text:
Akseli Gallen-Kallela (noin vuoteen 1907 Axel Waldemar Gallén, 26. huhtikuuta 1865 Pori – 7. maaliskuuta 1931 Tukholma) oli Suomen merkittävimpiä taidemaalareita. Hän aloitti uransa realistisilla kansankuvauksilla, ja siirtyi romanttisiin Kalevala- ja Karjala-aiheisiin. 1890-luvulla hän loi merkittäviä teoksia sekä symbolismin että realismin tyyliin. 1900-luvun puolella, etenkin Afrikan-matkan yhteydessä, Gallen-Kallelan teokset alkoivat ilmentää ekspressionismia.
 Gallen-Kallelan tunnettuja maalauksia ovat muun muassa Sammon taonta, Ad Astra, Sammon puolustus, Kullervon kirous, Symposion ja Lemminkäisen äiti. Hän loi taulujen lisäksi freskoja, taidegrafiikkaa ja suunnitelmia tekstiileiksi ja huonekaluiksi. Suomen sisällissodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Mannerheimin adjutanttina ja suunnitteli itsenäisen Suomen armeijan univormuja ja kunniamerkkejä. Gallen-Kallelan kansainvälisen uran huippukohtia olivat näkyvä rooli Suomen paviljongissa Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 sekä oma osasto Venetsian biennaalissa vuonna 1914.
 Vuoden 1907 tienoilla noin 41-vuotiaana Axel Gallén suomensi nimensä Gallen-Kallelaksi, mutta hän signeerasi töitään edelleen myös vanhaan tapaan.
 Elämäkerta
 Perhe ja nuoruus
 Axel Gallén syntyi ruotsinkieliseen säätyläisperheeseen. Hänellä oli kuusi sisaruspuolta isä Peter Wilhelm Gallénin aikaisemmasta avioliitosta 1855 kuolleen Sofia Gallénin kanssa (joista yksi oli kuollut pian syntymänsä jälkeen). Axel Gallén oli kolmas isän toisesta avioliitosta Anna Mathilda Wahlroosin kanssa syntyneistä lapsista. Kaikkiaan perheessä oli 14 lasta, joista kuitenkin Gallénin lapsuusvuosina kotona oli enää osa.
 Isä Peter Wilhelm Gallén (1817–1879) oli Suomen Pankin Porin konttorin kassanhoitaja ja omisti Tyrväällä Vännin ratsutilan ja pari muuta tilusta, yhteensä noin 150 hehtaaria. Gallén vietti lapsuutensa Jaatsin tilalla.
 Isä toimi Tyrväällä muun muassa nimismiehenä ja lakimiehenä ja oli 1850-luvulla perustamassa lainakirjastoa, Tyrvään Säästöpankkia ja parikymmentä vuotta myöhemmin ensimmäistä kansakoulua. Gallénin isä kuoli 62-vuotiaana käräjämatkalla syksyllä 1879 pojan ollessa 14-vuotias. Leskeksi jäänyt äiti Anna Mathilda Gallén (k. 1922) ei vähävaraisena voinut kustantaa kuin Axelin taideopinnot, isoveli Unon viuluopinnot katkesivat. Mathilda Gallén eli 90-vuotiaaksi ja oli loppuun saakka hyväkuntoinen, vaikka olikin sairastellut keski-ikäisenä.
 Opinnot piirustuskoulussa ja kouluvuodet
 Akseli Gallen-Kallela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1881–1884 sekä Pariisissa Académie Julianissa ja Fernand Cormonin ateljeessa 1880-luvulla. Hän teki opintomatkoja muun muassa Lontooseen ja Berliiniin vuonna 1895, sekä Afrikkaan vuosina 1909–1911.
 Aluksi Axel Gallén kävi normaalilyseon lisäksi iltaisin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodesta 1878. Lisäksi S. A. Keinänen ja Adolf von Becker opettivat häntä yksityisesti.
 Keväällä 1881 hän keskeytti lyseon suorittamatta ylioppilastutkintoa. Samana vuonna hän kirjoittautui Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun, jossa sai oppia muun muassa Fredrik Ahlstedtilta. Adolf von Beckerin opetus ja neuvot vaikuttivat Gallénin omien sanojensa mukaan häneen eniten.
 Opintoja ja työskentelyä Pariisissa
 Päätettyään vuonna 1884 Taideyhdistyksen piirustuskoulun Akseli Gallén matkusti Pariisiin, jossa asui Emil Wikströmin huonetoverina vuoden 1886 alussa Rue Menessinin varrella. Nuorten taiteilijoiden pohjoismaiseen seurapiiriin kuului tuohon aikaan maalareita ja kirjailijoita, kuten August Strindberg ja Ernst Josephson, Anders Zorn ja Edvard Munch. Gallénin hyvä ystävä oli ranskalainen Henri de Vallombreuse, joka oli keramiikkataiteilija ja monilahjakkuus. Montmartren kahvilat tulivat tutuiksi, ja taiteilijat tapasivat toisiaan ”Eremitagessa” Montmartrella ja Josephsonin perustaman Jeesus Siirakin veljeskunnan tapaamisissa rue Jacobilla sijainneessa viinituvassa latinalaiskorttelissa.
 Kesäksi 1885 Gallén saapui takaisin Suomeen, ja hän työskenteli muun muassa Salossa maalaten naturalistista teosta Akka ja kissa. Keväällä 1886 Gallén oli taas Suomessa, ja hän työskenteli seuraavan vuoden Korpilahdella ja Keuruulla, vaikka oli jälleen saanut valtion matka-apurahan. Talveksi 1887–1888 hän jälleen lähti Pariisiin. Gallén oli kosinut ennen lähtöään Mary Slööriä, mutta ilmeisesti tämän vanhempien vastustuksen takia tilanne jäi avoimeksi. Gallén viipyi Pariisissa kevääseen 1889 saakka taideopinnoista enää innostumatta. Kiinnostus Kalevalaa kohtaan lisääntyi syksyllä 1888, ja hän lopetti opinnot, vuokrasi oman ateljeen niin sanotusta taiteilijaleiristä Montmartrella ja alkoi maalata muun muassa Aino-aihetta.
 Karelianismia ja rakennushankkeita
 Pariisissa opiskellessaan Gallen-Kallela maalasi boheemielämää, mutta vähitellen suomalainen luonto, korpimaisemat ja erämaiden kansa alkoivat vetää häntä puoleensa. Myös Kalevalan myyttiset aiheet alkoivat kiehtoa häntä. Gallen-Kallela olikin mukana perustamassa Kalevalaseuraa vuonna 1911.
 Jo kouluaikana Gallén oli vastustanut muun muassa August Sohlmanin ja P. A. Munchin kehittelemiä rotuteorioita aasialaisperäisistä suomalaisista, joille ruotsalaiset olivat tuoneet kulttuurin. Jossakin vaiheessa 1870-luvulla Axel alkoi lukea Kalevalaa, mitä etenkin äiti, joka edusti ruotsinmielisen skandinavismin ajatusmaailmaa ja piti suomalaisia hiukan moukkamaisina ja talonpoikaisina, ei suvainnut.
 Axel Gallén teki avioiduttuaan 1890 häämatkan Kuhmoon ja Vienan Karjalaan. Mukaan lähti myös Louis Sparre. Elettiin ”Nuoren Suomen” aikaa, karelianismin, kalevalais-karjalaisen romantiikan alkuaikaa, joka omalla tavallaan vastasi Paul Gauguinin pakoa primitivismiin. Tyylisuuntana kansallisromantiikka läpäisi oikeastaan kaikki taidealueet.
 Gallen-Kallela keräsi kokoelman vanhoja suomalaisia ryijyjä, piti niitä ateljeessaan ja käytti tauluissaan mallien takana. Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 esiteltiin hänen suunnittelemansa Liekki-ryijy, jota pidetään ensimmäisenä modernina taideryijynä, joka toi ryijyn lämmittävästä peitteestä sisustustekstiiliksi.
 Gallen-Kallela suunnitteli ja rakennutti vuosina 1911–1913 Espooseen Tarvaspäähän ateljeekodin. Vuonna 1961 se avattiin yleisölle Gallen-Kallelan Museo -nimisenä. Gallen-Kallelalla oli myös Kalela-niminen erämaa-ateljee Ruovedellä, jonka hän rakennutti vuosina 1894–1895 omien piirustustensa mukaan. Gallen-Kallela asui perheineen Kalelassa moneen otteeseen useita vuosia. Kalela on toiminut kotimuseona, mutta on sittemmin suljettu yleisöltä.
 Gallen-Kallela oli venäläistämistä vastaan. Tuohon aikaan taiteilijapiirit olivat laajalti nuorsuomalais-perustuslaillisia. Gallen-Kallela maalasi myös nuorsuomalaisen lähipiirinsä kokoontumisen Kämpissä Symposion-maalauksessa. Piiriin kuuluivat muun muassa Jean Sibelius, Eino Leino ja Robert Kajanus. Venäläinen kirjailija, vallankumouksellinen Maksim Gorki piileskeli talvella 1905–1906 Gallen-Kallelan Pirtti-ateljeessa Helsingin Erottajalla, missä taiteilija maalasi hänen muotokuvansa.
 Jälleen kohti Eurooppaa ja kauemmaksikin
 Karelianistisen vaiheen jälkeen Gallen-Kallela suuntautui uudestaan kohti Eurooppaa. Hän matkusti vuonna 1895 Berliiniin ja liittyi yleiseurooppalaisen Pan-lehden toimituskuntaan. Gallen-Kallela kuului löyhään kirjalliseen ja taiteelliseen yhteisöön, niin sanottuun Ferkelin piiriin, joka kokoontui Zum schwarzen Ferkel -ravintolassa Berliinissä. Kolme vuotta myöhemmin hän matkusti Italiaan. Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 Gallen-Kallelalla oli myös merkittävä osuus: Hän maalasi paviljongin kattoon Kalevala-aiheiset freskot ja suunnitteli huonekaluja. Freskomaalausta hän oli opiskellut Italian-matkallaan.
 Gallen-Kallela oli myös Unkarissa vuosina 1907–1908. Budapestissa pidettiin Gallen-Kallelan taidenäyttely, jossa oli lähes viisisataa teosta. Budapestiin on pystytetty Gallen-Kallelan muistomerkki Tonavan rantakadun lähellä sijaitsevaan puistoon Budan puolella.
 Gallen-Kallela kutsuttiin vuonna 1914 esiintymään Venetsian biennaaliin, ja Italian valtio tilasi hänen omakuvansa Firenzen Uffizi-galleriaan. Sodan syttyessä taiteilijan maalaukset jäivät Italiaan, mistä ne pyydettiin San Franciscon Panama-Pacific-näyttelyyn vuonna 1915. Ne palkittiin yhdellä ensipalkinnolla ja kultamitalilla.
 Gallen-Kallela teki muitakin pitkiä ulkomaanmatkoja, kuten Itä-Afrikkaan vuosina 1909–1911 ja Pohjois-Amerikkaan vuosina 1923–1926. Keniassa hän maalasi akvarellejä ja yli 150 ekspressionistista öljyvärimaalausta. Amerikassa hän tutki intiaanien kulttuuria ja taidetta ja aloitti Suur-Kalevalan kuvituksen valmistelut.
 Itsenäisessä Suomessa
 Suomen itsenäistymisen jälkeen, vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana, Gallen-Kallela liittyi Gustaf Mannerheimin johtamiin hallituksen joukkoihin eli valkoisiin. Hän toimi aluksi Suomen tasavallan joukkojen kartanpiirtäjänä, mutta siirtyi myöhemmin päämajaan. Sisällissodan aikana luodut Vapaudenristin ritarikunnan kunniamerkit ovat Gallen-Kallelan piirtämiä Mannerheim-ristiä lukuun ottamatta, joskin sekin perustuu hänen suunnittelemiinsa Vapaudenristeihin. Sodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Suomen valtionhoitajaksi valitun Mannerheimin adjutanttina sekä suunnitteli Suomen sotajoukkojen univormut ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkit.
 Suur-Kalevala
 Vuonna 1919 perustettu Kalevalaseura otti tehtäväkseen kuvituksen edistämisen ja tuki Gallen-Kallelan työtä. Gallen-Kallela suunnitteli Suur-Kalevalana tunnettua mittavaa kuvitetun Kalevalan toteuttamista useiden vuosikymmenten ajan. Suunnitelman ”Kansallis-Kirjokirjasta” Gallen-Kallela julkaisi vuonna 1909 Valvoja-lehdessä. Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela suunnitteli toteutettavan neljä eri versiota: loistopainos, yleispainos, kansanpainos ja koulupainos. 700-sivuiseksi aiotusta Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela ehti toteuttaa noin 75 sivua.
 Koru-Kalevala
 Kustantaja Werner Söderström Oy:n kanssa sovittiin vuonna 1920, että ensiksi ilmestyisi Koru-Kalevala, joka olisi esityö ja kansanpainos myöhempää Suur-Kalevalaa varten. Koru-Kalevala ilmestyi vuonna 1922. Gallen-Kallelan vinjettikuvin varustetulla teoksella on Suomen kirjataiteessa pysyvä arvo.
 Viimeiset vuodet
 Gallen-Kallela kutsuttiin vuonna 1931 Kööpenhaminaan luennoimaan työstään ja tapaamaan pohjoismaalaisia taiteilijoita. Hän vilustui matkan aikana ja kuoli keuhkokuumeeseen paluumatkalla Suomeen yöpyessään tukholmalaisessa Hotel Reisenissä. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
 Puoliso ja lapset
 Gallen-Kallela avioitui vuonna 1890 Mary Helena Slöörin (1868–1947) kanssa. Slöörin isä oli hovineuvos Kaarlo Slöör ja äiti (vihitty 1863) Aina Emilia Ehrnström (k. 1929). Akselille ja Marylle syntyi kolme lasta: Impi Marjatta (1891–1895), Aino Kirsti ja Kaius Jorma. Kirsti ja Jorma olivat kuvataiteellisesti lahjakkaita, kuten vanhempansa. Kirsti oli myös musikaalisesti lahjakas, kuten äitinsä Mary, joka soitti pianoa. Mary toteutti myös miehensä Akselin kuvataidetta taidekäsityönä.
 Tyyli ja tuotanto
 Kansankuvausta ja dekadenssia
 Gallen-Kallelan ensimmäisiä huomattavia teoksia olivat suoran realistiset Poika ja varis 1884 sekä Akka ja kissa seuraavalta vuodelta. Gallen-Kallela sai Pariisissa vaikutteita muun muassa Jules Bastien-Lepagen maalaamista talonpoikaiskuvauksista. Hän jatkoikin realistista kansankuvausta samoihin aikoihin syntyneissä maalauksissa, kuten Muikunpaistaja, Käsikivillä jauhaja ja Ensi opetus. Gallen-Kallelan omiin suosikkeihin lukeutui Haavakuume.
 Hän kuvasi kuitenkin myös pariisilaiselämää ja sen henkevän dekadenttia fin de siècle -ilmapiiriä. Tunnetuin esimerkki tästä on Démasquée vuodelta 1888.
 Teoksia 1880–1890
 Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen
 Démasquéen aikoihin Gallen-Kallela kuitenkin siirtyi jo kohti Kalevala-aiheita. Näitä varhaisia maalauksia aiheesta nimitetään Kalevala-romantiikaksi, kun myöhemmät ovat enemmänkin Kalevala-mystiikkaa. Ensimmäisiä suurikokoisia teoksia oli triptyykki Aino-taru, joka valmistui 1890-luvun alussa. Matkat Itä-Karjalaan ja Kuusamoon toivat tuotantoon erämaa-aiheita, kuten Paanajärven paimenpoika ja Palokärki.
 Jo erämaamaalauksissa oli koristeellisuutta, joka oli ominaista Gallen-Kallelan Symposion-vaiheelle. Tuolloin hän keskittyi eurooppalaisiin virtauksiin kuten symbolismi ja mystisismi, ja kansalliset aiheet jäivät sivummalle. Pääteoksia tältä kaudelta ovat Symposionin ohella Ainolassa oleva Sibelius Sadun säveltäjänä, molemmat vuodelta 1894.
 Tyyliin ja koristeellisuuteen vaikutti myös Berliinissä 1895 herännyt kiinnostus taidegrafiikkaan, ja Gallen-Kallela ryhtyi kehittelemään sopivaa tapaa tehdä väripuupiirroksia. Hänen laaja grafiikantuotantonsa käsitteli samoja aiheita kuin maalaukset. Tunnetuimpia ovat puupiirrokset, kuten Sammon taonta ja Kalman kukka tuoreeltaan vuodelta 1895 sekä etsaukset aiheista Kullervon kirous ja Koskenkuulija seuraavalta vuodelta.
 Yleensäkin Gallen-Kallelan tuotanto oli 1890-luvulla kaksijakoinen, eli realismi ja symbolismi vuorottelivat. Realismia edusti esimerkiksi Sammon taonta, symbolismia taas Ad Astra.
 1890-luvun teoksia
 Kalevala-mystiikkaa freskojen kautta
 Symposion-kauden jälkeen Gallen-Kallela palasi Kalevala-aiheisiin uudelta kannalta. Italiassa hän oli 1890-luvun loppupuolella perehtynyt freskomaalaukseen, ja monet maalaukset olivat jo aiemminkin olleet freskojen luonnoksia. Freskoiksi ajateltuja olivat olleet Lemminkäisen äiti ja Velisurmaaja, kuin myös temperamaalaus Sammon puolustus.
 Freskojen pariin Gallen-Kallela pääsi Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä maalatessaan Kalevala-aiheiset kattomaalaukset Suomen paviljonkiin. Pian sen jälkeen hän maalasi Porissa Juseliuksen mausoleumin elämän ja kuoleman teemoihin liittyvät freskot. Maailmannäyttelyn paviljongin purkamisen myötä freskot tuhoutuivat, mutta Gallen-Kallela maalasi ne uudelleen yhtä aihetta lukuun ottamatta vuonna 1928 Kansallismuseon sisääntulohallin holvattuun kattoon. Juseliuksen mausoleumin freskot uusi hänen poikansa Jorma Gallen-Kallela 1934–1939 luonnosten pohjalta. Fresko syntyi myös Vanhan ylioppilastalon musiikkisaliin vuonna 1901, jonne Gallen-Kallela maalasi Kullervon sotaanlähdön.
 Loppuvaiheen tuotanto
 Kansalliset aiheet kuitenkin vähenivät 1900-luvulla. Gallen-Kallelan aiheet olivat uran loppupuolella monipuolisempia, kuten luontoa ja afrikkalaisia kuvaavat värikkäät maalaukset Afrikan-matkalta. Gallen-Kallela julkaisi myös Afrikka-kirjan 1931. Aiemmin 1924 oli julkaistu myös Gallen-Kallelan taiteeseen ja elämään liittyviä pohdiskeluja Kallela-kirjan muodossa.
 Teoksia 1900–1931
 Teoksia
 Poika ja varis, 1884
 Akka ja kissa, 1885
 Muikunpaistaja, 1885
 Käsikivillä jauhaja, 1886
 Ensi opetus, 1887
 Äiti ja lapsi, 1887
 Eero Järnefelt maalaamassa, 1888
 Démasquée, 1888
 Nainen kukkoryijyllä, 1888
 Äiti sairaan lapsensa vuoteen ääressä, 1888
 Saunassa, 1889
 Tyttö Keuruun vanhassa kirkossa, 1889
 Aino-taru, 1891
 Näkymä Pohjoisrannasta, 1891
 Paanajärven paimenpoika, 1892
 Sammon taonta, 1893
 Palokärki, 1893
 Kuolleiden virta, 1893 ja toinen versio 1906–1907
 Symposion, 1894
 Sibelius Sadun säveltäjänä, 1894
 Kalman kukka, 1895, puupiirros
 Sammon puolustus, 1896
 Koskenkuulija, 1896
 Velisurmaaja, 1897
 Joukahaisen kosto, 1897
 Lemminkäisen äiti, 1897
 Omakuva, 1897
 Kullervon kirous, 1899
 Kullervon sotaanlähtö, 1901
 Tuonelan virralla, 1903
 Keitele, 1904
 Sammon ryöstö, 1905.
 Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen kuvitukset, 1906–1908
 Väinämöisen lähtö, 1895–1906
 Purren valitus, 1907
 Ad Astra, toinen versio vuodelta 1907
 Koru-Kalevalan kuvitukset, 1922
 Ilmarinen kyntää kyisen pellon, Suuri hauki, Sammon taonta ja Sammon puolustus, 1928
 Maine ja arvostus
 Gallen-Kallelan uran alkuvaiheessa hänen naturalistisia maalauksiaan haukuttiin, koska niissä oli "rumia ihmisiä".
 Gallen-Kallela sai professorin arvonimen vuonna 1919, ja 1923 hänestä tehtiin kunniatohtori.
 Gallen-Kallelan toimiessa Taiteilijaseuran puheenjohtajana 1911–1915 hän joutui kiistoihin esiin nousevien nuorten taiteilijoiden kanssa. Modernin taiteen edustajat eivät 1920-luvulla arvostaneet Gallen-Kallelaa, mutta myöhemmin on taas ihailtu erityisesti hänen monipuolisuuttaan ja ansioitaan kansallisromanttisen tyylin luojana.
 Hänen hautajaisensa 1931 olivat suuri tapahtuma, johon osallistuivat niin Mannerheim kuin Sibeliuskin. Gallen-Kallelan muistonäyttely järjestettiin 1935 vasta valmistuneessa Messuhallissa eli funkis-tyylin temppelissä. Samaan aikaan restauroitiin mestarin tuotannon huippuna pidettyjä freskoja Porissa Juseliuksen hautakappelissa.
 150 vuotta syntymänsä jälkeen Gallen-Kallelaa kutsutaan edelleen Suomen kansallistaiteilijaksi. Hänen töitään näkyy sosiaalisessa mediassa ja jopa tatuoinneissa.
 Katso myös
 Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Afrikan-ajan taideteoksista
 Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Keuruulla maalaamista taideteoksista
 Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Malmin-ajan taideteoksista
 Lähteet
 Viitteet
 Kirjallisuutta
 Aiheesta muualla
 Vapaasti ladattavia Akseli Gallen-Kallelan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
 Gallen-Kallelan Museo Tarvaspäässä.
 Yle Elävä arkisto: Akseli Gallen-Kallelan 120 työtä (1954).
 Yle Areenan äänikirjat. Akseli Gallen-Kallelan Afrikka-kirja. Lukijana Esko Salervo.
 Akseli Gallen-Kallelan ja Carl Dörnbergerin kirjeenvaihto 1885–1929.
 Akseli Gallen-Kallelan viimeinen matka, Helsingin Sanomat, 20.03.1931, nro 78, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Vuonna 1865 syntyneet
 Vuonna 1931 kuolleet
 Seulonnan keskeiset artikkelit
 74.91 Suomen maalaustaiteen historia


type: other

text:
1 - 50 z 369 Audio Súborov
 Baptist Faith and Message (The Christian and the Social Order) (41:49 | 0 Náhľady)
 Parable of the Soils-The Rocky Soil (Matthew 13:18-23) (35:44 | 0 Náhľady)
 Parable of the Soils-The Road (Matthew 13:18-23) (38:47 | 0 Náhľady)
 The Point of Parables (Matthew 13:1-17 (37:50 | 1 Náhľady)
 What is Biblical Preaching (2 Timothy 4:1-4) (33:40 | 1 Náhľady)
 Baptist Faith and Message (Stewardship) (29:32 | 0 Náhľady)
 Ministering in the Presence of God (2 Tim. 4:1) (31:50 | 0 Náhľady)
 The Parable of the Nobleman (Luke 19) (36:51 | 0 Náhľady)
 The Baptist Faith and Message: Christian Education (30:09 | 0 Náhľady)
 Protestant Reformation (Martin Luther/William Tyndale) (41:11 | 1 Náhľady)
 The Christian Patriot (Romans 13:1-7) (34:46 | 0 Náhľady)
 The Christian Patriot (Romans 13:1-7) (30:56 | 1 Náhľady)
 Baptist Faith and Message (Evangelism and Missions) (31:48 | 1 Náhľady)
 I'm Going to do Better (Matthew 12:43-50) (35:56 | 3 Náhľady)
 Baptist Faith and Message (Last Things) (38:25 | 2 Náhľady)
 We Want a Sign (Matthew 12:38-42) (35:05 | 4 Náhľady)
 Baptist Faith and Message (The Kingdom of God) (31:00 | 0 Náhľady)
 The Mouth Speaks from the Heart (Matthew 12:33-37) (36:22 | 1 Náhľady)
 The Unpardonable Sin, Part 2 (Matthew 12:22-32) (36:15 | 1 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (The Lord's Day) (31:46 | 0 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (The Ordinances) (31:30 | 2 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (The Church, Part 2) (38:45 | 1 Náhľady)
 The Unpardonable Sin, Part 1 (Matthew 12:22-32) (34:49 | 0 Náhľady)
 A Description of the Beauty of Christ (Matthew 12:18-21) (35:52 | 3 Náhľady)
 The Beauty of Christ (Matthew 12:15-21) (35:35 | 1 Náhľady)
 The Burden of Legalism, Part 2 (Matthew 12:1-14) (34:32 | 2 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (The Church) (36:48 | 1 Náhľady)
 The Burden of Legalism (Matthew 12:1-8) (38:32 | 4 Náhľady)
 A Personal Invitation from Christ (Matthew 11:25-30) (38:54 | 7 Náhľady)
 (The Catastrophe of Ignoring Christ) Matthew 11:16-24 (40:33 | 14 Náhľady)
 True Greatness, Part 2 (Matthew 11:9-15) (38:51 | 1 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God's Purpose of Grace-Election) (35:27 | 43 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (Salvation, Part 2) (38:16 | 0 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (Salvation) (29:49 | 0 Náhľady)
 Greatness (Matthew 11:7-8) (29:36 | 0 Náhľady)
 Dealing with Doubt, Part 2 (Matthew 11:1-6) (27:52 | 0 Náhľady)
 Dealing with Doubt (Matthew 11:1-6) (34:12 | 0 Náhľady)
 Finding Jesus in Genesis (Genesis 7) (39:57 | 3 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (Man) (36:18 | 14 Náhľady)
 Marks of Discipleship, Part III (Matthew 10:23-33) (32:22 | 1 Náhľady)
 The Cost of Following Christ (Easter Service) (38:49 | 10 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God the Holy Spirit, Part 2) (30:02 | 0 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God the Holy Spirit) (41:54 | 0 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God the Son, Part II) (37:44 | 0 Náhľady)
 Marks of Discipleship, Part II (Matthew 10:24-31) (33:59 | 0 Náhľady)
 Marks of Discipleship (Matthew 10:24-31) (37:01 | 0 Náhľady)
 The Dangers of Discipleship, Part 2 (Matthew 10:16-23) (38:52 | 0 Náhľady)
 The Dangers of Discipleship (Matthew 10:16) (37:15 | 1 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God the Son, Part I) (25:30 | 0 Náhľady)
 Baptist Confession of Faith (God the Father) (38:20 | 0 Náhľady)


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/40
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Gibtelecom v. Komise
 (Spojené věci T-433/03, 434/03, T-367/04 a T-244/05) (1)
 („Hospodářská soutěž - Telekomunikace - Rozhodnutí o odložení stížností založených na článku 86 ES - Nezaujetí stanoviska Komisí ke stížnostem založeným na článku 86 ES - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Bezpředmětnost sporu v průběhu řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2008/C 223/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gibtelecom Ltd (Gibraltar) (zástupci: M. Llamas, barrister, a B. O'Connor, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně F. Castillo de la Torre a A. Whelan, poté F. Castillo de la Torre, zmocněnec)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení údajných rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2003, 5. července 2004 a 26. dubna 2005, kterými byly odloženy dvě stížnosti vyzývající Komisi k jednání na základě čl. 86 odst. 3 ES, směřujícímu k ukončení porušování práva Společenství, kterého se údajně dopouštělo Španělské království, a jednak návrh na určení, podle článku 232 ES, že Komise tím, že nezaujala stanovisko k tomu, jak hodlá reagovat na určité aspekty jedné z výše uvedených stížností, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z práva Společenství.
 Výrok
 1)
 Již není namístě o žalobě rozhodovat.
 2)
 Již není namístě rozhodovat o návrhu na vedlejší účastenství podaném Španělským královstvím ve věci T-367/04.
 3)
 Gibtelecom Ltd a Komise ponesou každá vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


type: wikipedia

text:
Het Maas-Swalm-Nettepad was tot mei 2011 een streekpad in Midden-Limburg met een totale lengte van 199 km.
 Het pad bestond uit 9 trajecten:
 Maas en Roer, 37 km
 Meinweg en Birgeler Wald, 36 km
 Schwalmtal, 18 km
 Elmpter Schwalmbruch, 17 km
 Elmpter Wald, 14 km
 Meinweg en Elmpler Bach, 14 km
 Nettedal, 40 km
 Maascorridor, 25 km
 Maas en Swalm, 12 km
 Het pad vormde een driehoek met als noordelijkste punt de stad Venlo en met de basispunten Linne (net onder Roermond) en Gelderath in Duitsland.
 Het pad is genoemd naar de rivier waar het voor een groot gedeelte langsliep (de Maas) en de twee die het kruiste (de Swalm en de Nette). Het pad kruist ook nog de rivier de Roer.
 Eind mei 2011 is het Maas-Swalm-Nettepad opgegaan in het Maas-Niederrheinpad (342 km) met als begin- en eindplaats Venlo.
 Voormalig wandelpad in Nederland
 Wandelpad in Duitsland


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21967A0630(01)
 Tullitariffeja ja kauppaa koskevaan yleissopimukseen liitetty Geneven pöytäkirja (1967)
 Virallinen lehti nro L 305 , 19/12/1968 s. 0002 - 0003 Suomenk. erityispainos Alue 11 Nide 1 s. 0021 Ruotsink. erityispainos Alue 11 Nide 1 s. 0021 Espanjank. erityispainos: Luku 11 Nide 1 s. 0040 Portugalink. erityispainos: Luku 11 Nide 1 s. 0040 UNTS 1968 VOL 620 s. 294 UN-08/02/1968
 TULLITARIFFEJA JA KAUPPAA KOSKEVAAN YLEISSOPIMUKSEEN LIITETTY GENEVEN PÖYTÄKIRJA (1967)Tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen sopimuspuolet ja Euroopan talousyhteisö, jotka ovat osallistuneet vuosien 1964-1967 kauppaneuvottelukonferenssiin (jäljempänä "osallistujat"), jotkaOVAT ALOITTANEET neuvottelut tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (jäljempänä "yleissopimus") 24 artiklan 6 kohdan, 28 a ja 33 artiklan ja muiden asiassa sovellettavien määräysten mukaisesti,OVAT SOPINEET edustajiensa välityksellä seuraavaa:I - Luetteloja koskevat määräykset 1. Tämän pöytäkirjan liitteenä olevasta osallistujan luettelosta tulee kyseisen osallistujan yleissopimukseen liitetty luettelo päivänä, jona tämä pöytäkirja tulee voimaan kyseisen osallistujan osalta jäljempänä 6 kohdan mukaisesti.2. Kukin osallistuja varmistaa, että jokainen sen luettelon sarakkeessa määrätty määrä, jolla ilmoitetaan myönnytyksen määrä, (jäljempänä "lopullinen määrä"), tulee voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1972, jollei se tule voimaan 1 päivänä tammikuuta 1968. 1 päivän tammikuuta 1968 ja 1 päivän tammikuuta 1972 välisenä aikana osallistujat toimivat siten, että määrän alennukset eivät ole alhaisempia kuin jäljempänä alakohdissa mainitut alennukset eivätkä ne kohdistu jäljempänä alakohdissa mainittuja päivämääriä myöhempiin päiviin, jollei osallistujan luettelossa esitetyistä selkeistä määräyksistä muuta johdu.a) Osallistuja, joka aloittaa tulliensa alentamisen 1 päivänä tammikuuta 1968, suorittaa kyseisenä päivänä viidesosaa lopulliseen määrään tarvittavasta kokonaismäärästä vastaavan alennuksen ja neljä muuta samansuuruista alennusta 1 päivänä tammikuuta vuosina 1969, 1970, 1971 ja 1972.b) Osallistuja, joka aloittaa tulliensa alentamisen 1 päivänä heinäkuuta 1968 tai jonakin 1 päivän tammikuuta ja 1 päivän heinäkuuta 1968 välisenä päivänä, suorittaa kyseisenä päivänä kahta viidesosaa lopulliseen määrään tarvittavasta kokonaismäärästä vastaavan alennuksen ja loput kolme viidesosan suuruista alennusta samansuuruisina osina 1 päivänä tammikuuta vuosina 1970, 1971 ja 1972.3. Kullakin osallistujalla on milloin tahansa, kun kyseisen osallistujan tämän pöytäkirjan liitteenä olevasta luettelosta on tullut yleissopimukseen liitetty luettelo tämän pöytäkirjan 1 kohdan mukaisesti, mahdollisuus suspendoida tai peruuttaa, kokonaan tai osittain, kyseisessä luettelossa oleva myönnytys minkä tahansa tuotteen osalta, jonka pääasiallinen toimittaja on jokin osallistuja tai hallitus (jäljempänä "liittyvä hallitus"), joka on neuvotellut liittymisestään vuosien 1964-1967 kauppaneuvottelukonferenssin yhteydessä ja jonka tähän pöytäkirjaan tai liittyvän hallituksen liittymispöytäkirjaan liitetystä luettelosta ei ole kuitenkaan vielä tullut yleissopimukseen liitettyä luetteloa; kuitenkin:a) Jokaisesta näin tehdystä myönnytyksen suspensiosta on ilmoitettava kirjallisesti sopimuspuolille kolmenkymmenen päivän kuluessa suspension päivämäärästä.b) Aikomuksesta tehdä tällainen myönnytyksen peruutus on ilmoitettava kirjallisesti sopimuspuolille kolmekymmentä päivää ennen suunniteltua peruutuksen päivämäärää.c) Pyynnöstä kuullaan mitä tahansa osallistujaa ja liittyvää hallitusta, jonka luettelosta tulee yleissopimukseen liitetty luettelo ja jolle kyseisellä tuotteella olisi huomattavaa merkitystä.d) Tällä tavalla tehdyn suspension tai peruutuksen soveltaminen lakkaa siitä päivästä, jolloin sen osallistujan tai liittyvän hallituksen, jolla on pääasiallisen toimittajan etu, luettelosta tulee yleissopimukseen liitetty luettelo.4. a) Aina kun yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa mainitaan kyseisen sopimuksen päivämäärä, kuhunkin tuotteeseen, johon sovelletaan tämän pöytäkirjan liitteenä olevassa luettelossa esitettyä myönnytystä, sovellettava päivä on tämän pöytäkirjan päivämäärä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sinä päivänä voimassa olevia velvoitteita.b) Yleissopimuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdassa mainitun kyseisen sopimuksen päivämäärän osalta tämän pöytäkirjan liitteenä olevaan luetteloon sovellettava päivä on tämän pöytäkirjan päivämäärä.II - Loppumääräykset 5. a) Tämä pöytäkirja on avoinna osallistujien hyväksyttäväksi allekirjoituksella tai muulla tavoin 30 päivään kesäkuuta 1968.b) Tämän pöytäkirjan hyväksymisen määräaikaa voidaan pidentää enintään 31 päivään joulukuuta 1968 asti edustajien neuvoston päätöksellä. Kyseisessä päätöksessä on määrättävä kyseistä osallistujaa koskevan tämän pöytäkirjan liitteenä olevan luettelon voimaan tulemisen säännöistä ja edellytyksistä.6. Tämä pöytäkirja tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1968 niiden osallistujien osalta, jotka ovat hyväksyneet sen ennen 1 päivää joulukuuta 1967; niiden osallistujien osalta, jotka hyväksyvät sen mainitun päivän jälkeen, se tulee voimaan hyväksymispäivänä; joka tapauksessa viimeistään 1 päivänä joulukuuta 1967 ne osallistujat, jotka ovat hyväksyneet tämän pöytäkirjan tai jotka ovat silloin päättäneet hyväksyä sen, harkitsevat onko niiden lukumäärä riittävä, jotta olisi oikeutettua aloittaa tullien alentaminen 2 kohdan mukaisesti; jos lukumäärä ei ole riittävä, ne tekevät siitä ilmoituksen pääjohtajalle, joka pyytää kaikkia osallistujia harkitsemaan tilannetta mahdollisimman monien hyväksymisten saamiseksi mahdollisimman pian.7. Tämä pöytäkirja talletetaan sopimuspuolien pääjohtajan huostaan, joka toimittaa välittömästi kaikille yleissopimuksen sopimuspuolille ja Euroopan talousyhteisölle oikeaksi todistetun jäljennöksen tästä pöytäkirjasta ja ilmoituksen jokaisesta mainitun pöytäkirjan hyväksymisestä 5 kohdan mukaisesti.8. Tämä pöytäkirja rekisteröidään Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 102 artiklan määräysten mukaisesti.Tehty Genevessä kolmantenakymmenentenä päivänä kesäkuuta vuonna tuhat yhdeksänsataakuusikymmentäseitsemän ranskan ja englannin kielellä, lukuun ottamatta muita määräyksiä liitteinä olevien luetteloiden osalta, molempien tekstien ollessa yhtä todistusvoimaisia.LIITE Luettelot Euroopan talousyhteisön ja Euroopan hiili- ja teräsyhteisön sopimuspuolien myönnytyksistä(1)(1) Kyseiset luettelot ovat Genevessä 30 kesäkuuta 1967 ilmestyneen vuosien 1964-1967 kauppaneuvottelukonferenssin tuloksia koskevien lainsäädännöllisten asiakirjojen julkaisun osissa I-V. ETY:n ja EHTY:n luetteloiden osalta katso EYVL N:o L 305, 19.12.1968, s. 21 ja s. 170


text:
Varginha – miasto i gmina w Brazylii, w południowo-wschodniej części stanu Minas Gerais. Gminę o powierzchni 396,39 km2 zamieszkuje około 120 tysięcy mieszkańców, jest drugim pod względem wielkości producentem kawy w Brazylii, znajduje się tutaj siedziba największej w Brazylii firmy i eksportera kawy: Café Bom Dia.
 Varginha wyróżnia się jako jeden z głównych ośrodków handlu i produkcji kawy z Brazylii i na świecie, produkując doskonałej jakości kawy (kawa Gourmet).
 Miasto ma doskonałą i strategiczną lokalizację, jest położone nad Jeziorem Furnas, podczas gdy znajdując się w równej odległości od trzech stolic głównych Brazylii, São Paulo, Rio de Janeiro i Belo Horizonte, zostało mianowane przez magazyn Veja w 2011 roku jako jedno z najlepszych średnich miast w Brazylii, by żyć i inwestować.
 Miejscowość zdobyła sławę dzięki tak zwanemu incydentowi w Varginhi, który miał miejsce w 1996 roku. Wówczas w regionie miano zauważyć kilkanaście pojazdów UFO, z których jeden podobno się rozbił. Z pojazdu wyszły dwie istoty o brązowej skórze i krwistoczerwonych oczach. Były widziane przez wiele osób; trzy dziewczyny, które najdokładniej widziały stwora stały się szybko znane w kraju. Stworzenia miały zostać schwytane przez brazylijską armię, policję i straż pożarną, a ich istnienie rzekomo szybko utajniono. Miasto stało się jednym z miejsc często odwiedzanych przez ufologów i fascynatów tajemniczych wydarzeń, m.in. przez polską ekipę Nie do wiary.
 Varginha
 Przypisy
 Miasta w stanie Minas Gerais
 Ufologia


text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 22000D0024
 Official Journal L 103 , 12/04/2001 P. 0051 - 0052
 Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEENru 24/2000tal-25 ta' Frar 2000li temenda l-Protokoll 31 għall-Ftehim taż-ŻEE, dwar il-kooperazzjoni f'oqsma speċifiċi barra l-erba' libertajietIL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif aġġustat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim għaż-Żona Ekonomika Ewropea, minn hawn iżjed 'il quddiem issir referenza għalih bħala "l-Ftehim", u b'mod partikolari l-Artikoli 86 u 98 tiegħu,Billi:(1) Il-Protokoll 31 għall-Ftehim ġie emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 192/1999 tas-17 ta' Diċembru 1999 [1];(2) Huwa xieraq illi tiġi estiża l-kooperazzjoni tal-Partijiet Kontraenti għall-Ftehim sabiex tinkludi d-Deċiżjoni Nru 2179/98/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill ta' l-24 ta' Settembru 1998 dwar il-reviżjoni tal-programm tal-Komunità Ewropea ta' politika u azzjoni fir-rigward ta' l-ambjent u żvilupp sostenibbli "Lejn sostenibilità" [2],IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:Artikolu 1L-inċiż li ġej għandu jiġi miżjud fl-ewwel inċiż fl-Artikolu 3(1) tal-Protokoll 31 għall-Ftehim:"- 398 D 2179: Id-Deċiżjoni Nru 2179/98/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill ta' l-24 ta' Settembru 1998 dwar ir-reviżjoni tal-programm tal-Komunità Ewropea tal-politika u azzjoni fir-rigward ta' l-ambjent u żvilupp sostenibbli "Lejn sostenibbilità" (ĠU L 275, ta' l-10.10.1998, p. 1)."Artikolu 2Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ nhar is-26 ta' Frar 2000, sakemm ikunu saru n-notifiki kollha taħt l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim lill-Kumitat Konġunt taż-ŻEE [3].Artikolu 3Din id-Deċiżjoni għandha tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE ta', u fis-Suppliment taż-ŻEE għall-Ġurnal Uffiċjali tal-Komunitajiet Ewropej.Magħmula fi Brussel, fil-25 ta' Frar 2000.Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEEIl-PresidentF. Barbaso[1] ĠU L 74 , tal-15.3.2001.[2] ĠU L 275, ta' l-10.10.1998, p. 1.[3] Ebda ħtiġiet kostituzzjonali indikati.--------------------------------------------------


text:
 12.10.2017
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 263/31
 ETA:n SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS
 N:o 313/2015,
 annettu 11 päivänä joulukuuta 2015,
 ETA-sopimuksen liitteen II (Tekniset määräykset, standardit, testaus ja varmentaminen) ja liitteen IV (Energia) muuttamisesta [2017/1824]
 ETA:N SEKAKOMITEA, joka
 ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja erityisesti sen 98 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Ympärisäteilevien kotitalouslamppujen ekologista suunnittelua koskevia vaatimuksia koskevan komission asetuksen (EY) N:o 244/2009 muuttamisesta sekä loistelamppujen, joissa ei ole sisäistä virranrajoitinta, suurpainepurkauslamppujen sekä virranrajoittimien ja valaisimien, joissa voidaan käyttää tällaisia lamppuja, ekologista suunnittelua koskevia vaatimuksia sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/55/EY kumoamista koskevan komission asetuksen (EY) N:o 245/2009 muuttamisesta sekä suunnattujen lamppujen, loistediodilamppujen ja niihin liittyvien laitteiden ekologista suunnittelua koskevia vaatimuksia koskevan komission asetuksen (EU) N:o 1194/2012 muuttamisesta 25 päivänä elokuuta 2015 annettu komission asetus (EU) 2015/1428 (1) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (2)
 Sen vuoksi olisi muutettava ETA-sopimuksen liitteitä II ja IV,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Muutetaan ETA-sopimuksen liitteessä II oleva IV luku seuraavasti:
 1.
 Lisätään 6 g kohtaan (komission asetus (EU) N:o 1194/2012) ja 11 kohtaan (komission asetus (EY) N:o 245/2009) seuraava:
 ”, sellaisena kuin se on muutettuna seuraavalla:
 —
 32015 R 1428: komission asetus (EU) 2015/1428, annettu 25 päivänä elokuuta 2015 (EUVL L 224, 27.8.2015, s. 1).”
 2.
 Lisätään 10 kohtaan (komission asetus (EY) N:o 244/2009) luetelmakohta seuraavasti:
 ”—
 32015 R 1428: komission asetus (EU) 2015/1428, annettu 25 päivänä elokuuta 2015 (EUVL L 224, 27.8.2015, s. 1).”
 2 artikla
 Muutetaan ETA-sopimuksen liite IV seuraavasti:
 1.
 Lisätään 26h kohtaan (komission asetus (EU) N:o 1194/2012) seuraava:
 ”, sellaisena kuin se on muutettuna seuraavalla:
 —
 32015 R 1428: komission asetus (EU) 2015/1428, annettu 25 päivänä elokuuta 2015 (EUVL L 224, 27.8.2015, s. 1).”
 2.
 Lisätään 33 kohtaan (komission asetus (EY) N:o 244/2009) ja 34 kohtaan (komission asetus (EY) N:o 245/2009) luetelmakohta seuraavasti:
 ”—
 32015 R 1428: komission asetus (EU) 2015/1428, annettu 25 päivänä elokuuta 2015 (EUVL L 224, 27.8.2015, s. 1).”
 3 artikla
 Asetuksen (EU) 2015/1428 islanniksi ja norjaksi laaditut tekstit, jotka julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa, ovat todistusvoimaisia.
 4 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan 12 päivänä joulukuuta 2015, jos kaikki ETA-sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty. (*1)
 5 artikla
 Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.
 Tehty Brysselissä 11 päivänä joulukuuta 2015.
 ETA:n sekakomitean puolesta
 Puheenjohtaja
 Oda SLETNES
 (1) EUVL L 224, 27.8.2015, s. 1.
 (*1) Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.


text:
Tájékoztató a Kúria Kfv.V.35.680/2011.számú ügyben hozott elvi jelentőségű döntéséről, mely szerint az elhunyt egyéni vállalkozó örököse adó megfizetésre kötelezhető személynek minősül, nem jogutódja az elhunyt adózónak,ezért a perbe félként nem léphet be | K Ú R I A
 Tájékoztató a Kúria Kfv.V.35.680/2011.számú ügyben hozott elvi jelentőségű döntéséről, mely szerint az elhunyt egyéni vállalkozó örököse adó megfizetésre kötelezhető személynek minősül, nem jogutódja az elhunyt adózónak,ezért a perbe félként nem léphet be
 Az adóhatóság (alperes) határozatában az egyéni vállalkozó (adózó) terhére 14.725.096 Ft adókülönbözetet írt elő, 7.354.956 Ft adóbírságot szabott ki, 6.248.234 Ft késedelmi pótlékot számított fel. Az alperes eljárása során az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 108.§-ára alapítottan becslést alkalmazott.
 Az adózó az alperes határozata ellen bírósági felülvizsgálatot kezdeményezett.
 Az elsőfokú bíróság a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 111.§ (1) bekezdésére alapítottan végzésében – mivel az adózó a keresetlevél benyújtását követően elhalálozott - az eljárás félbeszakadásáról döntött. Az ezt követően hozott végzésében pedig azt állapította meg, hogy az adózó jogutódjaként, törvényes örököse, fia (felperes) perbe lép. E végzését a jogerős hagyatékátadó végzésre, és a Pp. 61.§ (1) és (2) bekezdéseire alapította.
 A per során az elhunyt adózó felesége, aki özvegyi jogon továbbfolytatta az egyéni vállalkozást, bejelentette, hogy perbe kíván lépni, arra hivatkozott, hogy „özvegyként, házastársi vagyonközösségből fakadóan” őt terheli az alperesi határozattal megállapított fizetési kötelezettség 1/2-e. Az elsőfokú bíróság elutasította az özvegy felperesi jogutódkénti perbelépését.
 Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaposnak találta, és az alperes határozatát 7.362.548 Ft adókülönbözet, 3.677.473 Ft adóbírság és 4.124.117 Ft késedelmi pótlék tekintetében hatályon kívül helyezte, az alperest e körben új eljárás lefolytatására kötelezte. Jogi álláspontja a következő volt:
 A keresettel támadott határozat nem felel meg az Art. 108.§ (1) és (2) bekezdéseinek, nem álltak fenn a becslés törvényi feltételei és az alperes becslési módszere nem alkalmas a valós adó alapjának valószínűsítésére. E jogszabálysértések miatt az alperesi határozat szerinti fizetési kötelezettséget azért csak fele részében helyezte hatályon kívül, mert a felperes csak ebben a körben jogutódja az adózónak.
 Az alperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria az első fokú bíróság ítéletét hatályon kívül helyezte és a pert megszüntette. Végzésében a következőkre mutatott rá:
 Az egyéni vállalkozásról szóló 1990.évi V. törvény 13.§ (1) bekezdésének c) pontja értelmében megszűnik az egyéni vállalkozói tevékenység gyakorlásának joga, ha az egyéni vállalkozó meghal, vagy cselekvőképességét elveszti, kivéve: „ha vállalkozói tevékenységét özvegye vagy örököse; cselekvőképességének elvesztése esetén pedig az egyéni vállalkozó nevében és javára törvényes képviselője folytatja”. A rendelkezésre álló adatok szerint az adózó özvegye folytatta a vállalkozást.
 A vállalkozói tevékenység gyakorlása személyes jog, e gazdasági tevékenység gyakorlása nem tartozik az örökhagyó hagyatékához. Az egyéni vállalkozó özvegye azzal, hogy folytatja az egyéni vállalkozást, nem válik az elhunyt egyéni vállalkozó, mint magánszemély általános jogutódjává. Az egyéni vállalkozó esetében a gazdálkodó szervezet maga az egyéni vállalkozóként működő természetes személy, ezért az egyéni vállalkozóként működő gazdasági szervezet vagyona egybeesik a vállalkozó, mint természetes személy vagyonával, tehát nem különül el a magánvagyonától. Az egyéni vállalkozói vagyon, mint az elhunyt egyéni vállalkozó hagyatékához tartozó vagyonrész a Ptk. szabályai szerint örökölhető.
 Az adózó az a személy, akinek adókötelezettségét, adófizetési kötelezettségét az adót, költségvetési támogatást megállapító törvény vagy az Art. írja elő, és nem minősül adózónak a kizárólag adómegfizetésre köteles személy. Az adó megfizetésre kötelezés kizárólag közjogi, pénzügyi jogi rendelkezéseken, e tárgyban hozott közigazgatási határozaton alapulhat. Az örökös kizárólag az adójogi szabályok alapján kötelezhető az adótartozás megfizetésére.
 A hagyaték az örökhagyó halála esetén átszálló vagyon összessége polgári jogi értelemben. Az öröklés polgári jogi jogutódlás. Ahhoz, hogy jog vagy kötelezettség öröklés útján átszállhasson szükséges, hogy ezek polgári jogon alapuljanak, és vagyoni jellegűek legyenek. Nem öröklés útján szállnak át, még ha vagyoni jellegűek is a más, nem polgári jogszabályokon, így államjogi, államigazgatási jogszabályokon alapuló jogok és kötelezettségek. Mindazok a jogok és kötelezettségek tehát, amelyek nem polgári jellegűek, nem az öröklési jog szabályai szerint szállnak át, hanem külön jogszabály (pl. közjog, pénzügyi jog) rendelkezései alapján. Az örököst, mint mögöttest felelős terhelő adótartozás nem magánjogi, hanem közjogi jogviszonyban keletkezik, ezért a halálozás nem változtatja meg a jogviszony jellegét közjogiról polgári jogira. Az adótartozást az adóhatóság nem polgári eljárásban, hanem kizárólag közjogi jogviszonyban, és az erre irányuló közigazgatási eljárásban, az adójogi eljárási és anyagi jogi jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően érvényesítheti. Az adótartozás megfizetését az Art. alapján az adóhatóságnak határozattal kell megállapítania. Az adóhatóságnak az adózó halála esetén az örököst a személyéről történő tudomásszerzést követően örökrésze arányában külön határozattal kell köteleznie az adózó terhelő adótartozás megfizetésére az Art. 35.§ (2) bekezdése és 131.§ értelmében.
 Az elhunyt adózónak jogerős hagyatékátadó végzésre figyelemmel van örököse, ez az adó megfizetésre kötelezhető személy azonban az adózó ellen indult eljárásban, illetve az adózó által kezdeményezett bírósági eljárásban félként, felperesként – az előzőekben kifejtettekre figyelemmel - nem járhat el. Az adózóval szemben hozott határozatok ellen az örökös a közjogi, Art-beli szabályozás értelmében jogorvoslati kérelmeket nem terjeszthet elő, tekintettel arra, hogy nem minősül adózónak és jogutódnak sem, kizárólag adómegfizetésre kötelezhető személynek tekinthető. Az adójogi, közjogi speciális szabályok felülírják a Pp. 61., 62.§-ai szerinti szabályozást.
 A bíróságnak a pert az eljárás bármely szakaszában meg kell szüntetnie a Pp. 157.§ g) pontja értelmében a fél halála vagy megszűnése esetén, ha jogviszony természete a jogutódlást kizárja. Minden olyan esetben tehát, amikor az anyagi jogi szabályok a jogutódlást kizárják, a bíróságnak a per megszüntetéséről kell határoznia. Ez a rendelkezés az irányadó - a Pp. 270.§ (1) bekezdése értelmében – a Kúria előtt folyó rendkívüli jogorvoslati eljárásban is. Ha és amennyiben a per megszüntetésének van helye, a bíróság, a Kúria nem dönthet érdemben a kereset, illetve felülvizsgálati kérelem tárgyában.
 Budapest. 2013. január


text:
Nem ért véget még Kecskeméten sem az "ügynök-vád" | CIVILHETES
 2016. április 01. - 13:06
 „Én már a legelső tárgyaláson elmondtam, mit várok Király Józseftől. Elnézést, bocsánatot, és az újságokban ezt lehozni nyilvánosan” – mondta el Varga László nyugalmazott református lelkész, volt KDNP-s országgyűlési képviselő a kecskeméti szocialista frakcióvezető ellen indult per csütörtöki, érdemi tárgyalás nélkül véget ért harmadik „fordulóján”.
 Varga László azért jelentette fel rágalmazás és becsületsértés miatt Király Józsefet és Riczu Pétert, az MSZP 2014-es önkormányzati képviselőjelöltjét, mert szerinte sajtótájékoztatókon „személyére nézve valótlan és sértő kijelentéseket tettek”, amelyek aztán több helyen megjelentek az interneten. Varga egy-egy, a hiroshir.hu-n, valamint a vádlottak honlapján megjelent írásra – összesen három cikkre – hivatkozott (a hiroshir.hu üzemeltetője, kiadója az Art Kávézó Kft., amelynek a vádbeli időszakban Király József volt az ügyvezetője, egészen 2014 novemberéig).
 A hiroshir.hu-ra 2014 augusztusában „12 milliárd forint felett dönthet egy volt állampárti besúgó?” címmel került fel írás. Ebből Varga szerint egyértelműen kiderül, hogy a vádlottak róla állítják tényként és híresztelik, miszerint „Budai” fedőnéven ügynök és besúgó volt.
 Varga egy polgári pert elsőfokon már megnyert Király József ellen „ügynök-vád” miatt, a szocialista politikus pénzbüntetést kapott, az ügy másodfokon Szegedre került. Király József vallomásának lényege: 2014 júliusában arról olvasott cikket egy kecskeméti hírportálon, hogy a helyi Fidesz bizonyos körének a birtokában olyan iratok vannak, amelyek egy volt helyi országgyűlési képviselő ügynök- és besúgó múltját bizonyítják.
 A szocialista politikus állítja, ő ezek után hét képviselőnek is írt levelet, négy másik mellett Varga Lászlótól sem kapott választ, majd amikor értesült Varga Pallas Athéné Domus Mentis alapítványi megbízásáról, úgy gondolta, újra meg kell fogalmazni a kérdéseit. Király szerint ő nem állított tényeket, csak kérdezett.
 Csütörtökön dr. Bihari Ádám bíró bejelentette: érdemi tárgyalást nem tud tartani, mert megkereste a polgári perrel kapcsolatban a Szegedi Ítélőtáblát, de nem kapott választ. Király ügyvédje, Czeglédy Csaba erre elmondta, hogy a táblabíróság felfüggesztette a polgári pert, merthogy bűnösség kérdésében a polgári bíróság a büntetőbírósághoz van kötve. Magyarázatként lapunknak hozzátette: ha a büntetőbíróság kimondja, hogy Király József valótlant állított, akkor ugyanezt kell megállapítania a polgári bíróságnak és fordítva is ez helyzet, azaz ha a büntetőbíróság úgy ítéli meg, hogy Király nem állított valótlant, akkor a polgári bíróság sem dönthet másként.
 Czeglédy Csaba megkérdezte Varga Lászlót, nem kíván-e Király Józseffel megegyezni, ekkor hangzott el a cikk elején szereplő mondat. A szocialista politikus a tárgyalás után lapunknak kijelentette, azért nem kér bocsánatot, mert szerinte nincs miért.
 Arról még nem tudni, hogy végül a bíróság meghallgat-e tanúként az ügyben volt III/III-as beszervező-és tartótiszteket, ahogyan azt Királyék indítványozták.


text:
Magyla senovės lietuvių mitologijoje – mirties deivė, Giltinės tarnaitė. Deivę tarp kitų pykčio ir nelaimių dievų mini M. Pretorijus. Pretorijus ją apibūdina kaip nuduriančią ar kankinančią deivę. Pagal J. Brodovskį ji buvo furija, o pasak P. Ruigio ji buvusi pykčio dievaitė. Bene įdomiausia N. Vėliaus versija, kad Magyla buvusi ne deivė, o demonas, esą magylų yra daug ir jo gali žmogų pražudyti kaip romėnų furijos.
 Literatūra
 Lietuvių dievai


type: legislation

text:
 8.3.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 61/5
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/325
 z dne 7. marca 2016
 o določitvi standardnih uvoznih vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1),
 ob upoštevanju Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 136(1) Izvedbene uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba (EU) št. 543/2011 na podlagi izida večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, po katerih Komisija določi standardne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XVI k tej uredbi.
 (2)
 Standardna uvozna vrednost se izračuna vsak delovni dan v skladu s členom 136(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 ob upoštevanju spremenljivih dnevnih podatkov. Zato bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Standardne uvozne vrednosti iz člena 136 Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 7. marca 2016
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 (2) UL L 157, 15.6.2011, str. 1.
 PRILOGA
 Standardne uvozne vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Oznaka KN
 Oznaka tretje države (1)
 Standardna uvozna vrednost
 0702 00 00
 EG
 371,5
 IL
 154,0
 MA
 98,5
 SN
 174,9
 TN
 112,1
 TR
 98,3
 ZZ
 168,2
 0707 00 05
 JO
 194,1
 MA
 84,5
 TR
 158,2
 ZZ
 145,6
 0709 93 10
 MA
 62,3
 TR
 162,8
 ZZ
 112,6
 0805 10 20
 EG
 44,3
 IL
 73,9
 MA
 54,5
 TN
 54,2
 TR
 65,1
 ZZ
 58,4
 0805 50 10
 MA
 118,8
 TN
 91,8
 TR
 89,3
 ZZ
 100,0
 0808 10 80
 CL
 93,0
 CN
 66,5
 US
 134,2
 ZZ
 97,9
 0808 30 90
 CL
 176,2
 CN
 112,4
 TR
 58,3
 ZA
 97,5
 ZZ
 111,1
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (EU) št. 1106/2012 z dne 27. novembra 2012 o izvajanju Uredbe (ES) št. 471/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o statistiki Skupnosti o zunanji trgovini z državami nečlanicami v zvezi s posodabljanjem nomenklature držav in ozemelj (UL L 328, 28.11.2012, str. 7). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


text:
Джурково е село в Южна България. То се намира в община Лъки, област Пловдив.
 География
 Село Джурково се намира в планински район на 13 км южно от град Лъки. То се намира в подножието на рида Манастирище и връх Скалата (1722 м). Съставено е от 3 махали, разположени на различна надморска височина.
 Селото е разположено по западните склонове на рида Манастирище, а под него тече река Джурковска, водеща своето начало от седловината „Момина вода“.
 История
 Селото е заселено от жители на село Момчиловци през далечната 1890 г.
 Повечето жители са християни. Има християнски храм, който се казва „Св. Богородица“. Има още четири параклиса – „Св. Георги“, „Св. Дух“, „Св. Илия“ и „Св. Никола“.
 Културни и природни забележителности
 През лятото има много красива гледка и много зеленина. Селото е заобиколено от високи и красиви планини. Хората са много добродушни и приветливи, те са малко, но за сметка на това се веселят много.
 Известни местности са „Табаковата лочка“, „Св. Георги“, „Търлицата“, „Горна и Долна Мешова бърчини“, „Скалата“, Ливадето", „Сливата“
 Редовни събития
 На всеки Гергьовден и Илинден има големи празненства и се прави курбан.
 Създателят на селото се е казвал Дели Панайот от село Момчиловци. Още известни личности – Куц Каньо, Пейо Шишманов, Гочо Чалъка (майстор на гайди), Тодор Топузов (Капката).
 Външни препратки
 Села в област Пловдив
 Населени места в община Лъки


text:
Läti keel (läti keeles latviešu valoda) kuulub indoeuroopa keelkonna balti rühma. See on Läti Vabariigi ametlik keel.
 Läti keelt kõnelevad peamiselt Läti elanikud ning pagulased ja nende järeltulijad Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Austraalias ja Euroopa riikides.
 Murded
 Läti keelel on kolm murret. Keskläti murret, millel põhineb läti kirjakeel, kõneldakse Kesk-Lätis. Selle alla kuuluvad ka kura keelest mõjutatud kurši murrakud. Liivi murret, mis kujunes liivi keele mõju all, räägitakse Põhja-Kurzemes ja Loode-Vidzemes. Ülemläti murret kõneldakse Ida-Lätis. Latgale territooriumil räägitavat ülemläti murret nimetatakse latgali murrakuteks või latgali keeleks. See murre on olnud tugeva slaavi mõju all. Latgali keeles anti 1730–1865 ja 1904–1959 välja raamatuid ja ajakirju. Pärast Läti taasiseseisvumist on latgali keel taas kasutamist leidmas (muuhulgas ka internetis).
 Eripärad
 Erinevalt leedu keelest on läti keeles (tõenäoliselt läänemeresoome substraadi mõjul) sõnarõhk alati esimesel silbil.
 Järgsilpides on pikad täishäälikud lühenenud, diftongid monoftongiseerunud ja lühikesed täishäälikud (peale u) välja langenud.
 Vanad silbisisesed häälikuühendid on muutunud: an>uo, en>ie, in>ī, un>ū. Eesvokaalide ees on toimunud häälikumuutused k>c ja g>dz.
 Pikkades silpides (mis sisaldavad pikki täishäälikuid või diftonge või täishäälikute ühendeid kaashäälikutega m, n, ņ, l, ļ või r) on säilinud vanad silbiintonatsioonid: pikk (mãte 'ema'), katkendlik (meîta 'tütar') ja langev (rùoka 'käsi').
 Kesksugu ja duaal on kadunud, instrumentaal on ainsuses kokku langenud akusatiiviga, mitmuses daativiga.
 On säilinud omadussõnade definiitvorm ja indefiniitvorm.
 Tegusõnadel on olevikus, minevikus ja tulevikus liht- ja liitvormid. Kolmandas isikus arvu ei eristata.
 Tüpoloogia
 Sõnajärg on vaba, domineerib sõnajärg SVO. Täiend on põhisõna ees.
 Kiri
 Läti tähestik põhineb ladina tähestikul ning kasutab lisaks diakriitilisi märke (makron pikkade vokaalide tähistamiseks - ā, ē, ī, ū, vanasti ka ō; haak tähtedel š, č ja ž ning sedii tähtede ģ, ķ, ļ ja ņ, vanasti ka ŗ juures palatalisatsiooni tähistamiseks).
 Võõrnimed kirjutatakse häälduspäraselt.
 Sõnavara
 Peale genuiinse sõnavara on laene põhiliselt keskalamsaksa keelest (elle 'põrgu', mūris 'müür', stunda 'tund'), slaavi keeltest, peamiselt vene keelest (bļoda 'kauss', sods 'karistus', grēks 'patt') ja läänemeresoome keeltest (kāzas 'pulmad', puika 'poiss').
 Ajalugu
 Läti keel oli algul vaid ühe idabalti hõimu keel.
 Vanim lätikeelne trükis (katoliku katekismus) pärineb 1585. aastast.
 Esimesed raamatud kirjutasid põhiliselt sakslased, kes ei vallanud täielikult läti keelt. Ortograafia põhines alamsaksa ortograafial.
 Läti kirjakeel arenes välja 19. sajandi teiseks pooleks.
 Vaata ka
 läti laenud eesti keeles
 Viited
 Välislingid
 Läti-eesti ja eesti-läti sõnastik
 Läti keele morfoloogia (läti keeles)
 Läti keele morfoloogia (inglise keeles)
 Läti keele e-kursus (läti keeles)
 Riiklik Läti Keele Õppe Agentuur (vene, läti ja inglise keeles)
 Läti keele õppe materjalid (läti keeles)
 Läti-inglise, inglise-läti, läti-vene, vene-läti, läti-saksa, saksa-läti, läti-leedu ja leedu-läti sõnastik
 Lätikeelse terminoloogia portaal (läti keeles)
 Läti-inglise-läti sõnastik
 Läti sõnad Webster-Rosetta sõnastikus
 Läti nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
 Balti keeled
 Keel


text:
 Almindelig kohvede (Melampyrum pratense) er en 10-40 cm høj urt, der i Danmark f.eks. vokser i løvskove på sandbund. Planten er halvsnylter, idet dens rødder ofte trænger ind i andre planters rødder.
 Beskrivelse
 Almindelig kohvede er en énårig plante med opret eller opstigende vækst. Stænglerne er glatte og firkantede i tværsnit. Bladene er modsatte, smalt lancetformede og helrandede. Over- og underside er lyst grågrønne. Blomstringen sker i juni-august, hvor man ser de endestillede aks med gule blomster. Akset støttes af grønne støtteblade. Den enkelte blomst består af et firedelt bæger og en gul krone med et hvidligt, sammenvokset kronrør. Læbeblomstens "underlæbe" er orangefarvet på indersiden. Frugterne er kapsler med mange frø.
 Rodnettet er trævlet, men det trænger ofte ind i andre planters rødder, sådan at alm. kohvede lever som halvsnylter.
 Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,25 x 0,15 m (25 x 10 cm/år).
 Voksested
 Arten er almindelig over det meste af Europa (og naturaliseret i Nordamerika). Den findes på mager, sandet jord i lyse skove og på overdrev og heder.
 I Danmark er den almindelig over det meste af landet.
 På gamle strandvolde nær Øer på Hasnæs (Djursland) findes den sammen med bl.a. alm. knopurt, bjergrørhvene, gul snerre, liden klokke, prikbladet perikon, rødkløver og smalbladet timian.
 Kilder
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Taxonomicon – Melampyrum pratense
 Signe Frederiksen, Finn N. Rasmussen og Ole Seeberg: Dansk flora, 2006,
 Eksterne henvisninger
 Kohvede
 Blomster


text:
9.9.2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 259/5
 Im Gegensatz zu der von der Bundesrepublik Deutschland Die Klägerin beantragt,
 vertretenen Auffassung kann der Schadstoffgehalt der einzel-
 nen Bestandteile des verbrannten Abfalls keine Auswirkung
 auf die Bewertung der Verbrennung als Verwertung oder
 1. festzustellen, dass das Königreich der Niederlande da-
 Beseitigung haben. Aus Artikel 4 der Richtlinie 75/442/EWG
 durch gegen seine Verpflichtungen aus Artikel 1 Ab-
 ergibt sich zwar eine Verpflichtung der Mitgliedstaaten, dafür
 satz 2, Artikel 6 Absatz 1 Buchstabe c sowie der Anla-
 zu sorgen, dass Abfälle ohne Schädigung der Umwelt oder
 ge III Ziffer 4 der Richtlinie 91/439/EWG des Rates vom
 Gefährdung der menschlichen Gesundheit verwertet oder
 29. Juli 1991 über den Führerschein (ABl. L 237 vom
 beseitigt werden. Für die Abgrenzung zwischen Beseitigung
 24. August 1991, S. 1) und damit gegen seine Verpflich-
 und Verwertung gibt die Bestimmung jedoch nichts her. Im
 tungen aus dem EG-Vertrag verstoßen hat, das es die
 übrigen ist in diesem Zusammenhang auf das der Verordnung
 Artikel 107 Absatz 1, 108 Absatz 1 Buchstabe h, 109
 (EWG) 259/93 zugrundeliegende System hinzuweisen: sowohl
 und 111 Absatz 1 Buchstabe a des Wegenverkeerswet
 die zuständigen Behörden im Versandstaat als auch die Behör-
 1994 sowie Artikel 100 des Reglement Rijbewijzen erlas-
 den im Empfangsstaat können aus im einzelnen aufgeführten
 sen hat;
 Gründen Einwände gegen Abfallverbringungen erheben.
 Schadstoffgehalt der Abfälle oder Einhaltung von Emissions-
 normen durch die Verbrennungsanlage sind nach der Verord-
 nung keine Parameter für die Erhebung von Einwänden. 2. dem Königreich der Niederlande die Kosten des Verfah-
 Die Verpflichtungen aus Artikel 4 der Verordnung gelten rens aufzuerlegen.
 unabhängig vom Verbringungsverfahren für jeden Mitglied-
 staat innerhalb seines Hoheitsgebietes.
 Die Kommission ist weiter der Auffassung, dass die Mitglied-
 staaten keine Kriterien aufstellen dürfen, die dazu führen, dass Klagegründe und wesentliche Argumente
 die Bestimmungen der Richtlinie über die Abgrenzung der
 Verwendungsarten nicht eingehalten werden. Es ist zwar
 richtig, dass die Abgrenzung zwischen Verwertung und Beseiti-
 gung nach dem geltenden Wortlaut der Richtlinie — Verletzung des Artikels 1 Absatz 2 der Richtlinie 91/439
 75/442/EWG im Einzelfall schwierig ist. Die Dienststellen der durch die Einführung einer obligatorischen und systema-
 Kommission hatten deshalb tatsächlich in einem Arbeitsdoku- tischen Registrierung ein Jahr nach der Begründung des
 ment ein Heizwertkriterium vorgesehen. Zur Zeit werden Wohnsitzes in den Niederlanden: Aus Ziel und Tragweite
 jedoch von den Dienststellen der Kommission andere Lösun- des Artikels 1 Absatz 1 der Richtlinie sowie aus der
 gen vorbereitet, die dann im Wege der technischen Anpassung wörtlichen Auslegung des Artikels 1 Absatz 2 der Richtli-
 der Anhänge auf der Grundlage von Artikel 17 in die Richtlinie nie ergebe sich, dass von einem anderen Mitgliedstaat
 75/442/EWG aufgenommen werden sollen. ausgestellte Führerscheine ohne jede Formalität von den
 Behörden des Aufnahmemitgliedstaats anerkannt werden
 müßten. Der Inhaber eines nach dem EG-Muster aus-
 (1) ABl. L 30 vom 6.2.1993, S. 1. gestellten Führerscheins sei nicht mehr verpflichtet, diesen
 (2) ABl. L 194 vom 25.7.1975, S. 47. bei der Begründung seines Wohnsitzes in einem anderen
 Mitgliedstaat umzutauschen. Dies erspare dem Inhaber
 Behördengänge bei der Wohnsitznahme und natürlich
 auch bei einer eventuellen Rückkehr in den Mitgliedstaat,
 in dem der Führerschein augestellt worden sei, sowie bei
 einem späteren Umzug in einen dritten Mitgliedstaat.
 Wolle man derartige Beschränkungen wirksam vermei-
 den, so müsse die in Artikel 1 Absatz 2 vorgesehene
 gegenseitige Anerkennung „ohne jede Formalität“ (1) erfol-
 Klage der kommission der Europäischen Gemeinschaften gen. Dies geschehe nach der (niederländischen) Wegen-
 gegen das Königreich der Niederlande, eingereicht am verkeerswet 1994 nur, wenn der Inhaber für weniger als
 20. Juni 2000 ein Jahr einen Wohnsitz in den Niederlanden begründe.
 Führerscheine, die nicht binnen eines Jahres nach der
 Wohnsitznahme registriert würden, verlören ihre Gültig-
 (Rechtssache C-246/00) keit in den Niederlanden. Das Führen eines Fahrzeugs in
 den Niederlanden mit einem solchen Führerschein stehe
 (2000/C 259/08) dem Führen eines Fahrzeugs ohne Fahrerlaubnis gleich.
 Tatsächlich hätten die Niederlande die in der Richtlinie
 80/1263 vorgesehene, aber in der neunten Begründungs-
 Die Kommission der Europäischen Gemeinschaften hat am erwägung der Richtlinie 91/439 und in Randnummer 26
 20. Juni 2000 eine Klage gegen das Königreich der Niederlande des Urteils in der Rechtssache Skanavi beanstandeten
 beim Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften einge- Umtauschpflicht durch eine Registrierungspflicht ersetzt.
 reicht. Bevollmächtigte der Klägerin sind die Rechtsberaterin Beide verstießen gegen den in Artikel 1 Absatz 2 der
 M. Wolfcarius sowie H.M.H. Speyart, Juristischer Dienst; Richtlinie 91/439 verankerten Grundsatz der gegenseiti-
 Zustellungsbevollmächtigter: C. Gómez de la Cruz, Juristischer gen Anerkennung der von den Mitgliedstaaten ausgestell-
 Dienst, Centre Wagner, Luxemburg-Kirchberg. ten Führerscheine.
 ---pagebreak--- C 259/6 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 9.9.2000
 Eine Verpflichtung zur grundsätzlichen Registrierung der Klage der Kommission der Europäischen Gemeinschaften
 von anderen Mitgliedstaaten ausgestellten Führerscheine gegen das Königreich der Niederlande, eingereicht am
 könne nicht durch die Berufung auf Artikel 1 Absatz 3 26. Juni 2000
 der Richtlinie 91/439 gerechtfertigt werden. Die Auffas-
 sung der niederländischen Behörden beruhe auf einer (Rechtssache C-254/00)
 unrichtigen Sicht des Verhältnisses zwischen dem zweiten
 und dem dritten Absatz des Artikels 1 der Richtlinie und (2000/C 259/09)
 zwischen der Richtlinie und Artikel 43 EG. Außerdem
 seien die von den niederländischen Behörden ergriffenen
 Die Kommission der Europäischen Gemeinschaften hat am
 Maßnahmen unverhältnismäßig.
 26. Juni 2000 eine Klage gegen das Königreich der Niederlande
 beim Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften einge-
 — Verstoß gegen Artikel 1 Absatz 2 der Richtlinie 91/439 reicht. Bevollmächtigter der Klägerin ist Rechtsberater H. van
 durch die Verkürzung der Gültigkeitsdauer eines von Lier, Zustellungsbevollmächtigter: C. Gómez de la Cruz, Juristi-
 einem anderen Mitgliedstaat ausgestellten Führerscheins scher Dienst, Centre Wagner, Luxemburg.
 nach dem Zeitpunkt der Ausstellung in diesem Mitglied-
 staat: Die niederländischen Behörden wendeten die in- Die Klägerin beantragt,
 nerstaatlichen Vorschriften über die Gültigkeit des Führer-
 scheins ab dem Zeitpunkt der Ausstellung des Führer- 1. Festzustellen, dass das Königreich der Niederlande da-
 scheins in dem anderen Mitgliedstaat an und nicht ab durch gegen seine Verpflichtungen aus der Richtlinie
 dem Zeitpunkt der Begründung des Wohnsitzes in den 95/47/EG (1) des Europäischen Parlaments und des Rates
 Niederlanden. Auch hier verkennten die niederländischen vom 24. Oktober 1995 über die Anwendung von Nor-
 Behörden das Verhältnis zwischen dem zweiten und dem men für die Übertragung von Fernsehsignalen verstoßen
 dritten Absatz des Artikels 1 der Richtlinie, sodass die in hat, dass sie die zur Durchführung dieser Richtlinie
 Absatz 2 vorgesehene gegenseitige Anerkennung für eine erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften nicht
 sehr große Gruppe von Inhabern wirkungslos bleibe. Die mitgeteilt oder diese Maßnahmen nicht erlassen hat;
 niederländischen Behörden gingen von einer unrichtigen
 2. Dem Königreich der Niederlande die kosten aufzuerlegen.
 Auslegung des Begriffs „gegenseitige Anerkennung“ aus:
 Dieser bedeute nicht, dass die Inhaber von niederländi-
 schen und die Inhaber von in anderen Mitgliedstaaten Klagegründe und wesentliche Argumente
 ausgestellten Führerscheinen gleichbehandelt werden
 müssten, sondern dass den in anderen Mitgliedstaaten
 Aufgrund des zwingenden Charakters des Artikels 249 Ab-
 ausgestellten Führerscheinen dieselben Rechtswirkungen
 satz 3 EG seien die Mitgliedstaaten verpflichtet, die erforderli-
 zuzuerkennen seien wie im Mitgliedstaat der Ausstellung.
 chen Maßnahmen zu ergreifen, um den Richtlinien, die an sie
 Das Ziel sei allerdings nicht, die Inhaber von niederländi-
 gerichtet würden, nachzukommen, und zwar vor Ablauf der
 schen Führerscheinen nicht gegenüber den Inhabern von
 in diesen Richtlinien festgesetzten Frist. Diese Frist sei am
 anderen Führerscheinen zu diskriminieren, sondern die
 23. August 1996 abgelaufen, ohne dass die Niederlande die
 letztgenannte Gruppe nicht bei der Ausübung ihrer
 erforderlichen Vorschriften erlassen hätten.
 Niederlassungsfreiheit in den Niederlanden zu behindern.
 (1) ABl. 1995, L 281, S. 51.
 — Verstoß gegen Artikel 6 Absatz 1 Buchstabe c der Richtli-
 nie 91/439: Das niederländische Gesetz schreibe für
 Fahrer der Gruppe D ein Mindestalter von 18 Jahren vor,
 während dieses Alter nach Artikel 6 Absatz 1 Buchstabe c
 der Richtlinie 21 Jahre betragen müsse.
 Ersuchen um Vorabentscheidung, vorgelegt durch
 — Verletzung der Ziffer 4 der Anlage III der Richtlinie Beschluß des High Court of Justice (England & Wales),
 91/439: Artikel 100 des (niederländischen) Reglement Queen’s Bench Division (Crown Office), vom 21. Juni
 Rijbewijzen sei mit dieser Bestimmung nicht vereinbar, 2000 in dem Rechtsstreit The Commissioners of Customs
 da er keine regelmäßige ärztliche Untersuchung für Fahrer and Excise gegen The Zoological Society of London
 der Gruppe 2 — Fahrer von Lastwagen und Bussen —
 vorsehe. (Rechtssache C-267/00)
 (2000/C 259/10)
 (1) Urteil des Gerichtshofes vom 29. Februar 1996 in der Rechtssache Der High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench
 C-193/94 (Skanavi, Slg. 1996, I-929). Division (Crown Office) ersucht den Gerichtshof der Euro-
 päischen Gemeinschaften durch Beschluß vom 21. Juni 2000,
 bei der Kanzlei des Gerichtshofes eingegangen am 3. Juli 2000,
 in dem Rechtsstreit The Commissioners of Customs and Excise
 gegen The Zoological Society of London um Vorabentschei-
 dung über folgende Fragen:


text:
Revisorer frifundet i MemoryCard-sagen
 Højesteret har for nylig frifundet de tidligere revisorer for MemoryCard Technology A/S i en langstrakt sag, hvor konkursboet efter MemoryCard Technology A/S havde sagsøgt revisorerne med krav om kr. 100 mio. i erstatning.
 På trods af at Højesteret fandt, at revisorerne havde handlet ansvarspådragende i forbindelse med regnskabsaflæggelsen, idet de blandt andet burde have taget forbehold for værdiansættelsen af varelageret og for værdiansættelsen af et tilgodehavende, fandt Højesteret det ikke godtgjort, at der var årsagsforbindelse mellem de ansvarspådragende fejl og tabet. Det var således ikke godtgjort, at et forbehold for værdiansættelserne ville have ført til, at selskabets bestyrelse havde indstillet eller tilpasset selskabets drift eller, at bankerne havde nægtet fortsat långivning. Højesteret omgjorde således Vestre Landsrets dom, der havde dømt revisorerne til at betale en erstatning stor kr. 100 mio. med tillæg af renter.
 Dommens resultat er på linje med Højesterets dom fra 2014, hvor Højesteret frifandt revisorerne i det tidligere eHuset A/S i en lignende sag og med samme begrundelse.
 Det er herudover værd at bemærke sig, at Højesteret i MemoryCard-sagen, ligesom i eHuset-sagen, slog fast, at det forhold at en kreditor har lidt tab i forbindelse med et selskabs konkurs ikke forhindrer denne i at rejse et erstatningskrav direkte mod selskabets tidligere ledelse eller revisorer uanset, om selskabets konkursbo måtte gøre det samme, og omvendt, da konkursboets krav på erstatning hviler på et andet grundlag end den enkelte kreditors krav, uanset om de ansvarspådragende fejl måtte være de samme.
 Læs dommen på Højesterets hjemmeside
 Er du interesseret i at høre mere, kan du kontakte advokat Peter Bang, der har ført adskillige revisoransvarssager for både Landsretterne og Højesteret.