεπτεμβρίου 2007 (ΕΕ L 247 της 21.9.2007, σ. 21).».
 4.
 Μετά το σημείο 6 (οδηγία 2005/50/ΕΚ της Επιτροπής) του κεφαλαίου XXX, προστίθεται το ακόλουθο κείμενο:
 «7.
 390 L 0385: Οδηγία 90/385/ΕΟΚ του Συμβουλίου, της 20ής Ιουνίου 1990, περί προσεγγίσεως των νομοθεσιών των κρατών μελών σχετικά με τα ενεργά εμφυτεύσιμα ιατρικά βοηθήματα (ΕΕ L 189 της 20.7.1990, σ. 17), όπως τροποποιήθηκε από:
 —
 393 L 0042: Οδηγία 93/42/ΕΟΚ του Συμβουλίου της 14ης Ιουνίου 1993 (ΕΕ L 169 της 12.7.1993, σ. 1),
 —
 393 L 0068: Οδηγία 93/68/ΕΟΚ του Συμβουλίου της 22ας Ιουλίου 1993 (ΕΕ L 220 της 30.8.1993, σ. 1),
 —
 32007 L 0047: Οδηγία 2007/47/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου της 5ης Σεπτεμβρίου 2007 (ΕΕ L 247 της 21.9.2007, σ. 21).
 Εφαρμόζονται οι μεταβατικές ρυθμίσεις που προβλέπονται στα παραρτήματα της πράξης προσχώρησης της 16ης Απριλίου 2003 για την Πολωνία (παράρτημα ΧΙΙ, κεφάλαιο 1, σημείο 1).».
 Άρθρο 2
 Τα κείμενα της οδηγίας 2007/47/ΕΚ στην ισλανδική και τη νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης, είναι αυθεντικά.
 Άρθρο 3
 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει την 5η Δεκεμβρίου 2009, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας (5).
 Άρθρο 4
 Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
 Βρυξέλλες, 4 Δεκεμβρίου 2009.
 Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ
 Η Πρόεδρος
 Oda Helen SLETNES
 (1) ΕΕ L 130 της 28.5.2009, σ. 21.
 (2) ΕΕ L 247 της 21.9.2007, σ. 21.
 (3) ΕΕ L 169 της 12.7.1993, σ. 1.
 (4) ΕΕ L 189 της 20.7.1990, σ. 17.
 (5) Δεν έχουν αναφερθεί συνταγματικές απαιτήσεις.


text:
 19.12.2013
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 345/12
 BESLUIT VAN HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER
 Nr. 143/2013
 van 15 juli 2013
 tot wijziging van bijlage XIII (Vervoer) bij de EER-overeenkomst
 HET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,
 Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte (de „EER-overeenkomst”), en met name artikel 98,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Richtlijn 2012/36/EU van de Commissie van 19 november 2012 tot wijziging van Richtlijn 2006/126/EG van het Europees Parlement en de Raad betreffende het rijbewijs (1) moet in de EER-overeenkomst worden opgenomen.
 (2)
 Bijlage XIII bij de EER-overeenkomst dient derhalve dienovereenkomstig te worden gewijzigd,
 HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
 Artikel 1
 In bijlage XIII bij de EER-overeenkomst wordt in punt 24f (Richtlijn 2006/126/EG van het Europees Parlement en de Raad) het volgende streepje toegevoegd:
 „—
 32012 L 0036: Richtlijn 2012/36/EU van de Commissie van 19 november 2012 (PB L 321 van 20.11.2012, blz. 54).”.
 Artikel 2
 De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van Richtlijn 2012/36/EU zijn authentiek.
 Artikel 3
 Dit besluit treedt in werking op 16 juli 2013, op voorwaarde dat alle in artikel 103, lid 1, van de EER-overeenkomst bedoelde kennisgevingen hebben plaatsgevonden (2).
 Artikel 4
 Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Gedaan te Brussel, 15 juli 2013.
 Voor het Gemengd Comité van de EER
 De voorzitter
 Thórir IBSEN
 (1) PB L 321 van 20.11.2012, blz. 54.
 (2) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


text:
Heinrich II (972 – 13. juuli 1024) oli viimane Saksi dünastiast pärinev Saksa-Rooma riigi Saksa-Rooma keiser. Ta valitses 1002–1024. 1014 krooniti ta Roomas keisriks.
 Teda peeti väga vagaks, kombekate eluviisidega meheks, mistõttu temast sai sakslaste esimene rahvuspühak. Ta püüdis oma eelkäija Otto III eeskujul tugevdada keisrivõimu, püüdes samuti taastada Rooma impeeriumi vägevust, kuid et ta oli paavstide suhtes üpris järeleandlik, siis ei muutunud tema valitsusajal suurt midagi.
 Tal ei olnud järeltulijaid, mistõttu Saksa kuninga tiitel läks Franki dünastiale.
 Vaata ka
 Heinrich II
 Saksa-Rooma keisrid ja Saksa kuningad
 Sündinud 972
 Surnud 1024
 Saksi dünastia