type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Aviso jurídico importante
 |
 52006PC0089
 Propuesta de Reglamento del Consejo sobre las normas de comercialización de los huevos /* COM/2006/0089 final */
 [pic] | COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS |Bruselas, 28.02.2006COM(2006) 89 finalPropuesta deREGLAMENTO DEL CONSEJOsobre las normas de comercialización de los huevos(presentada por la Comisión)EXPOSICIÓN DE MOTIVOSEl Reglamento (CEE) no 1907/90 del Consejo, de 26 de junio de 1990, relativo a determinadas normas de comercialización de los huevos establece varias normas para la comercialización de los huevos, incluido un considerable número de normas muy técnicas.Desde su adopción en 1990, el Reglamento ha sido modificado seis veces. Varias modificaciones se hicieron bien para introducir nuevos requisitos, como en el caso del marcado de los huevos con el número de identificación del productor, bien para adaptar ciertas normas técnicas a las nuevas necesidades del mercado. Estas modificaciones han dificultado la lectura del Reglamento.La simplificación de la normativa comunitaria es primordial para la política agrícola y la labor legislativa. La reciente Comunicación de la Comisión «Simplificar y legislar mejor en el marco de la política agrícola común» [COM(2005) 509 final de 19.10.2005] incide en este aspecto. La sustitución del Reglamento (CE) n° 1907/90 del Consejo por disposiciones simplificadas y racionalizadas, así como la transferencia de elementos técnicos a un reglamento de aplicación de la Comisión se inscriben en este contexto.Propuesta deREGLAMENTO DEL CONSEJOsobre las normas de comercialización de los huevosEL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,Visto el Reglamento (CEE) no 2771/75 del Consejo, de 29 de octubre de 1975, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de los huevos[1], y, en particular, su artículo 2, apartado 2,Vista la propuesta de la Comisión,[2]Considerando lo siguiente:(1) Las normas de comercialización de los huevos pueden contribuir a la mejora de su calidad y, por consiguiente, facilitar su venta. Por lo tanto, la aplicación de normas de comercialización a los huevos redunda en el interés de productores, comerciantes y consumidores.(2) La experiencia adquirida a partir de la aplicación del Reglamento (CEE) no 1907/90 del Consejo, de 26 de junio de 1990, relativo a determinadas normas de comercialización de los huevos[3] ha demostrado la necesidad de realizar nuevas enmiendas y una simplificación. Por lo tanto, el Reglamento (CEE) n° 1907/90 debe ser derogado y reemplazado por un nuevo Reglamento.(3) En principio, las normas deben aplicarse a todos los huevos de gallina de la especie Gallus gallus comercializados en la Comunidad. Sin embargo, parece aconsejable excluir de la aplicación de estas normas determinadas formas de venta directa del productor al consumidor final en la medida en que se trate de pequeñas cantidades.(4) Debe establecerse una clara distinción entre huevos para el consumo humano directo y los que no lo son, fundamentalmente los huevos rotos o incubados, que están destinados a la industria alimentaria o no alimentaria. Por lo tanto, deben distinguirse dos categorías de calidad de huevos, categoría A y categoría B.(5) El consumidor debe poder distinguir entre huevos de diferentes categorías de calidad y peso y poder identificar el método de cría utilizado de conformidad con la Directiva 2002/4/CE de la Comisión, de 30 de enero de 2002, relativa al registro de establecimientos de gallinas ponedoras, cubiertos por la Directiva 1999/74/CE del Consejo[4]. Este requisito debe cumplirse mediante el marcado de los huevos y la estampación de los envases.(6) Para garantizar la trazabilidad de los huevos comercializados para el consumo humano, éstos deben marcarse con el número de identificación del productor, tal como se prevé en la Directiva 2002/4/CE.(7) Para evitar prácticas fraudulentas, los huevos de categoría A deben marcarse tan pronto como sea posible después de su puesta.(8) Los centros de envasado que se aprueban de conformidad con el Reglamento (CE) n° 853/2004 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 29 de abril de 2004, por el que se establecen normas específicas de higiene de los alimentos de origen animal[5], deben clasificar los huevos en función de su calidad y peso.(9) Para garantizar que los centros de envasado disponen del equipamiento adecuado para clasificar los huevos y envasar los huevos de la categoría A, dichos centros también deben ser autorizados por las autoridades competentes y recibir un código de centro de envasado que facilite la trazabilidad de los huevos comercializados.(10) En interés tanto de los productores como de los consumidores, es indispensable que los huevos importados de terceros países satisfagan las normas comunitarias. Sin embargo, las disposiciones especiales vigentes en determinados terceros países pueden justificar excepciones a esas normas, siempre que se garantice la equivalencia de la normativa.(11) Los Estados miembros deben designar la agencia o agencias responsables de la supervisión del presente Reglamento. Los procedimientos para dicha supervisión deben ser uniformes.(12) El Estado miembro debe establecer normas relativas a las sanciones aplicables a las infracciones de las disposiciones del presente Reglamento.(13) Deben adoptarse las medidas necesarias para la aplicación del presente Reglamento de conformidad con la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión[6].HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:Artículo 1 – Objeto y ámbito de aplicación1. El presente Reglamento establece las normas para la comercialización en la Comunidad de los huevos producidos en la Comunidad o importados de terceros países.Tales normas de comercialización también se aplicarán a los huevos destinados a la exportación fuera de la Comunidad.2. El presente Reglamento no se aplicará a los huevos vendidos directamente al consumidor final por el productor:a) en su propia explotación agrícola,b) en un mercado público local en la región de producción del Estado miembro en cuestión con excepción de los mercados de subasta, oc) en la venta a domicilio.Artículo 2 – DefinicionesA efectos del presente Reglamento, se entenderá por:1) «huevos»: los huevos de gallina de la especie Gallus gallus , con cáscara, aptos para el consumo humano o para su uso en la industria alimentaria, salvo los huevos rotos, los huevos incubados y los huevos cocidos;2) «huevos rotos»: los huevos que presentan roturas tanto de la cáscara como de las membranas, dando lugar a la exposición de su contenido;3) «huevos incubados»: los huevos a partir del momento de su introducción en la incubadora;4) «comercialización»: la posesión o exposición para la venta, la puesta a la venta, la venta, la entrega o cualquier otra forma de comercialización;5) «lugar de producción»: un establecimiento que cría gallinas ponedoras, aprobado con arreglo a la Directiva 2002/4/CE;6) «centro de envasado»: un establecimiento aprobado de conformidad con el Reglamento (CE) n° 853/2004, donde los huevos son clasificados en función de su calidad y peso;7) «consumidor final»: el último consumidor de un producto alimenticio que no lo utilizará como parte de una operación o una actividad empresarial del sector alimenticio.Artículo 3 – Categorías de calidad y peso1. Los huevos se clasificarán en las categorías de calidad siguientes:- categoría A o «huevos frescos»,- categoría B o «huevos de segunda calidad».2. Los huevos de la categoría A también se clasificarán en función del peso.3. Los huevos de la categoría B sólo se entregarán a la industria alimentaria y no alimentaria.Artículo 4 – Marcado de los huevos1. Los huevos de la categoría A se marcarán con el número de identificación del lugar de producción, tal como se prevé en el punto 2 del anexo de la Directiva 2002/4/CE, para permitir, entre otras cosas, identificar el método de cría.2. El marcado de los huevos, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1, tendrá lugar en el lugar de producción o en el primer centro de envasado donde se entreguen los huevos.3. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 1, apartado 2, los huevos vendidos por el productor al consumidor final en un mercado público local en la región de producción del Estado miembro en cuestión se marcarán con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del presente artículo.Sin embargo, los Estados miembros podrán eximir de este requisito a los productores cuya explotación no cuente con más de 50 gallinas ponedoras, a condición de que el nombre y la dirección de la explotación estén indicados en el lugar de la venta.Artículo 5 – Centros de envasado1. Los huevos se clasificarán en función de su calidad y peso en los centros de envasado.2. La autoridad competente autorizará los centros de envasado para clasificar los huevos y asignará un código de centro de envasado a cualquier empresa o productor que disponga de locales y equipo técnico adecuados que permitan la clasificación de los huevos en función de su calidad y peso. Dicha autorización podrá retirarse en cualquier momento cuando dejen de cumplirse las condiciones requeridas establecidas en las disposiciones de aplicación adoptadas de conformidad con el artículo 11.Artículo 6 – Importación de huevos1. La Comisión evaluará las normas de comercialización de los huevos aplicables en los terceros países exportadores previa petición del país en cuestión. Esta evaluación se ampliará a las normas sobre marcado y etiquetado, a los métodos y a los controles de cría, así como a la aplicación de dichas normas. Si de dicha evaluación se desprende que las normas aplicadas ofrecen suficientes garantías en cuanto a la equivalencia con la normativa comunitaria, los huevos importados de los países en cuestión se marcarán con un número de identificación equivalente al mencionado en el artículo 4, apartado 1.2. En caso necesario, la Comisión celebrará negociaciones con los terceros países tendentes a encontrar la forma adecuada de ofrecer las garantías mencionadas en el apartado 1 y de celebrar acuerdos en la materia.3. Si no se proporcionan las garantías suficientes en cuanto a la equivalencia de las normas, los huevos importados del tercer país en cuestión llevarán un código que permitirá identificar el país de origen y la indicación de que el método de cría es «indeterminado».Artículo 7 – Controles1. Los Estados miembros designarán las agencias encargadas de comprobar el cumplimiento del presente Reglamento.2. Las agencias mencionadas en el apartado 1 controlarán los productos cubiertos por el presente Reglamento en todas las fases de su comercialización, incluida la carga, descarga y transporte. Los controles se efectuarán, además de mediante muestreo aleatorio, sobre la base de un análisis de riesgo, teniendo en cuenta el tipo y la producción del establecimiento en cuestión, así como los antecedentes del agente económico en materia de cumplimiento de las normas de comercialización de los huevos.3. En el caso de los huevos de la categoría A importados de terceros países, los controles previstos en el apartado 2 se efectuarán en el momento del despacho en aduana y antes de su despacho a libre práctica.Los huevos de la categoría B importados de terceros países se despacharán a libre práctica solamente si, en el momento del despacho en aduana, se comprueba que su destino final es la industria de transformación.Artículo 8 – SancionesLos Estados miembros establecerán el régimen de sanciones aplicable en caso de incumplimiento de las disposiciones del presente Reglamento y adoptarán todas las medidas necesarias para garantizar su ejecución. Las sanciones previstas deberán ser efectivas, proporcionadas y disuasorias.Artículo 9 – ComunicacionesLos Estados miembros y la Comisión se comunicarán recíprocamente la información necesaria para la aplicación del presente Reglamento.Artículo 10 – Comité1. La Comisión estará asistida por el Comité de gestión de la carne y huevos de aves de corral.2. Cuando se haga alguna referencia al presente artículo, se aplicarán los artículos 4 y 7 de la Decisión 1999/468/CE.El período establecido en el artículo 4, apartado 3, de la Decisión 1999/468/CE será de un mes.3. El Comité adoptará su reglamento interno.Artículo 11 – Disposiciones de aplicaciónLas disposiciones de aplicación del presente Reglamento se adoptarán según el procedimiento previsto en el artículo 10, apartado 2, en particular las que se refieren a:1) la frecuencia de recogida, la entrega, la conservación y la manipulación de los huevos;2) los criterios de calidad y categoría de peso, así como las excepciones a las exigencias en materia de clasificación;3) los detalles de las indicaciones que deben figurar en los huevos y la estampación de los envases;4) las comprobaciones y los controles;5) los intercambios comerciales con terceros países;6) las comunicaciones mencionadas en el artículo 9.Artículo 12 – Derogación1. El Reglamento (CEE) n° 1907/90 queda derogado a partir del 1 de julio de 2007.2. Las referencias al Reglamento derogado se entenderán hechas al presente Reglamento y se leerán con arreglo a la tabla de correspondencias que figura en el anexo.Artículo 13 – Entrada en vigorEl presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea .Se aplicará a partir del 1 de julio de 2007.El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.Hecho en Bruselas, elPor el ConsejoEl PresidenteANEXOTabla de correspondenciasReglamento (CEE) no 1907/90 | Presente Reglamento |Artículo 1 | Artículo 2 |Artículo 2, apartado 1 | Artículo 1, apartado 1 |Artículo 2, apartado 3 | – |Artículo 2, apartado 4 | – |Artículo 3 | – |Artículo 4 | – |Artículo 5, apartados 1 y 3 | Artículo 5 |Artículo 5, apartado 2 | – |Artículo 6, apartados 1 y 2 | Artículo 3 |Artículo 6, apartado 3 | Artículo 11 |Artículo 6, apartados 4 y 5 | – |Artículo 7, apartado 1, letra a) | Artículo 4, apartado 1 |Artículo 7, apartado 1, letras b) y c) | Artículo 6 |Artículo 7, apartado 1, letra d) | Artículo 11 |Artículo 7, apartado 2 | – |Artículo 8 | – |Artículo 9 | – |Artículo 10 | – |Artículo 11 | – |Artículo 12 | – |Artículo 13 | – |Artículo 14 | – |Artículo 15 | – |Artículo 16, apartado 1, primera frase | Artículo 1, apartado 2 |Artículo 17 | – |Artículo 18 | Artículo 7, apartados 1 y 2 |Artículo 19 | – |Artículo 20, apartado 1 | Artículo 11 |Artículo 20, apartados 2 a 4 | – |Artículo 21 | Artículo 8 |Artículo 22, apartado 1 | Artículo 9 |Artículo 22 bis | – |Artículo 23 | Artículo 12 |Artículo 24 | Artículo 13 |Anexo I | Anexo |[1] DO L 282 de 1.11.1975, p. 49. Reglamento modificado en último lugar por el Reglamento (CE) no 1913/2005 (OJ L 307, 25.11.2005, p. 2).[2] DO C [...] de [...], p. [...][3] DO L 173 de 6.7.1990, p. 5. Reglamento modificado en último lugar por el Reglamento (CE) n° 1039/2005 (DO L 172 de 5.7.2005, p. 1).[4] DO L 30 de 31.1.2002, p. 44. Directiva modificada por el Acta de adhesión de 2003.[5] DO L 139 de 30.4.2004, p. 55. Versión corregida en el DO L 226 de 25.6.2004, p. 22.[6] DO L 184 de 17.7.1999, p. 23.


type: wikipedia

text:
Meisam Mostafa-Jokar (; Provincia de Hamadán, 29 de enero de 1985), es un luchador iraní de lucha libre. Participó en los Juegos Olímpicos de Pekín 2008 en la categoría de 74 kg, consiguiendo un 19.o puesto. Ganó el oro en los Juegos Asiáticos de 2014. Conquistó tres medallas en campeonato asiático, de oro en 2014. Tres veces representó a su país en la Copa del Mundo. En el 2014 y 2015 consiguió el resultado más importante, clasificándose en la primera posición. Primero en el Campeonato Mundial Universitario de 2012.
 Su hermano Masoud Mostafa-Jokar compitió en el torneo de lucha en los Juegos Olímpicos de Atenas 2004, donde consiguió una medalla de plata.
 Referencias
 Enlaces externos
 Perfil en la página iat.uni-leipzig.de (en inglés)
 Luchadores de Irán
 Deportistas de Irán en los Juegos Olímpicos de Pekín 2008


type: other

text:
VSL sklep II Cp 1976/2014
 VSL0070593
 ZPP člen 12.
 oprostitev plačila sodnih taks – načelo pomoči prava neuki stranki
 Kljub temu, da je sodišče v pozivnem sklepu eksaktno navedlo, kaj mora predlagatelj taksne oprostitve predlogu priložiti, je sodišču posredoval drugačna potrdila od zahtevanih. Dejstvo, da gre za prava neuko stranko, njegovega ravnanja ne opravičuje, saj ga je sodišče v pozivnem sklepu natančno poučilo, kaj mora storiti, da bo lahko njegovo laično vlogo vsebinsko obravnavalo. Sodišče je tako izpolnilo dolžnost pomoči prava neuki stranki iz 12. člena ZPP.
 VDSS sklep Pdp 710/2014
 VDS0012688
 ZPP člen 182, 182/3, 184, 184/2, 314. ZDSS-1 člen 19.
 zavrženje tožbe - sprememba tožbe - podredni tožbeni zahtevek - kumulacija zahtevkov
 Tožeča stranka je vložila tožbo, na poziv sodišča prve stopnje na popravo tožbe, pa še dopolnitev tožbe, v kateri je postavila podredni tožbeni zahtevek, ki ga je utemeljila na drugi pravni podlagi kot primarni tožbeni zahtevek. Tako pravno postopanje je v skladu z določbo 184. in 182. člena ZPP. Sodišče prve stopnje bi moralo tožbo in dopolnitev tožbe obravnavati kot enotno tožbo in o njej odločiti v celoti oziroma v kolikor meni, da je le del zrel za odločitev, izdati delno sodbo oziroma delni sklep, v skladu z določbo 314. člena ZPP. Ker je v izreku izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje odločilo le o tožbi, ne pa tudi o pravočasni dopolnitvi tožbe, kljub temu, da se nanjo v obrazložitvi sklicuje, pritožbeno sodišče ne more preizkusiti izpodbijanega sklepa, saj sodišče prve stopnje ni odločilo o celotni tožbi.
 VSM sklep I Cp 886/2014
 VSM0022083
 ZIZ člen 257, 258, 258/1, 258/1-1.
 predhodna odredba - odločba domačega sodišča - nepravnomočen sklep o izvršbi - plačilni nalog
 V sodni praksi kljub (sedaj razveljavljenemu - kot bo obrazloženo v nadaljevanju) besedilu 1. točke prvega odstavka 258. člena ZIZ (1) ni bilo enotnega stališča, ali je kot odločbo domačega sodišča v smislu prvega odstavka 257. člena ZIZ šteti tudi neizvršljiv plačilni nalog in sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, proti katerima je bil vložen ugovor (2. Navedeno dilemo je razrešilo Ustavno sodišče z odločbo št. U-I-148/13-15 z dne 10. 7. 2014.


text:
 14.12.2011
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 330/19
 A BIZOTTSÁG 1304/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2011. december 13.)
 az 1216/2009/EK tanácsi rendelet hatálya alá tartozó mezőgazdasági termékek feldolgozásával előállított, Norvégiából származó egyes árucikkeknek az Európai Unióba való behozatalára vonatkozó 2012. évi vámmentesség ideiglenes felfüggesztésének megszüntetéséről
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági termékek feldolgozásával előállított egyes árucikkekre alkalmazandó kereskedelmi szabályokról szóló, 2009. november 30-i 1216/2009/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 7. cikke (2) bekezdésére,
 tekintettel az Európai Közösség és a Norvég Királyság között, az Európai Gazdasági Közösség és a Norvég Királyság közötti kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodás 2. jegyzőkönyvére vonatkozó, levélváltás formájában létrejött megállapodás megkötéséről szóló, 2004. október 25-i 2004/859/EK tanácsi határozatra (2) és különösen annak 3. cikkére,
 mivel:
 (1)
 Az Európai Gazdasági Közösség és a Norvég Királyság közötti kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodás 2. jegyzőkönyve (3) és az EGT-megállapodás 3. jegyzőkönyve (4) határozza meg a szerződő felek közötti kereskedelmi szabályokat egyes mezőgazdasági, illetve feldolgozott mezőgazdasági termékekre vonatkozóan.
 (2)
 Az EGT-megállapodásnak az EGT Vegyes Bizottság 138/2004 határozatával (5) módosított 3. jegyzőkönyve nullaszázalékos vámtételt ír elő a 2202 10 00 KN-kód alá tartozó egyes, hozzáadott cukrot vagy más édesítőanyagot tartalmazó vagy ízesített vizekre és az ex 2202 90 10 KN-kód alá tartozó egyes más, cukrot tartalmazó alkoholmentes italokra.
 (3)
 A 2004/859/EK tanácsi határozattal jóváhagyott, az Európai Közösség és a Norvég Királyság között, az Európai Gazdasági Közösség és a Norvég Királyság közötti kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodás 2. jegyzőkönyvére vonatkozó, levélváltás formájában létrejött megállapodás (6) (a továbbiakban: a megállapodás) az említett vizekre és egyéb italokra vonatkozó nullaszázalékos vámtételt Norvégia számára ideiglenesen felfüggesztette. A megállapodás kölcsönösen elfogadott jegyzőkönyvének IV. pontja alapján a Norvégiából származó, 2202 10 00 és az ex 2202 90 10 KN-kód alá tartozó árucikkek vámmentes importja csak a nullaszázalékos vámtételű vámkontingensen belül engedélyezhető, a kiosztott kontingensen kívüli importokra vámot kell fizetni.
 (4)
 A megállapodás kölcsönösen elfogadott jegyzőkönyve IV. pontjának harmadik francia bekezdésében szereplő utolsó mondat értelmében a kérdéses termékeknek korlátlan vámmentes bejutást kell biztosítani az Európai Unióba, amennyiben a vámkontingens előző év október 31-ig nem merült ki. A Bizottság rendelkezésére bocsátott adatok szerint az említett vizekre és egyéb italokra az 1248/2010/EU bizottsági rendelettel (7) 2011-re vonatkozóan megnyitott éves vámkontingens 2011. október 31-ig nem merült ki. Ennélfogva az említett termékeknek korlátlan vámmentes bejutást kell biztosítani az Európai Unióba 2012. január 1-jétől2012. december 31-ig.
 (5)
 Ezért meg kell szüntetni a vámmentesség 2. jegyzőkönyv szerinti időszakos felfüggesztését.
 (6)
 Az ebben a rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak az I. mellékletben fel nem sorolt, feldolgozott termékek kereskedelmére vonatkozó horizontális kérdések irányítóbizottságának véleményével,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 (1) A 2012. január 1-jétőldecember 31-ig tartó időszakban a kétoldalú, az Európai Gazdasági Közösség és a Norvég Királyság között létrejött szabadkereskedelmi megállapodás 2. jegyzőkönyve szerint alkalmazott vámmentesség felfüggesztése megszűnik az alábbiak esetében: a 2202 10 00 KN-kód alá sorolt áruk (víz, beleértve a természetes vagy mesterséges ásványvizet és szénsavas vizet is, cukor vagy más édesítőanyag hozzáadásával vagy ízesítve) és az ex 2202 90 10 KN-kód alá sorolt áruk (más, cukrot (szacharózt vagy invertcukrot)) tartalmazó alkoholmentes ital).
 (2) Az (1) bekezdésben említett árucikkekre kölcsönösen alkalmazandó származási szabályok megfelelnek az Európai Gazdasági Közösség és a Norvég Királyság közötti kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodás 3. jegyzőkönyvében előírtaknak.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
 Ez a rendelet 2012. január 1-jétől alkalmazandó.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2011. december 13-án.
 a Bizottság részéről
 az elnök
 José Manuel BARROSO
 (1) HL L 328., 2009.12.15., 10. o.
 (2) HL L 370., 2004.12.17., 70. o.
 (3) HL L 171., 1973.6.27., 2. o.
 (4) HL L 22., 2002.1.24., 37. o.
 (5) HL L 342., 2004.11.18., 30. o.
 (6) HL L 370., 2004.12.17., 72. o.
 (7) HL L 341., 2010.12.23., 1. o.


text:
Autostrada A93 (niem. Bundesautobahn 93 (BAB 93) także Autobahn 93 (A93)) – autostrada w Niemczech biegnąca na osi północ-południe. Cała autostrada ma 276 km. Stanowi alternatywę dla autostrady A9.
 W 2001 roku zakończono budowę ostatniego północnego odcinka do skrzyżowania Dreieck Hochfranken z autostradą A72. Autostrada rozpoczyna swój przebieg w Hof. Dalej przecina Ratyzbonę i za pośrednictwem autostrady A9 Monachium. Fragment ten zwany jest również Ostbayernautobahn. Autostrada rozpoczyna ponownie swój bieg na skrzyżowaniu z A8 koło Rosenheimu skąd kieruje się na południe, do granicy z Austrią. Ten fragment zwany jest Inntalautobahn.
 Zobacz też
 Autostrady w Niemczech
 lista dróg krajowych w Niemczech
 Bibliografia
 Niemiecki artykuł o autostradzie A93
 093


type: caselaw

text:
 14.4.2007
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 82/4
 Wyrok Trybunału (druga izba) z dnia 15 lutego 2007 r. (wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym złożony przez Hof van beroep te Brussel — Belgia) — BVBA Management, Training en Consultancy przeciwko Benelux-Merkenbureau
 (Sprawa C-239/05) (1)
 (Znaki towarowe - Dyrektywa 89/104/EWG - Wniosek o rejestrację znaku towarowego dla zbioru towarów i usług - Badanie oznaczenia przez właściwy organ - Uwzględnienie wszystkich istotnych okoliczności faktycznych - Kompetencje sądu krajowego rozpoznającego skargę)
 (2007/C 82/06)
 Język postępowania: niderlandzki
 Sąd krajowy
 Hof van beroep te Brussel
 Strony postępowania przed sądem krajowym
 Strona skarżąca: BVBA Management, Training en Consultancy
 Strona pozwana: Benelux-Merkenbureau
 Przedmiot
 Wniosek o wydanie orzeczenia w trybie prejudycjalnym — Hof van beroep te Brussel — wykładnia art. 3 pierwszej dyrektywy Rady 89/104/EWG z dnia 21 grudnia 1988 r. mającej na celu zbliżenie ustawodawstw państw członkowskich odnoszących się do znaków towarowych (Dz.U. 1989, L 40, str. 1) — Zgłoszenie znaku towarowego „The Kitchen Company ”— Badanie znaku przez właściwy organ — Uwzględnienie wszystkich istotnych okoliczności faktycznych — Wyrok w sprawie Koninklijke KPN Nederland
 Sentencja
 Wykładni pierwszej dyrektywy Rady 89/104/EWG z dnia 21 grudnia 1988 r. mającej na celu zbliżenie ustawodawstw państw członkowskich odnoszących się do znaków towarowych należy dokonywać w ten sposób, że:
 —
 właściwy organ, odmawiając rejestracji znaku towarowego, zobowiązany jest do podania w swej decyzji wniosków, do jakich doszedł w odniesieniu do każdego z towarów lub każdej z usług objętych zgłoszeniem, niezależnie od tego, w jaki sposób zgłoszenie to zostało sformułowane. Jednakże w przypadku, gdy ta sama podstawa odmowy rejestracji podnoszona jest wobec kategorii lub grupy towarów lub usług, właściwy organ może ograniczyć się do ogólnego uzasadnienia dotyczącego wszystkich rozpatrywanych towarów lub usług;
 —
 nie stoi ona na przeszkodzie stosowaniu przepisów krajowych, które uniemożliwiają sądowi rozpoznającemu skargę na decyzję właściwego organu orzekanie co do charakteru odróżniającego znaku towarowego odrębnie dla każdego z towarów i każdej z usług objętych zgłoszeniem w przypadku, gdy ani decyzja, ani zgłoszenie nie dotyczą kategorii towarów lub usług albo towarów lub usług rozważanych odrębnie;
 —
 nie stoi ona na przeszkodzie stosowaniu przepisów krajowych, które uniemożliwiają sądowi rozpoznającemu skargę na decyzję właściwego organu uwzględnienie okoliczności faktycznych, które zaszły po wydaniu tej decyzji.
 (1) Dz.U. C 217 z 3.9.2005.


text:
Benvenuto Cellini (Firenca, 3. studenog 1500. – Firenca, 13. veljače 1571.) bio je talijanski zlatar, kipar, vojnik, glazbenik i pisac; jedan od najslavnijih umjetnika manirizma.
 Životopis
 Cellini je bio prava osobnost manirizma, tog nemirnog umjetničkog stila. Bio je oduvijek nemirna duha, seljakajući se iz mjesta u mjesto, često kako bi izbjegao mnoge tužbe. Bio je optužen za dva ubojstva u Rimu 1529. god. i imao je reputaciju nasilne osobe. Radio je u Firenci, Rimu i Parizu kao dvorski zlatar Cosima Medicija, papa i francuskog kralja Franju I.
 Majstor je sitnih zlatarskih predmeta od kojih se malo sačuvalo. Harmonično spajanje likova i ukras čine ga prvim zlatarom njegova doba.
 Godine 1558. se zaredio za svećenika, ali se ubrzo odrekao zavjeta i oženio majku svoja dva sina. Svoj burni život ispunjen ubojstvima, krađama, zavišću, bježanjem iz grada u grad i dugogodišnjim tamnovanjem, Cellini je opisao u autobiografiji „Moj život”. Ovo djelo postalo je važno za poznavanje kulturne povijesti kasne renesanse. Djelo je napisao u svojoj 58. godini u kućnom pritvoru zbog sodomije. Njegov plameni način života, koji opisuje u svojoj autobiografiji, uključuje homoseksualnost, biseksualnost i epizode transvestitivnosti.
 Djela
 Cellini je njegovao stilski renesansni izraz, ali lijevo|se u njegovom radu javljaju jasna obilježja manirizma i nemirni oblici ranoga baroka.
 Za francuskog kralja Franju I. Izradio je zlatnu, obogaćenu emajliranim detaljima, Solnicu s likovima Posejdona (kao bog mora, on je simbol soli) i božice Geje (kao božica Zemlje, ona je simbol papra) na postolju bogatom reljefima. Za kralja Franju I. izradio je i Nimfu iz Fontainableaua.
 Kao dvorski zlatar i kipar radio je skulpture za Cosima Medicija u Firenci (Perzej s Meduzinom glavom; Cosimo I. Medici itd.) i rimske pape. Malo je njegovih radova u mramoru kao što su: Narcis, te Apolon i Hijacint.
 Bavio se i medaljerstvom (Pietro Bembo), rezao matrice za kovanje novca, ali i napisao Dvije rasprave o zlatarstvu i kiparstvu (1568.).
 Vanjske poveznice
 Homoerotična djela u Androphile kolekciji slika.
 Za poslušati na mobilni telefon - Cellinijeva autobiografija.
 Još slika.
 Talijanski umjetnici
 Talijanski kipari
 Renesansni kipari
 Maniristički kipari


text:
 5.4.2016
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 88/24
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2016/525
 z dnia 30 marca 2016 r.
 rejestrujące w rejestrze chronionych nazw pochodzenia i chronionych oznaczeń geograficznych nazwę [Ternera de los Pirineos Catalanes/Vedella dels Pirineus Catalans/Vedell des Pyrénées Catalanes (ChOG)]
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1151/2012 z dnia 21 listopada 2012 r. w sprawie systemów jakości produktów rolnych i środków spożywczych (1), w szczególności jego art. 52 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Zgodnie z art. 50 ust. 2 lit. a) rozporządzenia (UE) nr 1151/2012 wniosek Hiszpanii i Francji o rejestrację nazwy „Ternera de los Pirineos Catalanes”/„Vedella dels Pirineus Catalans”/„Vedell des Pyrénées Catalanes” został opublikowany w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej
 (2).
 (2)
 Do Komisji nie wpłynęło żadne oświadczenie o sprzeciwie zgodnie z art. 51 rozporządzenia (UE) nr 1151/2012, nazwa „Ternera de los Pirineos Catalanes”/„Vedella dels Pirineus Catalans”/„Vedell des Pyrénées Catalanes” powinna zatem zostać zarejestrowana,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Nazwa „Ternera de los Pirineos Catalanes”/„Vedella dels Pirineus Catalans”/„Vedell des Pyrénées Catalanes” (ChOG) zostaje zarejestrowana.
 Nazwa, o której mowa w akapicie pierwszym, określa produkt należący do klasy 1.1. Mięso świeże (i podroby), wymienionej w załączniku XI do rozporządzenia wykonawczego Komisji (UE) nr 668/2014 (3).
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 30 marca 2016 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącego,
 Phil HOGAN
 Członek Komisji
 (1) Dz.U. L 343 z 14.12.2012, s. 1.
 (2) Dz.U. C 344 z 17.10.2015, s. 4.
 (3) Rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 668/2014 z dnia 13 czerwca 2014 r. ustanawiające zasady stosowania rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1151/2012 w sprawie systemów jakości produktów rolnych i środków spożywczych (Dz.U. L 179 z 19.6.2014, s. 36).


text:
 10.9.2011
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 269/55
 Recurso interpuesto el 18 de julio de 2011 — Langguth Erben/OAMI (MEDINET)
 (Asunto T-378/11)
 2011/C 269/121
 Lengua de procedimiento: alemán
 Partes
 Demandante: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Traben-Trarbach, Alemania) (representantes: R. Kunze y G. Würtenberger, abogados)
 Demandada: Oficina de Armonización del Mercado Interior (Marcas, Dibujos y Modelos)
 Pretensiones
 La parte demandante solicita que:
 —
 Anule la resolución de la Cuarta Sala de Recurso, de 10 de mayo de 2011, en el asunto R 1598/2010-4, relativa a la solicitud de marca comunitaria 8.786.485.
 —
 Condene en costas a la Oficina de Armonización del Mercado Interior.
 Motivos y principales alegaciones
 Marca comunitaria solicitada: La marca figurativa «MEDINET» para productos de la clase 33 — solicitud no 8.786.485
 Resolución del examinador: Denegación del registro de la marca con la antigüedad de las marcas nacionales e internacionales anteriores
 Resolución de la Sala de Recurso: Desestimación del recurso
 Motivos invocados: Infracción de los artículos 34, 75 y 77 del Reglamento no 207/2009, puesto que la Sala de Recurso i) denegó el registro de la antigüedad de manera ilegal, ii) no tuvo en cuenta las alegaciones de la demandante sobre la resoluciones de las Salas de Recurso relativas a las pretensiones de prioridad y antigüedad, y iii) no celebró vista oral.


text:
 30.12.2006
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 326/29
 Eelotsusetaotlus, mille esitas Bundesarbeitsgericht (Saksamaa) 18. oktoobril 2006 — Birgit Bartsch versus Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Alterfürsorge GmbH
 (Kohtuasi C-427/06)
 (2006/C 326/61)
 Kohtumenetluse keel: saksa
 Eelotsusetaotluse esitanud kohus
 Bundesarbeitsgericht.
 Põhikohtuasja pooled
 Hageja: Birgit Bartsch.
 Kostja: Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Alterfürsorge GmbH.
 Eelotsuse küsimused
 1.
 a)
 Kas Euroopa Ühenduse esmane õigus sisaldab vanuse alusel diskrimineerimise keeldu, mille alusel liikmesriikide kohtud peaksid tagama kaitse ka juhul, kui diskrimineerida võiv kohtlemine ei ole ühenduse õigusega seotud?
 b)
 Juhul, kui küsimusele a vastatakse eitavalt, siis:
 kas selline seos ühenduse õigusega tekib EÜ artikli 13 alusel või — juba enne ülevõtmise tähtaja möödumist — nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (1), alusel?
 2.
 Kas esimesele küsimusele antavast vastusest tulenev ühenduse õigusest lähtuv vanuse alusel diskrimineerimise keeld on kohaldatav ka ühelt poolt eraõiguslike tööandjate ja teiselt poolt nende töötajate või kutsealast pensioni saavate isikute ja nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes?
 3.
 Juhul kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt:
 a)
 kas selline vanuse alusel diskrimineerimise keeld hõlmab ka kutsealast pensioniskeemi käsitlevaid õigusnorme, mille kohaselt toitjakaotuspensioni ei maksta üleelanud abikaasale, kui ta on enam kui 15 aastat noorem kui surnud endine töötaja?
 b)
 Juhul kui selle küsimuse a osale vastatakse jaatavalt, siis:
 kas sellist õigusnormi õigustav põhjendus saab olla see, et tööandja on huvitatud kutsealase pensioniskeemiga kaasnevate riskide piiramisest?
 c)
 Juhul kui teise küsimuse b osale vastatakse eitavalt, siis:
 kas võimalik vanuse alusel diskrimineerimise keelul on kutsealast pensioni käsitlevas õiguses piiramatu tagasiulatuv mõju või on see mineviku osas piiratud ja juhul kui see on nii, siis millisel moel?
 (1) ELT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/47
 Определение на Общия съд от 20 ноември 2012 г. — Marcuccio/Комисия
 (Дело T-491/11 P) (1)
 (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Продължителност на производството за признаване на частична трайна инвалидност - Вреда, която жалбоподателят твърди, че е претърпял - Възстановяване на разходи, които е било възможно да се избегнат - Отхвърляне на жалбата пред първата инстанция, тъй като е явно лишена от всякакво правно основание - Член 94, буква a) от Процедурния правилник на Съда на публичната служба)
 2013/C 26/92
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avocat)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J. Currall и C. Berardis-Kayser, подпомагани от A. Del Ferro, avocat)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 30 юни 2011 г. по дело Marcuccio/Комисия (F-14/10, все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това определение
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Г-н Luigi Marcuccio понася собствените си разноски, както и направените от Комисията разноски за настоящата инстанция.
 (1) ОВ C 331, 12.11.2011 г.


text:
Alain de Lamballe (mort en ?) est un ecclésiastique breton qui fut évêque de Saint-Brieuc de 1313 à 1319.
 Biographie
 Après la mort de l'évêque de Saint-Brieuc Geoffroy (II) le , le roi Philippe le Bel désireux d'intervenir dans le duché de Bretagne de Jean III « recommande vivement » comme successeur au pape Clément V; Alain de Lamballe, archidiacre de Goëlo, trésorier du chapitre de chanoines de Châlons, qui est surtout président du Parlement de Paris mais n'est toutefois encore que sous-diacre. Le souverain pontife déférant envers les désirs du roi de France promeut le sous-diacre évêque et le nomme au siège épiscopal vacant le . Sa nomination est alors signifiée au duc de Bretagne et au clergé du diocèse Sous son épiscopat intervient la fondation du couvent des Augustins à Lamballe (). Il est encore cité dans un acte du . Il meurt sans doute en 1319 et il est remplacé par Jean d'Avaugour dès février 1320.
 Notes et références
 Évêque de Saint-Brieuc
 Évêque du XIVe siècle
 Décès en 1319


type: contracts

text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 21995A1230(05)
 Official Journal L 317 , 30/12/1995 P. 0040 - 0043
 Protokoll addizzjonaligħall-Ftehim Ewropew li jwaqqaf assoċjazzjoni bejn il-Komunitajiet Ewropej u l-Istati Membri taghhom, min-naħa l-waħda, u r-Rumanija, min-naħa l-oħraIL-KOMUNITAJIET EWROPEJ U L-KOMUNITÀ EWROPEA DWAR L-ENERĠIJA ATOMIKA, minn issa ‘l quddiem magħrufa bħala "l-Komunità",min-naħa waħda, uIR-RUMANIJA,min-naħa l-oħra,BILLI l-Ftehim Ewropa li jwaqqaf assoċjazzjoni bejn il-Komunitajiet Ewropej u l-Istati Membri tagħhom, min-naħa waħda, u r-Rumanija, min-naħa l-oħra (minn issa l-quddiem magħruf bħala "l-Ftehim Ewropa") ġie ffirmat fi Brussel fl-1 ta' Frar 1993;BILLI l-għanijiet tal-Ftehim Ewropa imsemmija fl-Artikolu 1 ta' l-istess Ftehim jinkludu disposizzjonijiet għal struttura xierqa għall-integrazzjoni gradwali tar-Rumanija fil-Komunità;BILLI l-Komunità u r-Rumanija iddeċidew fit-Titoli VI u VII tal-Ftehim Ewropa li jippromwovu l-koperazzjoni ekonomika u kulturali;BILLI l-Kunsill Ewropew waqt il-laqgħa tiegħu f'Kopenħagen fil-21 u fit-22 ta' Ġunju 1993 laqa' tajjeb il-possibiltà offruta lill-pajjiżi assoċjati li jipparteċipaw fi programmi Komunitarji taħt il-Ftehim Ewropa;BILLI l-konklużjonijiet tal-Presidenza tal-Kunsill Ewropew li ltaqa' f'Kopenħagen fil 21 u fit-22 ta' Ġunju 1993 jipprovdu illi l-koperazzjoni fil-futur mal-pajjiżi assoċjati għandha tiġi addattata għall-għanijiet tal-adeżjoni li issa ġiet imwaqqfa', u li din il-koperazzjoni għandha tinkludi il-parteċipazzjoni tal-pajjiżi assoċjati fi programmi Komunitarji, bil-għan li tiġi msaħħa l-integrazzjoni,IDDEĊIDEW li jikkonkludu dan il-Protokoll u għal dan l-iskop innominaw bhala l-plenipotenzarji tagħhom;IL-KOMUNITÀ EWROPEA:Pierre de BoissieuAmbaxxatur,Rappreżentant Permanenti tar-Repubblika Franċiża,President tal-Kumitat tar-Rappreżentanti PermanentiIL-KOMUNITÀ EWROPEA DWAR L-ENERĠIJA ATOMIKA:Günther BurghardtDirettur Ġenerali tad-Direttorat Ġenerali għar-Relazzjonijiet Politiċi Esterni tal-Kummissjoni tal-Komunitajiet EwropejIR-RUMANIJA:Constantin EneAmbaxxatur straordinarju u plenipotenzarju,Kap tal-Missjoni Rumena għall-Unjoni EwropeaLI, wara li partu l-Pieni Poteri tagħhom, li nstabu li kienu fil-forma korretta u dovuta,FTEHMU KIF ĠEJ:Artikolu 1Ir-Rumanija tista' tipparteċipa fi programmi ta' struttura Komunitarji, fi programmi speċifiċi, fi proġetti jew f'azzjonijiet oħra fl-oqsma ta':- r-riċerka u żvilupp teknoloġiku,- s-servizzi ta' l-informazzjoni,- l-ambjent,- l-edukazzjoni, taħriġ u żgħażagħ,- il-politika soċjali u s-saħħa,- il-protezzjoni tal-konsumatur,- l-intrapriżi żgħar u medji,- it-turiżmu,- il-kultura,- is-settur awdjoviżiv,- il-protezzjoni ċivili,- il-faċilitazzjoni tal-kummerċ,- l-enerġija,- it-trasport, u- il-ġlieda kontra d-droga u l-vizzju tad-droga.Il-partijiet jistgħu jiftiehmu li jżidu oqsma oħra mal-attivitajiet Komunitarji hawn fuq elenkati, fejn hu meqjus li jkunu ta' interess għalihom it-tnejn jew li jikkontribwixxu għall-kisba ta' l-għanijiet tal-Ftehim Ewropa.Artikolu 2Mingħajr preġudizzju għall-parteċipazzjoni eżistenti tar-Rumanija fl-attivitajiet imsemmijja fl-Artikolu 1, l-Assoċjazzjoni tal-Kunsill imwaqqaf mill-Ftehim Ewropa għandu jiddeċiedi t-termini u l-kondizzjonijiet għall-parteċipazzjoni tar-Rumanija fl-attivitajiet imsemmija fl-Artikolu 1.Artikolu 3Il-kontribut finanzjarju tar-Rumanija għall-attivitajiet imsemmijja fl-Artikolu 1 għandu jiġi bbażat fuq il-prinċipju li r-Rumanija għandha tħallas l-ispejjeż li jirriżultaw mill-parteċipazzjoni tagħha.Jekk ikun meħtieġ, il-Komunità tista' tiddeċiedi każ b' każ, u skond ir-regoli applikabbli għall-budget ġenerali tal-Komunitajiet Ewropej, li tħallas suppliment għall-kontribut tar-Rumanija.Il-partijiet jistgħu jiftehemu illi għandhom japplikaw id-disposizzjonijiet tat-Titolu VIII tal-Ftehim ta' l-Ewropa dwar il-koperazzjoni finanzjarja.Artikolu 4Dan il-Protokoll għandu jidħol fis-seħħ fl-ewwel jum tat-tieni xahar li jiġi wara d-data li fiha il-Partijiet jinnotifikaw lill-xulxin dwar it-tmiem tal-proċeduri meħtieġa għal dak l-iskop.Artikolu 5Dan il-Protokoll għandu jiġi meqjus bhala addizzjonali għall-Ftehim Ewropa bejn il-Komunità u r-Rumanija. Id-disposizzjonijiet kollha ġenerali, istituzzjonali u finali għandhom jibdew jgħoddu mid-dħul fis-seħħ ta' dan il-Protokoll.Artikolu 6Dan il-Protokoll għandu jiġi magħmul f'żewġ kopji f'dawn l-ilsna: id-Daniż, l-Olandiż, l-Ingliż, il-Franċiż, il-Ġermaniż, il-Grieg, it-Taljan, il-Portugiż, l-Ispanjol, l-Isvediż u r-Rumen, u kull wieħed minn dawn it-testi għandu jkun awtentiku indaqs.Hecho en Bruselas, el treinta de junio de mil novecientos noventa y cinco.Udfærdiget i Bruxelles den tredivte juni nitten hundrede og femoghalvfems.Geschehen zu Brüssel am dreißigsten Juni neunzehnhundertfünfundneunzig.Έγινε στις Βρυξέλλες, στις τριάντα Ιουνίου χίλια εννιακόσια ενενήντα πέντε.Done at Brussels on the thirtieth day of June in the year one thousand nine hundred and ninety-five.Fait à Bruxelles, le trente juin mil neuf cent quatre-vingt-quinze.Fatto a Bruxelles, addì trenta giugno millenovecentonovantacinque.Gedaan te Brussel, de dertigste juni negentienhonderd vijfennegentig.Feito em Bruxelas, em trinta de Junho de mil novecentos e noventa e cinco.Tehty Brysselissä kolmantenakymmenentenä päivänä kesäkuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäviisi.Utfärdat i Bryssel den trettionde juni nittonhundranittiofem.Făcut la Bruxelles la treizeci iunie una mie nouă sute nouăzeci şi cinci.Por la Comunidad EuropeaFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaVoor de Europese GemeenschapPela Comunidade EuropeiaEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnar+++++ TIFF +++++Por la Comunidad Europea de la Energía AtómicaFor Det Europæiske AtomenergifællesskabFür die Europäische AtomgemeinschaftΓια την Ευρωπαϊκή Κοινότητα Ατομικής ΕνεργείαςFor the European Atomic Energy CommunityPour la Communauté européenne de l'énergie atomiquePer la Comunità europea dell'energia atomicaVoor de Europese Gemeenschap voor AtoomenergiePela Comunidade Europeia da Energia AtómicaEuroopan atomienergiayhteisön puolestaPå Europeiska atomenergigemenskapens vägnar+++++ TIFF +++++Pentru Guvernul României+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
 1.6.2013
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 147/10
 A BIZOTTSÁG 507/2013/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2013. május 31.)
 a gabonaágazatban 2013. június 1-jétől alkalmazandó behozatali vámok megállapításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1),
 tekintettel az 1234/2007/EK tanácsi rendelet alkalmazásának szabályairól (behozatali vámok a gabonaágazatban) szóló, 2010. július 20-i 642/2010/EU bizottsági rendeletre (2) és különösen annak 2. cikke (1) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a 1001 19 00, a 1001 11 00, az ex 1001 91 20 (közönséges búza, vetőmag), az ex 1001 99 00 (kiváló minőségű közönséges búza, a vetőmag kivételével), a 1002 10 00, a 1002 90 00, a 1005 10 90, a 1005 90 00, a 1007 10 90 és a 1007 90 00 KN-kód alá tartozó termékek behozatali vámja megegyezik az adott szállítmányra alkalmazandó CIF-importárnak az e termékekre behozataluk esetén érvényes, 55 %-kal megnövelt intervenciós árból történő kivonásával kapott összeggel. Az említett vám azonban nem haladhatja meg a közös vámtarifában meghatározott vámtételt.
 (2)
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a hivatkozott cikk (1) bekezdésében említett behozatali vám kiszámítása céljából a szóban forgó termékekre szabályos időközönként meg kell állapítani a reprezentatív CIF-importárakat.
 (3)
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a 1001 19 00, a 1001 11 00, az ex 1001 91 20 (közönséges búza, vetőmag), az ex 1001 99 00 (kiváló minőségű közönséges búza, a vetőmag kivételével), a 1002 10 00, a 1002 90 00, a 1005 10 90, a 1005 90 00, a 1007 10 90 és a 1007 90 00 KN-kód alá tartozó termékekre vonatkozó behozatali vám kiszámításához a szóban forgó rendelet 5. cikkében előírt módszerrel meghatározott napi reprezentatív CIF-importárat kell alkalmazni.
 (4)
 Helyénvaló megállapítani a 2013. június 1-jétől kezdődő időszakra vonatkozó behozatali vámokat, amelyek alkalmazása új behozatali vámok megállapításáig tart.
 (5)
 Tekintettel annak szükségességére, hogy az intézkedés alkalmazása a frissített adatok rendelkezésre bocsátását követően mihamarabb megkezdődjék, indokolt e rendeletet kihirdetése napján hatályba léptetni,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 A gabonaágazatban 2013. június 1-jétől alkalmazandó, az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdésében említett behozatali vámokat e rendelet I. melléklete határozza meg, a II. mellékletben ismertetett adatok alapján.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2013. május 31-én.
 a Bizottság részéről, az elnök nevében,
 Jerzy PLEWA
 mezőgazdasági és vidékfejlesztési főigazgató
 (1) HL L 299., 2007.11.16., 1. o.
 (2) HL L 187., 2010.7.21., 5. o.
 I. MELLÉKLET
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdésében említett termékekre 2013. június 1-jétől alkalmazandó behozatali vámok
 KN-kód
 Árumegnevezés
 Behozatali vám (1)
 (EUR/t)
 1001 19 00
 1001 11 00
 DURUMBÚZA, kiváló minőségű
 0,00
 közepes minőségű
 0,00
 gyenge minőségű
 0,00
 ex 1001 91 20
 KÖZÖNSEGES BÚZA, vetőmag
 0,00
 ex 1001 99 00
 KÖZÖNSÉGES BÚZA, kiváló minőségű, a vetőmag kivételével
 0,00
 1002 10 00
 1002 90 00
 ROZS
 0,00
 1005 10 90
 KUKORICA, vetőmag, a hibrid kivételével
 0,00
 1005 90 00
 KUKORICA, a vetőmag kivételével (2)
 0,00
 1007 10 90
 1007 90 00
 CIROKMAG, a hibrid vetőmag kivételével
 0,00
 (1) Az importőr a 642/2010/EU rendelet 2. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában a következő vámcsökkentésben részesülhet:
 —
 tonnánként 3 EUR, ha a kirakodási kikötő a Földközi-tengeren (a Gibraltári-szoroson túl) vagy a Fekete-tengeren található, az Unióba az Atlanti-óceánon vagy a Szuezi-csatornán keresztül érkező áruk esetében,
 —
 tonnánként 2 EUR, ha a kirakodási kikötő Dániában, Észtországban, Írországban, Lettországban, Litvániában, Lengyelországban, Finnországban, Svédországban, az Egyesült Királyságban vagy az Ibériai-félsziget atlanti-óceáni partján van, az Unióba az Atlanti-óceánon keresztül érkező áruk esetében.
 (2) Az importőr tonnánként 24 EUR mértékű átalány-vámcsökkentésben részesülhet, amennyiben a 642/2010/EU rendelet 3. cikkében megállapított feltételek teljesülnek.
 II. MELLÉKLET
 Az I. mellékletben megállapított vámok kiszámításánál figyelembe vett adatok
 15.5.2013-30.5.2013
 1.
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében említett referencia-időszakra vonatkozó átlagértékek:
 (EUR/t)
 Közönséges búza (1)
 Kukorica
 Durumbúza, kiváló minőségű
 Durumbúza, közepes minőségű (2)
 Durumbúza, gyenge minőségű (3)
 Tőzsde
 Minnéapolis
 Chicago
 —
 —
 —
 Tőzsdei jegyzés
 244,53
 199,66
 —
 —
 —
 FOB-ár USA
 —
 —
 256,21
 246,21
 226,21
 Felár a Mexikói-öböl esetében
 —
 30,81
 —
 —
 —
 Felár a Nagy-tavak esetében
 30,19
 —
 —
 —
 —
 2.
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében említett referencia-időszakra vonatkozó átlagértékek:
 Szállítási költség: Mexikói-öböl–Rotterdam:
 16,60 EUR/t
 Szállítási költség: Nagy-tavak–Rotterdam:
 50,85 EUR/t
 (1) Tonnánként 14 EUR felárral együtt (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).
 (2) Tonnánként 10 EUR engedmény (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).
 (3) Tonnánként 30 EUR engedmény (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).


text:
Jean-Paul Sartre (teljes nevén Jean-Paul Charles Aymard Sartre) (Párizs, 1905. június 21. – Párizs, 1980. április 15.) irodalmi Nobel-díjas francia dráma- és regényíró, irodalomkritikus, politikai aktivista, valamint az ateista egzisztencializmus képviselőjeként a 20. századi francia filozófia vezéralakja.
 Életútja
 Gyermekkor
 Jean-Paul Sartre tizenöt hónapos volt, amikor tengerésztiszt apja, Jean-Baptiste Sartre meghalt. Jean-Pault anyja, Anne-Marie Schweitzer (Albert Schweitzer unokatestvére) apjával, Charles Schweitzerrel együtt nevelte. Charles Schweitzer, a német nyelv professzora, unokáját már kiskorától kezdve matematikára tanította, és rendre megismertette vele az irodalom klasszikusait. Jean-Paul kezdetben szülővárosában, Párizsban élt, de amikor 1917-ben anyja újra férjhez ment, a család La Rochelle-be költözött.
 Ifjúkor
 Az 1920-as évektől kezdve Sartre-t egyre jobban vonzotta a filozófia. Nagy érdeklődéssel olvasta Henri Bergson Essai sur les données immédiates de la conscience című művét, melyet több más filozófiai munka tanulmányozása követett. Erősen hatottak rá a nyugati filozófusok, többek között Immanuel Kant, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Edmund Husserl és Martin Heidegger. Párizsban az elsőrendű École normale supérieure-ben tanult, ahol 1929-ben doktorátust szerzett filozófiából; a magasfokú végzettséget nyújtó intézmény sok francia gondolkodónak volt alma matere. Ugyanebben az évben találkozott Simone de Beauvoir-ral, aki ebben az időben a Sorbonne-on tanult. Beauvoir Sartre mellett fejlesztette ki írói készségét, és feminista filozófiáját. Bár a monogámiát mint életformát visszautasították, életük végéig kitartottak egymás mellett. Együtt kérdőjelezték meg nevelésük kulturális és társadalmi elvárásait, melyeket mindketten a burzsoázia begyepesedett gondolkodásmódjának tulajdonítottak. A konfliktus az elnyomó, szellemromboló (mauvais foi, szó szerint "rossz hit", vagy "hiedelem") és az "igaz," szabad létezés között Sartre korai munkáiban domináló témává vált, így szerves része fő filozófiai művének a A lét és a semmi-nek is (L'Être et le Néant, 1943).
 1931-től 1945-ig tanárként dolgozott. Ezekben az években bejárta Egyiptomot, Görögországot és Olaszországot. 1933-1934 között Berlinben tanulmányozta tovább a német filozófus Edmund Husserl és Martin Heidegger írásait.
 Sartre és a második világháború
 Az 1930-as években már egy csoport gondolkodó gyűlt össze körülötte egy párizsi kávézóban. Sartre gondolkodásának középpontjában az emberi szabadság állt. Hitvallása szerint az ember azzá lesz, amivé teszi magát: mivel a szabadságunk adott, lépten-nyomon választanunk kell, ami felelősséggel ruház fel bennünket. Etikai téren ez a fajta felelősség vált írásainak fő motívumává.
 1939-ben besorozták a francia hadseregbe, ahol mint meteorológus szolgált. 1940-ben a németek Padoux-ban elfogták, majd hadifogolytáborba zárták. Előbb Nancy-ban, majd Trierben töltött – összesen kilenc hónapi fogság után – 1941-ben kiszabadult (kevésbé megbízható források szerint megszökött). Visszatérve Párizsba tanári állást talált magának a Neuilly-sur-Seine-i Pasteur Líceumban, és csatlakozott az ellenállási mozgalomhoz (Socialisme et Liberté) ahová Simone de Beauvoir és több más író is követte. Megalapított egy irodalmi és politikai folyóiratot Les Temps modernes (Új idők) címmel, és ezzel együtt életét teljes egészében az irodalomra és a politikai aktivitásra összpontosította. Soha nem volt a Francia Kommunista Párt tagja, jóllehet együttműködött velük. Amikor Albert Camus író- és filozófustársa, akivel szoros kapcsolatban állt, 1940-ben élesen kritizálta a sztálinizmust, Sartre még azon morfondírozott, hogy kövesse-e barátja példáját. Camus írása, a Lázadó ember (L'homme révolté, 1951) végül kettejük barátságának végét jelentette.
 A háború után – a Szovjetunió kritikája
 Amikor a Socialisme et Liberté mozgalom szétesett, Sartre az aktív ellenállás helyett az írás mellett döntött. Számos legális és illegális folyóiratba küldött értekezéseket; ekkoriban írta A lét és a semmi című filozófiai munkáját, azonkívül A legyek és a Zárt tárgyalás című színdarabjait is. Ezeket a német megszállók nem cenzúrázták. Háborús tapasztalatait a A szabadság útjai című regénytrilógiában dolgozta fel (1945–1949).
 1953-ban, Sztálin halála után elismerte a szovjet rendszer kritikájának jogosságát, jóllehet védte a szovjet államot. A következő évben el is látogatott a Szovjetunióba, ahol rendkívül szívélyesen fogadták. Fordítójával, Lenyina Alekszandrovna Zonyinával szerelmi viszonyba bonyolódott. 1956-ban felszólalt a magyarok szabadsága ügyében, elítélve a szovjet megszállást, de nem a szovjet embereket. 1968-ban bírálta a Csehszlovákiát megtámadó Varsói Szerződés országait, illetve magát a szerződést is. Politikai állásfoglalása többször veszélybe sodorta. A Szovjetunióban személyesen kritizálta Nyikita Hruscsov-ot. 1961-ben pedig – vélhetően az algériai önrendelkezés, és az algériai háború ügyében képviselt álláspontja miatt – bomba robbant Bonaparte utcai lakásánál.
 Utolsó évek
 Élete vége felé szorosan bekapcsolódott a vietnámi háború elleni mozgalomba. Az Új Baloldal nevű pártban nagyon népszerű volt, és az Algériát sújtó francia gyarmatosító politika elleni erőfeszítései hamar ismertté tették a harmadik világban. 1970-ben letartóztatták, mert az utcán árusított betiltott maoista írásokat. Jól ismerte Mao Ce-tung műveit. 1955-ben Beauvoirral egyetemben ellátogatott Kínába, de az 1960-as évek elején a kubai gazdasági és társadalmi forradalom azonban jobban lekötötte az érdeklődését. Találkozott Fidel Castróval és Che Guevarával is.
 Gustave Flaubert életrajza, a L'Idiot de la famille volt utolsó nagy műve, amit már nem tudott befejezni. 1973-tól kezdve látása egyre romlott, és halála előtt már szinte teljesen vak volt. Párizsban halt meg 1980. április 15-én, tüdőödémában. A párizsi Cimetière de Montparnasse temetőjében nyugszik. Temetésén mintegy vett részt.
 Életműve
 A filozófiai kezdetek
 Sartre szinte már a kezdetektől arra készült, hogy híres író legyen; célja az volt, hogy az irodalmi és a filozófiai alkotás egységét megvalósítsa. Tudatosan készült filozófus-írói hivatására, így már az École normale supérieure hallgatójaként egy saját, önálló filozófiai gondolatrendszer kialakítására törekedett; ehhez René Descartes, Immanuel Kant és Benedictus Spinoza műveihez nyúlt vissza. Különösen „Descartes forradalmi gondolkodását” tartotta nagyra – a nagy racionalista gondolkodó iránt érzett tisztelete élete végéig megmaradt.
 Találkozás a fenomenológiával
 Sartre következő nagy hatású filozófiai találkozására 1933-34-es németországi tartózkodása alatt került sor, amikor először ismerkedett meg Edmund Husserl és Martin Heidegger műveivel. Ezután négy teljes évet szentelt a husserli fenomenológia elmélyült tanulmányozásának.
 Ennek a korszaknak a gyümölcse Az ego transzcendenciája (La Transcendance de l'Ego, 1937) című Husserl-kritika, és az Egy emócióelmélet vázlata (Esquisse d'une théorie des émotions, 1938) című munka. Ez idő alatt Sartre létrehozta saját fenomenológia-koncepcióját, amely későbbi filozófiai tevékenységének alapját képezte.
 Az ego transzcendenciája markáns Husserl-kritika, amelyben Sartre a „transzcendentális ego” fogalmának bevezetéséért bírálta a fenomenológia atyját: Sartre szerinte Husserl az új fogalommal megzavarta a tudat puszta áttetszőségét, beleültetve az ember egy „szellemi részecskéjét”. Sartre egy korábbi husserli tudatfogalomhoz való visszatérést sürgetett, hangsúlyozván, hogy a tudat elsődlegesen a tárgyra irányul – a tárgyról való tudatról van szó, és nem a tárgy tudatáról. Ezzel Sartre visszaállította a világ és a tudat harmóniáját: a tudat a világból meríti létezését, valamint világ és tudat kölcsönös függésben vannak egymással.
 Az Egy emócióelmélet vázlata a husserli fenomenológia azon hagyományaihoz kapcsolódik, amely valóban tudományos, ámde filozófiailag is megalapozott pszichológia alapjait kívánta lerakni. A mű célja az volt, hogy meghatározza az érzelmek fogalmát. Sartre a különböző emotív viselkedéseket mágikus magatartásoknak tartja, amelyek segítségével az ember átformálja a világot. Az érzelmeken keresztül ugyanakkor az ember nem csupán megváltoztatja a környező világot, hanem át is éli, a racionális helyett mágikus módon ragadva meg azt.
 Fontosabb prózai művek
 Bár Sartre elsősorban írónak készült, és másodsorban filozófusnak, filozófusi színrelépése mégis megelőzi első irodalmi munkáinak megjelenését. Ugyanakkor irodalmi írásai a sartre-i gondolatok kibontásának, konkrét formában való megjelenítésének fontos eszközei.
 Sartre első és talán legjelentősebb regényében, Az undor-ban (La nausée, 1938) már felveti azokat a filozófiai gondolatokat, amelyeket majd A lét és a semmi című filozófiai főművében dolgoz ki tételesen. A regény címében szereplő diszpozíció, az undor, voltaképpen a főhős talajvesztettségére, vagyis világképének érvénytelenné válásara utal. A mű arról a folyamatról szól, ahogyan a főhős, Antoine Roquentin, kénytelen szembesülni azzal, hogy a világról és annak rendjéről való elképzelései tévesek voltak; hiszen a világnak semmilyen kívülről jövő vagy szükségszerű rendje nincsen – minden efféle csupán az emberi elme szüleménye: valójában a világ esetleges, önmagukban értelmetlen létezések összessége. Roquentinnek arra is rá kell döbbennie, hogy az ember is esetleges létező, akinek a léte ugyanolyan értelmetlen, mint a tárgyaké, amelyek körülveszik.
 A fal (Le mur, 1938) című kötet hat novellát tartalmaz, amelyek főként a rosszhiszeműség, a másik ember problémái, és a halál ténye által felvetett kérdéseket boncolgatják.
 Közülük a leghíresebb talán az Egy vezér gyermekkora című novella, amely Lucien Fleurier, egy gyártulajdonos fia identitásának formálódásáról szól. Lucien már kora gyermekkorában megtapasztalja azt, hogy nem rendelkezik szilárd, belülről fakadó személyiséggel. Sodródása során a legkülönbözőbb kalandokba keveredik, és folyamatosan analizálja önmagát, hogy valami olyan kritériumra bukkanhasson, ami meghatározná, hogy kicsoda is valójában; törekvése azonban sikertelen. Csatlakozik egy antiszemita csoporthoz, és a legegyszerűbb megoldást választja: a többi személy róla alkotott képe alapján hozza létre identitását. Végül is elfogadja azt a szerepet, amelyet a társadalom készen kínál a számára. Ebben a novellában már megjelenik a sartre-i emberkép és a rosszhiszeműség gondolata. A kötet címadó novellája a főszereplő halállal való szembesülésének különösen érzékletes leírása.
 Az első összegzés: A lét és a semmi
 A lét és a semmi Sartre első korszakának legfontosabb filozófiai műve. A kötettel Sartre fenomenológiai ontológiát, vagyis lételméletet kívánt létrehozni – ezzel folytatva Martin Heidegger törekvéseit.
 Ontológiai alapvetéseit tekintve Sartre e műve a létet két mereven elválasztott régióra osztja: Az egyik az önmagában-való, szűkebben értelmezett lét, a másik az önmagáért-való létfogalom, vagyis az egyedi ember sajátságos létmódja. Szemben az önmagában-valóval, amely létezik, és teljesen azonos önmagával, az önmagáért-való képes viszonyulni önmagához, ezt azonban azért teheti, mert képes önmaga és a világ semmítésére – vagyis nem a saját létéről, hanem a saját semmijéről van szó.< Ez a tény, vagyis hogy az önmagáért-való képes önmaga és a környező világ semmítésére, azt vonja maga után, hogy az önmagáért-való lényegében szabad. Sartre ontológiájának az egyik legfontosabb megállapítása, hogy mind az önmagában-való, mind az önmagáért-való létezés esetleges, véletlenszerű.
 Az önmagáért-való fő törekvése, hogy megalapozza önmagát, és ezáltal egyesítse az önmagában-való és az önmagáért-való létezésének módját (amelyet Sartre a keresztény Isten létezési módjával azonosít), ily módon szükségszerűvé téve saját esetleges létezését – ez a törekvése azonban kudarcra van ítélve, mert ellentmondásos. A sartre-i ontológia tehát lényegében ateista alapokon áll.
 Tehát az önmagáért-való és az önmagában-való egyfajta kitörölhetetlen és áthidalhatatlan esetlegesség-komponensként van jelen: ez a fakticitás. A fakticitás természeténél fogva kizárólag csak az emberi létre jellemző létezési módként adatott meg számunkra. Ez a mód úgy nyilvánul meg, hogy a világ elrendezetten jelenik meg az emberek számára – ez az elrendezettség pedig nem más, mint maga az emberi test. Az, hogy a test maga milyen, az mindig esetleges, de az önmagáért-való szükségszerűen testként létezik. Testfelfogását tekintve tehát Sartre határozottan szembefordult a karteziánus tradícióval: állította, hogy lélek és test nem választható szét egymástól; a lélek mindig szükségképpen a test nézőpontjából szemléli, ismeri meg, és hatol bele a világba.
 Sartre lételméletének másik fontos sajátossága az interszubjektivitás. A többi ember, vagyis szubjektum – Sartre terminológiájában: a Másik – létét a szégyenérzet nyilvánítja meg előttünk, amelynek során önmagunkat mint mások számára látható lényeket érzékeljük, és egyúttal elismerjük, hogy olyanok vagyunk, amilyennek mások látnak minket. Ennek lehetségességét Sartre úgy magyarázza, hogy a Másikat közvetlen szemlélet által fogjuk fel, éppen olyan közvetlenül, ahogyan Descartes „Gondolkodom, tehát vagyok” tétele evidenciaként jeleníti meg számunkra létünket. Sartre szerint létezik egy ilyen, a Másik létét önmagunk létéhez hasonlóan bizonyító evidencia (cogito) is; ez teszi lehetővé, hogy a Másikat mint szubjektumként is észleljük, és nemcsak objektumként. Szubjektumvoltából fakadóan a Másik arra is képes, hogy megfigyeljen bennünket, és ezáltal ítéletet alkosson rólunk. A Másik jelenléte teszi lehetővé, hogy tulajdonságainkat az objektivitás módján is át tudjuk gondolni. Ebből adódóan a Másikhoz való viszonyulásunk is problematikus, hiszen vagy szubjektumként fordulunk a Másik felé, és ekkor őt tárggyá fokozzuk le, vagy pedig őt tekintjük szubjektumnak, és ezáltal mi magunkat tesszük tárggyá előtte. Sartre a szerelem érzését is a Másik fogalmán keresztül magyarázza: eszerint az ember azért akar egyesülni a Másikkal, hogy szükségszerűvé tegye saját létezését; e törekvése azonban szintén kudarcra van ítélve.
 Az önmagáért-való számára lenni annyi, mint cselekedni; cselekvésére azonban mindig az eleve megadott tényezők egy adott kontextusában – a szituációban – kerül sor. Az önmagáért-való cselekvése során megváltoztatja, és meghaladja a szituációt. Az azonban, hogy a szituációt milyen módon változtatja meg, kizárólag az egyén döntése, amelyet semmilyen – sem külső, sem belső – tényező nem befolyásolhat. Sartre nem fogadja el, hogy a cselekvő szubjektum érzelmi állapota meghatározhatja annak cselekedeteit, hiszen a szubjektum éppen utólagosan, a döntés meghozatalát követően jelöli meg a cselevés tényezőinek egy csoportját indítóokként.
 A lét és a semmi egyik központi gondolata: mivel nem fogadhatunk el semmiféle a priori igazságot, ezért nem létezik eleve adott emberi lényeg sem. Az ember az egyes szituációkban hozott döntésekkel építi önmagát. Ez a meggondolás lesz a sartre-i etika alapja is. Sartre Az egzisztencializmus az humanizmus (L’existentialisme est une humanisme, 1946) című munkájában az egyéni morál felépítését a művészi alkotás folyamatához hasonlítja. Ha képet festünk, akkor sem állnak rendelkezésre olyan általános szabályok, amelyek minden kép esetében meghatároznák, hogy miért A és B pont közé kell behúzni egy ecsetvonást, és miért nem C és D pont közé. Ugyanakkor azonban az elkészült képet különféle – az egyes képre vonatkozó – szempontok alapján ítélhetjük meg (pl. koherencia, eredetiség, stb.). Hasonlóképpen, a döntéshozatal során sem nyújthatnak támpontot általános morális elvek, ezek ugyanis túl elvontak ahhoz, hogy meghatározhassák, hogy egy adott szituációban mi a teendő. Ugyanakkor azonban mégis rendelkezésünkre áll egy módszer ahhoz, hogy megítéljük a képet, ez pedig a jóhiszeműség illetve rosszhiszeműség kritériumának alkalmazása.
 Sartre nem határoz meg semmilyen általános értelemben vett morális alapelvet, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a cselekvés egyedül akkor lehet következetes, ha az ember a szabadsága maximális kihasználására törekszik. Ez a törekvés azt jelenti, hogy el kell tudnia választani a fakticitás és a transzcendencia birodalmát, vagyis az eleve-adott, nem változtatható, és a megváltoztatható elemeket. A "rosszhiszeműség" (mauvaise foi) sartre-i fogalma arra vonatkozik, ha valaki nem akarja vagy nem képes megtenni ezt a lépést; Sartre többnyire az olyan emberre utal vele, aki nem képes vállalni a teljes szabadság felelősségét, és arra hivatkozik, hogy a cselekedeteit külső vagy belső okok determinálják. A rosszhiszemű egyén nem veszi a fáradságot, hogy kialakítsa saját, önálló személyiségét, hanem ráhagyatkozik a társadalom által felkínált szerepekre, viselkedési mintákra.
 A rosszhiszemű ember viselkedése mögött egy metafizikai magatartás áll: az a tény, hogy az emberek a világról alkotott nézeteiket nem különböztetik meg a világ valódi állapotától. Ezek az emberek csak úgy benne élnek a világban, és viselkedésük azt sugallja, hogy elfogadják a világot ahogyan azt mások megmagyarázták nekik.
 A jóhiszeműség fontos nézőpontja, hogy – az interszubjektivitás már említett jelensége miatt – az ember a saját szabadsága mellett a többiek szabadságát is érzékeli, akik korlátozzák az ő szabadságát, és akik nem cselekedhetnek anélkül, hogy az magát az egyént ne érintené valamilyen módon, akár előnyösen, akár hátrányosan. Emiatt állítja azt Sartre, hogy az ember csak abban az esetben akarhatja következetes módon a szabadságot, hogyha egyúttal mások szabadságát is elfogadja.
 A jóhiszeműség megvalósításához azonban annyi dologra kell odafigyelnünk (a fakticitás és a transzcendencia arányára, a saját magunkról alkotott képre és a mások által rólunk alkotott képre, a különféle választások, kötelezettségek vagy vágyak formájában megjelenő lehetőségekre), amit már lehetetlen összhangba hoznunk. Így a jóhiszeműség csak afféle ideál marad, amit szem előtt tarthatunk, de nem valósíthatunk meg százszázalékosan.
 Sartre drámái
 Sartre drámáinak többségében kiemelt jelentőséget kapnak a döntéshelyzetek, valamint a választás és a felelősség kérdése.
 Bariona (avagy színjáték a fájdalomról és a reményről, a Karácsony misztériuma), (Bariona, 1940)
 A darabot Sartre 1940 karácsonyára írta a Stalag 12/D náci fogolytáborban. Az első, nem teljes szöveg 1962-ben jelent meg, a már teljes kiadás 2005-ben a Gallimard Kiadónál, Párizsban. Azóta németül, angolul, olaszul és spanyolul is megjelent. A spanyol kiadás különleges értéke a szerkesztő – José Ángel Agejas professzor előszava. Innen idézzük a következőket: "A történet lényege azonban a zelóta kétségbeesése, aki semmiféle kiutat nem lát a rómaiak elnyomása alól. A körülmények és az erőviszonyok egyenlőtlensége miatt az ellenállás egyetlen lehetséges formáját abban látja, ha a «halál falujává» változtatja a települést, ha eléri, hogy ne szülessen több gyermek, s miután a kihal a nép, a hódítók immár ne tudjanak kit elnyomni. Felesége Sára, ezután mondja el neki a hírt, áldott állapotban van. A férfi azt akarja, hogy Sára vetesse el a gyereket, de az asszony ebbe nem egyezik bele; a betlehemi gyermek az a végső fény, amely Sára döntésének értelmét és értékét sugározza, s ez az, ami egy új értelmet hordozó eseményként végső soron Barionát is kétségbeesett tervének megváltoztatására kényszeríti. Röviden ennyi a megkapó történet". (A darab az összes ismert eredeti szöveg felhasználásával Szalay Mátyás filozófus fordításában 2013-ban jelent meg a L'Harmattan Kiadónál.)
 A legyek (Les mouches, 1943) című dráma egy ógörög mítosz feldolgozása, azzal a különbséggel, hogy míg a legenda eredeti változata szerint Oresztészt az Atreidákra kimondott átok kényszeríti arra, hogy megbosszulja saját apja meggyilkolását (és utána megőrüljön), addig Sartre művében a bosszúállás Oresztész saját elhatározásából történik. Ő döntötte el, hogy kövesse-e előzetesen meghatározott végzetét, tehát így az Erinniszeknek sem volt hatalma felette. Tette végrehajtásával Oresztész ráeszmél arra, hogy szabad, és az istenek – bár fenyegethetik – nem befolyásolhatják döntését. Oresztész mindvégig kitart a választása mellett, s így megalkotva saját magát, szabaddá válik – még ha ezért száműzetés is az osztályrésze.
 Sartre talán leghíresebb drámája, a Zárt tárgyalás (Huis clos, 1944) a pokolban játszódik – itt azonban kénköves üstök helyett mindössze egy
 empire-stílusú szoba várja az érkezőket: három embert, akik az örökkévalóságig össze vannak zárva. Ebben a drámában hangzik el Sartre híres aforizmája, miszerint "a pokol az a másik ember". Ez a dráma a Másik, és az állandó megfigyelés alatti létezés problematikáját boncolgatja.
 Az Ördög és a Jóisten (Le bon Dieu et le Diable, 1950) szintén a választás és a felelősség problémáját járja körül. Ez a dráma azonban, összhangban Sartre gondolkodói fejlődésével, e kérdéseket már a közösségen belül és a közösségért való cselekvés kontextusában veti fel. Götz, a zsoldosok kapitánya, Heinrich, a szegények papja, és Nasty, a lázadók vezére a német parasztháború forgatagában egyaránt igyekeznek megtalálni a szituációhoz leginkább illő döntéseket, tehát a cselekvés szükséges és igaz módját, ami a Jót, a jó ügyet szolgálja. Egyedül Götz mer szembenézni azzal, hogy nincs Rossz és Jó. Isten nem létezik, semmilyen támpontot nem képes adni döntéseink meghozatalához, és így a felelősség is teljesen az ember vállán nyugszik. És ha Isten nincs, csak az emberek ítélhetnek az ember felett – és ez az, amit Heinrich képtelen elfogadni.
 Sartre az irodalomról
 A Mi az irodalom? (Qu'est-ce que la littérature?, 1947) Sartre legismertebb irodalomelméleti műve. A mű kétfajta alkotástípust különböztet meg. Az első típus – Sartre ide sorolja a képzőművészet különféle típusait, de sok szerzővel ellentétben a költészetet is – teremt, dolgokat hoz létre. A másik típust a prózaírás alkotja, amely azonban nem teremt, hanem elbeszél – így ugyanazok a törvények alkalmazhatók rá, mint a cselekvés többi válfajára. Az író mindig egy szituációban tevékenykedik, és irodalmi tevékenységével a világot valamilyenként ábrázolja, ezzel szembesülésre, felelősségvállalásra késztet, továbbá a világ megváltoztatására hív fel. Ezért, állítja Sartre, nem beszélhetünk önmagáért való alkotásról, hiszen voltaképpen minden irodalom elkötelezett irodalom (litterature engagée). Az író feladata az, hogy felelősen és tudatosan vállalja küldetését. Sartre irodalomfelfogásának másik kulcsfontosságú eleme, hogy az író csupán részlegesen valósítja meg az alkotási folyamatot; a mű befejezéséhez az olvasó aktív közreműködése is szükséges.
 Sartre az irodalomelméleten kívül irodalomkritikával és életrajzírással is foglalkozott. 1946-tól 1955-ig számos életrajzi tanulmányt írt, amelyek közül a legfontosabb a Saint Genet, comédien et martyr (1952).
 Sartre közösségi fordulata
 Simone de Beauvoir emlékiratai szerint Sartre a második világháborút követően érték- és világszeméleti válságba került. Sartre kénytelen volt újravizsgálni ifjúkori álmát, hogy nagy író legyen. Az írói hivatás szilárd értékek létezését feltételezi, valamint folyamatosságot a megelőző és a későbbi korok között. A háború azonban ezeket az értékeket szétrombolta. Sartre belátta, hogy nem az abszolútumban él, hanem egy átmeneti korszakban; arra is ráébredt, hogy egy ember számára a (politikai) cselekvés is lényeges dolog. Baloldali értékrendjét követve, Sartre – Beauvoir emlékei szerint – úgy látta, hogy a szocializmus az emberiség egyetlen menekvését jelenti, és egyúttal saját személyiségének kiteljesítését is.
 Ezért aztán Sartre már a második világháború alatt szoros együttműködést alakított ki a kommunistákkal. Eredeti célkitűzése az volt, hogy amolyan társutas értelmiségiként működik velük együtt, és mintegy bírálva támogatja törekvéseiket. Ez a törekvése azonban a hidegháború élesedése miatt egyre inkább lehetetlenné vált, és Sartre csakhamar nyílt állásfoglalásra kényszerült: Ahogyan a kommunistákat egyre hevesebb támadások érték, Sartre is kénytelen volt állást foglalni. Végül az (1952 és 1954 között íródott) A kommunisták és a béke c. cikksorozatában egyértelműen kiáll a kommunista párt mellett, olyannyira, hogy álláspontját Merleau-Ponty 1955-ben írt könyvében egyenesen „ultrabolseviknak” bélyegzi.
 Ez a folyamat Sartre világnézetében is jelentős változásokat hozott: az egyén önmegvalósítása helyett egyre inkább a közösség és az egyén viszonya, a közösség szervezeti formái kerülnek előtérbe.
 A második összegzés: A dialektikus ész kritikája
 Sartre 1946-ban írott Materializmus és forradalom című művében még a forradalmi szubjektivizmus nézőpontján állt, azt állítva, hogy a történelmi materializmus önmagában nem képes megmagyarázni azt a jelenséget, ahogyan az ember a fennálló rendet egy jövőbeni rend fényében tagadja. Az ötvenes évek elején azonban fokozatosan feladta a forradalmi szubjektivizmus álláspontját, és elfogadta a történelmi materializmus alaptételeit. A dialektikus ész kritikája megírása idején Sartre újraolvasta Hegel és Marx műveit, és ezután filozófiájába foglalta a dialektikát és a történelmi materializmust. E monumentális műnek csak az első kötete jelent meg, a második csak kéziratban érhető el.
 Sartre második filozófiai szintézisének a középpontjában a történelem áll. E művének fő kérdésfeltevései 1) a dialektika határainak, érvényességének kijelölése, 2) a történelemben létrejövő emberi együttesek formális struktúráinak, egymásba való átalakulásainak vizsgálata 3) a történelemtudományok filozófiai-módszertani alapjainak lefektetése 4) a történelmi szellemben működő humán tudományok alapjainak megvetése.
 A dialektikus ész kritikája (Critique de la raison dialectique, 1960) című munkájában a dialektikát az emberi világ sajátosságának tartja (szemben Hegel vagy Engels filozófiájával), és a praxis fogalmához köti. Ebben a művében Sartre az embert olyan lényként határozza meg, amelynek szükségletei vannak (hiánylény), és amely ezen szükségletek kielégítése céljából folyamatos interakcióban áll a természettel. Ezt az ember és a természet közötti anyagcserét nevezi Sartre praxisnak Ez a viszony azonban ellentmondásos, mert míg az ember a természetben találja meg a létét, ugyanakkor a természet állandó veszélyforrást is jelent számára.
 Sartre ebben a művében a történelmet mint totalizációs jelenséget vizsgálja. A totalizáció Sartre terminológiájában egy szerves egészre (totalitás) utal, amely azonban állandó fejlődésben van, és újraszervezi önmagát. Hasonlóképpen, az ember is – mint gyakorlati cselekvő – egy önmagát és környezetét állandóan újraszervező egység, melynek a tetteit a jövő folyamatában lehet megérteni. A folyamatban lévő totalizációt először az egyéni praxisban kell megtalálni, majd innen kell eljutni a különböző emberi közösségekhez.
 Sartre szerint az embernek a többi emberhez való viszonyát az anyaggal való viszony alapozza meg. Ennek alapja a kölcsönösség, mely szerint elismerjük a Másikat egyrészt mint szubjektumot és szabad praxist, másrészt mint eszközt olyan célok elérésére, amelyhez a cselekvő maga is eszköz. Ilyen például a csere folyamata. Az emberi együttlét egy másik meghatározó eleme azonban a szűkösség fogalma. Az emberi történelem, állítja Sartre, harc a szűkösség ellen. A szűkösség teszi az emberi történelmet embertelenné, és teszi lehetetlenné a csoportok együttélését; ezért van az, hogy az ember a más csoportba tartozó embereket nem emberként, hanem ellen-emberként fogja fel. A praxis ugyanakkor az emberre vissza is hat, akár pusztító erő formájában is.
 A mű második részében Sartre kétféle emberi csoportosulást különböztet meg; az egyik a széria, amely a magány egyfajta pluralitása, a másik pedig a csoport, amely egy közös veszély, meghatározott anyagi körülmények kényszerítése hatására, közösséggé teszi magát, és közös célért folytat küzdelmet. A csoport mindig a szériából születik: ezt Sartre a nagy francia forradalom eseményeinek elemzésével vezeti le. A csoport csoporttá válását ún. regulatív harmadikok vezérlik. A csoport alakulásának döntő eleme, hogy a csoport mindenképpen biztosítani akarja magát attól, hogy vissza ne zuhanjon a széria állapotába. Ennek érdekében a csoport kényszerítést alkalmaz saját tagjaival szemben – ez az eskü intézményében nyilvánul meg, amelynek során minden egyén azt kéri, hogy semmisítsék meg, ha kilép a csoportból. Ezáltal a csoport bebiztosítja magát a széthullás ellen. Így születik meg
 a közös individuum, vagy közegyén. A következő lépcsőfok a testvériség kialakulása, amelynél az árulót már nem utasítják ki a csoportból, hanem a csoport megsemmisíti. Sartre szerint a csoport, vagyis a közegyének viselkedése azért ilyen brutális, mert a Másik is része a csoportnak, mint Mássá vált önmaga.
 A csoportban a testvériség-terror viszony következtében létrejön a jog és a törvényhozás; ezáltal a csoport szervezetté válik, amelyben a közegyének funkciót töltenek be. A funkció jog és kötelesség egybeesése; azt határozza meg, hogy bizonyos egyén a Másikkal meghatározott kapcsolatokra sohasem léphet. Itt azonban már nem fenyeget az elidegenülés veszélye, mert a funkciók meghatározzák a szabad cselekvés terepeit. Sartre ugyanakkor fontosnak tartja hangsúlyozni, hogy a csoport nem tekinthető organikus egységnek, amely a kontingenciát és a máslétet kizárva teremteni képes magát, hanem mindvégig totalizáció marad. A csoport állandó küzdelmet folytat annak érdekében, hogy totalitássá váljon, ez áll amögött is, hogy intézménnyé alakul. Ezáltal azonban szervetlenné merevíti magát, és még közelebb kerül a szériához – a funkció ugyanis önmagáért tételeződik, és így hozza létre az őt örökletessé tévő egyéneket. Az egyének megváltoztathatatlannak látják az intézményt (mert saját praxisuk nem tudja megváltoztatni), egymáshoz pedig bizalmatlanná
 válnak. A félelem tárgya itt az, hogy az egyén frakciót alakít a csoporton belül. A csoport akkor válik intézménnyé, ha a másság veszélyétől tartva nem tudja anélkül megváltoztatni a gyakorlatot, hogy föl ne forgatná magát. A csoport degradációjának legalsó foka a bürokrácia, amelynek jellemzői 1) az alatta levő sokaság külső kondicionálása, 2) a sorozatiságot megteremtő, ill. az azáltal
 létrehozott bizalmatlanság és terror az egyenrangúakkal, 3) az egyén megsemmisítése a felső szerv előtt. Ebből az állapotból csak egy új csoport létrehozásával lehet kiutat találni.
 Sartre mint közéleti személyiség
 1964-ben Sartre a neki ítélt irodalmi Nobel-díjat visszautasította, mondván "burzsoá díj, amelyet burzsoák osztanak", valamint: "Egy író nem engedheti meg, hogy intézményt csináljanak belőle, még akkor sem, ha ez a legmegtisztelőbb formában történik." Az egyszerű körülmények között élő filozófus és irodalmár az intellektuális embert úgy tisztelte, mint kora erkölcsi lelkiismeretét. Az értelmiségi osztály feladatául tűzte ki nemcsak a politikai és társadalmi helyzetek megfigyelését, hanem azt is, hogy amennyiben szükség van rá, szabadon szólalhassanak fel lelkiismeretük szava szerint.
 Művei franciául
 La Nausée (1938)
 Le Mur (1939) nouvelles (Le mur, La chambre, Érostrate, Intimité, L'enfance d'un chef)
 Les chemins de la liberté (1945)
 Les Mouches (1943)
 Huis clos (1944)
 La Putain respectueuse (1946)
 Morts sans sépulture (1946)
 Les Mains sales (1948)
 Le Diable et le Bon Dieu (1951)
 Nekrassov (1955)
 Les Séquestrés d'Altona (1959)
 Les Mots (1963-1964)
 Réflexions sur la question juive (1946)
 Saint Genet, comédien et martyr (1952)
 L'Idiot de la famille (1971-1972)
 Qu'est-ce que la littérature?
 L'imagination (1936)
 La Transcendance de l'Ego (1937)
 L'Être et le Néant "essai d'ontologie phénoménologique" (1943)
 L'existentialisme est un humanisme (1945)
 Critique de la raison dialectique I : Théorie des ensembles pratiques
 Critique de la raison dialectique II : L'intelligibilité de l'histoire (1985)
 Művei magyarul
 1989-ig
 A tisztességtudó utcalány, fordította: Benedek András, Káldor, Budapest, 1947, (Renaissance miniatűrök)
 Exisztencializmus, tan.: Mátrai László, fordította: Csatlós János, Stúdió, Budapest, 1947, (reprint: Hatágú Síp Alapítvány, Budapest, 1991)
 Vádirat az antiszemitizmus ellen, fordította: H. Perci Éva, Káldor, Budapest, 1947
 Férfikor (regény), fordította: F. Rácz Kálmán, Káldor, Budapest, 1948
 Főbelövendők klubja (vígjáték), fordította: Hubay Miklós, Magvető, Budapest, 1955
 Budapest után Sartre újra szól (röplap), 1956. november 9. (Online elérés: http://mek.oszk.hu/04000/04056/html/roplap/roplap1956_0032.html)
 A szoba, Inː Mai francia elbeszélők, Európa, Budapest, 1958
 Egy vezér gyermekkora / A fal (elbeszélések), fordította: Justus Pál, utószó: Nagy Péter, Európa, Budapest, 1959, (Modern könyvtár)
 Az ördög és a jóisten (dráma), fordította és az utószót írta: Bajomi Lázár Endre, Európa, Budapest, 1963, (Modern könyvtár)
 Gondolatok az irodalomról, Inː Nagyvilág, 1964/12.
 A szavak, fordította: Justus Pál, Európa, Budapest, 1964, (Modern könyvtár)
 Szemelvények a mai burzsoá filozófiából 1., szöveg: Jean-Paul Sartre, Martin Heidegger, Karl Jaspers, sine nomine, Budapest, 1965
 Módszer, történelem, egyén – Válogatás Jean-Paul Sartre írásaiból, Gondolat, Budapest, 1965
 A párbeszéd már nem lehetséges, In: Magvető, 1966/2. – Vietnam, Magvető, Budapest, 1966
 A szavak és más elbeszélések, fordította: Justus Pál; Irodalmi Kiadó, Bukarest, 1967, (Horizont)
 Az undor (regény), fordította: Réz Pál, bevezető: Mészáros Vilma, Magvető, Budapest, 1968, (Világkönyvtár)
 Drámák, 1-2., fordította: Bajomi Lázár Endre et al., utószó: Bajomi Lázár Endre, Európa, Budapest, 1968, (drámák: A legyek, Zárt tárgyalás, Temetetlen holtak, A tisztességtudó utcalány, Az Ördög és a Jóisten, Főbelövendők Klubja, Az altonai foglyok)
 Mi az irodalom?, válogatta: Dobossy László, fordították: Nagy Géza, Vigh Árpád, utószó: Tordai Zádor, Gondolat, Budapest, 1969
 Egy vezér gyermekkora, Inː A test ördöge – Huszadik századi francia kisregények, Európa, Budapest, 1970
 Módszer, történelem, egyén – Válogatás Jean-Paul Sartre filozófiai írásaiból, válogatta: Tordai Zádor, előszó: Köpeczi Béla, fordította és jegyzetekkel ellátta: Nagy Géza, Gondolat, Budapest, 1976, (Gondolkodók)
 Egy vezér gyermekkora / A fal / A szavak, Európa, Budapest, 1982
 Másutt (elbeszélés), In: Nagyvilág, 1982/11.
 Szerelmes levelek, In: Mozgó Világ, 1983/12.
 Velence foglya – Tintoretto, fordította: Klimó Ágnes, Helikon, Budapest, 1984
 Freud (forgatókönyv részlet, a kötetkiadástól eltérő változat), In: Nagyvilág 1984/10.
 Egy vezér gyermekkora / A fal, Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1986
 Freud, fordította: Ádám Péter, Magvető, Budapest, 1987, (Világkönyvtár)
 Kean, a színész (Alexandre Dumas drámájának átdolgozása), fordította: Mészöly Dezső, Európa, Budapest, 1989
 1990–
 Vádirat az antiszemitizmus ellen, Inː Kritika, 1990/4.
 Vádirat az antiszemitizmus ellen, fordította: H. Perci Éva, Cserépfalvi, Budapest, 1991
 A szabadságról, bevezető: Fehér M. István, fordították: Détshy Mihály, Albert Sándor, Kossuth, Budapest, 1992
 Az Ego transzcendenciája – Egy fenomenológiai leírás vázlata, fordította: Sándor Péter, a bevezetőt és a jegyzeteket írta: Sylvie Le Bon, utószó: Dékány András, Latin Betűk, Debrecen, 1996
 Az undor (regények és elbeszélések), Európa, Budapest, 2001
 Elmélkedések a zsidókérdésről, fordította: H. Perci Éva, Göncöl, Budapest, 2002
 A lét és a semmi – Egy fenomenológiai ontológia vázlata, fordította: Seregi Tamás, L'Harmattan–SZTE Filozófia Tanszék, Budapest–Szeged, 2006, (Rezonőr)
 Bariona, avagy Színjáték a fájdalomról és a reményről, fordította: Szalay Mátyás, L'Harmattan, Budapest, 2013, (Repertoár)
 Jegyzetek
 Fordítás
 Források
 : Sartre, 1905–1980, fordította: Nagy Nóra, Vajda Lőrinc, Európa, Budapest, 2001, (Memoria mundi)
 : Jean-Paul Sartre, Kossuth, Budapest, 1980, (A polgári filozófia a XX. században)
 Arthur C. Danto: Sartre, Fontana Press, London, 1991
 Robert C. Solomon: Dark Feelings, Grim Thoughts – Experience and Reflection in Camus and Sartre, Oxford University Press, New York, 2006
 Jean-Paul Sartre: Existentialism is a Humanism, (Online elérés angol nyelven:Existentialism is a Humanism)
 Jean-Paul Sartre: Az undor, Magvető, Budapest, 1968
 Jean-Paul Sartre: A fal, In: Jean-Paul Sartre: Egy vezér gyermekkora / A fal, Európa, Budapest, 1958, 141-175. o.
 Jean-Paul Sartre: Egy vezér gyermekkora, In: Jean-Paul Sartre: Egy vezér gyermekkora / A fal, Európa, Budapest, 1958, 5-140. o.
 Jean-Paul Sartre: A legyek, In: Jean-Paul Sartre: Drámák: Első kötet, Európa, Budapest, 1975, 5-86. o.
 Jean-Paul Sartre: Az Ördög és a Jóisten, In: Jean-Paul Sartre: Drámák: Első kötet Európa, Budapest, 1975, 247-406. o.
 További információk
 Jegyzetek Jean Paul Sartre-ról, a bevezetőt írta: Marcel Breslau, Europolis, Bukarest, 1948
 Roger Garaudy: Az ateista egzisztencializmus – Jean-Paul Sartre, 1-3., Akadémiai, Budapest, 1960
 Roger Garaudy: Válasz Jean-Paul Sartre-nak, Kossuth, Budapest, 1963, (Korunk világnézeti kérdései)
 Nagy Géza: Az egyedi egyetemes (Jean-Paul Sartre) – Egy polgári filozófus-művész egyéni és társadalmi kalandja a XX. században, Akadémiai, Budapest, 1980, (Modern filológiai füzetek)
 Bors Edit: Az idő poétikája az önéletírásban – Rousseau, Gide, Sartre önéletírásának szövegnyelvészeti-pragmatikai elemzése, Akadémiai, Budapest, 2004, (Philosophiae doctores)
 Sartre és Merleau-Ponty: A francia fenomenológia klasszikus korszaka, szerkesztők: Ullmann Tamás, Váradi Péter, L'Harmattan, Budapest, 2011
 Magyar Miklós: Jean-Paul Sartre és Az undor, Holnap Magazin, Székesfehérvár, 2015
 Francia drámaírók
 Francia filozófusok
 Francia írók
 Francia Nobel-díjasok
 Irodalmi Nobel-díjasok
 1905-ben született személyek
 1980-ban elhunyt személyek
 Párizsiak
 A montparnasse-i temetőben nyugvó személyek


text:
 13.7.2015
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 228/7
 Skarga wniesiona w dniu 12 maja 2015 r. – Komisja Europejska/Republika Federalna Niemiec
 (Sprawa C-220/15)
 (2015/C 228/09)
 Język postępowania: niemiecki
 Strony
 Strona skarżąca: Komisja Europejska (przedstawiciele: D. Kukovec, A. C. Becker, pełnomocnicy)
 Strona pozwana: Republika Federalna Niemiec
 Żądania strony skarżącej
 Komisja Europejska wnosi o:
 —
 stwierdzenie, że Republika Federalna Niemiec uchybiła zobowiązaniom ciążącym na niej na mocy art. 6 ust. 1 dyrektywy 2007/23/WE (1) poprzez ustanowienie w Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz (1. SprengV, pierwszym rozporządzeniu wykonawczym do ustawy w sprawie środków wybuchowych), wykraczając poza wymogi dyrektywy, że niezależnie od dokonanej uprzednio oceny zgodności wyrobów pirotechnicznych, należy przed ich wprowadzeniem do obrotu przeprowadzić procedurę na podstawie § 6 ust. 4 zdanie pierwsze 1. SprengV, i że Bundesanstalt für Materialforschung und -prüfung jest na podstawie § 6 ust. 4 zdanie piąte 1. SprengV uprawniony do kontroli instrukcji wszystkich wyrobów pirotechnicznych i, w danym wypadku, do ich zmiany;
 —
 obciążenie Republiki Federalnej Niemiec kosztami postępowania.
 Zarzuty i główne argumenty
 Niniejsza skarga dotyczy kwestii, w jakim zakresie państwa członkowskie mogą nałożyć na producentów i importerów wyrobów pirotechnicznych w rozumieniu dyrektywy 2007/23/WE dodatkowe wymogi krajowe dotyczące wprowadzania do obrotu wyrobów pirotechnicznych również dla tego rodzaju produktów, które w związku z oznakowaniem CE są zgodne z podstawowymi wymogami dyrektywy. Przepisy zakwestionowane przez Komisję nie przewidują przy tym wymogów materialnych, przewidują natomiast postępowanie uzupełniające, które następuje przed wprowadzeniem na rynek na terytorium strony pozwanej.
 Niezależnie od dowodu zgodności strona pozwana wymaga bowiem, aby wszystkie wyroby pirotechniczne w rozumieniu dyrektywy 2007/23/WE zostały zgłoszone w określonym na mocy ustawy instytucie federalnym, który dla celów wykazania zgłoszenia nadaje numer identyfikacyjny. Poza znaczącym czasem trwania postępowania postępowanie to może między innymi obejmować również zapłatę opłaty manipulacyjnej oraz złożenie próbek. Komisja uważa, że wymóg przeprowadzenia tego rodzaju postępowania stanowi naruszenie zagwarantowanego w art. 6 dyrektywy 2007/23/WE swobodnego przepływu towarów wszystkich wyrobów pirotechnicznych, które odpowiadają wymogom dyrektywy.
 Sytuacji tej nie zmieniło ustanowienie dyrektywy 2013/29/EU (2), na mocy której uchylono dyrektywę 2007/23/WE ze skutkiem na dzień 1 lipca 2015 r. Po pierwsze miarodajnym okresem dla oceny wystąpienia uchybienia zobowiązań jest upływ terminu wskazanego w uzasadnionej opinii (w niniejszej sprawie 27 marca 2014 r.). Po drugie dyrektywa 2013/29/EU zawiera w art. 4 ust. 1 przepis identyczny z art. 6 ust. 1 dyrektywy 2007/23/WE celem zapewnienia swobodnego przepływu towarów dla wszystkich wyrobów pirotechnicznych odpowiadających wymogom prawa Unii.
 Zarzucane naruszenie prawa przez stronę pozwaną polega zasadniczo na ustanowieniu przesłanki proceduralnej dotyczącej wprowadzania do obrotu wyrobów pirotechnicznych, która jest zdaniem Komisji niedopuszczalna i wykracza poza zharmonizowane wymogi prawa Unii. Zakwestionowana regulacja może stwarzać wrażenie, jakoby prowadziła jedynie do przewidywalnego opóźnienia przy wprowadzaniu na rynek tych produktów w pojedynczych przypadkach. Nie można jednak lekceważyć faktycznych skutków tej regulacji. Należy przy tym uwzględnić w pierwszej kolejności, że na terytorium strony pozwanej istnieje jeden z największych, jeżeli nie największy rynek zbytu wyrobów pirotechnicznych. Należy ponadto wziąć pod uwagę, że określone wyroby pirotechniczne mogą być wydawane konsumentom na terytorium strony pozwanej tylko raz w roku, i to w krótkim okresie, w związku z czym tym bardziej istotny staje się czasowy wymiar dostępu do rynku. W tym aspekcie należy wreszcie uwzględnić, że kwestionowana regulacja jest na podstawie prawa krajowego wykonywana przez ten sam organ, który został również upoważniony do przeprowadzania oceny zgodności jako jednostka notyfikowana w rozumieniu dyrektywy 2007/23/WE. Wymóg dodatkowej procedury w prawie krajowym strony pozwanej nadaje temu organowi przewagę konkurencyjną względem jednostek notyfikowanych innych państw członkowskich. Mając na uwadze te praktyczne skutki zakwestionowanej regulacji w niniejszym postępowaniu chodzi jedynie co do zasady o prawną ocenę przeszkody we wprowadzaniu na rynek produktów przez podmioty gospodarcze, które to produkty zostały już uznane za zgodne z wymogami prawa Unii przez jednostki notyfikowane innych państw, niż Niemcy.
 (1) Dyrektywa 2007/23/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 23 maja 2007 r. w sprawie wprowadzania do obrotu wyrobów pirotechnicznych, Dz.U. L 154, s. 1.
 (2) Dyrektywa Parlamentu Europejskiego i Rady 2013/29/UE z dnia 12 czerwca 2013 r. w sprawie harmonizacji ustawodawstw państw członkowskich odnoszących się do udostępniania na rynku wyrobów pirotechnicznych, Dz.U. L 178, s. 27.