type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52013PC0615
 Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS rahaturufondide kohta /* COM/2013/0615 final - 2013/0306 (COD) */
 SELETUSKIRI
 1. ETTEPANEKU TAUST
 Rahaturufondid on finantseerimisasutuste,
 äriühingute ja valitsuste jaoks lühiajalise finantseerimise olulised allikad.
 Euroopas kuulub rahaturufondide portfellidesse ligikaudu 22 % riikide või
 ettevõtlussektori emiteeritud lühiajalistest võlaväärtpaberitest.
 Rahaturufondide portfellidesse kuulub 38 % pangandussektori emiteeritud
 lühiajalistest võlakohustustest.
 Nõudluse poolel on rahaturufondid lühiajalised
 rahavoogude juhtimisvahendid, mis tagavad suure likviidsuse, hajutatuse ja
 stabiilse väärtuse ning turupõhise tootluse. Rahaturufondide võimalusi
 kasutavad peamiselt äriühingud, kes soovivad üleliigset raha lühiajaliselt
 investeerida, näiteks kuni mõne suurema väljaminekuni, nagu palkade maksmine.
 Seega moodustavad rahaturufondid otsustava
 tähtsusega lüli lühiajalise raha nõudluse ja pakkumise vahel. Rahaturufondid,
 milles hallatakse ligikaudu triljoni euroni küündivaid varasid, esindavad
 sellist fondide kategooriat, mis erineb kõikidest muudest usaldusfondidest.
 Enamik rahaturufonde (ligikaudu 80 % varadest ja 60 % fondidest)
 tegutsevad vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks
 loodud ettevõtjate (eurofondide) direktiivis 2009/65/EÜ ette nähtud reeglite
 järgi. Ülejäänud rahaturufondid oleksid pidanud alates 2013. aasta juulist
 tegutsema alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate direktiivi 2011/61/EL
 alusel. Keskmine rahaturufond on oluliselt suurem kui keskmise eurofond.
 Näiteks võib rahaturufond küündida 50 miljardi euroni. Rahaturufondid asuvad
 mõnes üksikus liikmesriigis, kusjuures Prantsusmaa, Iirimaa ja Luksemburg
 moodustavad rohkem kui 95 % turust. Sellest hoolimata on turg teiste
 riikidega tihedalt seotud piiriüleste investeeringute ja investorite suure
 osakaalu ning rahaturufondi ja sponsori üksteist mõjutavate piiriüleste
 sidemete tõttu, kuna sponsorid asuvad peamiselt riigis, mis ei ole
 rahaturufondi asukohariik.
 Rahaturufondide süsteemse vastastikuse seotuse
 tõttu nii pangandussektori kui ka ettevõtete ja riigi rahandusega on rahaturufondide
 tegevus olnud varipanganduse valdkonnas tehtava rahvusvahelise koostöö keskmes.
 Finantsstabiilsuse nõukogu (FSB) ja muud institutsioonid, nagu Rahvusvaheline
 Väärtpaberijärelevalve Organisatsioon (IOSCO) ja Euroopa Süsteemsete Riskide
 Nõukogu, analüüsisid finantssektorit ning jõudsid järeldusele, et teatavad
 tegevused ja üksused olid süsteemse tähtsusega, kuid reguleerivad asutused ei
 pööranud neile piisavalt tähelepanu. Varade valitsemise sektoris peeti
 rahaturufonde süsteemselt olulisteks. Euroopa Parlament võttis 2012. aasta
 novembris vastu resolutsiooni varipanganduse kohta, milles ta kutsus komisjoni
 üles esitama ettepaneku, mis keskenduks eelkõige rahaturufondide küsimusele[1].
 Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu esitas
 rahaturufondide tegevusega kaasnevate süsteemsete riskide põhjaliku analüüsi. Eelkõige
 olid tema soovitused seotud rahaturufondide stabiilsuse ja likviidsusega ning
 sisaldasid ka täiendavaid läbipaistvuse ja aruandluseeskirju. Kõnealuseid
 soovitusi on suures osas kajastatud komisjoni ettepanekus ning samal ajal on
 võetud arvesse ka nende soovituste võimalikku negatiivset mõju Euroopa
 majanduse rahastamisele.
 Rahaturufondid on investoritele mugavad
 vahendid, kuna pakuvad pangahoiustega analoogseid võimalusi: kohene juurdepääs
 likviidsusele ning väärtuse suhteline stabiilsus. Nende omaduste tõttu peavad
 investorid rahaturufonde turvaliseks ja suuremat hajutatust pakkuvaks
 alternatiiviks pangahoiustele. Tegelikult on rahaturufondid klassikalised
 investeerimisfondid, millega kaasnevad mis tahes fondiinvesteeringutega seotud
 tururiskid. Seega, kui varade hinnad, millesse rahaturufondid on investeerinud,
 hakkavad langema, eelkõige halvenenud turutingimustes, ei saa rahaturufond
 alati kinni pidada lubadusest investoritele emiteeritud osakuid või aktsiaid
 koheselt tagasi võtta ning säilitada nende väärtus. Mõnel fondi sponsoril
 (peamiselt pangad) võib olla võimalik aktsiate väärtust sponsortoetuse abil
 säilitada, samas kui teistel (peamiselt varahaldurid) ei pruugi selleks
 kapitali olla. Rahaturufondi poolt investorile pakutava igapäevase likviidsuse
 ja rahaturufondi portfelli varade vahel esineva likviidsuse lõpptähtaegade
 mittevastavuse tõttu ei pruugi kohene tagasivõtmine olla alati võimalik. Sageli
 rõhutatakse stabiilse tagasivõtmishinna säilitamise lubadust AAA reitinguga.
 Negatiivne aspekt on see, et niipea kui investorid tajuvad ohtu, et
 rahaturufondid ei pruugi kinni pidada lubadusest tagada likviidsus ja stabiilne
 tagasivõtmine igal ajal, nõuavad nad tagasivõtmist, mis põhjustab tõenäoliselt
 nn investorijooksu.
 Investorijooksu iseloomustab
 tagasivõtmistaotluste massiline ja ootamatu esitamine suure hulga investorite
 poolt, kelle eesmärk on vältida kahjusid ja võtta oma vara tagasi võimalikult
 kõrge hinnaga. Investorijooks on süsteemselt oluline, sest see sunnib
 rahaturufonde oma varasid kiiresti müüma, et rahuldada esitatud
 tagasivõtmistaotlusi. Tagasivõtuspiraal ise kiirendab fondi vara puhasväärtuse
 vähenemist, võimendades seeläbi vara puhasväärtuse üldist langust ning
 suurendades kartust, et rahaturg tervikuna on ebastabiilne. Kuna
 rahaturufondidel on pankade, äriühingute ja valitsuste lühiajalisel
 rahastamisel keskne osa, võib investorijooks tuua kaasa laiema ulatusega
 makromajanduslikke tagajärgi. Pankade vara moodustab rahaturufondidele antud
 triljoni euroni ulatuvatest finantsinstrumentidest suurima osa (85 %),
 valitsuste osakaal on ligikaudu 10 % ja äriühingute oma ligikaudu 5 %.
 Valitsused ja väga suured äriühingud kasutavad rahaturgu lühiajaliste laenude
 saamiseks paralleelselt panga krediidiliinidega.
 Investorijooksuga seotud probleemid on
 süsteemset laadi, sest: 1) rahaturufondid on tihedalt seotud reaalmajandusega
 (rahaturufondidel on oluline osa majandusüksuste lühiajaliste finantsvajaduste
 rahuldamisel, kasutades rahastamisvahendina rahaturgu), 2) rahaturufondid on
 seotud sponsoritega. Lisaks sellele on rahaturufondides toimuvatel
 investorijooksudel ka investorite kaitsega seotud aspekt, sest hilisemad
 tagasivõtjad (tavaliselt erainvestorid) on varasemate tagasivõtjatega võrreldes
 ebasoodsamas olukorras.
 Neid probleeme käsitletakse kavandatud
 määruses. Määrusega kehtestatakse ühised standardid rahaturufondide likviidsuse
 suurendamiseks ja nende struktuuri stabiilsuse tagamiseks. Päevase ja nädalase
 tähtajaga likviidsete varade miinimumtaseme tagamiseks kehtestatakse ühtsed
 eeskirjad. Kehtestatakse ühtlustatud põhimõtted, mis tagavad fondi valitsejale
 parema ülevaate investoribaasist. Samuti võetakse kasutusele ühised eeskirjad,
 millega tagatakse, et rahaturufondid investeeriksid kvaliteetsetesse ja hästi
 hajutatud kõrge krediidikvaliteediga varadesse. Need meetmed tagavad fondile
 investorite tagasivõtmise taotlustega toimetulemiseks piisava likviidsuse.
 Rahaturufondi stabiilsus tagatakse sellega, et
 varade jaoks, millesse rahaturufondid investeerivad, luuakse selged ja
 ühtlustatud hindamiseeskirjad. Nimetatud hindamiseeskirjad viitavad selgelt
 asjaolule, et rahaturufondid on tavalised usaldusfondid, millesse investeeritud
 varad sõltuvad hinnakõikumistest.
 Teatavatel rahaturufondidel on võimalik
 säilitada varade hindamise arvestusmeetod, mis tagab stabiilse emiteerimis- ja
 tagasivõtmishinna tingimusel, et nad moodustavad piisava rahareservi. Selle nn
 puhasväärtuse puhvri eesmärk on leevendada kapitaliturgudele omaseid turuliikumisi.
 Puhver peaks ära hoidma ka olukorra, kus sponsorid ei ole valmis selleks, et
 nende rahaturufondid võivad vajada välist tuge. Puhver moodustab 3 %
 rahaturufondi valitsetavate varade koguväärtusest. Kriisi ajal vaadeldud
 sponsortoetuse juhtudest (USA rahaturufondide puhul 123 juhtumit) ületas toetus
 3 % vaid kolmel korral. Kui reservfond Reserve Primary Fund oma kohustused
 2008. aastal täitmata jättis, kaotas ta Lehmani varadega seotud 1,5 %-se
 riskipositsiooni tõttu 3 % oma varadest. Puhver ei anna püsiva puhasväärtusega
 aktsiate omanikele täit garantiid, kuid nimetatud määr aitab leida tasakaalu
 fondivalitsejate rahastamisvõimaluste ja vajaduse vahel jõulise ja ohutu püsiva
 puhasväärtuse mudeli järele. Rahaturufondile tekkivad kulud sõltuvad iga valitseja
 finantseerimiskuludest. Need kulud võivad jääda vahemikku 3 % kuni 10 %
 aastas. Kohaldades seda 3 % suuruse puhvri suhtes, suureneksid
 valimistasud aastas 0,09 % kuni 0,30 %. Eeldatakse, et osa sellest
 kulude kasvust kannab valitseja ning ülejäänu kandub investoritele. Tasu
 suurenemine mõjutab tootlust, mida investorid võivad saada rahaturufondidesse
 investeerides, kuid samal ajal saavad nad kasu tootest, millel on täiendav
 kaitsekiht alusvara turu liikumiste eest.
 Lisaks nimetatud sätetele tagab ühine reitingueeskiri,
 et fondivalitsejad ja investorid ei lähtuks välistest krediidireitingutest, mis
 võib reitingu alandamise puhul mõjuda negatiivselt rahaturu toimimisele.
 Nimetatud meetmetega kaasneb suurema läbipaistvuse nõue, millega tagatakse, et
 investor saab õigesti aru oma investeeringuga seotud riskist ja tootlusest.
 Kavandatav määrus tugineb eurofondidele
 tegevusloa andmiseks kehtestatud menetlusele, mida on ühtlustatud eurofondide
 direktiiviga. Määrusega kehtestatakse alternatiivsetest investeerimisfondidest
 rahaturufondidele tegevusloa andmise ühtlustatud menetlus, sest alternatiivsete
 investeerimisfondide valitsejate direktiivis on jäetud alternatiivsete
 investeerimisfondidele tegevusloa andmine liikmesriikidele. Alternatiivsetest
 investeerimisfondidest rahaturufondide ühtlustatud menetlus vastab
 eurofondidele tegevusloa andmise ühtlustatud menetlusele. Fondide valitsejate
 reguleerimist jätkatakse eurofondide või alternatiivsete investeerimisfondide
 valitsejate direktiividega, kuid käesoleva määruse reguleerimisalasse jäävad
 valitsejad ja fondid peavad järgima täiendavalt konkreetse rahaturufondi
 toote-eeskirju.
 Ühtlustatud eeskirjade eesmärk on kaitsta
 siseturu terviklikkust ja suurendada selle stabiilsust, et minimeerida uue
 kriisi mõju. Investorid õpivad tundma reguleeritud toodetega seotud riske ja
 liidu rahaturufondidega seotud homogeensete investeerimisvõimaluste
 usaldatavust. Ühtlustatud toote-eeskirjadest saavad kasu kõik Euroopa fondide
 valitsejad. Rahaturuinstrumentide emitendid saavad kasu stabiilsemast
 keskkonnast, mis säilitab rahaturufondide rahastamisvahendi rolli.
 2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA
 MÕJU HINDAMINE
 2.1. Konsulteerimine huvitatud
 isikutega
 Komisjon on pidanud alates 2012. aasta
 algusest ulatuslikke konsultatsioone paljude organisatsioonide esindajatega.
 Seda on tehtud mitmete kahe- ja mitmepoolsete kohtumiste, ühe varipangandust
 käsitlenud avaliku konsultatsiooni, ühe varade valitsemise teemasid, sealhulgas
 rahaturufonde käsitlenud avaliku konsultatsiooni ja varipangandust käsitlenud
 konverentsi raames. Selle käigus on komisjon saanud palju teavet
 rahaturufondide turu ja selle erinevate segmentide toimimise kohta ning
 kuulanud arvamusi lahendamist vajavate probleemide ja võimalike lahenduste
 kohta.
 2.1.1. Varipangandust käsitlev
 roheline raamat
 Vastukaja rohelisele raamatule andis Euroopa
 varipangandussektorist ülatusliku ülevaate. Selle põhjal oli võimalik koostada
 konkreetsemad küsimused rahaturufondide toimimise kohta, mida käsitleti 2012.
 aasta juulis alanud varade valitsemist käsitlenud avaliku konsultatsiooni
 käigus. Rahaturufondide teemat käsitleti ka 2012. aasta aprillis ELi ja USA
 sidusrühmade osalusel toimunud konverentsil. Õigusloome ja valdkonna esindajad
 moodustasid rahaturufondidega tegeleva toimkonna, kus tutvustasid oma
 seisukohti seoses vajadusega reformida ELi rahaturufondide turgu.
 2.1.2. Konsulteerimine varade
 valitsemise teemal
 Rahaturufondide peatükki tutvustati erinevaid
 varade valitsemise teemasid käsitlenud laiemal avalikul konsulteerimisel, mis
 algas 26. juulil 2012 (konsulteerimine lõpetati 18. oktoobril 2012). Komisjoni
 talitused said rahaturufondide kohta 56 vastust.
 2.2. Mõju hindamine
 Komisjon korraldas kooskõlas parema õigusloome
 põhimõttega erinevate poliitikavalikute mõju hindamise. Rahaturufondide
 likviidsuse ja stabiilsuse tagamiseks analüüsiti kokku 16 poliitikavalikut.
 Kõiki neid valikuid analüüsiti üldeesmärkide alusel, milleks on edendada
 finantsstabiilsust ühtsel turul ja tõhustada rahaturufondide investorite
 kaitset, ning samuti käesoleva algatuse konkreetsemate eesmärkide alusel,
 milleks on: i) hoida ära ohtu, et negatiivsed mõjud kanduvad üle
 reaalmajandusele, ii) hoida ära ohtu, et negatiivsed mõjud kanduvad üle
 sponsorile, ja iii) vähendada ebasoodsat mõju hilisematele tagasivõtjatele,
 eelkõige tagasivõtmise korral halvenenud turutingimustes.
 Analüüsiti ka mõju, sealhulgas kulu ja tulu
 erinevatele sidusrühmadele, investoritele, varahalduritele, lühiajaliste
 võlakohustuste emitentidele ja sponsoritele. Analüüside põhjal toetatakse
 rahaturufondide tõhusama raamistiku loomist, mida iseloomustab suurem
 likviidsus ja stabiilsem struktuur. Eelistatud valik toob eeldatavalt kasu
 rahaturufondidele ja rahaturule üldiselt, parandades nende vastupidavust
 halvenenud turutingimustes. Selle tulemuseks on stabiilsem rahaturu keskkond
 Euroopas, mis toob kasu investoritele, lühiajaliste võlakohustuste emitentidele
 ning rahaturufonde spondeerivatele pankadele.
 Siseturu ja teenuste
 peadirektoraadi talitused kohtusid 16. jaanuaril 2013
 mõjuhindamiskomiteega. Komitee analüüsis mõjuhinnangut ja esitas oma positiivse
 arvamuse 18. jaanuaril 2013. Kohtumise käigus esitasid komitee liikmed
 siseturu ja teenuste peadirektoraadi talitustele oma märkused mõjuhinnangu sisu
 parandamise kohta, mille alusel tehti lõplikusse versiooni mõned muudatused.
 Parandatud on probleemi määratlust, et pakkuda üksikasjalikumat teavet
 rahaturufondide turgude kohta ning selle kirjeldust on täiendatud liidu
 näidetega, mis selgitavad eelkõige probleemide piiriülest mõõdet. Eesmärgid ja
 kindlakstehtud probleemide lahendusvõimalused on paremini seotud ning kasutatud
 on tegevuseesmärke, mis on paremini mõõdetavad. Üksikasjalikumalt on selgitatud
 mõju investoritele ja kavandatud meetmega kaasnevaid nõuete täitmisega seotud
 kulusid. Paremini on kirjeldatud ka mõju liikmesriikidele ja rahvusvahelisele
 õiguslikule sidususele. Süsteemselt on tutvustatud sidusrühmade seisukohti,
 eelkõige poliitikavalikuid analüüsivates ja võrdlevates jaotistes.
 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
 3.1. Õiguslik alus and õigusliku
 vormi valik
 Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114
 lõige 1 loob õigusliku aluse määrusele, millega kehtestatakse ühtsed nõuded,
 mille eesmärk on tagada siseturu toimimine. Toodete usaldatavusnõuetega
 kehtestatakse rahaturufondidega seotud riskide piirid. Seega ei reguleerita
 nendega juurdepääsu varade valitsemisele, vaid viise, kuidas seda tehakse, et
 tagada investorite kaitse ja finantsstabiilsus. Need toetavad siseturu
 nõuetekohast ja ohutut toimimist.
 Siseturu terviklikkuse saavutamiseks luuakse
 kavandatava õigusliku meetmega rahaturufondide õigusraamistik, et tagada
 rahaturufondide investorite parem kaitse ning tugevdada finantsstabiilsust
 negatiivsete mõjude ülekandumise riski vältimise kaudu. Kavandatud sätted on
 otseselt suunatud fondi piisava likviidsuse tagamisele, et tulla toime
 investorite tagasivõtmistaotlustega, ning rahaturufondide struktuuri ohutuse
 kindlustamisele ebasoodsates turutingimustes. Määrust peetakse kõige sobivamaks
 õigusaktiks, et kehtestada ühtsed nõuded, mille raames tegeleda muu hulgas
 kõlblike varade, investeeringute hajutamise eeskirjade, krediidi-,
 intressimäära ja likviidsusriskidega seotud eeskirjade ning nõuetega, mis on
 seotud tegevusloa andmisega fondidele, mis kavatsevad hakata tegelema
 rahaturule investeerimisega. Tegemist on peamiselt usaldatavusnõuetega, mille
 eesmärk on muuta Euroopa rahaturufondid turvalisemaks ja tõhusamaks,
 leevendades süsteemse riskiga seotud probleeme.
 Tegevuse alustamist fondivalitsejana
 reguleeritakse eurofondide direktiivi või alternatiivsete investeerimisfondide
 valitsejate direktiiviga. Valitsejate tegevuse suhtes kohaldatakse jätkuvalt
 alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate direktiivi ja eurofondide
 direktiivi, kuid eurofondide raamistikus sisalduvaid toote-eeskirju
 täiendatakse käesolevas uues määruses esitatud toote-eeskirjadega.
 3.2. Subsidiaarsus ja
 proportsionaalsus
 Riikide regulatiivsed lähenemisviisid
 piirduvad asjaomase liikmesriigiga. Rahaturufondi toote- ja likviidsusprofiili
 reguleerimine riiklikul tasandil toob kaasa riski, et erinevad tooted müüakse
 rahaturufondidena. See tekitaks investorites segadust ning takistaks kogu liitu
 hõlmavate võrdsete võimaluste teket nende jaoks, kes pakuvad rahaturufonde
 kutselistele või jaeinvestoritele. Samuti suurendaksid rahaturufondi olulisi
 näitajaid käsitlevad erinevad riikide lähenemisviisid negatiivse mõju
 piiriülese ülekandumise ohtu, eelkõige kui emitendid ja rahaturufond asuvad
 erinevates liikmesriikides. Kuna rahaturufondid investeerivad paljudesse finantsinstrumentidesse
 kõikjal ELis, võib ühe rahaturufondi maksejõuetus (mis on tingitud ebapiisavast
 reguleerimisest riiklikul tasandil) mõjutada valitsuste ja äriühingute
 rahastamist kõikjal Euroopa Liidus.
 Kuna paljude Euroopas rahaturufonde pakkuvate
 ettevõtjate asukoht on mõnes muus liikmesriigis kui see, kus fonde
 turustatakse, on tõhusa raamistiku loomine negatiivse mõju piiriülese
 ülekandumise ennetamiseks ülioluline. Samuti tuleks vältida rahaturufondi ja
 tema muus liikmesriigis asuva sponsori vahelist negatiivse mõju piiriülest
 ülekandumist. Probleem muutub eriti teravaks siis, kui sponsor asub
 liikmesriigis, kellel ei pruugi olla eelarvelisi vahendeid, et aidata
 makseviivitusse sattunud sponsorit.
 Proportsionaalsuse puhul püütakse ettepanekuga
 saavutada asjakohane tasakaal kaalul oleva avaliku huvi ja kavandatud meetme
 kulutõhususe vahel. Eri isikute suhtes kohaldatavad nõuded on hoolikalt
 kavandatud. Võimaluse korral on nõuded välja töötatud miinimumstandarditena (nt
 päevane ja nädalane likviidsus, emitendi kontsentratsiooni piirmäärad) ning
 regulatiivsed nõuded on koostatud nii, et need ei häiriks liialt olemasolevaid
 ärimudeleid (nt kehtestades asjakohase üleminekuperioodi, enne kui
 rahaturufondi vara puhasväärtus tuleb kõikuvaks muuta või lastes ettevõtjatel
 valida rangemate kapitalinõuete ja nende rahaturufondi vara puhasväärtuse
 kõikumise vahel). Eelkõige on nende nõuete kavandamisel lähtutud vajadusest
 saavutada tasakaal investorite kaitse, negatiivsete mõjude piiriülese
 ülekandumise vältimise, turgude tõhususe, Euroopa majanduse rahastamise ning
 majandusele tekkivate kulude vahel.
 3.3. Mõju põhiõigustega seotud
 küsimustele
 Ettepanekul on mõju seoses kahe Euroopa Liidu
 põhiõiguste hartas sätestatud põhiõigusega, nimelt ettevõtlusvabaduse (artikkel
 16 ja 22) ja tarbijakaitsega (artikkel 38).
 Eespool nimetatud põhiõiguste teatavat
 piiramist põhjendav üldiste huvidega seotud eesmärk on tagada turu terviklikkus
 ja stabiilsus. Ettevõtlusvabadust võib mõjutada vajadus järgida konkreetseid
 eesmärke, milleks on piisava likviidsuse tagamine, negatiivse mõju ülekandumise
 riski ennetamine ning investorite huvide kaitse edendamine. Ettepanekus
 järgitakse siiski nimetatud põhivabaduse põhimõtet täielikult. Kavandatavad
 uute eeskirjadega toetatakse üldiselt õigust tarbijakaitsele (artikkel 38),
 austades põhiõigusi ja järgides põhimõtteid, mida on tunnustatud Euroopa Liidu
 põhiõiguste hartas ning mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingus.
 3.4. Ettepaneku üksikasjalik
 selgitus
 Rahaturufonde käsitleva määruse ettepanek
 koosneb üheksast peatükist.
 3.4.1. I peatükk: Üldsätted (artiklid
 1–6)
 I peatükis käsitletakse selliseid üldiseid
 sätteid nagu kavandatavate eeskirjade reguleerimisese ja -ala, mõisted,
 rahaturufondidele tegevusloa andmine ning kavandatava määruse ja direktiivides 2009/65/EÜ
 (eurofondide direktiiv) ja 2011/61/EL (alternatiivsete investeerimisfondide
 valitsejate direktiiv) sätestatud olemasolevate eeskirjade vastastikune mõju.
 Artiklis 1 määratletakse kavandatava määruse
 reguleerimisese ja -ala, sätestades et määrust kohaldatakse kõikide liidus
 asutatud, seal valitsetavate ja/või turustatavate rahaturufondide suhtes, ning
 määratakse kindlaks, et määruse nõuded on ammendavad, mis tähendab seda, et
 need ei jäta võimalust täiendavaks ülereguleerimiseks riiklikul tasandil.
 Rahaturufondid on eurofondid või alternatiivsed investeerimisfondid, mis
 investeerivad lühiajalistesse finantsinstrumentidesse ning millel on
 konkreetsed eesmärgid. Artikkel 2 sisaldab põhimõisteid, mida on vaja
 kavandatud määruse ühetaoliseks kohaldamiseks. Artiklis 3 nõutakse, et ühiseks
 investeerimiseks loodud ettevõtjatele antaks tegevusluba selgesõnaliselt kui
 rahaturufondile, kas eurofondile tegevusloa andmise ühtlustatud menetluse osana
 või järgides artiklis 4 alternatiivsete investeerimisfondide suhtes kehtestatud
 uut ühtlustatud menetlust. Artikliga 5 reserveeritakse nimetus „rahaturufond”
 vaid määrust järgivate fondide tarvis. Artiklis 6 kirjeldatakse olemasolevate
 eurofondide ja alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate direktiivide
 ning uue rahaturufondide määruse eeskirjade koostoimet, eelkõige sätestades, et
 määruse järgimise peab tagama rahaturufondi valitseja.
 3.4.2. II peatükk: Rahaturufondide
 investeerimispoliitikaga seonduvad kohustused (artiklid 7-20)
 II peatükk sisaldab eeskirju, mis käsitletavad
 rahaturufondidele lubatud investeerimispoliitikat, sealhulgas kõlblikud varad,
 investeerimisvarade hajutamine, kontsentratsioon ja krediidikvaliteet.
 Artiklis 7 kirjeldatakse
 investeerimispoliitikat käsitlevate eurofondide eeskirjade seost
 rahaturufondide investeerimispoliitikat käsitlevate kavandatud eeskirjadega,
 pidades silmas, et rahaturufondi eeskirjad on artiklis 7 eraldi loetletud
 eurofondide eeskirjade suhtes erinormid (lex specialis). Artiklis 8
 kirjeldatakse nelja finantsvarade kategooriat, millesse rahaturufond võib
 investeerida: rahaturuinstrumendid, hoiused krediidiasutustes,
 tuletisinstrumendid ja pöördrepolepingud. Teisalt ei tohi rahaturufond
 investeerida muudesse varadesse, tegeleda rahaturuinstrumentide lühikeseks
 müügiga, võtta riskipositsioone aktsiakapitalis ega kaupades, sõlmida
 väärtpaberite laenuks andmise või võtmise lepinguid, sõlmida repolepinguid ega
 anda ega võtta raha laenuks, sest need varaklassid ja tegevused kahjustaksid
 rahaturufondi likviidsusprofiili. Artiklites 9–13 kirjeldatakse täpsemalt
 kõlblikkuse tingimusi nelja varade kategooria puhul, millesse rahaturufond võib
 investeerida. Eelkõige artikkel 13 sisaldab eeskirju, mille eesmärk on tagada,
 et pöördrepolepinguga seoses saadud tagatis on piisavalt likviidne, et seda
 saaks vajaduse korral kiiresti müüa.
 Artiklis 14 esitatakse üksikasjalikud
 eeskirjad kõlblike investeerimisvarade hajutamise kohta, mida iga rahaturufond
 peab järgima, näiteks ülemmäärad, kui palju võib investeerida ühe emitendi
 varasse (protsendina rahaturufondi valitsetavatest varadest), ning eeskirjad
 maksimaalse riski kohta, mida rahaturufond võib ühe vastaspoole suhtes võtta.
 Artiklis 15 seevastu käsitletakse varade maksimaalset määra, mida rahaturufond
 võib (investorina) ühe emitendi käes hoida (riskide kontsentreerumise
 piirmäärad). Selleks, et vältida mehaanilist tuginemist välisreitingutele,
 sätestatakse artiklites 16–19 üksikasjalikud eeskirjad rahaturufondi
 investeerimisinstrumentide krediidikvaliteedi sisemise hindamise kohta.
 Artiklis 20 kirjeldatakse sisemise krediidireitingu määramise protsessi
 reguleerivaid juhtimisnõudeid, eelkõige kõrgema juhtkonna rolli.
 3.4.3. III peatükk: Rahaturufondide
 riskijuhtimisega seotud kohustused (artiklid 21-25)
 III peatükis käsitletakse riskijuhtimise
 aspekte, nagu rahaturufondide varade lõpptähtaeg ja likviidsusprofiil,
 krediidireitingute tellimine ning „tunne oma klienti” lähenemisviis ja
 stressitestid, mida rahaturufond on kohustatud teostama.
 Uued eeskirjad kaalutud keskmise tähtaja (WAM)
 ja kaalutud keskmise järelejäänud tähtaja (WAL) kohta koos nõuetega päevase ja
 nädalase tähtajaga vara kohta on olulised, sest aitavad parandada rahaturufondi
 likviidsusprofiili ja seega fondi suutlikkust rahuldada investorite tagasivõtmistaotlusi.
 Artikkel 21 sisaldab olulist sätet lõpptähtaegade kohta, mida peavad järgima
 lühiajalised rahaturufondid. Artikkel 22 sisaldab vastavaid eeskirju
 standardsetele rahaturufondidele, kes investeerivad võrreldes lühiajalise
 rahaturufondiga pikemaajalistesse instrumentidesse. Standardsetel
 rahaturufondidel on erinevad lõpptähtaja piirmäärad, nagu kaalutud keskmine
 tähtaeg ja kaalutud keskmine järelejäänud tähtaeg, ning nad saavad kasutada
 sama asutuse emiteeritud rahaturuinstrumentidesse investeerimise korral
 madalamat hajutamise piirmäära. Need omadused on kooskõlas standardsete
 rahaturufondide eesmärgiga pakkuda rahaturu intressimääradest veidi suuremat
 tulu. Selle rahaturufondide kategooria omadused on kooskõlas ka asjaoluga, et
 standardseid rahaturufonde ei saa valitseda püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondidena (artikli 22 lõige 5) ja seepärase on need vähem altid
 vahendite massilisele väljavoolule.
 Artikliga 23 keelatakse rahaturufondil välise
 krediidireitingu tellimine või rahastamine ning täiendatakse seega artiklites 16–19
 sätestatud sisereitingu määramise eeskirju. Artikliga 24 kehtestatakse nõuded
 „tunne oma klienti” lähenemisviisile. Nende eeskirjade eesmärk on võimaldada
 rahaturufondidel tagasivõtmise tsükleid paremini ette näha. Artiklis 25 on
 sätestatud stressitestimise eeskirjad.
 3.4.4. IV peatükk: Vara hindamise
 eeskirjad (artiklid 26 -28)
 IV peatükis käsitletakse rahaturufondi
 investeerimisvarade hindamist ja rahaturufondi vara puhasväärtuse arvutamist
 osaku või aktsia kohta.
 Artiklites 26–28 esitatakse eeskirjad selle
 kohta, kuidas rahaturufond peab hindama oma individuaalseid
 investeerimisvarasid ja arvutama vara puhasväärtust osaku või aktsia kohta ning
 kui tihti neid toiminguid tuleb teha. Kuigi üldine reegel näeb ette turuhinnas
 hindamise eelistamist, võivad rahaturufondid kasutada ka mudelipõhist
 hindamist, kui turuhinnas hindamine ei ole võimalik või turuandmed ei ole
 piisavalt kvaliteetsed. Vaid püsiva puhasväärtusega rahaturufondid võivad
 hinnata varasid ka amortiseeritud soetusmaksumuse põhjal. Vara puhasväärtuse
 arvutamiseks valitud meetod on iseäranis oluline rahaturufondi aktsiate või
 osakute emiteerimisel ja tagasivõtmisel (artikkel 26).
 3.4.5. V peatükk: Erinõuded püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondidele (artiklid 29-34)
 V peatükk sisaldab erinõudeid
 rahaturufondidele, kes hindavad oma varasid amortiseeritud soetusmaksumuse
 põhjal või reklaamivad osaku või aktsia püsivat puhasväärtust või ümardavad
 osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse lähima protsendipunktini (nn püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondid).
 Artiklis 29 esitatakse konkreetsed
 tegevusloa andmise nõuded, mida kohaldatakse üksnes rahaturufondide suhtes, kes
 kasutavad varade hindamiseks amortiseeritud soetusmaksumust või reklaamivad
 osaku või aktsia püsivat puhasväärtust või ümardavad osaku või aktsia püsiva
 puhasväärtuse lähima protsendipunktini. Need püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondid peavad looma ja pidevalt säilitama puhvri, mis moodustab
 vähemalt 3 % nende varade koguväärtusest. Artiklis 30 kirjeldatakse
 puhvri (puhasväärtuse puhver) koostist ja artiklis 31 selle toimimist. On
 oluline, et artikkel 31 hõlmab eeskirja, et puhasväärtuse puhvrit võib kasutada
 üksnes osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse ja osaku või aktsia tegeliku
 väärtuse vahelise erinevuse kompenseerimiseks. Lisaks sellele hõlmab
 artikkel 31 eeskirju selle kohta, millal tuleb puhasväärtuse puhvrit
 debiteerida ja millal võib seda krediteerida. Artiklid 32–34 sisaldavad
 kohustust puhvrit täiendada ning kirjeldavad puhasväärtuse puhvri täiendamata
 jätmise tagajärgi.
 3.4.6. VI peatükk: Väline toetus
 (artiklid 35-36)
 VI peatükis käsitletakse välise toetuse
 eeskirju. Selles sätestatakse eeskiri, et püsiva puhasväärtusega rahaturufondid
 võivad võtta välist toetust vastu üksnes puhasväärtuse puhvri kaudu, kusjuures
 muudel rahaturufondidel on reeglina välise toetuse vastuvõtmine keelatud.
 Artiklis 35 kirjeldatakse, mida tuleb
 välise toetuse all mõista ning hõlmab välise toetuse juhtumite mitteammendavat
 loetelu. Sellel artiklil on kaks eesmärki: tagada, et kogu sponsortoetus
 antakse püsiva puhasväärtusega rahaturufondidele artiklis 31 sätestatud
 läbipaistava mehhanismi kaudu, kasutades varem loodud puhasväärtuse puhvrit
 või, kui sponsortoetus antakse muudele rahaturufondidele, tagada, et pädevad
 asutused lubavad sellist toetust üksnes juhul, kui finantsstabiilsusega seotud
 erakorraliste asjaolude tõttu on erakorraline sponsortoetus põhjendatud
 (artikkel 36).
 3.4.7. VII peatükk:
 Läbipaistvusnõuded (artiklid 37-38)
 VII peatükk sisaldab läbipaistvuse eeskirju
 juhtudeks, mil rahaturufonde reklaamitakse investoritele, ning pädevatele
 asutustele aruannete esitamise eeskirju.
 Artikkel 37 sisaldab läbipaistvuse
 erinõudeid. Artikliga 38 kehtestatakse nõuded aruannete esitamise kohta,
 mida kohaldatakse kõikide rahaturufondide suhtes lisaks direktiivides 2009/65
 ja 2011/61 sätestatud nõuetele.
 3.4.8. VIII peatükk: Järelevalve
 (artiklid 39-42)
 VIII peatükk hõlmab rahaturufondide
 järelevalve suhtes kohaldatavaid eeskirju: artiklis 39 selgitatakse
 rahaturufondi pädevate asutuste ja rahaturufondi valitseja pädevate asutuste
 ülesandeid. Artiklis 40 sätestatakse, et pädevatele asutustele eurofondide
 ja alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate direktiivide raames antud
 volitusi tuleks kasutada kavandatud määrust arvesse võttes. Artiklis 41
 osutatakse ESMA volitustele ning artikliga 42 nähakse ette
 ametiasutustevaheline koostöö.
 3.4.9. IX peatükk: Lõppsätted
 (artiklid 43-46)
 IX peatükk sisaldab eeskirju rahaturufondidena
 tegutsevatele olemasolevatele eurofondidele ja alternatiivsetele
 investeerimisfondidele, et tagada nende vastavus uutele rahaturufondide
 eeskirjadele, ning läbivaatamisklauslit, mis käsitleb puhasväärtuse puhvri
 kohaldamist teatavate püsiva puhasväärtusega rahaturufondide suhtes. Eelkõige
 nähakse artikliga 43 ette see, kuidas peaksid oma puhasväärtuse puhvri looma
 olemasolevad eurofondid ja alternatiivsed investeerimisfondid, kes vastavad
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondi määratlusele. Artiklis 45 sätestatakse, et
 puhasväärtuse puhvrite kohaldamine nende püsiva puhasväärtusega rahaturufondide
 suhtes, kelle portfellid keskenduvad liikmesriikide emiteeritud või tagatud
 võlakohustustele, tuleks läbi vaadata hiljemalt kolm aastat pärast käesoleva
 määruse jõustumist.
 4. MÕJU EELARVELE
 Rahaturufondide reformi puhul on tihedalt
 kooskõlastatud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvega (ESMA). Komisjoni
 eksperdid, kes tegelevad fondide valitsemise valdkonnaga, on suhelnud pidevalt
 ESMA vastavate ekspertidega nii rahaturufondide töörühma kui ka ESMA juurde loodud
 investeeringute valitsemise teenuste alalise komitee raames.
 ESMA peatas oma käimasoleva töö
 rahaturufondidega, sest komisjon teatas kavatsusest teha muu hulgas selles
 valdkonnas seadusandlik ettepanek, mis kinnistaks rahaturufonde käsitlevates
 Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve Komitee (CESR) ja ESMA suunistes sätestatud
 teatavad põhimõtted esmases õiguses. Töö peatati ajal, mil ESMA oli juba
 alustanud tööd alternatiivsete reitingumeetoditega. Nimetatud töösuund loodi
 reitinguagentuuride poolt rahaturuinstrumentidele antavate krediidireitingute
 asendamiseks. ESMA peatas töösuuna, et oodata ära kavandatud õigusaktiga
 antavad ametlikud volitused. Osana jõupingutustest, mida tehakse lähenemise
 soodustamiseks rahaturufondide valdkonnas, loob ESMA lisaks ka järelevalvetavade
 ja olemasolevatest suunistest kinnipidamise andmebaasi.
 Seega on ESMA valmis täitma talle kavandatud
 määrusega pandavaid volitusi, kuna vastav töö algas juba enne, kui komisjon
 tegi rahaturufonde käsitleva ettepaneku.
 Asjaolusid arvestades leiab komisjon, et
 ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet. Eespool öeldut silmas pidades ei vaja ESMA
 kavandatud õigusaktiga talle pandud ülesannete täitmiseks – alternatiivsete
 reitingumeetodite väljatöötamiseks ja tegevusloa saanud rahaturufondide andmebaaside
 loomiseks – täiendavat rahastamist ega täiendavaid ametikohti. Nagu eespool
 selgitati, moodustavad need ülesanded osa ESMA väljakujunenud töösuunast.
 Rahaturufonde käsitlevate tegevuseeskirjade
 väljatöötamine jääb ESMA praeguste ülesannete piiridesse. Peamise ülesande
 raames, milleks on järelevalve ja õigusnormide lähendamine eurofondide
 valdkonnas, on ESMA juba suunanud oma personali rahaturufonde (mis on fondide
 erikategooria ning mida reguleeritakse eurofondide või alternatiivsete
 investeerimisfondidena) käsitleva poliitika ja järelevalvevahendite
 väljatöötamisele.
 Eesmärkide saavutamiseks andis ESMA eelkäija
 CESR mais 2010 välja rahaturufonde käsitlevad ulatuslikud suunised (CESR 10/049).
 2012. aastal korraldas ESMA ressursimahuka
 vastastikuse hindamise, millega hinnati, kuidas liikmesriigid suuniseid
 praktikas rakendavad (12 liikmesriiki rakendas suuniseid, samas kui kaheks ei
 olnud neid oma õigusnormidesse üle võtnud).
 2013. aastal täiendati rahaturufondide
 suuniseid üksikasjalike küsimuste ja vastustega.
 2013/0306 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
 rahaturufondide kohta
 (EMPs kohaldatav tekst)
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
 NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
 lepingut, eriti selle artiklit 114,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
 liikmesriikide parlamentidele,
 võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
 Sotsiaalkomitee arvamust[2],
 toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
 ning arvestades järgmist:
 (1) Rahaturufondid pakuvad
 lühiajalist rahastamist finantseerimisasutustele, äriühingutele ja
 valitsustele. Neile üksustele
 rahastamise pakkumisega aitavad rahaturufondid rahastada Euroopa majandust.
 (2) Nõudluse poolel on
 rahaturufondid lühiajalised rahavoogude juhtimisvahendid, mis tagavad suure
 likviidsuse ja hajutatuse ning investeeringu põhiosa stabiilse väärtuse koos
 turupõhise tootlusega. Rahaturufondide
 võimalusi kasutavad peamiselt äriühingud, kes soovivad oma üleliigset raha
 lühiajaliselt investeerida. Seega on
 rahaturufondid otsustava tähtsusega lüliks lühiajalise raha nõudluse ja
 pakkumise vahel.
 (3) Finantskriisi ajal toimunud
 sündmused tõid esile mitmed rahaturufondide tunnusjooned, mis muudavad need
 haavatavaks, kui finantsturgudel tekib raskusi, ning seetõttu võivad
 rahaturufondid riske finantssüsteemi kaudu levitada ja võimendada. Kui nende varade hinnad, millesse rahaturufondid
 on investeerinud, hakkavad langema, eelkõige halvenenud turutingimustes, ei saa
 rahaturufond alati pidada kinni investoritele antud lubadusest osakud või
 aktsiad koheselt tagasi võtta ning säilitada nende põhiväärtus. Selline olukord või põhjustada tagasivõtmise
 taotluste massilise ja ootamatu esitamise, mis võib omakorda kaasa tuua laiemad
 makromajanduslikud tagajärjed.
 (4) Massiline
 tagasivõtmistaotluste esitamine sunnib rahaturufonde müüma osa
 investeerimisvaradest langeval turul, mis aitab kaasa likviidsuskriisi tekkele. Selliste tingimuste korral võivad rahaturu
 emitendid sattuda tõsistesse rahastamisraskustesse juhul, kui väärtpaberite ja
 muude rahaturuinstrumentide turud kokku kuivavad. Negatiivse mõju mis tahes ülekandumine lühiajalistele kapitaliturgudele
 võib tähendada otseseid ja suuri raskusi finantseerimisasutuste, äriühingute ja
 valitsuste ning järelikult kogu majanduse rahastamisel.
 (5) Varahaldurid, keda abistavad
 sponsorid, võivad otsustada anda oma rahaturufondide likviidsuse ja stabiilsuse
 säilitamiseks toetust. Sageli on
 sponsorid sunnitud toetama enda spondeeritavaid rahaturufonde, kui varade
 väärtus kahaneb maineriski ja hirmu tõttu, et investorijooks võib edasi kanduda
 sponsori muudesse äritegevustesse. Fondi
 suurusest ja tagasivõtmiste surve ulatusest sõltuvalt võib sponsortoetus
 kasvada nii suureks, et see ületab kasutadaolevaid reserve. Seega on oluline kehtestada ühtsete eeskirjade
 raamistik, et vältida sponsori maksejõuetust ja riski edasikandumist muudele
 rahaturufonde spondeerivatele üksustele.
 (6) Siseturu usaldusväärsuse ja
 stabiilsuse säilitamiseks vastupidavamate rahaturufondide edendamise ja
 negatiivse mõju ülekandumise võimaluste vähendamise kaudu on vaja sätestada
 rahaturufondide toimimise eeskirjad, eelkõige need, mis käsitlevad
 rahaturufondide portfellide struktuuri. Kogu liidus on vaja kehtestada ühtsed eeskirjad, et tagada
 rahaturufondide viivitamatu tagastamissuutlikkus investoritele, seda eriti
 halvenenud turutingimustes. Rahaturufondi
 portfelli käsitlevaid ühtseid eeskirju on vaja ka selleks, et tagada
 rahaturufondide suutlikkus tulla toime tagasivõtmise taotluste massilise ja
 ootamatu esitamisega suure hulga investorite poolt.
 (7) Rahaturufondide ühtseid
 eeskirju on vaja lisaks selleks, et tagada finantseerimisasutuste, lühiajaliste
 võlakohustuste äriühingutest emitentide ja valitsuste jaoks lühiajalise
 kapitalituru tõrgeteta toimimine. Eeskirjad
 peavad tagama ka rahaturufondide investorite võrdse kohtlemise ning vältima
 seda, et hilised tagasivõtjad peavad taluma täiendavaid ebameeldivusi, kui
 tagasivõtmine on ajutiselt peatatud või kui rahaturufond on likvideeritud.
 (8) Rahaturufondide usaldatavusnõuded
 tuleb ühtlustada, sätestades selged eeskirjad, millega kehtestatakse
 rahaturufondidele ja nende valitsejatele kõikjal liidus otsesed kohustused. See parandaks rahaturufondide kui valitsus- ja
 ettevõtlussektori lühiajalise finantseerimise allikate stabiilsust kõikjal
 liidus. See tagaks ka selle, et
 rahaturufondid jäävad liidu majanduse rahavoogude juhtimise usaldusväärseks
 vahendiks ka edaspidi.
 (9) Üks aasta pärast seda, kui
 olid jõustunud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve Komitee (CESR) vastuvõetud
 rahaturufondi suunised, millega loodi liidu rahaturufondide ühtsed
 miinimumtingimused, rakendasid neid vaid 12 liikmesriiki, mis näitab lahknevate
 riiklike eeskirjade püsivust. Finantskriis
 näitas, et riikide erinevate lähenemisviiside abil ei ole võimalik tulla toime
 liidu rahaturgude haavatavusega ega leevendada negatiivse mõju ülekandumise
 riski, seades nii ohtu siseturu toimimise ja stabiilsuse. Seega peaksid rahaturufonde käsitlevad ühtsed eeskirjad tagama
 investoritele kõrgetasemelise kaitse ning ennetama ja leevendama mis tahes
 võimalikke negatiivse mõju ülekandumise riske, mis tulenevad rahaturufondide
 investorite võimalikust investorijooksust.
 (10) Rahaturufondide eeskirju
 sätestava määruse puudumisel võidakse riiklikul tasandil jätkata lahknevate
 meetmete võtmist, mis jätkuvalt põhjustaks olulisi konkurentsimoonutusi, sest
 investeeringute kaitsmise peamistes normides on väga suuri erinevusi. Lahknevused nõuetes portfellide struktuuri,
 kõlblike varade, nende lõpptähtaja, likviidsuse ja hajutatuse ning
 rahaturuinstrumentide emitentide krediidikvaliteedi kohta toovad kaasa
 erinevusi investorite kaitses, sest rahaturufondiga seotud
 investeerimisettepanekute riskid on erineva tasemega. Rahaturufondide suhtes siseturul kohaldatavate rangete ühtsete eeskirjade
 vastu võtmata jätmine takistab investorite ühetaolist kaitset ning annab
 investoritele investeeringute tagasivõtmiseks erinevaid ajendeid ja põhjustab
 seega investorijooksu. Seetõttu on
 oluline võtta vastu ühtsed eeskirjad, et vältida negatiivse mõju ülekandumist
 lühiajalisele kapitaliturule ja rahaturufondide sponsoritele, mis ohustaks
 liidu rahaturu stabiilsust.
 (11) Rahaturufonde käsitlevad uued
 eeskirjad on tihedalt seotud direktiiviga 2009/65/EÜ[3] ja direktiiviga 2011/61/EL[4], sest need moodustavad liidus
 rahaturufondide loomise, valitsemise ja turustamise õigusraamistiku.
 (12) Liidus võivad ühiseks
 investeerimiseks loodud ettevõtjad tegutseda vabalt võõrandatavatesse
 väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjatena (eurofondid), mida
 valitsevad eurofondide valitsejad, või direktiivi 2009/65/EÜ raames tegevusloa
 saanud äriühinguna asutatud fondidena (alternatiivsed investeerimisfondid),
 mida valitsevad direktiivi 2011/61/EL raames registreeritud või tegevusloa
 saanud alternatiivsete investeerimisfondide valitsejad. Rahaturufonde käsitlevad uued eeskirjad täiendavad nende direktiivide
 sätteid. Seega tuleks rahaturufonde
 käsitlevaid uusi eeskirju kohaldada lisaks direktiivides 2009/65/EÜ ja 2011/61/EL
 sätestatud eeskirjadele. Samas tuleks
 jätta kohaldamata mitmed direktiivi 2009/65/EÜ VII peatükis sätestatud
 eeskirjad eurofondide investeerimispoliitika kohta ning kehtestada uutes
 ühtsetes rahaturufonde käsitlevates sätetes konkreetsed rahaturufondide
 toote-eeskirjad.
 (13) Ühtlustatud eeskirju tuleks
 kohaldada ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate suhtes, kelle tunnused
 vastavad rahaturufondidega seotud tunnustele. Uutest rahaturufondide eeskirjadest kinnipidamine peaks olema
 kohustuslik eurofondidele ja alternatiivsetele investeerimisfondidele, kes
 investeerivad lühiajalistesse varadesse, nagu rahaturuinstrumendid ja
 deposiidid, või kes sõlmivad pöördrepolepinguid või tuletislepinguid ainsa
 eesmärgiga maandada muude investeerimisfondidega kaasnevaid riske ning kelle
 eesmärk on tagada kasum vastavalt rahaturu intressidele või säilitada
 investeeringute väärtus.
 (14) Rahaturufondide eripära
 tuleneb investeeritavate varade kombinatsioonist ja taotletavatest
 eesmärkidest. Eesmärk tagada kasum
 vastavalt rahaturu intressidele ja eesmärk säilitada investeeringute väärtus ei
 välista üksteist. Rahaturufondil võib
 olla üks neist eesmärkidest või mõlemad eesmärgid.
 (15) Eesmärki tagada kasum
 vastavalt rahaturu intressimääradele tuleks mõista laiemas tähenduses. Oodatav kasum ei pea olema täpselt kooskõlas
 EONIA, Libori, Euribori või mis tahes muu asjaomase rahaturu intressimääraga. Eesmärk ületada väikese marginaaliga rahaturu
 intressimäära ei tähenda seda, et eurofond või alternatiivne investeerimisfond
 jääksid uute ühtsete eeskirjade kohaldamisalast välja.
 (16) Eesmärki säilitada
 investeeringu väärtus ei tohiks mõista fondi tagatava kapitaligarantiina. Seda tuleks mõista eesmärgina, mida eurofond või
 alternatiivne investeerimisfond püüab saavutada. Investeeringute väärtuse langus ei tohiks tähendada, et ühiseks
 investeerimiseks loodud ettevõtja on muutnud eesmärki säilitada investeeringu
 väärtus.
 (17) On oluline, et eurofonde ja
 alternatiivseid investeerimisfonde, millel on rahaturufondide tunnused,
 käsitataks rahaturufondidena ning et nende suutlikkus täita pidevalt
 rahaturufonde käsitlevaid uusi ühtseid eeskirju oleks selgelt kontrollitud. Selleks peaksid rahaturufondidele andma
 tegevusloa pädevad asutused. Vastavalt
 direktiivis 2009/65/EÜ sätestatud ühtlustatud menetlusele peaks eurofondile tegevusloa
 andmine rahaturufondina olema osa tegevusloa andmisest eurofondina. Kuna direktiivi 2011/61/EL raames alternatiivsete
 investeerimisfondide suhtes loa andmise ja järelevalve ühtlustatud menetlusi ei
 kohaldata, on vaja ette näha ühtsed tegevusloa andmise põhinõuded, mis
 kajastaksid olemasolevaid eurofondide ühtlustatud eeskirju. Need menetlused peaksid tagama, et
 rahaturufondina tegevusloa saanud alternatiivset investeerimisfondi valitseb
 direktiivi 2011/61/EL kohaselt tegevusloa saanud alternatiivse investeerimisfondi
 valitseja.
 (18) Veendumaks, et rahaturufonde
 käsitlevad uued ühtsed eeskirjad kehtivad kõikide rahaturufondide tunnustega
 ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate suhtes, tuleb juhul, kui käesolevat
 määrust ei järgita, keelata kasutada nimetust „rahaturufond” või mis tahes muud
 väljendit, mis viitab sellele, et ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjal on
 rahaturufondidega ühised tunnused. Rahaturufonde
 käsitlevatest eeskirjadest kõrvalehoidmise vältimiseks peaksid pädevad asutused
 teostama järelevalvet nende jurisdiktsioonis asutatud või turustatavate ühiseks
 investeerimiseks loodud ettevõtjate turutavade üle, et kontrollida, et nad ei
 väärkasuta rahaturufondi nimetust ega osuta endale kui rahaturufondile, ilma et
 nad järgiksid uut õigusraamistikku.
 (19) Uued rahaturufondide suhtes
 kohaldatavad eeskirjad peaksid tuginema direktiivi 2009/65/EÜ ja direktiivi 2011/61/EL
 ning nende rakendamiseks vastuvõetud aktidega loodud kehtivale
 õigusraamistikule. Seepärast tuleks
 lisaks liidu kehtivates õigusaktides sätestatud toote-eeskirjadele kohaldada
 rahaturufonde käsitlevaid toote-eeskirju, välja arvatud juhul, kui need
 jäetakse sõnaselgelt kohaldamata. Peale
 selle tuleks rahaturufondide suhtes kohaldada kehtivas raamistikus sätestatud
 valitsemise ja turustamisega seotud eeskirju, võttes arvesse seda, kas tegemist
 on eurofondide või alternatiivsete investeerimisfondidega.
 Samamoodi tuleks rahaturufondide piiriülese tegevuse
 suhtes kohaldada direktiivides 2009/65/EÜ ja 2011/61/EL piiriülese teenuste
 osutamise ja asutamisvabaduse kohta kehtestatud eeskirju.
 (20) Arvestades asjaolu, et
 eurofondide ja alternatiivsete investeerimisfondide õiguslik vorm võib olla
 erinev ega pruugi neile tingimata anda juriidilise isiku staatust, tuleks
 sätteid, millega rahaturufondidelt nõutakse meetmete võtmist, käsitada nii, et
 need osutavad rahaturufondi valitsejale, kui rahaturufondi peetakse selliseks
 eurofondiks või alternatiivseks investeerimisfondiks, mis ei saa ise tegutseda,
 sest tal endal puudub juriidilise isiku staatus.
 (21) Rahaturufondide portfelli
 käsitlevate eeskirjade puhul tuleks selgelt kindlaks teha need varade
 kategooriad, millesse rahaturufondid tohivad investeerida, ja tingimused, mille
 korral nad tohivad seda teha. Rahaturufondide
 usaldusväärsuse tagamiseks on samuti soovitatav keelata rahaturufondidel teha
 teatavaid finantstehinguid, mis seaksid ohtu nende investeerimisstrateegia ja
 eesmärgid.
 (22) Rahaturuinstrumendid on vabalt
 võõrandatavad instrumendid, millega kaubeldakse tavaliselt rahaturgudel,
 näiteks riigi ja kohalike omavalitsuste võlakirjad, hoiusesertifikaadid,
 kommertsväärtpaberid, pangaaktseptid või keskmise või lühikese tähtajaga
 võlaväärtpaberid. Rahaturufondidel
 peaks olema lubatud neisse investeerida üksnes sel määral, mil need vastavad
 lõpptähtajaga seotud piirangutele, ning kui rahaturufond peab nende
 krediidikvaliteeti kõrgeks.
 (23) Varaga tagatud
 kommertsväärtpabereid tuleks käsitada kõlblike rahaturuinstrumentidena
 ulatuses, mil määral need vastavad täiendavatele nõuetele.
 Tulenevalt asjaolust, et kriisi ajal olid teatavad
 väärtpaberistamised eriti ebastabiilsed, on vaja alusvara suhtes kehtestada
 lõpptähtajaga seotud piirangud ja kvaliteedikriteeriumid. Kõik alusvara kategooriad ei peaks olema kõlblikud, sest mõned võivad
 olla teistest ebastabiilsemad. Seepärast
 peaks alusvara koosnema üksnes lühiajalistest võlainstrumentidest, mille on
 emiteerinud äriühingud oma äritegevuse käigus, näiteks nõuded klientide vastu. Kõlblikud ei tohiks olla sellised instrumendid
 nagu autolaenud ja -liisingud, seadmete rent, tarbimislaenud, eluaseme
 hüpoteeklaenud, krediitkaardinõuded või mis tahes muud liiki instrumendid, mis
 on seotud teenuste või kaupade soetamise või rahastamisega tarbijate poolt. ESMA-le tuleks teha ülesandeks koostada komisjonile
 kinnitamiseks esitatavad regulatiivsed tehnilised standardid seoses tingimuste
 ja asjaoludega, mille korral aluspositsiooni või positsioonide kogumit
 käsitatakse koosnevat üksnes ettevõtja võlakohustustest, ning tingimuste ja
 arvuliste künnistega, mille alusel määratakse kindlaks, millal ettevõtja
 võlakohustused on kõrge krediidikvaliteediga ja likviidsed.
 (24) Rahaturufondil peaks olema
 lubatud investeerida hoiustesse juhul, kui tal on võimalik raha igal ajal välja
 võtta. Tegelikku võimalust raha välja
 võtta piiraks see, kui enneaegse väljavõtmisega seotud trahvid oleksid nii
 suured, et need ületavad enne väljavõtmist kogunenud intressi. Seetõttu peaks rahaturufond hoolikalt vältima
 hoiustamist krediidiasutustes, mis nõuavad keskmisest suuremaid trahve, või
 liiga pikaajaliste hoiuste tegemist, kui see toob kaasa ülemäära suured
 trahvid.
 (25) Nende tuletisinstrumentide
 eesmärk, millesse rahaturufondid võivad investeerida, peaks olema üksnes
 maandada intressimäära- ja valuutariski, ning nende alusvaraks olevateks
 instrumentideks peaksid olema ainult intressimäärad, valuutad või neid
 kategooriaid kajastavad indeksid. Muu
 eesmärgiga või muul alusvaral põhinevate tuletisinstrumentide kasutamine peaks
 olema keelatud. Tuletisinstrumentide
 kasutamine peaks üksnes täiendama fondi strateegiat, kuid mitte olema peamine
 vahend fondi eesmärkide saavutamiseks. Kui rahaturufond investeerib varasse, mille väärtus on kajastatud muus
 valuutas kui fondi valuuta, peaks rahaturufondi valitseja maandama kogu
 valuutariski positsiooni, sealhulgas tuletisinstrumentide kaudu.
 (26) Ülemäärase raha väga
 lühiajaliseks investeerimiseks võivad rahaturufondid kasutada
 pöördrepolepinguid, tingimusel et positsioon on täielikult tagatistega kaetud. Investorite huvide kaitsmiseks on vaja tagada, et
 pöördrepolepingute raames antavad tagatised on kõrge kvaliteediga. Rahaturufondid ei tohiks kasutada mingeid muid
 tõhusa portfellihalduse meetodeid, sealhulgas väärtpaberite laenuks andmist ega
 võtmist, sest need võivad piirata rahaturufondi investeerimiseesmärkide
 saavutamist.
 (27) Rahaturufondide riskivõtmise
 piiramiseks on tähtis vähendada vastaspoole riski, kehtestades rahaturufondide
 portfelli suhtes selged investeeringute hajutamise nõuded.
 Selleks on samuti vajalik, et pöördrepolepingud oleksid
 täielikult tagatistega kaetud ja et tegevusriski piiramiseks ei moodustaks üks
 pöördrepolepingu vastaspool rohkem kui 20 % rahaturufondi varadest. Kõigi börsiväliste tuletisinstrumentide suhtes
 tuleks kohaldada määrust (EL) nr 648/2012[5].
 (28) Usaldatavusnõuete täitmise
 kaalutlustel ja selleks, et vältida rahaturufondi liigset mõju emitendi
 juhtimise üle, tuleb vältida rahaturufondi ülemäärast kontsentreerumist ühe ja
 sama emitendi emiteeritud investeeringutele.
 (29) Rahaturufond peaks olema
 kohustatud investeerima kõrge kvaliteediga kõlblikesse varadesse. Seepärast peaks rahaturufond rakendama
 usaldusväärset ja ranget sisehindamise menetlust, et teha kindlaks nende
 rahaturuinstrumentide krediidikvaliteet, millesse ta kavatseb investeerida. Kooskõlas liidu õigusaktidega, millega piiratakse
 liigset tuginemist krediidireitingutele, on tähtis, et rahaturufondid väldiksid
 kõlblike varade kvaliteedi hindamisel mis tahes mehaanilist tuginemist
 reitinguagentuuride antud krediidireitingutele. Selleks peaksid rahaturufondid kehtestama sisemise reitingusüsteemi,
 lähtudes ühtlustatud reitinguskaalast ja sisemisest hindamismenetlusest.
 (30) Vältimaks olukorda, et
 rahaturufondide valitsejad kasutavad rahaturuinstrumendi krediidiriski
 hindamisel erinevaid hindamiskriteeriumeid ja määravad seega samale
 instrumendile erinevad riskitunnused, on väga tähtis, et valitsejad tugineksid
 samadele kriteeriumitele. Selleks
 tuleks reitingukriteeriumid täpselt määratleda ja ühtlustada. Sisemised reitingukriteeriumid on näiteks instrumendi
 emitendi kvantitatiivsed näitajad, nagu finantsnäitajad, bilansi dünaamika ja
 kasumlikkust käsitlevad suunised, mida hinnatakse ja võrreldakse tööstusharus
 tegutsevate konkurentide ja rühmadega, ning instrumendi emitendi kvalitatiivsed
 näitajad, nagu valitsemise tulemuslikkus ja ettevõttestrateegia, mida
 analüüsitakse selle kindlakstegemiseks, kas emitendi üldine strateegia ei
 kahjusta tema tulevast krediidikvaliteeti. Kõrgeimad sisemised reitingud peaksid kajastama asjaolu, et
 instrumentide emitendi krediidivõimelisus on igal ajal kõrgeimal võimalikul
 tasemel.
 (31) Läbipaistva ja sidusa sisemise
 reitingusüsteemi väljatöötamiseks peaks valitseja sisemisel hindamisel
 kasutatavad menetlused dokumenteerima. See peaks tagama, et menetluses järgitakse selgeid eeskirju, mille üle
 on võimalik teostada järelevalvet, ning et taotluse korral teavitatakse
 huvitatud sidusrühmasid kasutatud metoodikast.
 (32) Rahaturufondide portfelliriski
 vähendamiseks on oluline seada tähtaegadega seotud piirangud, nähes ette maksimaalse
 lubatud kaalutud keskmise tähtaja (WAM) ning kaalutud keskmise järelejäänud
 tähtaja (WAL).
 (33) Kaalutud keskmist tähtaega
 kasutatakse selleks, et mõõta rahaturufondi tundlikkust rahaturu muutuvate
 intressimäärade suhtes. Kaalutud
 keskmise tähtaja kindlaksmääramisel peaksid valitsejad võtma arvesse
 tuletisinstrumentide, hoiuste ja pöördrepolepingute mõju ning kajastama seda
 mõju rahaturufondi intressimäärariskile. Kui rahaturufond sõlmib vahetustehingu, et riskipositsioon oleks ujuva
 intressi asemel seotud fikseeritud intressimääraga instrumendiga, tuleks seda
 kaalutud keskmise tähtaja kindlaksmääramisel arvesse võtta.
 (34) Kaalutud keskmist järelejäänud
 tähtaega kasutatakse krediidiriski mõõtmiseks, kuna pikemaajalisem põhisumma
 lunastamise edasilükkamine tähendab suuremat krediidiriski. Kaalutud keskmist järelejäänud tähtaega
 kasutatakse ka likviidsusriski piiramiseks. Erinevalt kaalutud keskmise tähtaja arvutamisest ei võimalda kaalutud
 keskmise järelejäänud tähtaja arvutamine ujuva intressimääraga väärtpaberite ja
 struktureeritud finantsinstrumentide kohta kasutada intressimäära muutmise
 kuupäevi ja seetõttu kasutatakse ainult finantsinstrumendi kehtivat
 lõpptähtaega. Kaalutud keskmise
 järelejäänud tähtaja arvutamises kasutatav tähtaeg on tagasivõtmise kuupäevani
 järelejäänud tähtaeg, sest see on ainus kuupäev, mille puhul fondivalitseja
 võib olla kindel, et instrument lunastatakse. Instrumendi tunnuseid, näiteks võimalust võtta see tagasi teatavatel
 kuupäevadel ehk nn müügioptsioone ei saa kaalutud keskmise järelejäänud tähtaja
 arvutamisel arvesse võtta.
 (35) Selleks, et tugevdada
 rahatufondide suutlikkust tulla toime tagasivõtmisega ja välistada nende varade
 likvideerimist suurelt allahinnatud hindadega, peaksid rahaturufondid hoidma
 pidevalt minimaalse koguse päevase või nädalase tähtajaga likviidseid varasid. Päevase või nädalase tähtajaga varade osakaalu
 arvutamisel tuleks võtta arvesse vara õiguslikku tagasivõtmise tähtpäeva. Arvestada võib valitseja võimalust leping
 lühikese aja jooksul lõpetada. Näiteks
 kui pöördrepolepingu saab lõpetada ühepäevase etteteatamisega, tuleks seda
 käsitada päevase tähtajaga varana. Kui
 valitsejal on võimalik võtta hoiukontolt raha välja ühepäevase etteteatamisega,
 võib seda käsitada päevase tähtajaga varana.
 (36) Võttes arvesse, et
 rahaturufondid võivad investeerida eri lõpptähtajaga varadesse, peaks
 investoritel olema võimalik eristada rahaturufondide eri kategooriaid. Seepärast tuleks rahaturufondid klassifitseerida
 kas lühiajalisteks rahaturufondideks või standardseteks rahaturufondideks. Lühiajaliste rahaturufondide eesmärk on pakkuda
 rahaturu tulumäära, tagades samal ajal investoritele võimalikult kõrgel tasemel
 kaitse. Kuna kaalutud keskmine
 tähtaeg ja kaalutud keskmine järelejäänud tähtaeg on lühikesed, püsivad
 lühiajaliste rahaturufondide kestusrisk ja krediidirisk madalal tasemel.
 (37) Standardsete rahaturufondide
 eesmärk on pakkuda rahaturgudelt saadavast tulust mõnevõrra suuremat tulu ning
 seepärast investeerivad nad pikendatud tähtajaga varadesse. Selliste paremate tulemuste saavutamiseks peaks
 selle kategooria rahaturufondidel olema lubatud laiendada portfelliriskiga
 seotud piiranguid, nagu kaalutud keskmine tähtaeg ja kaalutud keskmine
 järelejäänud tähtaeg.
 (38) Direktiivi 2009/65/EÜ artiklis
 84 sätestatud eeskirjade kohaselt võivad rahaturufondidena tegutsevate
 eurofondide valitsejad erandjuhtudel tagasivõtmise ajutiselt peatada, kui
 asjaolud seda nõuavad. Direktiivi 2011/61/EL
 artiklis 16 ja komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 231/2013[6] artiklis 47 sätestatud
 eeskirjade kohaselt võivad alternatiivsete investeerimisfondide valitsejad
 kasutada erikorda, et tulla toime fondi varade ootamatu mittelikviidsusega.
 (39) On tähtis, et rahaturufondide
 riskijuhtimine ei oleks kallutatud lühiajalistest otsustest, mida mõjutab
 rahaturufondi võimalik reiting. Seepärast
 on vaja keelata rahaturufondil või selle valitsejal taotleda
 reitinguagentuurilt rahaturufondile reitingu andmist, et vältida asjaomase
 välisreitingu kasutamist turustamise eesmärgil. Samuti peaks rahaturufond või selle valitseja vältima alternatiivsete
 meetodite kasutamist rahaturufondile reitingu saamiseks. Kui rahaturufondile antakse välisreiting kas reitinguagentuuri enda
 algatusel või rahaturufondist või valitsejast sõltumatu kolmanda isiku taotlusel,
 kes ei tegutse nende kummagi nimel, ei tohiks rahaturufondi valitseja tugineda
 välisreitinguga seotud kriteeriumitele. Likviidsuse nõuetekohase juhtimise tagamiseks on rahaturufondidel vaja
 kehtestada usaldusväärsed tegevuspõhimõtted ja menetlused oma investorite
 tundmaõppimiseks. Tegevuspõhimõtted,
 mille valitseja peab kehtestama, peaksid aitama mõista rahaturufondi
 investoribaasi määral, mis võimaldaks ulatuslikke tagasivõtmisi ette
 prognoosida. Vältimaks olukorda, kus
 rahaturufondil tuleb hakkama saada ulatuslike ootamatute tagasivõtmistega,
 tuleks pöörata erilist tähelepanu suurtele investoritele, kes esindavad
 märkimisväärset osa rahaturufondi varadest, näiteks kui ühe investori vara
 ületab päevase tähtajaga varade osakaalu. Sellisel juhul peaks rahaturufond suurendama päevase tähtajaga varade
 osakaalu võrreldes asjaomase investori varadega. Kui võimalik, peaks valitseja alati tegema kindlaks investorite isikud,
 isegi kui nad on esindatud esindajakontode, portaalide või mis tahes muude
 kaudsete ostjate poolt.
 (40) Osana usaldusväärsest
 riskijuhtimisest peaksid rahaturufondid tegema korrapäraseid stressiteste. Kui stressitestide tulemused osutavad
 puudujääkidele, eeldatakse rahaturufondide valitsejatelt meetmete võtmist
 rahaturufondi usaldusväärsuse tugevdamiseks.
 (41) Varade tegeliku väärtuse
 kajastamiseks tuleks rahaturufondi varade hindamise meetodina eelistada
 turuhindades hindamist. Kui
 turuhindades hindamine näitab usaldusväärselt vara väärtust, ei tohiks
 valitsejal olla lubatud kasutada mudelipõhist hindamist, sest mudelipõhine
 hindamine annab üldiselt ebatäpsema väärtuse. Usaldusväärset turuhindades hindamist eeldatakse üldiselt selliste
 varade puhul nagu riigi ja kohalike omavalitsuste võlakirjad ning keskmise ja
 lühikese tähtajaga võlaväärtpaberid. Kommertsväärtpaberite
 või hoiusesertifikaatide hindamisel peaks valitseja uurima, kas järelturg pakub
 täpset hinnakujundust. Ka emitendi
 pakutavat tagasiostuhinda tuleks pidada kommertsväärtpaberi väärtuse heaks
 hinnanguks. Kõikidel muudel juhtudel
 peaks valitseja väärtust hindama, kasutades näiteks selliseid turuandmeid nagu
 võrreldavate emissioonide ja võrreldavate emitentide tootlused.
 (42) Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondide eesmärk on säilitada investeeringu kapital, tagades samas
 likviidsuse kõrge taseme. Enamiku
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondide puhul on investoritele tulu jagamisel
 määratud vara puhasväärtus osaku või aktsiate hulga kohta, näiteks 1 euro,
 dollar või naelsterling. Teiste puhul
 kogutakse tulu fondi vara puhasväärtusesse, säilitades vara sisemise väärtuse
 püsival tasemel.
 (43) Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondide eripärade arvessevõtmiseks tuleb lubada püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondidel kasutada amortiseeritud soetusmaksumuse arvestusmeetodit, et
 määrata kindlaks osaku või aktsia püsiv puhasväärtus. Sellest hoolimata peaks püsiva puhasväärtusega rahaturufond arvutama
 oma vara väärtuse ka turuhindades või mudelipõhise hindamise meetodi alusel,
 tagamaks, et igal ajal on võimalik jälgida erinevust osaku või aktsia püsiva
 puhasväärtuse ja osaku või aktsia puhasväärtuse vahel.
 (44) Kuna rahaturufond peaks
 avaldama vara puhasväärtuse, mis kajastab kõiki muudatusi tema varade
 väärtuses, tuleks vara avaldatud puhasväärtus ümardada lähima baaspunktini või
 samaväärse ühikuni. Selle tagajärjel
 tuleks juhul, kui vara puhasväärtus avaldatakse kindlas vääringus (näiteks 1
 euro), näidata väärtuse täiendav muutus alati, kui see on vähemalt 0,0001
 eurot. Kui vara puhasväärtus on 100
 eurot, tuleks väärtuse täiendav muutus näidata alati, kui see on vähemalt 0,01
 eurot. Ainult siis, kui rahaturufond
 on püsiva puhasväärtusega rahaturufond, võib ta avaldada hinna, milles ei
 järgita täielikult tema vara väärtuse muudatusi. Sellisel juhul, kui vara puhasväärtus on 1 euro, võib vara puhasväärtuse
 ümardada lähima sendini (iga 0,01 euro suuruse muutuse korral).
 (45) Selleks, et tulla toime püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondi varade väärtuse igapäevaste kõikumistega ja
 võimaldada tal pakkuda osaku või aktsia püsivat puhasväärtust, peaks püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondil olema igal ajal puhasväärtuse puhver, mis moodustab vähemalt 3 %
 tema varadest. Puhasväärtuse puhver
 peaks toimima leevendava mehhanismina, et säilitada vara püsiv puhasväärtus. Kõik erinevused osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse
 ja osaku või aktsia puhasväärtuse vahel tuleks puhasväärtuse puhvri abil
 neutraliseerida. Pingelistes
 turuolukordades, kus erinevused võivad kiiresti suureneda, peaks see menetlus
 tagama kogu juhtimisahela kaasamise. Selline
 eskalatsioonimenetlus peaks võimaldama kõrgemal juhtkonnal võtta kiireid
 heastamismeetmeid.
 (46) Kuna püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond, mis ei säilita nõutaval tasemel puhasväärtuse puhvrit, ei suuda
 hoida osaku või aktsia püsivat puhasväärtust, tuleks talt nõuda vara kõikuva puhasväärtuse
 kasutamist, millisel juhul ei ole enam tegemist püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondiga. Seega kui hoolimata
 eskalatsioonimenetluse kasutamisest on puhasväärtuse puhvri summa ühe kuu
 jooksul nõutavast 3 %-st kümne baaspunkti võrra väiksem, peaks püsiva
 puhasväärtusega rahaturufond automaatselt muutuma rahaturufondiks, millel ei
 ole lubatud kasutada amortiseeritud soetusmaksumuse arvestusmeetodit ega lähima
 protsendipunktini ümardamist. Kui
 enne puhvri täiendamiseks lubatud ühe kuu lõppu on pädeval asutusel õigustatud
 põhjendused, mis näitavad, et püsiva puhasväärtusega rahaturufond ei suuda
 puhvrit täiendada, peaks tal olema volitused muuta püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond muuks rahaturufondiks kui püsiva puhasväärtusega rahaturufond. Puhasväärtuse puhver on ainuke vahend, mille
 kaudu võib püsiva puhasväärtusega rahaturufondile anda välist toetust.
 (47) Muule rahaturufondile kui
 püsiva puhasväärtusega rahaturufond antud väline toetus, mille eesmärk on
 tagada rahaturufondi likviidsus või stabiilsus või mis tegelikult sellisel
 viisil toimib, suurendab negatiivse mõju ülekandumise riski rahaturufondide
 sektori ja ülejäänud finantssektori vahel. Kolmandatel isikutel, kes sellist toetust annavad, on huvi seda teha,
 sest neil on majandushuvi rahaturufondi valitsevas ettevõtjas või kuna nad
 püüavad vältida võimalikku maine kahjustamist juhul, kui nende nimi seostatakse
 rahaturufondi maksejõuetusega. Kuna
 sellised kolmandad isikud ei võta sõnaselget kohustust toetust anda või see
 tagada, ei ole kindel, kas siis, kui rahaturufond toetust vajab, talle seda ka
 antakse. Sellistel asjaoludel tekitab
 sponsortoetuse vabatahtlik laad turuosalistes ebakindlust seoses sellega, et
 kes kannab rahaturufondi kahjud, kui need peaksid tekkima.
 Ebastabiilses finantsolukorras, kus finantsriskid
 avalduvad ulatuslikumalt ning tekib mure seoses sponsorite majandusliku
 elujõulisuse ja nende suutlikkusega seotud rahaturufonde toetada, muudab
 selline ebakindlus rahaturufondid nn investorijooksu suhtes veelgi
 haavatavamaks. Nendel põhjustel ei
 tohiks rahaturufondid oma likviidsuse ja osaku või aktsia puhasväärtuse
 stabiilsuse säilitamisel tugineda välisele toetusele, välja arvatud juhul, kui
 rahaturufondi pädev asutus on konkreetselt lubanud anda välist toetust
 finantsturgude stabiilsuse säilitamiseks.
 (48) Enne rahaturufondidesse
 investeerimist tuleks investoreid selgelt teavitada sellest, kas rahaturufond
 on lühiajaline või standardne ja kas on tegemist püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondiga või mitte. Et mitte
 tekitada investorites põhjendamatuid ootusi, tuleb ka kõikides
 turustusdokumentides selgelt täpsustada, et rahaturufondid ei ole tagatud
 investeeringuid pakkuvad ettevõtjad. Püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondid peaksid investoritele selgitama
 puhvermehhanisme, mida nad kasutavad osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse
 säilitamiseks.
 (49) Selleks, et tagada pädevate
 asutuste suutlikkus avastada rahaturufondide turul esinevad riskid, neid
 jälgida ja neile reageerida, peaksid rahaturufondid lisaks direktiivide 2009/65/EÜ
 või 2011/61/EL alusel juba nõutavatele aruannetele esitama oma pädevatele
 asutustele ka teabe üksikasjaliku loetelu. Pädevad asutused peaksid koguma selliseid andmeid järjepidevalt üle
 terve liidu, et saada sisulisi teadmisi peamiste suundumuste kohta rahaturufondide
 turul. Liidu rahaturufondide turu
 võimalike mõjude ühise analüüsi hõlbustamiseks tuleks need andmed esitada
 Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvele (ESMA), kes peaks looma rahaturufondide
 keskse andmebaasi.
 (50) Rahaturufondi pädev asutus
 peaks kontrollima, kas rahaturufond suudab käesolevat määrust pidevalt järgida. Kuna pädevatele asutustele on direktiivide 2009/65/EÜ
 ja 2011/61/EL alusel juba antud ulatuslikud volitused, on vaja neid volitusi
 laiendada, et neid saaks teostada ka seoses rahaturufonde käsitlevate uute
 ühiste eeskirjadega. Eurofondide või
 alternatiivsete investeerimisfondide pädevad asutused peaksid kontrollima ka
 kõikide käesoleva määruse jõustumise ajal tegutsevate rahaturufondide
 tunnustega ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate nõuetele vastavust.
 (51) Komisjon peaks Euroopa Liidu
 toimimise lepingu artikli 290 kohaselt vastu võtma delegeeritud õigusaktid
 sisemise hindamismenetluse valdkonnas. On ülitähtis, et komisjon korraldaks oma ettevalmistava töö käigus
 asjakohased konsultatsioonid, sealhulgas ekspertide tasandil.
 (52) Samuti peaks komisjonil olema
 volitused võtta vastu rakenduslikud tehnilised standardid Euroopa Liidu
 toimimise lepingu artikli 291 kohaste rakendusaktidena ning kooskõlas määruse
 (EL) nr 1095/2010[7]
 artikliga 15. ESMA-le tuleks anda
 ülesanne koostada komisjonile esitamiseks rakenduslikud tehnilised standardid
 seoses pädevatele asutustele suunatud aruandevormiga, mis sisaldab
 rahaturufonde käsitlevat teavet.
 (53) ESMA-l peaks olema võimalik
 teostada kõiki talle direktiivide 2009/65/EÜ ja 2011/61/EL alusel antud
 volitusi seoses käesoleva määrusega. Samuti
 tehakse talle ülesandeks töötada välja regulatiivsed ja rakenduslikud
 tehnilised standardid.
 (54) Oluline on vaadata käesolev
 määrus läbi, et hinnata, kas on asjakohane vabastada teatavad püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondid, kelle investeerimisportfellid on
 kontsentreerunud liikmesriikide emiteeritud võlakohustustele, nõudest
 kehtestada kapitalipuhver, mis moodustab vähemalt 3 % püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondi varade koguväärtusest. Seepärast peaks komisjon kolme aasta jooksul pärast käesoleva määruse
 jõustumist analüüsima käesoleva määruse rakendamisel saadud kogemusi ning
 rahaturufondidega seotud eri majanduslikele aspektidele avaldunud mõju. Liikmesriikide emiteeritud või tagatud
 võlakohustused moodustavad selgesti eristuva investeeringute kategooria, millel
 on spetsiifilised krediidi ja likviidsuse tunnused. Lisaks on riigivõlakohustusel määrav roll liikmesriikide rahastamisel. Komisjon peaks hindama liikmesriikide emiteeritud
 või tagatud võlakohustuste turu suundumusi ning võimalust luua eraldi raamistik
 nendele rahaturufondidele, kes keskenduvad oma investeerimispoliitikas seda
 liiki võlakohustustele.
 (55) Rahaturufonde käsitlevad uued
 ühtsed eeskirjad peaksid vastama direktiivi 95/46/EÜ[8] ja määruse (EÜ) nr 45/2001[9] sätetele.
 (56) Kuna käesoleva määruse
 eesmärke, nimelt tagada terves liidus rahaturufondide suhtes kohaldatavad
 ühtsed usaldatavusnõuded, võttes samal ajal täielikult arvesse vajadust
 saavutada tasakaal rahaturufondide turvalisuse ja usaldusväärsuse ning
 rahaturgude tõhusa toimimise ja nende eri sidusrühmade kulude vahel, ei suuda
 liikmesriigid piisavalt saavutada ning seepärast, arvestades nende ulatust ja
 mõju, on neid võimalik paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta
 meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse
 põhimõttega. Kooskõlas kõnealuses
 artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus
 kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide saavutamiseks.
 (57) Rahaturufonde käsitlevates
 uutes ühtsetes eeskirjades järgitakse põhiõigusi ning põhimõtteid, mida on
 tunnustatud eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ja eelkõige
 tarbijakaitset, ettevõtlusvabadust ja isikuandmete kaitset. Rahaturufonde käsitlevaid uusi ühtseid eeskirju
 tuleb kohaldada kooskõlas nende õiguste ja põhimõtetega,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 I peatükk
 Üldsätted
 Artikkel 1
 Reguleerimisese ja -ala
 1. Käesoleva määrusega
 kehtestatakse eeskirjad, mis käsitlevad finantsinstrumente, millesse
 rahaturufond võib investeerida, rahaturufondi portfelli ja hindamist ning
 aruandlusnõudeid seoses liidus asutatud, valitsetavate või turustatavate
 rahaturufondidega.
 Käesolevat määrust kohaldatakse ühiseks investeerimiseks
 loodud ettevõtjate suhtes, millel peab olema eurofondi tegevusluba direktiivi 2009/65/EÜ
 alusel või mis on alternatiivsed investeerimisfondid direktiivi 2011/61/EL
 alusel, mis investeerivad lühiajalistesse varadesse ning mille konkreetne või
 kumulatiivne eesmärk on toota kasumit kooskõlas rahaturu intressimääradega või
 säilitada investeeringu väärtus.
 2. Liikmesriigid ei kehtesta
 käesoleva määrusega hõlmatud valdkonnas täiendavaid nõudeid.
 Artikkel 2
 Mõisted
 Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi
 mõisteid:
 (1)
 „lühiajalised varad” – finantsvarad, mille
 järelejäänud tähtaeg ei ületa kahte aastat;
 (2)
 „rahaturuinstrumendid” – direktiivi 2009/65/EÜ
 artikli 2 lõike 1 punktis o määratletud rahaturuinstrumendid;
 (3)
 „vabalt võõrandatavad väärtpaberid” – direktiivi 2009/65/EÜ
 artikli 2 lõike 1 punktis n määratletud vabalt võõrandatavad väärtpaberid;
 (4)
 „repoleping” – mis tahes leping, mille alusel üks
 pool annab vastaspoolele üle väärtpaberid või omandiga seotud mis tahes
 õigused, kohustudes need kindlaks määratud või kindlaks määrataval kuupäeval
 kindla hinna eest tagasi ostma;
 (5)
 „pöördrepoleping” – mis tahes leping, mille
 kohaselt üks pool saab vastaspoolelt väärtpabereid või omandi või
 väärtpaberitega seotud mis tahes õigused, kohustudes need kindlaks määratud või
 kindlaks määrataval kuupäeval kindla hinna eest tagasi müüma;
 (6)
 „väärtpaberite laenuks andmine” ja „väärtpaberite
 laenuks võtmine” – mis tahes tehing, mille puhul asutus või tema vastaspool
 annab üle väärtpaberid, tingimusel et laenuks võtja kohustub tagastama
 samaväärsed väärpaberid teataval kuupäeval või kui üleandja seda nõuab;
 nimetatud tehing on väärtpaberite laenuks andmine selle asutuse jaoks, kes
 väärtpaberid üle annab, ja väärtpaberite laenuks võtmine selle asutuse jaoks,
 kellele need üle antakse;
 (7)
 „väärtpaberistamine” – määruse (EL) nr 575/2013[10] artikli 4 lõike 1 punktis 61
 määratletud väärtpaberistamine;
 (8)
 „ettevõtja võlakohustus” – selliste äriühingute
 emiteeritud võlainstrumendid, kes tegelikult osalevad kaupade või
 mittefinantsteenuste tootmises või nendega kauplemises;
 (9)
 „turuhinnas hindamine” – positsioonide hindamine
 selliste hõlpsalt kättesaadavate hindade põhjal, millega saaks positsioonid
 koheselt sulgeda ja mille allikad on sõltumatud (sealhulgas börsihinnad,
 börsisaali ekraanihinnad või mitme sõltumatu hea reputatsiooniga maakleri
 noteeringud);
 (10)
 „mudelipõhine hindamine” – mis tahes hindamine,
 mille korral kasutatakse võrdlusalust, ekstrapoleerimist või muud ühel või
 mitmel turusisendil põhinevat arvutust;
 (11)
 „amortiseeritud soetusmaksumuse meetod” –
 hindamismeetod, mille puhul võetakse arvesse vara soetusmaksumust ning
 kohandatakse seda väärtust ülekursside (või alakursside) amortiseerimisega kuni
 lõpptähtajani;
 (12)
 „püsiva puhasväärtusega rahaturufond” –
 rahaturufond, mis säilitab osaku või aktsia muutumatu puhasväärtuse; mille
 puhul fondi tulu koguneb igapäevaselt või selle võib investoritele välja maksta
 ning mille varasid hinnatakse üldiselt amortiseeritud soetusmaksumuse meetodi
 põhjal või vara puhasväärtus ümardatakse lähima protsendipunktini või samaväärse
 valuutaühikuni;
 (13)
 „lühiajaline rahaturufond” – rahaturufond, mis
 investeerib artikli 9 lõikes 1 osutatud kõlblikesse rahaturuinstrumentidesse;
 (14)
 „standardne rahaturufond” – rahaturufond, mis
 investeerib artikli 9 lõigetes 1 ja 2 osutatud kõlblikesse rahaturuinstrumentidesse;
 (15)
 „krediidiasutus” – määruse (EL) nr 575/2013 artikli
 4 lõike 1 punktis 1 määratletud krediidiasutus;
 (16)
 „rahaturufondi pädev asutus”:
 (a)
 eurofondide puhul eurofondi päritoluliikmesriigi
 pädev asutus, mis on määratud kooskõlas direktiivi 2009/65/EÜ artikliga 97;
 (b)
 ELi alternatiivsete investeerimisfondide puhul
 direktiivi 2011/61/EL artikli 4 lõike 1 punktis p määratletud
 alternatiivse investeerimisfondi päritoluliikmesriigi pädev asutus;
 (c)
 kolmandate riikide alternatiivsete
 investeerimisfondide puhul:
 (i) selle liikmesriigi pädev asutus, kus kolmanda riigi alternatiivset
 investeerimisfondi liidus ilma Euroopa tegevusloata turustatakse;
 (ii) kolmanda riigi alternatiivset investeerimisfondi valitseva ELi
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja pädev asutus, juhul kui kolmanda
 riigi alternatiivset investeerimisfondi turustatakse liidus Euroopa tegevusloa
 alusel või kui seda liidus ei turustata;
 (iii) viidatava liikmesriigi pädev asutus, juhul kui kolmanda riigi
 alternatiivset investeerimisfondi ei valitse ELi alternatiivse
 investeerimisfondi valitseja ja seda turustatakse liidus Euroopa tegevusloa
 alusel;
 (17)
 „rahaturufondi päritoluliikmesriik” – liikmesriik,
 kus rahaturufondile on antud tegevusluba;
 (18)
 „kaalutud keskmine tähtaeg” – keskmine ajavahemik
 kõikide fondis olevate alusvarade õigusliku tähtajani, või kui see on lühem,
 siis ajavahemik järgmise rahaturu intressimäära korrigeerimise kuupäevani,
 kajastades iga vara suhtelist osa;
 (19)
 „kaalutud keskmine järelejäänud tähtaeg” – keskmine
 ajavahemik kõikide fondis olevate alusvarade õigusliku tähtajani, kajastades
 iga vara suhtelist osa;
 (20)
 „õiguslik tähtaeg” – kuupäev, mil väärtpaberi
 põhiosa tuleb täielikult tagasi maksta ning millega ei kaasne mis tahes
 valikulisust;
 (21)
 „järelejäänud tähtaeg” – ajavahemik kuni õigusliku
 tähtajani;
 (22)
 „lühikeseks müük” – rahaturuinstrumentide katteta
 müük.
 Artikkel 3
 Rahaturufondidele tegevusloa andmine
 1. Liidus võib ühiseks
 investeerimiseks loodud ettevõtja rahaturufondina asutada, seda turustada või
 valitseda üksnes siis, kui sellele on antud käesoleva määruse kohane
 tegevusluba.
 Selline tegevusluba kehtib kõikides
 liikmesriikides.
 2. Ühiseks investeerimiseks
 loodud ettevõtjale, kellel on vaja eurofondi tegevusluba direktiivi 2009/65/EÜ
 alusel, antakse rahaturufondi tegevusluba direktiivi 2009/65/EÜ kohase
 tegevusloa andmise menetluse osana.
 3. Ühiseks investeerimiseks
 loodud ettevõtjale, mis on alternatiivne investeerimisfond, antakse
 rahaturufondi tegevusluba kooskõlas artiklis 4 sätestatud tegevusloa andmise
 menetlusega.
 4. Ühiseks investeerimiseks
 loodud ettevõtjale antakse rahaturufondi tegevusluba üksnes siis, kui
 rahaturufondi pädev asutus on veendunud, et rahaturufond suudab täita kõik
 käesoleva määruse nõuded.
 5. Tegevusloa saamiseks esitab
 rahaturufond oma pädevale asutusele järgmised dokumendid:
 (a)
 fonditingimused või põhikiri;
 (b)
 valitseja andmed;
 (c)
 depositooriumi andmed;
 (d)
 investoritele kättesaadav rahaturufondi kirjeldus
 või seda käsitlev mis tahes teave;
 (e)
 II–VII peatükis osutatud nõuete täitmiseks vajalike
 korralduste ja menetluste kirjeldus või neid käsitlev mis tahes teave;
 (f)
 mis tahes muu teave või dokumendid, mida
 rahaturufondi pädev asutus taotleb, et kontrollida käesoleva määruse nõuete
 täitmist.
 6. Pädevad asutused esitavad
 ESMA-le kord kvartalis teabe käesoleva määruse alusel väljastatud või kehtetuks
 tunnistatud tegevuslubade kohta.
 7. ESMA peab avalikku
 keskregistrit, mis sisaldab andmeid iga käesoleva määruse alusel tegevusloa
 saanud rahaturufondi, selle liigi, valitseja ja rahaturufondi pädeva asutuse
 kohta. Register tehakse
 kättesaadavaks elektroonilisel kujul.
 Artikkel 4
 Alternatiivsetest investeerimisfondidest rahaturufondidele
 tegevusloa andmise menetlus
 1. Alternatiivsele
 investeerimisfondile antakse rahaturufondi tegevusluba üksnes siis, kui tema
 pädev asutus on kiitnud heaks direktiivi 2011/61/EL alusel tegevusloa saanud
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja taotluse alternatiivse
 investeerimisfondi valitsemiseks, fonditingimused ja depositooriumi valiku.
 2. Esitades taotluse
 alternatiivse investeerimisfondi valitsemiseks, esitab tegevusloa saanud
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja rahaturufondi pädevale asutusele:
 (a)
 kirjaliku lepingu depositooriumiga;
 (b)
 teabe alternatiivse investeerimisfondi
 portfellivalitsemise ja riskijuhtimise ning haldusega seotud ülesannete
 edasiandmise korra kohta;
 (c)
 teabe selliste alternatiivsete investeerimisfondide
 investeerimisstrateegiate, riskiprofiilide ja muude tunnuste kohta, mille
 valitsemiseks on alternatiivsete investeerimisfondide valitsejal tegevusluba.
 Rahaturufondi pädev asutus võib paluda
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja pädevalt asutuselt selgitusi ja
 teavet eelmises lõigus loetletud dokumentide kohta või kinnitust selle kohta,
 kas rahaturufondid jäävad alternatiivsete investeerimisfondide valitsemise tegevusloa
 reguleerimisalasse. Alternatiivse
 investeerimisfondi valitseja pädev asutus vastab kümne tööpäeva jooksul alates
 taotluse saamisest rahaturufondi pädevalt asutuselt.
 3. Alternatiivse
 investeerimisfondi valitseja teavitab rahaturufondi pädevat asutust viivitamata
 kõikidest hilisematest muudatustest lõikes 2 osutatud dokumentides.
 4. Rahaturufondi pädev asutus
 võib alternatiivse investeerimisfondi valitseja taotluse rahuldamata jätta vaid
 juhul, kui:
 (a)
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja ei järgi
 käesolevat määrust;
 (b)
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja ei järgi
 direktiivi 2011/61/EL;
 (c)
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja pädev
 asutus ei ole alternatiivse investeerimisfondi valitsejale andnud tegevusluba
 rahaturufondide valitsemiseks;
 (d)
 alternatiivse investeerimisfondi valitseja ei ole
 esitanud lõikes 2 osutatud dokumente.
 Enne taotluse rahuldamata jätmist konsulteerib
 rahaturufondi pädev asutus alternatiivse investeerimisfondi valitseja pädeva
 asutusega.
 5. Alternatiivsele
 investeerimisfondile rahaturufondi tegevusloa andmise tingimuseks ei tohi seada
 nõuet, et alternatiivset investeerimisfondi valitseks alternatiivse
 investeerimisfondi valitseja, mis on tegevusloa saanud alternatiivse
 investeerimisfondi päritoluliikmesriigis, või et alternatiivse
 investeerimisfondi valitseja tegutseks või annaks oma ülesandeid edasi
 alternatiivse investeerimisfondi päritoluliikmesriigis.
 6. Alternatiivse
 investeerimisfondi valitsejat teavitatakse kahe kuu jooksul pärast tervikliku
 taotluse esitamist, kas alternatiivsele investeerimisfondile on antud
 rahaturufondi tegevusluba või mitte.
 7. Rahaturufondi pädev asutus ei
 anna tegevusluba, kui alternatiivsel investeerimisfondil on õiguslikult
 keelatud turustada oma osakuid või aktsiaid tema päritoluliikmesriigis.
 Artikkel 5
 Rahaturufondi nimetuse kasutamine
 1. Eurofond või alternatiivne
 investeerimisfond kasutab enda kohta või tema emiteeritavate osakute või
 aktsiatega seoses nimetust „rahaturufond” üksnes siis, kui eurofondile või
 alternatiivsele investeerimisfondile on antud tegevusluba kooskõlas käesoleva
 määrusega.
 Eurofond või alternatiivne investeerimisfond
 kasutab rahaturufondile viitavat nimetust või selliseid väljendeid nagu
 „sularaha”, „likviidne”, „raha”, „kauplemiseks valmis varad”, „hoiuselaadne”
 või muid sarnaseid sõnu üksnes siis, kui see on käesoleva määruse alusel
 lubatud.
 2. Nimetuse „rahaturufond” või
 rahaturufondile viitava nimetuse või lõikes 1 osutatud väljendite kasutamine
 hõlmab nende kasutamist mis tahes välis- ja sisedokumentides, aruannetes,
 avaldustes, reklaamides, teadetes, kirjades või mis tahes muus materjalis, mis
 on suunatud või mõeldud levitamiseks potentsiaalsetele investoritele,
 osakuomanikele, aktsionäridele või pädevatele asutustele kirjalikult,
 suuliselt, elektrooniliselt või mis tahes muus vormis.
 Artikkel 6
 Kohaldatavad eeskirjad
 1. Rahaturufond järgib igal ajal
 käesoleva määruse sätteid.
 2. Rahaturufond, mis on
 eurofond, ja selle valitseja täidavad igal ajal direktiivi 2009/65/EÜ nõudeid,
 välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on ette nähtud teisiti.
 3. Rahaturufond, mis on
 alternatiivne investeerimisfond, ja selle valitseja täidavad igal ajal
 direktiivi 2011/61/EL nõudeid, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on
 ette nähtud teisiti.
 4. Rahaturufondi valitseja
 vastutab käesoleva määruse järgimise tagamise eest. Valitseja vastutab mis tahes võimaliku kahju eest, mis tuleneb
 käesoleva määruse nõuete täitmata jätmisest.
 5. Käesolev määrus ei takista
 rahaturufondidel kohaldada käesoleva määrusega nõutavatest rangemaid
 investeerimispiiranguid.
 II peatükk
 Rahaturufondide investeerimispoliitikaga seotud kohustused
 I jagu
 Üldeeskirjad
 ja kõlblik vara
 Artikkel 7
 Üldpõhimõtted
 1. Kui rahaturufond koosneb enam
 kui ühest investeerimisüksusest, käsitatakse iga üksust II–VII peatüki
 kohaldamisel eraldi rahaturufondina.
 2. Eurofondi tegevusloaga
 rahaturufondide suhtes ei kohaldata direktiivi 2009/65/EÜ artiklites 49, 50, 50a,
 artikli 51 lõikes 2 ning artiklites 52–57 eurofondide investeerimispoliitika
 kohta kehtestatud kohustusi, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on
 sõnaselgelt ette nähtud teisiti.
 Artikkel 8
 Kõlblik vara
 1. Rahaturufond investeerib
 ainult ühte või mitmesse järgmistest finantsvara kategooriatest ning üksnes
 käesolevas määruses sätestatud tingimustel:
 (a)
 rahaturuinstrumendid;
 (b)
 hoiused krediidiasutustes;
 (c)
 tuletisinstrumendid;
 (d)
 pöördrepolepingud.
 2. Rahaturufond ei tegele ühegi
 järgmise tegevusega:
 (a)
 investeerimine muudesse varadesse kui need, millele
 on osutatud lõikes 1;
 (b)
 rahaturuinstrumentide lühikeseks müümine;
 (c)
 otseste või kaudsete riskipositsioonide võtmine
 aktsiakapitalis või kaupades, sealhulgas tuletisinstrumentide, neid esindavate
 sertifikaatide, neil põhinevate indeksite või mis tahes muu vahendi või
 instrumendi kaudu, mis tekitaks nendega seotud riskipositsiooni;
 (d)
 väärtpaberite laenuks andmise lepingute või
 väärtpaberite laenuks võtmise lepingute ning repolepingute või mis tahes muude
 lepingute sõlmimine, mis koormaks rahaturufondi varasid;
 (e)
 sularaha laenuks võtmine ja laenuks andmine.
 Artikkel 9
 Kõlblikud rahaturuinstrumendid
 1. Rahaturufond võib
 investeerida rahaturuinstrumenti, tingimusel et see vastab kõikidele
 järgmistele nõuetele:
 (a)
 see kuulub ühte direktiivi 2009/65/EÜ artikli 50
 lõike 1 punktis a, b, c või h osutatud rahaturuinstrumentide kategooriasse;
 (b)
 sellel on üks järgmistest alternatiivsetest
 omadustest:
 (i) emiteerimisel on selle õiguslik tähtaeg 397 päeva või vähem;
 (ii) selle järelejäänud tähtaeg on 397 päeva või vähem;
 (c)
 rahaturuinstrumendi emitendile on määratud üks
 kahest kõrgemast sisemisest reitinguklassist kooskõlas käesoleva määruse
 artiklites 16–19 sätestatud eeskirjadega.
 (d)
 kui ta võtab väärtpaberistamisest tuleneva
 riskipositsiooni, kohaldatakse selle suhtes artiklis 10 sätestatud täiendavaid
 nõudeid.
 2. Standardsetel
 rahaturufondidel lubatakse investeerida sellistesse rahaturuinstrumentidesse,
 mille tootlust korrigeeritakse korrapäraselt vastavalt rahaturu oludele iga 397
 päeva järel või sagedamini, samas kui nende järelejäänud tähtaeg ei ületa kahte
 aastat.
 3. Lõike 1 punkti c ei kohaldata
 nende rahaturuinstrumentide suhtes, mille emitent või tagaja on liikmesriigi
 keskasutus või keskpank, Euroopa Keskpank, liit, Euroopa stabiilsusmehhanism
 või Euroopa Investeerimispank.
 Artikkel 10
 Kõlblikud väärtpaberistamised
 1. Väärtpaberistamist käsitatakse
 kõlblikuna tingimusel, et täitetud on kõik järgmised tingimused:
 (a)
 aluspositsioon või positsioonide kogum koosneb
 üksnes ettevõtja võlakohustusest;
 (b)
 alusvaraks olev ettevõtja võlakohustus on kõrge
 krediidikvaliteediga ja likviidne;
 (c)
 emiteerimisel on alusvaraks oleva ettevõtja
 võlakohustuse õiguslik tähtaeg 397 päeva või vähem; või selle järelejäänud tähtaeg on 397 päeva või vähem.
 2. Lõike 1 järjepidevaks
 kohaldamiseks töötab ESMA välja regulatiivsete tehniliste standardite eelnõu,
 milles täpsustatakse järgmine:
 (a)
 tingimused ja asjaolud, mille korral
 aluspositsiooni või positsioonide kogumit käsitatakse koosnevat üksnes
 ettevõtja võlakohustustest;
 (b)
 tingimused ja arvulised künnised, millega
 määratakse kindlaks see, millal ettevõtja võlakohustus on kõrge krediidikvaliteediga
 ja likviidne.
 ESMA esitab esimeses lõigus osutatud
 regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud komisjonile hiljemalt [...].
 Komisjonile delegeeritakse õigus võtta vastu
 esimeses lõigus osutatud regulatiivsed tehnilised standardid määruse (EL) nr 1095/2010
 artiklites 10 kuni 14 sätestatud korras.
 Artikkel 11
 Kõlblikud hoiused krediidiasutustes
 Rahaturufond võib investeerida hoiustesse
 krediidiasutuses, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
 (a)
 hoius on nõudmisel tagastatav ja selle võib igal
 ajal välja võtta;
 (b)
 hoiuse tähtaeg on kõige rohkem 12 kuud;
 (c)
 krediidiasutuse registrijärgne asukoht on
 liikmesriigis või, juhul kui krediidiasutuse registrijärgne asukoht on
 kolmandas riigis, kohaldatakse selle suhtes usaldatavusnõudeid, mida peetakse samaväärseks
 liidu õiguses sätestatud nõuetega vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 107
 lõikes 4 sätestatud menetlusele.
 Artikkel 12
 Kõlblikud tuletisinstrumendid
 Rahaturufond võib investeerida
 tuletisinstrumentidesse, kui nendega kaubeldakse direktiivi 2009/65/EÜ artikli 50
 lõike 1 punktis a, b või c osutatud reguleeritud turul või börsiväliselt,
 tingimusel et igal juhul on täidetud kõik järgmised tingimused:
 (a)
 tuletisinstrumendi alusvaraks on intressimäärad,
 valuutakursid, valuutad või mõnda nendest kategooriatest kajastavad indeksid;
 (b)
 tuletisinstrumendi ainus eesmärk on maandada
 kestusega seotud ja valuutariske, mis kaasnevad rahaturufondi muude
 investeeringutega;
 (c)
 börsiväliste tuletisinstrumentidega tehtavate
 tehingute vastaspooled on asutused, mille suhtes kohaldatakse usaldatavusnõuete
 kohast reguleerimist ja mille üle teostatakse järelevalvet ning mis kuuluvad
 rahaturufondi päritoluliikmesriigi pädevate asutuste heakskiidetud
 kategooriatesse;
 (d)
 börsiväliste tuletisinstrumentide suhtes
 kohaldatakse usaldusväärset ja kontrollitavat igapäevast hindamist ning neid on
 võimalik rahaturufondi algatusel igal ajal nende õiglase väärtusega müüa,
 rahaks vahetada või tasaarvestusega lõpetada.
 Artikkel 13
 Kõlblikud pöördrepolepingud
 1. Rahaturufond võib sõlmida
 pöördrepolepingu juhul, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
 (a)
 rahaturufondil on õigus leping igal ajal kuni kahe
 tööpäeva pikkuse etteteatamisega lõpetada;
 (b)
 pöördrepolepingu raames saadavate varade
 turuväärtus on igal ajal vähemalt võrdne nende eest makstud sularahaga.
 2. Varad, mida rahaturufond
 pöördrepolepingu raames saab, on artiklile 9 vastavad rahaturuinstrumendid.
 3. Rahaturufond ei või
 pöördrepolepingu osana saada artiklis 10 määratletud väärtpaberistamisi. Varasid, mida rahaturufond pöördrepolepingu
 raames saab, ei müüda, reinvesteerita, pandita ega võõrandata muul viisil.
 4. Varasid, mida rahaturufond
 pöördrepolepingu raames saab, võetakse arvesse käesolevas määruses sätestatud
 hajutamise ja kontsentreerumise piirmäärade arvutamisel.
 5. Erandina lõikest 2 võib
 rahaturufond pöördrepolepingu raames saada likviidseid vabalt võõrandatavaid
 väärtpabereid või muid kui artikli 9 kohaseid rahaturuinstrumente, tingimusel,
 et kõnealused varad vastavad ühele järgmistest tingimustest:
 (a)
 need on kõrge krediidikvaliteediga varad, mille
 emitent või tagaja on liikmesriigi keskasutus või keskpank, Euroopa Keskpank,
 liit, Euroopa stabiilsusmehhanism, Euroopa Investeerimispank;
 (b)
 need varad on emiteerinud või taganud kolmanda
 riigi keskasutus või keskpank, tingimusel, et varasid emiteerinud kolmandale
 riigile on määratud üks kahest kõrgemast sisemisest reitinguklassist vastavalt
 artiklites 16–19 sätestatud eeskirjadele.
 Rahaturufondi investoritele avalikustatakse teave
 esimese lõigu kohaselt pöördrepolepingu raames saadud varade kohta.
 Esimese lõigu kohaselt pöördrepolepingu raames
 saadud varade suhtes kohaldatakse artikli 14 lõikes 6 sätestatud eeskirju.
 6. Komisjonile antakse õigus
 võtta vastavalt artiklile 44 vastu delegeeritud õigusakte, millega
 täpsustatakse lõikes 5 osutatud varade suhtes kohaldatavad kvantitatiivsed ja
 kvalitatiivsed likviidsusnõuded ning lõike 5 punktis a osutatud varade suhtes
 kohaldatavad kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed krediidikvaliteedi nõuded.
 Selleks võtab komisjon arvesse määruse (EL) nr 575/2013
 (krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate
 usaldatavusnõuete kohta) artikli [509 lõikes 3] osutatud aruannet.
 Komisjon võtab esimeses lõigus osutatud
 delegeeritud õigusaktid vastu hiljemalt 31. detsembriks 2014.
 II jagu
 Investeerimispoliitikat
 käsitlevad sätted
 Artikkel 14
 Hajutamine
 1. Rahaturufond ei tohi
 investeerida rohkem kui 5 % oma varast:
 (a)
 ühe ja sama asutuse emiteeritud
 rahaturuinstrumentidesse;
 (b)
 ühte ja samasse krediidiasutusse paigutatud
 hoiustesse.
 2. Kõigist väärtpaberistamistest
 tulenev agregeeritud riskipositsioon ei ole rohkem kui 10 % rahaturufondi
 varadest.
 3. Rahaturufondi ühe ja sama
 vastaspoolega seotud agregeeritud riskipositsioon, mis tuleneb börsiväliste
 tuletisinstrumentidega tehtavatest tehingutest, ei ületa 5 % tema varast.
 4. Agregeeritud rahasumma, mis
 antakse rahaturufondi ühele ja samale pöördrepolepingute vastaspoolele, ei
 ületa kokku 20 % tema varast.
 5. Olenemata lõigetes 1 ja 3
 sätestatud üksikutest piirmääradest, ei tohi rahaturufondil juhul, kui selle
 tagajärjel oleks rohkem kui 10 % tema varast investeeritud ühte asutusse,
 samal ajal olla:
 (a)
 investeeringuid kõnealuse asutuse emiteeritud
 rahaturuinstrumentidesse;
 (b)
 hoiuseid kõnealuses asutuses;
 (c)
 börsiväliseid tuletisinstrumente, millega seoses
 tekiks kõnealuse asutuse suhtes vastaspoole risk.
 6. Erandina lõike 1 punktist a
 võib pädev asutus lubada rahaturufondil kooskõlas riski hajutamise põhimõttega
 investeerida kuni 100 % oma varast mitmesugustesse
 rahaturuinstrumentidesse, mille emitent või tagaja on liikmesriigi riiklik
 asutus, piirkondlik või kohalik omavalitsus või keskpank, Euroopa Keskpank,
 liit, Euroopa stabiilsusmehhanism või Euroopa Investeerimispank, kolmanda riigi
 keskasutus või keskpank või avalik-õiguslik rahvusvaheline organisatsioon, millesse
 kuulub üks või mitu liikmesriiki.
 Esimest lõiku kohaldatakse üksnes juhul, kui on
 täidetud kõik järgmised nõuded:
 (a)
 rahaturufondi valduses on vastava emitendi vähemalt
 kuue eri emissiooni rahaturuinstrumendid;
 (b)
 rahaturufond seab ühe ja sama emissiooni rahaturuinstrumentidesse
 tehtavate investeeringute piirmääraks kõige rohkem 30 % oma varast;
 (c)
 rahaturufond märgib fonditingimustes või põhikirjas
 selgelt ära liikmesriigi riikliku asutuse, piirkondliku või kohaliku
 omavalitsuse või keskpanga, Euroopa Keskpanga, liidu, Euroopa
 stabiilsusmehhanismi või Euroopa Investeerimispanga, kolmanda riigi keskasutuse
 või keskpanga või avalik-õigusliku rahvusvahelise organisatsiooni, millesse
 kuulub üks või mitu liikmesriiki, mille emiteeritud või tagatud rahaturuinstrumentidesse
 ta kavatseb investeerida üle 5 % oma varast;
 (d)
 rahaturufond lisab oma prospektile ja
 reklaamiteadetesse selgesti eristatava teate, et juhtida tähelepanu käesoleva
 erandi kasutamisele, ning märgib ära liikmesriigi riikliku asutuse,
 piirkondliku või kohaliku omavalitsuse või keskpanga, Euroopa Keskpanga, liidu,
 Euroopa stabiilsusmehhanismi või Euroopa Investeerimispanga, kolmanda riigi
 keskasutuse või keskpanga või avalik-õigusliku rahvusvahelise organisatsiooni,
 millesse kuulub üks või mitu liikmesriiki, mille emiteeritud või tagatud
 rahaturuinstrumentidesse ta kavatseb investeerida üle 5 % oma varast.
 7. Äriühinguid, mis on koondatud
 ühte konsolideerimisgruppi nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ[11] või tunnustatud
 rahvusvaheliste raamatupidamiseeskirjade kohaste konsolideeritud aruannete
 koostamiseks, käsitatakse lõigetes 1–5 osutatud piirmäärade arvutamisel ühe
 üksusena.
 Artikkel 15
 Kontsentreerumine
 1. Rahaturufond ei tohi omada
 rohkem kui 10 % ühe üksuse emiteeritud rahaturuinstrumentidest.
 2. Lõikes 1 sätestatud piirmäära
 ei kohaldata selliste rahaturuinstrumentide osaluste suhtes, mille emitent või
 tagaja on liikmesriigi riiklik asutus, piirkondlik või kohalik omavalitsus või
 keskpank, Euroopa Keskpank, liit, Euroopa stabiilsusmehhanism või Euroopa
 Investeerimispank, kolmanda riigi keskasutus või keskpank või avalik-õiguslik
 rahvusvaheline organisatsioon, millesse kuulub üks või mitu liikmesriiki.
 III JAGU
 RAHATURUINSTRUMENTIDE KREDIIDIKVALITEET
 Artikkel 16
 Sisemine hindamismenetlus
 1. Rahaturufondi valitseja
 kehtestab, rakendab ja kohaldab järjekindlalt usaldusväärset ja ranget
 rahaturuinstrumentide krediidikvaliteedi määramise sisemist hindamismenetlust,
 võttes arvesse instrumendi emitenti ja instrumendi enda omadusi.
 2. Sisemine hindamismenetlus
 põhineb sisemisel reitingusüsteemil ja usaldusväärsetel, rangetel, süsteemsetel
 ja järjepidevalt kohaldatavatel reitingu määramise metoodikatel. Fondivalitseja peab valideerima reitingu
 määramise metoodikad varasema kogemuse ja empiiriliste tõendite, sealhulgas järeltestimise,
 põhjal.
 3. Sisemine hindamismenetlus
 peab vastama järgmistele nõuetele:
 (a)
 rahaturufondi valitseja tagab, et teave, mida
 kasutatakse sisemise krediidireitingu määramisel, on piisava kvaliteediga,
 ajakohane ja pärineb usaldusväärsetest allikatest Fondivalitseja rakendab ja hoiab käigus tulemuslikku menetlust
 emitentide omaduste kohta teabe kogumiseks ja ajakohastamiseks;
 (b)
 rahaturufondi valitseja kehtestab ja rakendab
 sobivad meetmed, millega tagatakse, et sisereitingute määramine põhineb kogu
 kättesaadava ja asjakohase teabe põhjalikul analüüsil ning et see sisaldab
 kõiki asjakohaseid põhitegureid, mis mõjutavad emitendi krediidivõimelisust;
 (c)
 rahaturufondi valitseja teostab jooksvalt
 sisereitingute määramise järelevalvet ning vaatab kõik sisereitingute
 määramised uuesti üle vähemalt üks kord aastas. Fondivalitseja vaatab määratud reitingud üle iga kord, kui toimub
 oluline muutus, mis võib mõjutada sisemist krediidireitingut. Fondivalitseja kehtestab asutusesisese korra,
 millega jälgib makromajanduslike, finantsturul või emitendi eriomastes
 tingimustes toimuvate muutuste mõju sisemistele krediidireitingutele;
 (d)
 kui Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA)
 registreeritud reitinguagentuur määrab rahaturuinstrumentide emitendile
 krediidireitingu, loetakse reitingu langetamist madalamale kui kaks selle
 agentuuri kasutatavat kõrgeimat lühiajalist krediidireitingut, oluliseks
 muutuseks punkti c tähenduses ning rahaturufondi valitseja peab läbi viima uue
 määramismenetluse;
 (e)
 määramismetoodikad vaadatakse läbi vähemalt üks
 kord aastas, et teha kindlaks, kas need on portfelli seisust ja
 välistingimustest lähtuvalt jätkuvalt asjakohased;
 (f)
 kui sisemises hindamismenetluses kasutatavaid
 metoodikaid, mudeleid või reitingu olulisimaid eeldusi muudetakse, vaatab
 rahaturufondi valitseja nii kiiresti kui võimalik ja mitte hiljem kui ühe kuu
 jooksul pärast muutust läbi kõik sisemised krediidireitingud, mida muutus
 mõjutab;
 (g)
 rahaturufondi valitseja sisereitingute määramisi
 ega nende perioodilisi läbivaatamisi ei tohi teostada isikud, kes haldavad
 rahaturufondi portfelli või vastutavad selle valitsemise eest.
 Artikkel 17
 Sisemine reitingusüsteem
 1. Igale emitendile, kes laseb
 välja rahaturuinstrumendi, millesse rahaturufond kavatseb investeerida,
 määratakse sisemise hindamismenetluse kohaselt sisereiting.
 2. Sisemise reitingusüsteemi
 struktuur peab vastama kõigile järgmistele nõuetele:
 (a)
 sisemise reitingusüsteemi aluseks on ühtlustatud
 reitinguskaala, mis kajastab vaid emitendi krediidiriski kvantifitseerimist. Reitinguskaalal on kuus reitinguklassi
 makseviivituses mitteolevatele emitentidele ja üks makseviivituses olevale
 emitendile;
 (b)
 emitentide reitinguklasside vahel on selge
 vahekord, mis kajastab emitendi krediidiriski ning reitingukriteeriume, mida
 kasutatakse vastava taseme krediidiriski eristamiseks;
 (c)
 sisemine reitingusüsteem võtab arvesse
 rahaturuinstrumentide lühiajalist olemust.
 3. Reitingukriteeriumid, millele
 osutatakse lõike 2 punktis b, peavad vastama kõikidele järgmistele nõuetele:
 (a)
 kriteeriumid sisaldavad vähemalt kvantitatiivseid
 ja kvalitatiivseid näitajaid instrumendi emitendi ning makromajandusliku ja
 finantsturu olukorra kohta;
 (b)
 kriteeriumid viitavad ühistele arvulistele ja
 kvalitatiivsetele kontrollväärtustele, mida kasutatakse kvantitatiivsete ja
 kvalitatiivsete näitajate hindamiseks;
 (c)
 kriteeriumid vastavad konkreetsele emitendi
 liigile. Eristatakse vähemalt
 järgmisi emitendi liike: riiklikud,
 piirkondlikud või kohalikud avaliku sektori asutused, finantsettevõtted ja
 mittefinantsettevõtted.
 (d)
 väärtpaberistamisest tuleneva riskipositsiooni
 puhul võetakse kriteeriumides arvesse emitendi krediidiriski,
 väärtpaberistamise struktuuri ja alusvara krediidiriski.
 Artikkel 18
 Dokumentatsioon
 1. Rahaturufondi valitseja
 dokumenteerib sisemise hindamismenetluse ja sisemise reitingusüsteemi. Dokumentatsioon peab sisaldama:
 (a)
 sisemise hindamismenetluse ja sisemiste
 reitingusüsteemide ülesehituse ja toimimise üksikasjalikku kirjeldust, mis
 võimaldab pädevatel asutustel eri klassidesse määramisest aru saada ning klassi
 määramise sobivust hinnata;
 (b)
 fondivalitseja poolt reitingukriteeriumide ja
 läbivaatamise sageduse valimise põhjendust ja valikuid toetavat analüüsi. Analüüs sisaldab reitingukriteeriumide valikul
 kasutatud parameetreid, mudelit ja mudeli piiranguid;
 (c)
 kõiki peamisi muutusi sisemises hindamismenetluses,
 sealhulgas andmeid muutuste põhjustajate kohta;
 (d)
 sisemise hindamismenetluse ülesehitust, sealhulgas
 reitingute määramise protsess ja sisekontrolli struktuur;
 (e)
 kogu teavet emitentide ja tunnustatud tagatise
 andjate varasemate sisereitingute kohta;
 (f)
 sisereitingute määramise kuupäevi;
 (g)
 peamisi andmeid ja metoodikat, mida kasutati
 sisereitingu tuletamiseks, sealhulgas reitingu olulisimad eeldused;
 (h)
 sisereitingu määramise eest vastutava isiku või
 isikute andmeid.
 2. Sisemist hindamismenetlust
 kirjeldatakse üksikasjalikult rahaturufondi tingimustes või põhikirjas ning
 kõik lõikes 1 osutatud dokumendid tehakse kättesaadavaks rahaturufondi pädevate
 asutuste ja rahaturufondi valitseja pädevate asutuste taotlusel.
 Artikkel 19
 Delegeeritud õigusaktid
 Komisjonile antakse õigus võtta kooskõlas
 artikliga 44 vastu delegeeritud õigusakte, millega täpsustatakse järgmised
 küsimused:
 (a)
 tingimused, mille korral käsitatakse reitingu
 määramise metoodikaid usaldusväärsete, rangete, süstemaatiliste ja järjepidevalt
 kohaldatavatena, ning valideerimise tingimused, millele on osutatud artikli 16
 lõikes 2;
 (b)
 iga reitinguklassi määratlus artikli 17 lõike 2
 punktis a osutatud emitendi krediidiriski kvantifitseerimise põhjal ning
 kriteeriumid artikli 17 lõike 2 punktis b osutatud krediidiriski
 kvantifitseerimise kindlaksmääramiseks;
 (c)
 iga kvalitatiivse näitaja täpsed kontrollväärtused
 ning iga kvantitatiivse näitaja arvulised kontrollväärtused. Need näitajate kontrollväärtused määratakse
 kindlaks iga reitinguklassi puhul, võttes arvesse artikli 17 lõikes 3 osutatud
 kriteeriume;
 (d)
 artikli 16 lõike 3 punktis c osutatud olulise
 muutuse tähendus.
 Artikkel 20
 Krediidikvaliteedi hindamise juhtimine
 1. Sisemise hindamismenetluse
 kiidavad heaks rahaturufondi valitseja kõrgem juhtkond, juhtorgan ja, kui see
 on olemas, järelevalvefunktsiooni täitja.
 Kõnealused osapooled peavad fondivalitseja
 sisemist hindamismenetlust, sisemisi reitingusüsteeme ja määramismetoodikaid
 hästi mõistma ning nendega seotud aruannetest täpselt aru saama.
 2. Rahaturufondide
 krediidiriskiprofiili sisereitingutel põhinev analüüs on oluline osa lõikes 1
 osutatud osapooltele esitatavast aruandlusest. Aruandlus peab sisaldama vähemalt riskiprofiili klasside lõikes,
 reitingute muutumist reitinguklasside lõikes, asjaomaste parameetrite hinnangut
 reitinguklasside lõikes ja realiseerunud makseviivituse määrade võrdlust. Aruannete esitamise sagedus sõltub teabe
 olulisusest ja liigist ning neid esitatakse vähemalt üks kord aastas.
 3. Kõrgem juhtkond peab
 jooksvalt tagama, et sisemine hindamismenetlus toimib nõuetekohaselt.
 Kõrgemat juhtkonda teavitatakse regulaarselt
 sisemise hindamismenetluse tulemuslikkusest, valdkondadest, kus tuvastati
 puudusi, ning varem tuvastatud puuduste parandamiseks tehtud jõupingutuste ja
 võetud meetmete seisust.
 III peatükk
 Rahaturufondide riskijuhtimisega seotud kohustused
 Artikkel 21
 Eeskirjad lühiajaliste rahaturufondide portfelli kohta
 Lühiajalise rahaturufondi portfell peab alati
 vastama kõikidele järgmistele nõuetele:
 (a)
 portfelli kaalutud keskmine tähtaeg (WAM) ei ületa 60
 päeva;
 (b)
 portfelli kaalutud keskmine järelejäänud tähtaeg
 (WAL) ei ületa 120 päeva;
 (c)
 vähemalt 10 % tema portfelli varast on päevase
 tähtajaga vara. Lühiajaline
 rahaturufond ei soeta muud, kui päevase tähtajaga vara, kui sellise muu vara
 soetamise korral oleks alla 10 % tema portfellist investeeritud päevase
 tähtajaga varadesse;
 (d)
 vähemalt 20% tema portfelli varast on nädalase
 tähtajaga vara. Lühiajaline
 rahaturufond ei soeta muud, kui nädalase tähtajaga vara, kui sellise muu vara
 soetamise korral oleks alla 20 % tema portfellist investeeritud nädalase
 tähtajaga varadesse.
 Artikkel 22
 Eeskirjad standardsete rahaturufondide portfelli kohta
 1. Standardne rahaturufond peab
 alati täitma kõiki järgmisi nõudeid:
 (a)
 portfelli kaalutud keskmine tähtaeg (WAM) ei ületa
 kunagi 6 kuud;
 (b)
 portfelli kaalutud keskmine järelejäänud tähtaeg
 (WAL) ei ületa kunagi 12 kuud;
 (c)
 vähemalt 10 % tema portfelli varast on päevase
 tähtajaga vara. Standardne
 rahaturufond ei soeta muud, kui päevase tähtajaga vara, kui sellise muu vara
 soetamise korral oleks alla 10 % tema portfellist investeeritud päevase
 tähtajaga varadesse;
 (d)
 vähemalt 20% tema portfelli varast on nädalase
 tähtajaga vara. Standardne
 rahaturufond ei soeta muud, kui nädalase tähtajaga vara, kui sellise muu vara
 soetamise korral oleks alla 20% oma portfellist investeeritud nädalase
 tähtajaga varadesse.
 2. Standardne rahaturufond võib
 investeerida kuni 10 % oma varadest ühe üksuse emiteeritud
 rahaturuinstrumentidesse.
 3. Olenemata lõikes 2 sätestatud
 individuaalsest piirmäärast, võib standardsel rahaturufondil juhul, kui selle
 tagajärjel oleks kuni 15 % tema varast investeeritud ühte asutusse, samal
 ajal olla:
 (e)
 investeeringuid kõnealuse asutuse emiteeritud
 rahaturuinstrumentidesse;
 (f)
 hoiuseid kõnealuses asutuses;
 (g)
 börsiväliseid tuletisinstrumente, millega seoses
 tekiks kõnealuse asutuse suhtes vastaspoole risk.
 4. Rahaturufondi investoritele
 avalikustatakse teave kõigi portfelli varade kohta, millesse standardne
 rahaturufond investeerib vastavalt lõigetele 2 ja 3.
 5. Standardne rahaturufond ei
 tegutse kunagi püsiva puhasväärtusega rahaturufondina.
 Artikkel 23
 Rahaturufondi krediidireitingud
 Rahaturufond või rahaturufondi valitseja ei
 nõua reitinguagentuurilt rahaturufondi reitingut ega rahasta reitinguagentuuri
 reitingu saamiseks.
 Artikkel 24
 Põhimõte „tunne oma klienti”
 1. Rahaturufondi valitseja
 kehtestab, rakendab ja kohaldab menetlusi ning rakendab hoolsuskohustust, et
 teha kindlaks rahaturufondi investorite arv, nende vajadused ja käitumine ning
 nende investeeringute väärtus, et näha õigesti ette mõju, mida avaldavad mitme
 investori üheaegselt esitatud tagasivõtmistaotlused. Seejuures võtab rahaturufondi valitseja arvesse vähemalt järgmisi
 tegureid:
 (a)
 märgatavad seaduspärasused investorite
 sularahavajaduses;
 (b)
 eri investorite teadlikkus;
 (c)
 eri investorite riskikartlikkus;
 (d)
 korrelatsiooni määr või tihedad seosed
 rahaturufondi eri investorite vahel.
 2. Rahaturufondi valitseja
 tagab, et:
 (a)
 üksikinvestori omanduses olevate osakute või
 aktsiate väärtus ei ületa mis tahes ajal päevase tähtajaga varade väärtust;
 (b)
 tagasivõtmine ühe investori poolt ei mõjuta
 oluliselt rahaturufondi likviidsusprofiili.
 Artikkel 25
 Stressitestimine
 1. Igal rahaturufondil on
 kehtestatud usaldusväärsed stressitestimise protsessid, mis võimaldavad
 tuvastada võimalikke sündmusi ja tulevasi muutusi majandustingimustes, mis
 võivad rahaturufondi ebasoodsalt mõjutada. Rahaturufondi valitseja teostab regulaarselt stressitestimisi ning
 töötab välja tegevuskavasid erinevate võimalike stsenaariumide jaoks.
 Stressitestid põhinevad objektiivsetel
 kriteeriumidel ja nende käigus kaalutakse tõsiste, kuid realiseeruda võivate
 stsenaariumide mõjusid. Stressitesti
 stsenaariumides võetakse arvesse vähemalt võrdlusparameetreid, sealhulgas
 järgmisi tegureid:
 (a)
 hüpoteetilised muutused rahaturufondi portfellis
 hoitava vara likviidsustasemes;
 (b)
 hüpoteetilised muutused rahaturufondi portfellis
 hoitava vara krediidiriski tasemes, sealhulgas krediidi- ja reitingusündmused;
 (c)
 hüpoteetilised liikumised intressimäärades;
 (d)
 hüpoteetilised tagasivõtmistasemed.
 2. Lisaks mõõdavad stressitestid
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondide puhul erinevust osaku või aktsia püsiva
 puhasväärtuse ja osaku või aktsia puhasväärtuse vahel erinevate stsenaariumide
 lõikes, sealhulgas võttes arvesse erinevuse mõju puhasväärtuse puhvrile.
 3. Kui stressitestide tulemused
 paljastavad rahaturufondis puudujääke, võtab rahaturufondi valitseja
 tarvitusele meetmed, mis tugevdavad rahaturufondi usaldusväärsust, sealhulgas
 fondi varade likviidsust või kvaliteeti.
 4. Stressitestide sageduse
 määrab kindlaks rahaturufondi valitseja juhatus pärast kaalumist, milline on
 turutingimustest lähtudes sobiv ja mõistlik vahemik ning milliseid muutusi võib
 ette näha rahaturufondi portfellis. Stressitestimise
 sagedus peab olema vähemalt kord aastas.
 5. Rahaturufondi valitseja
 juhatusele esitatakse läbivaatamiseks stressitestimise tulemusi sisaldav
 üksiksajalik aruanne. Juhatus teeb
 muudatusi esitatud tegevuskavva, kui see on vajalik, ja kiidab lõpliku
 tegevuskava heaks.
 Stressitestimise tulemusi ja tegevuskava sisaldav
 üldine aruanne koostatakse kirjalikult ning seda säilitatakse vähemalt viis
 aastat.
 6. Stressitestimise tulemusi
 sisaldav aruanne esitatakse rahaturufondi ja fondivalitseja pädevatele
 asutustele. Pädevad asutused saadavad
 aruande ESMA-le.
 7. ESMA annab välja suunised, et
 kehtestada stressitestide stsenaariumide võrdlusparameetrid, mida stressitestid
 peavad sisaldama, võttes arvesse lõikes 1 loetletud tegureid. Suunised ajakohastatakse vähemalt kord aastas
 võttes arvesse viimaseid arenguid turul.
 IV peatükk
 Vara hindamise eeskirjad
 Artikkel 26
 Rahaturufondide vara hindamine
 1. Rahaturufondi vara hinnatakse
 vähemalt igapäevaselt.
 2. Rahaturufondi vara hinnatakse
 turuhinnas alati, kui see on võimalik.
 3. Vara turuhinnas hindamisel
 lähtutakse ostu- ja müügihinna konservatiivsemast poolest, välja arvatud juhul,
 kui asutus saab sulgeda oma positsiooni parima ostu- ja müügihinna keskmise
 hinnaga.
 Vara turuhinnas hindamise puhul kasutatakse vaid
 kvaliteetseid turuandmeid. Turuandmete
 kvaliteeti hinnatakse kõikide järgmiste tegurite põhjal::
 (a)
 vastaspoolte arv ja kvaliteet;
 (b)
 kõnealuse vara turu maht ja käive;
 (c)
 emissiooni maht ja kui suurt osa emissioonist
 kavatseb rahaturufond osta või müüa.
 4. Kui vara ei ole võimalik
 turuhinnas hinnata või turuandmed ei ole piisavalt kvaliteetsed, kasutatakse
 rahaturufondi vara hindamisel konservatiivset mudelipõhist hindamist.
 Mudel hindab täpselt vara sisemist väärtust,
 toetudes järgmistele ajakohastele põhiteguritele:
 (a)
 kõnealuse vara turu maht ja käive;
 (b)
 emissiooni maht ja kui suurt osa emissioonist
 kavatseb rahaturufond osta või müüa;
 (c)
 varaga seotud tururisk, intressimäärarisk ja
 krediidirisk.
 Kui vara hinnatakse mudelipõhiselt, siis ei
 kasutata amortiseeritud soetusmaksumusel põhinevaid hindamismudeleid.
 5. Lisaks lõigetes 2 ja 3
 osutatud vara turuhinnas hindamisele ja lõikes 4 osutatud vara mudelipõhisele
 hindamisele võib püsiva puhasväärtusega rahaturufondi varasid hinnata
 amortiseeritud soetusmaksumuse meetodil.
 Artikkel 27
 Osaku või aktsia puhasväärtuse arvutamine
 1. Osaku või aktsia
 puhasväärtust arvutatakse nii, et lahutatakse rahaturufondi kõikide varade
 summast selle fondi kõikide kohustuste summa, kusjuures varade väärtus on
 hinnatud kas turuhinnas või mudelipõhiselt, ning jagatakse saadud tulemus
 rahaturufondi ringlusse lastud osakute või aktsiate arvuga.
 Osaku või aktsia puhasväärtus arvutatakse iga
 rahaturufondi kohta, sõltumata sellest, kas tegemist on püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondiga või mitte.
 2. Osaku või aktsia puhasväärtus
 ümardatakse lähima baaspunktini või samaväärse ühikuni, kui vara puhasväärtus
 avaldatakse rahaühikus.
 3. Rahaturufondi osaku või
 aktsia puhasväärtus arvutatakse vähemalt kord päevas.
 4. Osaku või aktsia püsiv
 puhasväärtus arvutatakse nii, et lahutatakse püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi kõikide varade summast selle fondi kõikide kohustuste summa,
 kusjuures varade väärtus on hinnatud amortiseeritud soetusmaksumuse meetodil,
 ning jagatakse saadud tulemus püsiva puhasväärtusega rahaturufondi ringlusse
 lastud osakute või aktsiate arvuga.
 5. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi osaku või aktsia püsivat puhasväärtust võib ümardada lähima
 protsendipunktini või samaväärse ühikuni, kui vara puhasväärtus avaldatakse
 rahaühikus.
 6. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse ning osaku või aktsia
 puhasväärtuse vahelise erinevuse üle teostatakse pidevat järelevalvet.
 Artikkel 28
 Emiteerimis- ja tagasivõtuhind
 1. Rahaturufondi osakud või
 aktsiad emiteeritakse ja võetakse tagasi hinnaga, mis on võrdne rahaturufondi
 osaku või aktsia puhasväärtusega.
 2. Erandina lõikest 1
 emiteeritakse püsiva puhasväärtusega rahaturufondi osakud või aktsiad ja
 võetakse need tagasi hinnaga, mis on võrdne rahaturufondi osaku või aktsia
 püsiva puhasväärtusega..
 V peatükk
 Erinõuded püsiva puhasväärtusega rahaturufondidele
 Artikkel 29
 Täiendavad nõuded püsiva puhasväärtusega rahaturufondidele
 1. Rahaturufond ei kasuta vara
 hindamiseks amortiseeritud soetusmaksumuse meetodit, ei reklaami osaku või
 aktsia püsivat puhasväärtust, ei ümarda osaku või aktsia püsivat puhasväärtust
 lähima protsendipunktini ega selle ekvivalendini, kui vara puhasväärtus
 avaldatakse rahaühikus, välja arvatud juhul, kui sellele rahaturufondile on
 selgesõnaliselt antud volitused tegutseda püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondina.
 2. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond peab vastama kõikidele järgmistele lisanõuetele:
 (a)
 rahaturufond on loonud puhasväärtuse puhvri
 vastavalt artikli 30 nõuetele;
 (b)
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondi pädev asutus
 on rahul rahaturufondi üksikasjaliku kavaga, milles määratletakse puhvri
 kasutamise viisid vastavalt artiklile 31;
 (c)
 püsiva puhasväärtusega fondi pädev asutus on rahul
 rahaturufondi puhvri täiendamise meetoditega ning selle üksuse majandusliku
 seisuga, kes peaks kavatsuste kohaselt täiendamist rahastama;
 (d)
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondi tingimustes
 või põhikirjas nähakse ette selge menetlus fondi ümberkujundamiseks
 rahaturufondiks, millel ei ole lubatud kasutada amortiseeritud soetusmaksumuse
 arvestus- ja ümardamismeetodeid;
 (e)
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondi ja
 fondivalitseja juhtimisstruktuurid on selged ja läbipaistvad ning võimaldavad
 ühemõtteliselt tuvastada ja määrata kohustusi erinevatele juhtimistasanditele;
 (f)
 püsiva puhasväärtusega rahaturufond on välja
 töötanud selged ja tõhusad kommunikatsioonivahendid, mis tagavad investoritele
 kiire teabe seoses puhasväärtuse puhvri kasutamise või täiendamise ning püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondi ümberkujundamise kohta;
 (g)
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondi tingimustes
 või põhikirjas on selgelt sätestatud, et püsiva puhasväärtusega rahaturufond ei
 tohi saada välist toetust mujalt kui puhasväärtuse puhvri kaudu.
 Artikkel 30
 Puhasväärtuse puhver
 1. Iga püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond peab looma puhasväärtuse puhvri, mis moodustab igal ajal vähemalt 3
 % püsiva puhasväärtusega rahaturufondi varade koguväärtusest, ja selle
 säilitama. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi varade koguväärtus arvutatakse rahaturufondi kõikide varade
 väärtuste summana, mis määratakse artikli 26 lõike 3 või 4 alusel.
 Puhasväärtuse puhvrit kasutatakse ainult selleks,
 et katta erinevust püsiva puhasväärtusega rahaturufondi osaku või aktsia püsiva
 puhasväärtuse ja püsiva puhasväärtusega rahaturufondi osaku või aktsia
 puhasväärtuse vahel vastavalt artiklile 31.
 2. Puhasväärtuse puhvris olevaid
 summasid ei võeta arvesse püsiva puhasväärtusega rahaturufondi vara
 puhasväärtuse või püsiva vara puhasväärtuse arvutamisel.
 3. Puhasväärtuse puhver
 moodustatakse üksnes rahast.
 4. Puhasväärtuse puhvrit
 hoitakse kaitstud reservikontol, mis avatakse rahaturufondi nimel ja tema eest
 artikli 11 punkti c nõuetele vastavas krediidiasutuses.
 Reservikonto on eraldatud rahaturufondi kõikidest
 muudest kontodest, rahaturufondi valitseja kontodest, krediidiasutuse muude
 klientide kontodest ja puhasväärtuse puhvrit rahastavate muude üksuste
 kontodest.
 Reservikontot või reservikontol olevaid summasid
 ei tohi pantida, kinni pidada ega tagatisena kasutada. Kui rahaturufondi valitseja või krediidiasutus, kus konto avati, või
 puhasväärtuse puhvrit rahastanud üksus muutub maksejõuetuks, ei jagata
 reservikontot maksejõuetu üksuse võlausaldajate vahel ega realiseerita nende
 heaks.
 5. Reservikontot kasutatakse
 ainult rahaturufondi heaks. Reservikontolt
 tohib vahendeid üle kanda ainult artikli 31 lõike 2 punktis b ja
 artikli 31 lõike 3 punktis a sätestatud tingimustel.
 6. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi depositoorium kontrollib, et iga reservikontolt tehtav ülekanne
 vastaks käesoleva peatüki sätetele.
 7. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond sõlmib selge ja üksikasjaliku kirjaliku kokkuleppe üksusega, mille
 ülesandeks on puhasväärtuse puhvri täiendamise rahastamine. Kokkuleppes peab olema sõnaselgelt välja toodud
 kohustus täiendamist rahastada ja nõue, et üksus rahastaks täiendamist oma
 finantsvahendeid kasutades.
 Täiendamist käsitleva kokkuleppe üksikasjad ja
 täiendamist eeldatavalt rahastava üksuse andmed avalikustatakse püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondi tingimustes või põhikirjas.
 Artikkel 31
 Puhasväärtuse puhvri kasutamine
 1. Puhasväärtuse puhvrit võib
 kasutada üksnes märkimiste ja tagasivõtmiste korral, et tasakaalustada
 erinevust osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse ja osaku või aktsia
 puhasväärtuse vahel.
 2. Lõike 1 kohaldamisel
 seoses märkimistega:
 (a)
 kui püsiv vara puhasväärtus, millega osak või
 aktsia on märgitud, on kõrgem kui osaku või aktsia puhasväärtus, kantakse
 positiivne vahe reservikonto kreeditisse;
 (b)
 kui püsiv vara puhasväärtus, millega aktsia või
 osak on märgitud, on madalam kui vara puhasväärtus, debiteeritakse negatiivne
 vahe reservikontolt.
 3. Lõike 1 kohaldamisel
 seoses tagasivõtmistega:
 (a)
 kui püsiv puhasväärtus, millega osak või aktsia
 tagasi võetakse, on suurem kui osaku või aktsia puhasväärtus, debiteeritakse
 negatiivne vahe reservikontolt;
 (b)
 kui püsiv puhasväärtus, millega osak või aktsia
 tagasi võetakse, on väiksem kui osaku või aktsia puhasväärtus, kantakse
 positiivne vahe reservikonto kreeditisse.
 Artikkel 32
 Eskalatsioonimenetlus
 1. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond kehtestab ja rakendab eskalatsioonimenetluse, millega tagatakse,
 et osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse ja osaku või aktsia puhasväärtuse
 negatiivse vahega tegelevad õigeaegselt isikud, kes on pädevad fondi nimel
 tegutsema.
 2. Eskalatsioonimenetluses
 nähakse ette, et:
 (a)
 kui negatiivne vahe ulatub 10 baaspunktini või
 on vara puhasväärtuse avaldamisel rahaühikus sellega võrdväärne, teavitatakse
 sellest püsiva puhasväärtusega rahaturufondi valitseja kõrgemat juhtkonda;
 (b)
 kui negatiivne vahe ulatub 15 baaspunktini või
 on vara puhasväärtuse avaldamisel rahaühikus sellega võrdväärne, teavitatakse
 sellest püsiva puhasväärtusega rahaturufondi valitseja juhatust, püsiva
 puhasväärtusega rahaturufondi pädevaid asutusi ja ESMAt;
 (c)
 pädevad isikud annavad hinnangu negatiivse vahe
 põhjusele ja võtavad asjakohased meetmed negatiivse mõju vähendamiseks.
 Artikkel 33
 Puhasväärtuse puhvri täiendamine
 1. Iga kord, kui puhasväärtuse
 puhvri summa langeb alla 3 %, tuleb seda täiendada.
 2. Kui puhasväärtuse puhvrit ei
 ole täiendatud ja puhasväärtuse puhvri summa jääb üheks kuuks 10 baaspunkti
 võrra alla artikli 30 lõikes 1 nõutud 3 %, lakkab rahaturufond
 olemast püsiva puhasväärtusega rahaturufond ja tal keelatakse amortiseeritud
 soetusmaksumuse või ümardamismeetodite kasutamine.
 Püsiva puhasväärtusega rahaturufond teavitab kõiki
 investoreid sellest viivitamatult kirjalikult selgel ja arusaadaval viisil.
 Artikkel 34
 Pädeva asutuse volitused seoses puhasväärtuse puhvriga
 1. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi pädevat asutust teavitatakse viivitamatult, kui puhasväärtuse
 puhvri summa langeb madalamale kui 3 %.
 2. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondi pädevat asutust ja ESMAt teavitatakse viivitamatult, kui
 puhasväärtuse puhvri summa langeb 10 baaspunkti võrra alla artikli 30
 lõikes 1 nõutud 3 %.
 3. Pärast lõikes 1 osutatud
 teavitamist jälgib pädev asutus püsiva puhasväärtusega rahaturufondi
 tähelepanelikult.
 4. Pärast lõikes 2
 kirjeldatud teavitamist kontrollib pädev asutus, kas puhasväärtuse puhvrit on
 täiendatud või on rahaturufond lõpetanud oma tegevuse püsiva puhasväärtusega
 rahaturufondina ja on oma investoreid sellest teavitanud.
 VI peatükk
 Väline toetus
 Artikkel 35
 Väline toetus
 1. Püsiva puhasväärtusega
 rahaturufond ei tohi saada välist toetust mingis muus vormis või muudel
 tingimustel, kui on sätestatud artiklites 30–34.
 2. Rahaturufondidel, mis ei ole
 püsiva puhasväärtusega rahaturufondid, ei ole lubatud saada välist toetust,
 välja arvatud artiklis 36 sätestatud tingimustel.
 3. Väline toetus tähendab
 kolmanda isiku pakutud otsest või kaudset toetust, mis on ette nähtud
 rahaturufondi likviidsuse tagamiseks või rahaturufondi osaku või aktsia
 puhasväärtuse stabiliseerimiseks, või millel oleks tegelikult selline tulemus.
 Väline toetus hõlmab:
 (a)
 kolmanda isiku rahaeraldisi;
 (b)
 rahaturufondi varade ostmist kolmanda isiku poolt
 kõrgendatud hinnaga;
 (c)
 rahaturufondi osakute või aktsiate ostmist kolmanda
 isiku poolt, et tagada fondi likviidsus;
 (d)
 kolmanda isiku antud ükskõik millist otsest või
 kaudset garantiid, tagatist või toetuskirja rahaturufondi kasuks;
 (e)
 kolmanda isiku mis tahes tegevust, mille otsene või
 kaudne eesmärk on rahaturufondi likviidsusprofiili ja osaku või aktsia
 puhasväärtuse säilitamine.
 Artikkel 36
 Erakorralised asjaolud
 1. Erakorraliste asjaolude
 puhul, mis on tingitud süstemaatilistest mõjutajatest või ebasoodsast
 turuolukorrast, võib pädev asutus lubada rahaturufondil, mis ei ole püsiva
 puhasväärtusega rahaturufond, saada artiklis 35 osutatud välist toetust,
 mis on ette nähtud rahaturufondi likviidsuse tagamiseks või rahaturufondi osaku
 või aktsia puhasväärtuse stabiliseerimiseks, või millel oleks tegelikult
 selline tulemus, ning seda juhul, kui on täidetud kõik alljärgnevad tingimused:
 (a)
 rahaturufond põhjendab nõuetekohaselt vajadust
 saada välist toetust ja tõestab vaieldamatute tõendite abil tungivat vajadust
 saada välist toetust;
 (b)
 välise toetuse summa ja selle kättesaadavuse
 periood on piiratud;
 (c)
 pädev asutus on veendunud, et välise toetuse andja
 finantsseisund on kindel ja tal on piisavalt rahalisi vahendeid, et tulla toime
 toetuse andmise tulemusel tekkida võivate võimalike kahjude ebasoodsa mõjuga.
 2. Lõike 1 punkti c
 kohaldamisel tuleb juhul, kui välise toetuse andja on üksus, kelle üle
 teostatakse usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, taotleda selle üksuse
 järelevalveasutuse nõusolekut tagamaks, et pärast toetuse andmist jääb üksusele
 piisavalt omavahendeid ja toetus vastab üksuse riskijuhtimissüsteemi nõuetele.
 3. Kui lõikes 1 osutatud
 tingimused välise toetuse saamiseks on täidetud, teavitab rahaturufond kõiki
 investoreid sellest viivitamatult kirjalikult selgel ja arusaadaval viisil.
 VII peatükk
 Läbipaistvusnõuded
 Artikkel 37
 Läbipaistvus
 1. Rahaturufond peab igas välis-
 või sisedokumendis, aruandes, teatises, reklaamis, kirjas või mis tahes muus
 tema enda või tema valitseja välja antud kirjalikus dokumendis, mis on
 adresseeritud või suunatud võimalikele investoritele, osanikele, aktsionäridele
 või rahaturufondi või selle valitseja pädevatele asutustele, selgelt näitama,
 kas ta on lühiajaline või standardne rahaturufond.
 Püsiva puhasväärtusega rahaturufond peab igas
 välis- või sisedokumendis, aruandes, teatises, reklaamis, kirjas või muus tema
 enda või tema valitseja välja antud kirjalikus dokumendis, mis on adresseeritud
 või suunatud võimalikele investoritele, osanikele, aktsionäridele või
 rahaturufondi või selle valitseja pädevatele asutustele, selgelt näitama, et ta
 on püsiva puhasväärtusega rahaturufond.
 2. Igas rahaturufondi
 turunduseesmärgil kasutatavas dokumendis peavad olema selgelt välja toodud
 järgmised väited:
 (a)
 et rahaturufond ei ole garanteeritud investeering;
 (b)
 et rahaturufond ei toetu rahaturufondi likviidsuse
 tagamisel või osaku või aktsia puhasväärtuse stabiliseerimisel välisele
 toetusele;
 (c)
 et põhisumma kaotuse riski kannab investor.
 3. Üheski rahaturufondi või
 selle valitseja teatises investoritele või võimalikele investoritele ei tohi
 mingil viisil mõista anda, et investeering rahaturufondi osakutesse või
 aktsiatesse on garanteeritud.
 4. Rahaturufondi investoritele
 tuleb selgelt teada anda, millist meetodit või meetodeid rahaturufond kasutab
 rahaturufondi varade väärtuse hindamiseks ja vara puhasväärtuse arvutamiseks.
 5. Lisaks lõigete 1–4
 kohaselt antud teabele peab püsiva puhasväärtusega rahaturufond investoritele
 ja võimalikele investoritele arusaadavalt selgitama, kuidas kasutatakse
 amortiseeritud soetusmaksumuse meetodit ja/või ümardamist.
 Püsiva puhasväärtusega rahaturufond peab välja tooma oma
 puhasväärtuse puhvri summa, osaku või aktsia püsiva puhasväärtuse
 tasakaalustamise menetluse ja osaku või aktsia puhasväärtuse ning selgitama
 arusaadavalt puhvri rolli ja sellega seotud riske. Püsiva puhasväärtusega rahaturufond peab selgelt välja tooma oma
 puhasväärtuse puhvri täiendamise viisid ja üksuse, mille ülesandeks on
 täiendamise rahastamine. Ta peab
 investoritele kättesaadavaks tegema kogu teabe artikli 29 lõike 2 punktides a–g
 sätestatud tingimuste täitmise kohta.
 Artikkel 38
 Pädevale asutusele esitatavad aruanded
 1. Rahaturufondi valitseja peab
 iga valitsetava rahaturufondi kohta vähemalt korra kvartalis esitama
 rahaturufondi pädevale asutusele aruande. Taotluse korral peab valitseja andma teavet ka valitseja pädevale
 asutusele, kui see ei ole sama kui rahaturufondi pädev asutus.
 2. Lõike 1 alusel esitatav
 teave sisaldab järgmisi punkte:
 (a)
 rahaturufondi liik ja iseloom;
 (b)
 portfelli näitajad, nagu varade koguväärtus, vara
 puhasväärtus, kaalutud keskmine tähtaeg, kaalutud keskmine järelejäänud
 tähtaeg, jaotus tähtaja lõikes, likviidsus ja tootlus;
 (c)
 puhasväärtuse puhvri suurus ja kujunemine;
 (d)
 stressitestide tulemused;
 (e)
 teave rahaturufondi portfellis olevate varade
 kohta:
 (i) iga vara kirjeldus, sh nimetus, riik,
 väljaandja kategooria, risk või lõpptähtaeg ja määratud sisereitingud;
 (ii) vara liik, sh vastaspoole andmed
 tuletisinstrumentide või pöördrepolepingute puhul;
 (f)
 teave rahaturufondi kohustuste kohta, mis sisaldab
 järgmiseid punkte:
 (i) investori asukohariik;
 (ii) investori kategooria;
 (iii) märkimis- ja tagasivõtmistegevus.
 Vajaduse korral ja piisavate põhjenduste
 olemasolul võivad pädevad asutused nõuda täiendavat teavet.
 3. ESMA töötab välja
 rakenduslike tehniliste standardite eelnõud, et kehtestada aruande vorm, mis
 sisaldab kogu lõikes 2 loetletud teavet.
 Komisjonile antakse õigus võtta vastu esimeses
 lõigus osutatud rakenduslikud tehnilised standardid kooskõlas määruse (EL) nr 1095/2010
 artikliga 15.
 4. Pädevad asutused edastavad
 ESMA-le kogu käesoleva artikli alusel saadud teabe ja muud rahaturufondi või
 selle valitsejaga käesoleva määruse põhjal vahetatud teavitused või teabe. Asjaomane teave edastatakse ESMA-le hiljemalt 30 päeva
 jooksul pärast aruandluskvartali lõppu.
 ESMA kogub teavet, et luua keskne andmebaas
 kõikidest liidus loodud, valitsetavatest või turustatavatest rahaturufondidest. Euroopa Keskpangal on juurdepääsuõigus sellele
 andmebaasile ainult statistiliste andmete saamiseks.
 VIII peatükk
 Järelevalve
 Artikkel 39
 Pädevate asutuste teostatav järelevalve
 1. Pädevad asutused teostavad
 pidevat järelevalvet käesoleva määruse täitmise üle.
 2. Rahaturufondi pädev asutus
 vastutab järelevalve eest II–VII peatükis sätestatud eeskirjade täitmise
 üle.
 3. Rahaturufondi pädev asutus
 vastutab järelevalve eest fonditingimustes või põhikirjas sätestatud kohustuste
 ja avaliku pakkumise prospektis sätestatud kohustuste täitmise üle, mis peavad
 olema kooskõlas käesoleva määrusega.
 4. Valitseja pädev asutus
 vastutab järelevalve eest valitseja menetluste ja töökorralduse asjakohasuse
 üle, et rahaturufondi valitseja oleks võimeline täitma kõikide tema
 valitsetavate rahaturufondide moodustamise ja tegevusega seotud kohustusi ja
 eeskirju.
 5. Pädevad asutused teostavad
 järelevalvet nende territooriumil loodud või turustatavate eurofondide või
 alternatiivsete investeerimisfondide üle tagamaks, et need ei kasuta
 rahaturufondi nimetust ega ei esitle ennast rahaturufondina, kui nad ei vasta
 käesoleva määruse tingimustele.
 Artikkel 40
 Pädevate asutuste volitused
 1. Pädevatel asutustel on kõik
 järelevalve- ja uurimisvolitused, mida on vaja oma ülesannete täitmiseks
 käesoleva määruse kohaselt.
 2. Direktiivi 2009/65/EÜ ja
 direktiivi 2011/61/EL alusel pädevatele asutustele antud volitusi kasutatakse
 samuti käesoleva määruse kohaselt.
 Artikkel 41
 ESMA volitused ja pädevus
 1. ESMA-l on talle käesoleva
 määrusega antud ülesannete täitmiseks vajalikud volitused.
 2. ESMA kasutab direktiivi 2009/65/EÜ
 ja direktiivi 2011/61/EL kohaseid volitusi ka käesoleva määruse alusel ja
 vastavalt määrusele (EÜ) nr 45/2001.
 3. Määruse (EL) nr 1095/2010
 kohaldamisel kuulub käesolev määrus mis tahes hilisemate õiguslikult siduvate
 liidu õigusaktide hulka, milles sätestatakse määruse (EL) nr 1095/2010
 artikli 1 lõikes 2 nimetatud asutusele antud ülesanded.
 Artikkel 42
 Asutustevaheline koostöö
 1. Rahaturufondi pädev asutus ja
 valitseja pädev asutus, kui need ei ole sama asutus, teevad omavahel koostööd
 ja vahetavad teavet käesoleva määrusega sätestatud kohustuste täitmiseks.
 2. Pädevad asutused ja ESMA
 teevad omavahel koostööd käesoleva määrusega sätestatud kohustuste täitmisel
 vastavalt määrusele (EL) nr 1095/2010.
 3. Pädevad asutused ja ESMA
 vahetavad kogu teavet ja dokumente, mis on vajalikud käesoleva määrusega sätestatud
 kohustuste täitmiseks vastavalt määrusele (EL) nr 1095/2010 eelkõige
 käesoleva määruse rikkumiste kindlakstegemiseks ja parandamiseks.
 IX peatükk
 Lõppsätted
 Artikkel 43
 Nõuded olemasolevatele eurofondidele ja alternatiivsetele
 investeerimisfondidele
 1. Kuue kuu jooksul pärast
 käesoleva määruse jõustumist peab olemasolev eurofond või alternatiivne
 investeerimisfond, mis investeerib lühiajalistesse varadesse ja mille omaette
 või kumulatiivne eesmärk on tagada rahaturu intressimääradele vastav kasum või
 säilitada investeeringu väärtus, esitama oma pädevale asutusele taotluse koos
 kõigi käesoleva määruse nõuetele vastavust tõendavate dokumentide ja vajalike
 tõenditega.
 2. Hiljemalt kahe kuu jooksul
 pärast taotluse kättesaamist annab pädev asutus hinnangu, kas eurofond või
 alternatiivne investeerimisfond vastab artiklitest 3 ja 4 lähtudes
 käesolevale määrusele. Pädev asutus
 teeb otsuse ja teavitab sellest viivitamatult asjaomast eurofondi või
 alternatiivset investeerimisfondi.
 3. Erandina artikli 30 lõike 1
 esimesest lausest loob olemasolev eurofond või alternatiivne investeerimisfond,
 mis vastab artikli 2 lõikes 10 sätestatud püsiva puhasväärtusega rahaturufondi
 määratluse kriteeriumidele, puhasväärtuse puhvri, mis sisaldab vähemalt
 järgmist:
 (a)
 1 % püsiva puhasväärtusega rahaturufondi
 varade koguväärtusest, ühe aasta jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest;
 (b)
 2% püsiva puhasväärtusega rahaturufondi varade
 koguväärtusest, kahe aasta jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest;
 (c)
 3% püsiva puhasväärtusega rahaturufondi varade
 koguväärtusest, kolme aasta jooksul alates käesoleva määruse jõustumise
 kuupäevast.
 4. Käesoleva artikli lõike 3
 kohaldamisel tõlgendatakse artiklites 33 ja 34 viidet 3 %-le viitena
 vastavalt lõike 3 punktides a, b ja c osutatud puhasväärtuse puhvri summadele.
 Artikkel 44
 Delegeeritud volituste rakendamine
 1. Komisjonile antakse õigus
 võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
 2. Õigus võtta vastu artiklites 13
 ja 19 osutatud delegeeritud õigusakte antakse komisjonile määramata ajaks
 alates käesoleva määruse jõustumise kuupäevast.
 3. Euroopa Parlament ja nõukogu
 võivad artiklites 13 ja 19 osutatud volituste delegeerimise igal ajal
 tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega
 lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu
 Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
 4. Niipea kui komisjon on
 delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle üheaegselt teatavaks Euroopa
 Parlamendile ja nõukogule.
 5. Delegeeritud õigusakt, mis on
 vastu võetud kooskõlas artiklitega 13 ja 19, jõustub ainult juhul, kui
 Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole esitanud vastuväiteid kahe kuu jooksul
 pärast kõnealusest õigusaktist teatamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule või
 kui Euroopa Parlament ja nõukogu on mõlemad enne nimetatud ajavahemiku
 lõppemist komisjonile teatanud, et nad ei kavatse vastuväiteid esitada. Kõnealust ajavahemikku võib Euroopa
 Parlamendi või nõukogu taotluse korral kahe kuu võrra pikendada.
 Artikkel 45
 Läbivaatamine
 Komisjon vaatab hiljemalt kolm aastat pärast
 käesoleva määruse jõustumist läbi käesoleva määruse asjakohasuse
 usaldatavusnõuete seisukohast ja majanduslikust seisukohast. Läbivaatamisel
 keskendutakse eelkõige püsiva puhasväärtuse puhvri toimimisele ning püsiva puhasväärtuse
 puhvri toimimisele selliste püsiva puhasväärtusega rahaturufondide puhul, kes
 võivad tulevikus kontsentreerida oma portfellid liikmesriikide emiteeritud või
 tagatud võlakohustustele. Läbivaatamise käigus:
 (a)
 analüüsitakse käesoleva määruse kohaldamisel saadud
 kogemusi ning määruse mõju liidus tegutsevatele investoritele,
 rahaturufondidele ja rahaturufondide valitsejatele;
 (b)
 hinnatakse rahaturufondide rolli liikmesriikide
 emiteeritud või tagatud võlakohustuste ostmisel;
 (c)
 võetakse arvesse liikmesriikide emiteeritud või
 tagatud võlakohustuste eriomadusi ning rolli, mis võlakohustustel on
 liikmesriikide rahastamisel;
 (d)
 võetakse arvesse määruse (EL) nr 575/2013 artikli 509
 lõikes 3 osutatud aruannet;
 (e)
 võetakse arvesse regulatiivseid suundumusi
 rahvusvahelisel tasandil.
 Läbivaatamise tulemused esitatakse Euroopa
 Parlamendile ja nõukogule koos asjakohaste muudatusettepanekutega.
 Artikkel 46
 Jõustumine
 Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
 pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
 vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Brüssel,
 Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu
 nimel
 president eesistuja
 [1] Euroopa
 Parlamendi 20. novembri 2012. aasta resolutsioon varipanganduse kohta (2012/2115(INI)).
 [2] ELT C , , lk .
 [3] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/65/EÜ, 13.
 juuli 2009, vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks
 loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide
 kooskõlastamise kohta (ELT L 302, 17.11.2009, lk 32).
 [4] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/61/EL, 8. juuni
 2011, alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate kohta, millega
 muudetakse direktiive 2003/41/EÜ ja 2009/65/EÜ ning määruseid (EÜ) nr 1060/2009
 ja (EL) nr 1095/2010 (ELT L 174, 1.7.2011, lk 1).
 [5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 648/2012, 4.
 juuli 2012, börsiväliste tuletisinstrumentide, kesksete vastaspoolte ja kauplemisteabehoidlate
 kohta (ELT L 201, 27.7.2012, lk 1).
 [6] Komisjoni
 delegeeritud määrus (EL) nr 231/2013, 19. detsember 2012, millega
 täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL seoses
 erandite, üldiste tegutsemistingimuste, depositooriumide, finantsvõimenduse,
 läbipaistvuse ja järelevalvega (ELT L 83, 22.3.2013, lk 1).
 [7] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1095/2010, 24. november
 2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa
 Väärtpaberiturujärelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning
 tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/77/EÜ (ELT L 331, 15.12.2010, lk 84).
 [8] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 95/46/EÜ, 24. oktoober
 1995, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete
 vaba liikumise kohta (EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31).
 [9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 45/2001,
 18. detsember 2000, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete
 töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba
 liikumise kohta (EÜT L 8, 12.1.2001, lk 1).
 [10] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013,
 26. juuni 2013, krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes
 kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise
 kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1-337).
 [11] Seitsmes nõukogu direktiiv 83/349/EMÜ, 13. juuni 1983, mis
 põhineb asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktil g ja käsitleb
 konsolideeritud aastaaruandeid, EÜT L 193, 18.7.1983, lk 1–17.