type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,30.5.2016
 COM(2016) 317 final
 2016/0159(COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega asendatakse maksejõuetusmenetlust käsitleva määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas sisalduvad maksejõuetusmenetluste ja pankrotihaldurite loetelud
 SELETUSKIRI
 1.ETTEPANEKU TAUST
 •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 26. juunil 2015 jõustus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta uuesti sõnastatud määrus (EL) 2015/848 maksejõuetusmenetluse kohta,
 1
 edaspidi „määrus“. Määrust hakatakse kohaldama alates 26. juunist 2017, välja arvatud seda osa, milles käsitletakse maksejõuetusregistrite omavahel ühendamise süsteemi. Nimetatud osa hakatakse kohaldama alates 26. juunist 2019.
 Määruse (EL) 2015/848 A lisas loetletakse selle artikli 2 punktis 4 osutatud maksejõuetusmenetlused. B lisas loetletakse artikli 2 punktis 5 osutatud pankrotihaldurid.
 2015. aasta detsembris teatas Poola komisjonile oma restruktureerimist käsitleva seaduse põhjalikust reformist ja sellest, et uus seadus jõustub 1. jaanuaril 2016, ning taotles vastavalt määruse A ja B lisas esitatud loetelude muutmist. Kooskõlas määruse artikli 1 lõikega 1, artikli 2 punktiga 4 ja põhjendusega 9 loetakse maksejõuetusmenetlusteks määruse tähenduses ainult selliseid riigisiseseid maksejõuetusmenetlusi, mis on loetletud määruse A lisas. Määruse põhjenduses 9 kinnitatakse seda järgmiselt: „Käesolevat määrust tuleks kohaldada selliste maksejõuetusmenetluste suhtes, mis vastavad määruses sätestatud tingimustele, olenemata sellest, kas võlgnik on füüsiline või juriidiline isik, ettevõtja või eraisik. Need maksejõuetusmenetlused on ammendavalt loetletud A lisas. ... Kui riigisisene maksejõuetusmenetlus ei ole A lisas loetletud, ei peaks kõnealune menetlus jääma käesoleva määruse reguleerimisalasse.“
 Komisjon analüüsis hoolikalt Poola taotlust, et tagada teate vastavus määruse nõuetele.
 Määrust (EL) 2015/848 tuleks seetõttu vastavalt muuta.
 •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega
 Määrus (EL) 2015/848 on nõukogu maksejõuetusmenetlust käsitleva määruse (EÜ) nr 1346/2000 uuesti sõnastatud versioon. Määrusega (EL) 2015/848 tunnistatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 1346/2000 ja kõik selle hilisemad muudatused kehtetuks. Viimati nimetatud määrus on ELi tasandil tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö oluline vahend.
 Nende võlgnike piiriüleste maksejõuetusmenetluste tõhusaks käsitlemiseks, kelle põhihuvide kese asub mõnes liikmesriigis, on tarvis, et uuesti sõnastatud määruse kohaldamisala kajastaks samalaadselt praegu kohaldatava vahendi kohaldamisalaga riigisisese maksejõuetusõiguse ajakohastatud seisu. Käesoleva ettepaneku eesmärk on tagada, et uuesti sõnastatud määrust kohandataks selle jõustumise ajaks liikmesriikide värskeima maksejõuetusalase õigusraamistikuga.
 •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega
 Määrusel on tähtis roll toetada asutamisvabadust ja isikute vaba liikumist.
 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS
 •Õiguslik alus
 Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 lõike 2 punktidel a, c ja f.
 •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)
 Ettepanek kuulub Euroopa Liidu ainupädevusse. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata.
 •Proportsionaalsus
 Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel.
 Komisjoni ettepanekuga asendatakse määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas sisalduvad Poola loetelud uute loeteludega, et võtta arvesse selle liikmesriigi esitatud teavet. Kuna lisad moodustavad määruse lahutamatu osa, võib neid muuta ainult määruse seadusandliku muudatuse kaudu.
 Määrust kohaldatakse vahetult kõikides liikmesriikides. See avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas ja on seega kättesaadav kõikidele huvitatud isikutele.
 •Vahendi valik
 Kavandatav vahend on määrus.
 Muud vahendid ei oleks piisavad järgmistel põhjustel.
 Määruse lisasid võib muuta ainult määrusega, mis võetakse vastu seadusandliku tavamenetluse korras, tuginedes esialgse määruse suhtes kohalduvale õiguslikule alusele. Sellise muudatusettepaneku peab tegema komisjon.
 Poola teatas komisjonile vajadusest muuta lisades sisalduvaid loetelusid. Seega ei ole komisjonil muud võimalust kui teha ettepanek muuta määruse lisasid, eeldusel et need muudatused vastavad määruses sätestatud nõuetele.
 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
 Kavandatavad muudatused on ainult tehnilist laadi. Nendega ei muudeta määruse sisu. Seega kujutab kavandatav meede endast õigusakti teksti ametlikku kodifitseerimist 20. detsembri 1994. aasta institutsioonidevahelise kokkuleppe
 2
 tähenduses. Selliste algatuste mõju ei ole vastavalt Euroopa Komisjoni parema õigusloome suunistele vaja hinnata.
 Lisaks sellele ei olnud komisjonil vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 81 pärast Poola taotlust algatada vajalik seadusandlik menetlus muud valikut kui see taotlus rahuldada, eeldusel et taotlus vastab määruses sätestatud nõuetele. Käesoleva ettepaneku ettevalmistamiseks ei olnud vaja uusi eksperditeadmisi.
 4.MÕJU EELARVELE
 Ettepanek ei mõjuta eelarvet.
 2016/0159 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega asendatakse maksejõuetusmenetlust käsitleva määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas sisalduvad maksejõuetusmenetluste ja pankrotihaldurite loetelud
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 81,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
 toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
 ning arvestades järgmist:
 (1)Määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas loetletakse liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides sisalduvad maksejõuetusmenetlused, mille suhtes, ja pankrotihaldurid, kelle suhtes kõnealust määrust kohaldatakse. Määruse (EL) 2015/848 A lisas loetletakse selle artikli 2 punktis 4 osutatud maksejõuetusmenetlused. B lisas loetletakse artikli 2 punktis 5 osutatud pankrotihaldurid.
 (2)Poola teatas 4. detsembril 2015 komisjonile vajadusest muuta kõnealuse määruse A ja B lisas sisalduvaid loetelusid. Muudatused vastavad määruses sätestatud nõuetele.
 (3)Määrus (EL) 2015/848 on Ühendkuningriigile ja Iirimaale siduv ning seetõttu osalevad nad käesoleva määruse vastuvõtmisel ning kohaldamisel.
 (4)Vastavalt Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud, Taani positsiooni käsitleva protokolli artiklitele 1 ja 2 ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel, see ei ole Taanile siduv ning Taani ei pea seda kohaldama.
 (5)Määruse (EL) 2015/848 A ja B lisa tuleks seetõttu vastavalt muuta,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 Artikkel 1
 Määruse (EL) 2015/848 A ja B lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga.
 Artikkel 2
 Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja liikmesriikides vahetult kohaldatav kooskõlas aluslepingutega.
 Brüssel,
 Euroopa Parlamendi nimel
 Nõukogu nimel
 president
 eesistuja
 (1)
 ELT L 141, 5.6.2015, lk 19–72.
 (2)
 Euroopa Liidu Teataja C 102, 4.4.1996, lk 0002 – 0003.
 ---documentbreak---
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,30.5.2016
 COM(2016) 317 final
 LISA
 järgmise dokumendi juurde:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega asendatakse maksejõuetusmenetlust käsitleva määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas sisalduvad maksejõuetusmenetluste ja pankrotihaldurite loetelud
 LISA
 järgmise dokumendi juurde:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega asendatakse maksejõuetusmenetlust käsitleva määruse (EL) 2015/848 A ja B lisas sisalduvad maksejõuetusmenetluste ja pankrotihaldurite loetelud
 Määruse (EL) 2015/848 A ja B lisa asendatakse järgmiselt.
 „A LISA
 Artikli 2 punktis 4 osutatud maksejõuetusmenetlused
 BELGIQUE/BELGIË
 — Het faillissement/La faillite,
 — De gerechtelijke reorganisatie door een collectief akkoord/La réorganisation judiciaire par accord collectif,
 — De gerechtelijke reorganisatie door een minnelijk akkoord/La réorganisation judiciaire par accord amiable,
 — De gerechtelijke reorganisatie door overdracht onder gerechtelijk gezag/La réorganisation judiciaire par transfert sous autorité de justice,
 — De collectieve schuldenregeling/Le règlement collectif de dettes,
 — De vrijwillige vereffening/La liquidation volontaire,
 — De gerechtelijke vereffening/La liquidation judiciaire,
 — De voorlopige ontneming van beheer, bepaald in artikel 8 van de faillissementswet/Le dessaisissement provisoire, visé à l'article 8 de la loi sur les faillites,
 БЪЛГАРИЯ
 — Производство по несъстоятелност,
 ČESKÁ REPUBLIKA
 — Konkurs,
 — Reorganizace,
 — Oddlužení,
 DEUTSCHLAND
 — Das Konkursverfahren,
 — Das gerichtliche Vergleichsverfahren,
 — Das Gesamtvollstreckungsverfahren,
 — Das Insolvenzverfahren,
 EESTI
 — Pankrotimenetlus,
 — Võlgade ümberkujundamise menetlus,
 ÉIRE/IRELAND
 — Compulsory winding-up by the court,
 — Bankruptcy,
 — The administration in bankruptcy of the estate of persons dying insolvent,
 — Winding-up in bankruptcy of partnerships,
 — Creditors' voluntary winding-up (with confirmation of a court),
 — Arrangements under the control of the court which involve the vesting of all or part of the property of the debtor in the Official Assignee for realisation and distribution,
 — Examinership,
 — Debt Relief Notice,
 — Debt Settlement Arrangement,
 — Personal Insolvency Arrangement,
 ΕΛΛΑΔΑ
 — Η πτώχευση,
 — Η ειδική εκκαθάριση εν λειτουργία,
 — Σχέδιο αναδιοργάνωσης,
 — Απλοποιημένη διαδικασία επί πτωχεύσεων μικρού αντικειμένου,
 — Διαδικασία Εξυγίανσης,
 ESPAÑA
 — Concurso,
 — Procedimiento de homologación de acuerdos de refinanciación,
 — Procedimiento de acuerdos extrajudiciales de pago,
 — Procedimiento de negociación pública para la consecución de acuerdos de refinanciación colectivos, acuerdos de refinanciación homologados y propuestas anticipadas de convenio,
 FRANCE
 — Sauvegarde,
 — Sauvegarde accélérée,
 — Sauvegarde financière accélérée,
 — Redressement judiciaire,
 — Liquidation judiciaire,
 HRVATSKA
 — Stečajni postupak,
 ITALIA
 — Fallimento,
 — Concordato preventivo,
 — Liquidazione coatta amministrativa,
 — Amministrazione straordinaria,
 — Accordi di ristrutturazione,
 — Procedure di composizione della crisi da sovraindebitamento del consumatore (accordo o piano),
 — Liquidazione dei beni,
 ΚΥΠΡΟΣ
 — Υποχρεωτική εκκαθάριση από το Δικαστήριο,
 — Εκούσια εκκαθάριση από μέλη,
 — Εκούσια εκκαθάριση από πιστωτές
 — Εκκαθάριση με την εποπτεία του Δικαστηρίου,
 — Διάταγμα Παραλαβής και πτώχευσης κατόπιν Δικαστικού Διατάγματος,
 — Διαχείριση της περιουσίας προσώπων που απεβίωσαν αφερέγγυα,
 LATVIJA
 — Tiesiskās aizsardzības process,
 — Juridiskās personas maksātnespējas process,
 — Fiziskās personas maksātnespējas process,
 LIETUVA
 — Įmonės restruktūrizavimo byla,
 — Įmonės bankroto byla,
 — Įmonės bankroto procesas ne teismo tvarka,
 — Fizinio asmens bankroto procesas,
 LUXEMBOURG
 — Faillite,
 — Gestion contrôlée,
 — Concordat préventif de faillite (par abandon d'actif),
 — Régime spécial de liquidation du notariat,
 — Procédure de règlement collectif des dettes dans le cadre du surendettement,
 MAGYARORSZÁG
 — Csődeljárás,
 — Felszámolási eljárás,
 MALTA
 — Xoljiment,
 — Amministrazzjoni,
 — Stralċ volontarju mill-membri jew mill-kredituri,
 — Stralċ mill-Qorti,
 — Falliment f'każ ta' kummerċjant,
 — Proċedura biex kumpanija tirkupra,
 NEDERLAND
 — Het faillissement,
 — De surséance van betaling,
 — De schuldsaneringsregeling natuurlijke personen,
 ÖSTERREICH
 — Das Konkursverfahren (Insolvenzverfahren),
 — Das Sanierungsverfahren ohne Eigenverwaltung (Insolvenzverfahren),
 — Das Sanierungsverfahren mit Eigenverwaltung (Insolvenzverfahren),
 — Das Schuldenregulierungsverfahren,
 — Das Abschöpfungsverfahren,
 — Das Ausgleichsverfahren,
 POLSKA
 — Upadłość
 — Postępowanie o zatwierdzenie układu,
 — Przyspieszone postępowanie układowe,
 — Postępowanie układowe,
 — Postępowanie sanacyjne,
 PORTUGAL
 — Processo de insolvência,
 — Processo especial de revitalização,
 ROMÂNIA
 — Procedura insolvenței,
 — Reorganizarea judiciară,
 — Procedura falimentului,
 — Concordatul preventiv,
 SLOVENIJA
 — Postopek preventivnega prestrukturiranja,
 — Postopek prisilne poravnave,
 — Postopek poenostavljene prisilne poravnave,
 — Stečajni postopek: stečajni postopek nad pravno osebo, postopek osebnega stečaja in postopek stečaja zapuščine,
 SLOVENSKO
 — Konkurzné konanie,
 — Reštrukturalizačné konanie,
 — Oddlženie,
 SUOMI/FINLAND
 — Konkurssi/konkurs,
 — Yrityssaneeraus/företagssanering,
 — Yksityishenkilön velkajärjestely/skuldsanering för privatpersoner,
 SVERIGE
 — Konkurs,
 — Företagsrekonstruktion,
 — Skuldsanering,
 UNITED KINGDOM
 — Winding-up by or subject to the supervision of the court,
 — Creditors' voluntary winding-up (with confirmation by the court),
 — Administration, including appointments made by filing prescribed documents with the court,
 — Voluntary arrangements under insolvency legislation,
 — Bankruptcy or sequestration.
 B LISA
 Artikli 2 punktis 5 osutatud pankrotihaldurid
 BELGIQUE/BELGIË
 — De curator/Le curateur,
 — De gedelegeerd rechter/Le juge-délégué,
 — De gerechtsmandataris/Le mandataire de justice,
 — De schuldbemiddelaar/Le médiateur de dettes,
 — De vereffenaar/Le liquidateur,
 — De voorlopige bewindvoerder/L'administrateur provisoire,
 БЪЛГАРИЯ
 — Назначен предварително временен синдик,
 — Временен синдик,
 — (Постоянен) синдик,
 — Служебен синдик,
 ČESKÁ REPUBLIKA
 — Insolvenční správce,
 — Předběžný insolvenční správce,
 — Oddělený insolvenční správce,
 — Zvláštní insolvenční správce,
 — Zástupce insolvenčního správce,
 DEUTSCHLAND
 — Konkursverwalter,
 — Vergleichsverwalter,
 — Sachwalter (nach der Vergleichsordnung),
 — Verwalter,
 — Insolvenzverwalter,
 — Sachwalter (nach der Insolvenzordnung),
 — Treuhänder,
 — Vorläufiger Insolvenzverwalter,
 — Vorläufiger Sachwalter,
 EESTI
 — Pankrotihaldur,
 — Ajutine pankrotihaldur,
 — Usaldusisik,
 ÉIRE/IRELAND
 — Liquidator,
 — Official Assignee,
 — Trustee in bankruptcy,
 — Provisional Liquidator,
 — Examiner,
 — Personal Insolvency Practitioner,
 — Insolvency Service,
 ΕΛΛΑΔΑ
 — Ο σύνδικος,
 — Ο εισηγητής,
 — Η επιτροπή των πιστωτών,
 — Ο ειδικός εκκαθαριστής,
 ESPAÑA
 — Administrador concursal,
 — Mediador concursal,
 FRANCE
 — Mandataire judiciaire,
 — Liquidateur,
 — Administrateur judiciaire,
 — Commissaire à l'exécution du plan,
 HRVATSKA
 — Stečajni upravitelj,
 — Privremeni stečajni upravitelj,
 — Stečajni povjerenik,
 — Povjerenik,
 ITALIA
 — Curatore,
 — Commissario giudiziale,
 — Commissario straordinario,
 — Commissario liquidatore,
 — Liquidatore giudiziale,
 — Professionista nominato dal Tribunale,
 — Organismo di composizione della crisi nella procedura di composizione della crisi da sovraindebitamento del consumatore,
 — Liquidatore,
 ΚΥΠΡΟΣ
 — Εκκαθαριστής και Προσωρινός Εκκαθαριστής,
 — Επίσημος Παραλήπτης,
 — Διαχειριστής της Πτώχευσης,
 LATVIJA
 — Maksātnespējas procesa administrators,
 LIETUVA
 — Bankroto administratorius,
 — Restruktūrizavimo administratorius,
 LUXEMBOURG
 — Le curateur,
 — Le commissaire,
 — Le liquidateur,
 — Le conseil de gérance de la section d'assainissement du notariat,
 — Le liquidateur dans le cadre du surendettement,
 MAGYARORSZÁG
 — Vagyonfelügyelő,
 — Felszámoló,
 MALTA
 — Amministratur Proviżorju,
 — Riċevitur Uffiċjali,
 — Stralċjarju,
 — Manager Speċjali,
 — Kuraturi f'każ ta' proċeduri ta' falliment,
 — Kontrolur Speċjali,
 NEDERLAND
 — De curator in het faillissement,
 — De bewindvoerder in de surséance van betaling,
 — De bewindvoerder in de schuldsaneringsregeling natuurlijke personen,
 ÖSTERREICH
 — Masseverwalter,
 — Sanierungsverwalter,
 — Ausgleichsverwalter,
 — Besonderer Verwalter,
 — Einstweiliger Verwalter,
 — Sachwalter,
 — Treuhänder,
 — Insolvenzgericht,
 — Konkursgericht,
 POLSKA
 — Syndyk,
 — Nadzorca sądowy,
 — Zarządca,
 — Nadzorca układu,
 — Tymczasowy nadzorca sądowy,
 — Tymczasowy zarządca,
 — Zarządca przymusowy,
 PORTUGAL
 — Administrador da insolvência,
 — Administrador judicial provisório,
 ROMÂNIA
 — Practician în insolvență,
 — Administrator concordatar,
 — Administrator judiciar,
 — Lichidator judiciar,
 SLOVENIJA
 — Upravitelj,
 SLOVENSKO
 — Predbežný správca,
 — Správca,
 SUOMI/FINLAND
 — Pesänhoitaja/boförvaltare,
 — Selvittäjä/utredare,
 SVERIGE
 — Förvaltare,
 — Rekonstruktör,
 UNITED KINGDOM
 — Liquidator,
 — Supervisor of a voluntary arrangement,
 — Administrator,
 — Official Receiver,
 — Trustee,
 — Provisional Liquidator,
 — Interim Receiver,
 — Judicial factor.”


type: other

text:
„Državljanstvo Evropske unije – Direktiva 2004/38/ES – Pravica državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in bivanja na ozemlju države članice – Pravica do vstopa – Državljan tretje države, ki je družinski član državljana Unije in ima dovoljenje za prebivanje, ki ga je izdala država članica – Nacionalna zakonodaja, ki pogojuje vstop na nacionalno ozemlje s predhodno pridobitvijo dovoljenja za vstop – Člen 35 Direktive 2004/38/ES – Člen 1 Protokola (št. 20) o uporabi nekaterih vidikov člena 26 Pogodbe o delovanju Evropske unije za Združeno kraljestvo in Irsko“
 V zadevi C‐202/13,
 katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Združeno kraljestvo) z odločbo z dne 25. januarja 2013, ki je prispela na Sodišče 17. aprila 2013, v postopku
 v sestavi V. Skouris, predsednik, K. Lenaerts, podpredsednik, R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, M. Ilešič, T. von Danwitz (poročevalec), S. Rodin, predsedniki senatov, K. Jürimäe, predsednica senata, A. Rosas, E. Juhász, A. Arabadžiev, sodniki, C. Toader, sodnica, M. Safjan, D. Šváby, sodnika, M. Berger sodnica, in F. Biltgen, sodnik,
 na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 4. marca 2014,
 – za S. A. McCarthya in H. P. McCarthy Rodriguez ter njunega otroka Natasho Caley McCarthy Rodriguez M. Henderson in D. Lemer, barristers, po pooblastilu K. O’Rourkea, solicitor,
 – za vlado Združenega kraljestva S. Brighouse in J. Beeko, agentki, skupaj s T. Wardom in D. Grievejem, QC, ter G. Facenno, barrister,
 – za grško vlado T. Papadopoulou, agentka,
 – za Evropsko komisijo M. Wilderspin in C. Tufvesson, agenta,
 po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 20. maja 2014
 1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 35 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46) in člena 1 Protokola (št. 20) o uporabi nekaterih vidikov člena 26 Pogodbe o delovanju Evropske unije za Združeno kraljestvo in Irsko (v nadaljevanju: Protokol št. 20).
 2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med S. A. McCarthyjem in H. P. McCarthy Rodriguez ter njunim otrokom Natasho Caley McCarthy Rodriguez na eni strani in Secretary of State for the Home Department (v nadaljevanju: Secretary of State) na drugi, ker je bila H. P. McCarthy Rodriguez zavrnjena pravica do vstopa v Združeno kraljestvo brez vizuma.
 Protokol št. 20
 3 Člen 1 Protokola št. 20 določa:
 Člena 26 in 77 Pogodbe o delovanju Evropske unije ali katera koli druga določba navedene pogodbe ali Pogodbe o Evropski uniji ali kateri koli ukrep, sprejeti na njuni podlagi, v ničemer ne posegajo v pravico Združenega kraljestva sprejeti ali izvajati takšne kontrole. Sklicevanje na Združeno kraljestvo v tem členu vključuje ozemlja, za katerih zunanje odnose je odgovorno Združeno kraljestvo.“
 4 V skladu z navedenim v uvodni izjavi 5 Direktive 2004/38 bi morala biti „[p]ravica vseh državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic [...] zagotovljena tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo, če naj bi se uresničevala v objektivnih pogojih svobode in dostojanstva.“
 5 V uvodni izjavi 8 te direktive je navedeno:
 „Da bi se olajšal prosti pretok družinskih članov, ki niso državljani države članice, bi morali biti tisti člani, ki so že pridobili dovoljenje za prebivanje, izvzeti iz zahteve po pridobitvi vstopnega vizuma v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 539/2001 z dne 15. marca 2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 65)] ali, če ustreza, iz veljavne nacionalne zakonodaje.“
 6 V uvodnih izjavah 25 in 26 navedene direktive 2000/78 je navedeno:
 „(25) Postopkovna jamstva bi morala biti tudi podrobno določena, da bi bila zagotovljena visoka stopnja varstva pravic državljanov Unije in njihovih družinskih članov v primeru zavrnitve dovoljenja za vstop ali prebivanje v drugi državi članici kot tudi zaradi ohranjanja načela, da mora biti vsak ukrep, ki ga pristojni organi sprejmejo, ustrezno utemeljen.
 (26) V vseh primerih bi morali imeti državljani Unije in njihovi družinski člani, ki jim je bilo zavrnjeno dovoljenje za vstop ali prebivanje v drugi državi članici, na voljo sodne postopke.“
 7 Člen 1 Direktive 2004/38, naslovljen „Predmet“, določa:
 8 Upravičenci iz Direktive 2004/38 so v njenem členu 3 opredeljeni tako:
 9 Člen 5 Direktive 2004/38, naslovljen „Pravica do vstopa“, določa:
 2. Družinski člani, ki niso državljani države članice, morajo imeti samo vstopni vizum v skladu z Uredbo (ES) št. 539/2001 ali, če ustreza, z nacionalno zakonodajo. Za namene te direktive so družinski člani, ki imajo veljavnim dovoljenjem [veljavno dovoljenje] za prebivanje, navedeno v členu 10, izvzeti iz zahteve po vizumu.
 Države članice nudijo takšnim osebam vse ugodnosti za pridobitev potrebnih vizumov. Takšni vizumi se izdajajo brezplačno v čim krajšem času in po skrajšanem postopku.
 3. Država članica gostiteljica ne pritisne vstopnega ali izstopnega žiga v potni list družinskih članov, ki niso državljani države članice, če ti predložijo dovoljenje za prebivanje, predvideno v členu 10.
 4. Kadar državljan Unije ali družinski član, ki ni državljan države članice, nimata potrebnih potnih listin ali potrebnih vizumov, če so ti zahtevani, zadevna država članica tem osebam, preden jih zavrne, zagotovi vse razumne možnosti, da si v razumnem času pridobijo potrebne listine ali da se jim te preskrbijo ali da lahko potrdijo ali dokažejo na druge načine, da zanje velja pravica do prostega gibanja in prebivanja.
 5. Država članica lahko zahteva od zadevne osebe, da javi svojo prisotnost na njenem ozemlju v razumnem in nediskriminatornem časovnem obdobju. Neizpolnitev te zahteve se lahko kaznuje s sorazmernimi in nediskriminatornimi sankcijami.“
 10 V zvezi s pravico do prebivanja člena 6 in 7(1) in (2) Direktive 2004/38 določata:
 „Člen 6
 Pravica do prebivanja do treh mesecev
 1. Državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju do treh mesecev brez kakršnih koli pogojev ali kakršnih koli formalnosti, razen zahteve, da imajo veljavno osebno izkaznico ali potni list.
 2. Določbe odstavka 1 se uporabijo tudi za družinske člane, ki imajo veljavni potni list, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali se pridružijo državljanu Unije.
 Pravica do prebivanja za več kot tri mesece
 1. Vsi državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju, daljšem od treh mesecev, če:
 (a) so delavci ali samozaposlene osebe v državi članici gostiteljici ali
 (b) imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici in če imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici ali
 (c) – so vpisani v zasebno ali javno ustanovo, ki jo država članica gostiteljica pooblasti ali financira na osnovi svoje zakonodaje ali upravne prakse, prvenstveno z namenom, da študirajo, kar vključuje poklicno usposabljanje, in
 – imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici in zagotovijo ustreznemu nacionalnemu organu, z izjavo ali na kakšen drug enakovreden način, ki ga lahko izberejo, da imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici ali
 (d) so družinski člani, ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije, ki izpolnjuje pogoje, navedene v točkah (a), (b) ali (c).
 2. Pravica do prebivanja, predvidena v odstavku 1, se razširi na družinske člane, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije v državi članici gostiteljici, pod pogojem da takšen državljan Unije izpolnjuje pogoje, navedene v odstavku 1(a), (b) ali (c).“
 11 V zvezi z izdajanjem dovoljenja za prebivanje člen 10 te direktive določa:
 (b) listina, ki potrjuje obstoj družinskega razmerja ali registriranega partnerstva;
 (e) v primerih, navedenih v členu 3(2)(a), listino, ki jo je izdal pristojni organ v izvorni državi ali v državi, iz katere prihajajo in ki potrjuje, da so vzdrževane osebe ali člani gospodinjstva državljana Unije, ali dokazilo o obstoju resnih zdravstvenih razlogov, ki dosledno zahtevajo, da državljan Unije osebno skrbi za družinskega člana;
 12 V poglavju VI Direktive 2004/38, naslovljenem „Omejitve pravice do vstopa in pravice do prebivanja zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja“, členi 27, 30 in 31 določajo:
 1. Ob upoštevanju določb tega poglavja lahko države članice omejijo svobodo gibanja in prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov ne glede na državljanstvo, in sicer zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja. Na te razloge se ne da sklicevati iz ekonomskih ciljev.
 2. Ukrepi, sprejeti zaradi javnega reda ali javne varnosti, so v skladu z načelom sorazmernosti in temeljijo izključno na osebnem obnašanju zadevnega posameznika. Predhodne kazenske obsodbe same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih ukrepov.
 Uradno obvestilo o odločbah
 1. Zadevne osebe so pisno obveščene o vsaki odločbi, sprejeti v skladu s členom 27(1), in sicer na takšen način, da lahko razumejo njeno vsebino in učinke, ki jih ima zanje.
 2. Zadevne osebe so natančno in v celoti obveščene o razlogih javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja, na katerih odločba, sprejeta v njihovem primeru, temelji, razen če je to v nasprotju z interesi državne varnosti.
 3. V uradnem obvestilu se navede sodišče ali upravni organ, pri katerem lahko zadevna oseba vloži pravno sredstvo, rok za pravno sredstvo in, kjer ustreza, čas, ki ga ima oseba na voljo za zapustitev ozemlja države članice. Razen v ustrezno utemeljenih nujnih primerih, je čas, dovoljen za zapustitev ozemlja, najmanj en mesec od datuma uradnega obvestila.
 1. Proti kateri koli odločbi, sprejeti zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja, morajo imeti zadevne osebe možnost vložiti pravno sredstvo pri sodišču in, kjer to ustreza, drugem organu v državi članici gostiteljici.
 2. Kadar je poleg pravnega sredstva zoper pritožbeni zahtevek ali sodni preskus odločbo o izgonu vložena tudi vloga za začasno odredbo, ki bi zaustavila izvršbo takšne odločbe, se dejanska odstranitev z ozemlja ne sme izvršiti, dokler ni sprejet sklep o začasni odredbi, razen:
 – kadar odločba o izgonu temelji na predhodni sodni odločbi ali
 – kadar so se zadevne osebe že pred tem predložile vlogo za sodni preskus ali
 – kadar odločba o izgonu temelji na nujnih razlogih javnega reda v skladu s členom 28(3).
 3. Postopki s pravnimi sredstvi dopuščajo preskus pravilnosti in zakonitosti odločbe kot tudi dejstev in okoliščin, na katerih predlagani ukrep temelji. Ti postopki zagotavljajo, da odločba ni nesorazmerna, zlasti glede zahtev, določenih v členu 28.
 4. Države članice lahko prepovejo zadevnemu posamezniku prebivanje na ozemlju v teku postopka s pravnimi sredstvi, ne smejo pa mu preprečiti, da osebno poda svojo obrambo, razen kadar lahko njegova/njena navzočnost povzroči resne motnje javnega reda ali javne varnosti ali kadar se pravno sredstvo nanaša na zavrnitev vstopa na ozemlje.“
 13 Člen 35 Direktive 2004/38, ki je v poglavju VII, naslovljenem „Končne določbe“, v zvezi z ukrepi, ki jih države članice lahko sprejmejo v primeru zlorabe pravic ali prevare, določa:
 Uredba št. 539/2001
 14 V uvodni izjavi 4 Uredbe št. 539/2001 je navedeno:
 „Združeno kraljestvo in Irska v skladu s členom 1 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priloga Pogodbe o Evropski uniji in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ne sodelujeta pri sprejetju te uredbe. Zaradi tega in brez poseganja v člen 4 omenjenega protokola določbe te uredbe ne veljajo za Irsko niti za Združeno kraljestvo.“
 15 Uredba (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) (UL L 105, str. 1) določa, da se osebe pri prehajanju notranjih meja držav članic Unije ne kontrolirajo, določa pa tudi pravila za izvajanje kontrole oseb pri prehajanju zunanjih meja držav članic Unije.
 16 V skladu z navedenim v uvodni izjavi 27 te uredbe, ta „predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, v katerem Združeno kraljestvo v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 1, str. 178)] ne sodeluje. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zanj ni zavezujoča in se zanj ne uporablja.“
 Pravo Združenega kraljestva
 17 V zvezi s pravico do vstopa državljanov tretjih držav, ki so družinski člani državljana Unije, člen 11, od (2) do (4), uredbe o priseljevanju (Evropski gospodarski prostor) iz leta 2006 (Immigration (European Economic Area) Regulations 2006) (v nadaljevanju: uredba iz leta 2006) določa:
 „2. Osebi, ki ni državljan [Evropskega gospodarskega prostora (EGP)], je treba dovoliti vstop v Združeno kraljestvo, če je družinski član državljana EGP, družinski član, ki je ohranil pravico do prebivanja, ali oseba s pravico do stalnega prebivališča v skladu s členom 15 in če ob prihodu predloži:
 3. Uradnik za priseljevanje ne sme dati žiga v potni list osebe, ki ni državljan EGP in ki ji je bil dovoljen vstop v Združeno kraljestvo v skladu s tem členom, če oseba predloži dovoljenje za prebivanje ali dovoljenje za stalno prebivanje.
 4. Preden uradnik za priseljevanje v skladu s tem členom zavrne vstop v Združeno kraljestvo osebi, ki ob prihodu ne predloži listine, navedene v odstavku 1 ali 2, ji mora zagotoviti vse razumne možnosti, da si v razumnem času pridobi listino, ali da se ji ta priskrbi, ali da kako drugače dokaže, da je –
 18 V zvezi z izdajo „dovoljenja za vstop družinskega člana državljana EGP“ iz člena 11 uredbe iz leta 2006 člen 12(1), (4) in (5) te uredbe določa:
 „1. Uradnik, pristojen za preučitev prošenj za dovoljenje za vstop, mora izdati dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP osebi, ki zanj zaprosi, če je ta oseba družinski član državljana EGP in
 (ii) bo potoval v Združeno kraljestvo v šestih mesecih od datuma vloge in bo ob prihodu v Združeno kraljestvo državljan EGP, ki prebiva v Združenem kraljestvu v skladu s to uredbo, in
 (b) bo družinski član spremljal državljana EGP v Združenem kraljestvu ali se mu bo tam pridružil in
 (ii) izpolnjuje zahteve, ki jih določajo pravila o priseljevanju (razen tistih glede dovoljenja za vstop) za dovoljenje za vstop v Združeno kraljestvo kot družinski član državljana EGP ali – v primeru potomcev v ravni črti ali vzdrževanih prednikov v ravni črti zakonca ali partnerja – kot družinski član zakonca ali partnerja, če je državljan EGP ali zakonec ali partner oseba, ki je prisotna in prebiva v Združenem kraljestvu
 19 Člen 40 zakona o priseljevanju in azilu iz leta 1999 (Immigration and Asylum Act 1999) določa:
 „Globa v zvezi s potniki brez ustreznih listin
 1. Ta člen se uporablja, če oseba, ki potrebuje dovoljenje za vstop v Združeno kraljestvo, tja prispe z ladjo ali letalom in na zahtevo uradnika za priseljevanje ne predloži:
 (a) veljavnega dokumenta za vstop, ki zadovoljivo izkazuje njeno identiteto in narodnost ali državljanstvo, in
 (b) če oseba potrebuje vizum, vizuma zahtevane vrste.
 2. Secretary of State lahko lastniku ladje ali letala za posamezno osebo določi globo v višini 2.000 [funtov šterlingov (GBP)].
 3. Globa se na zahtevo plača Secretary of State.
 4. Globa se ne plača za osebo, za katero lastnik dokaže, da je predložila zahtevano listino ali zahtevane listine lastniku ali njegovemu delavcu ali zastopniku, ko se je vkrcala na ladjo ali v letalo za potovanje ali polet v Združeno kraljestvo.“
 20 S. A. McCarthy je poročen s H. P. McCarthy Rodriguez. Natasha Caley McCarthy Rodriguez je njun otrok. Te tri osebe od leta 2010 prebivajo v Marbelli (Španija) in redno potujejo v Združeno kraljestvo, kjer imajo hišo.
 21 S. A. McCarthy ima britansko in irsko državljanstvo. H. P. McCarthy Rodriguez, kolumbijska državljanka, ima dovoljenje za prebivanje, ki so ga leta 2010 izdali španski organi na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 in poteče leta 2015.
 22 H. P. McCarthy Rodriguez mora za vstop v Združeno kraljestvo v skladu z zakonodajo Združenega kraljestva, in sicer s členom 11 uredbe iz leta 2006, predhodno zaprositi za izdajo dovoljenja za vstop družinskega člana državljana EGP. To dovoljenje velja šest mesecev in se lahko podaljša tako, da se prosilec osebno zglasi na diplomatskem predstavništvu Združenega kraljestva v tujini in izpolni obrazec, na katerem so vprašanja o njegovih sredstvih in poklicnem položaju. Tako mora H. P. McCarthy Rodriguez vsakič, ko želi podaljšati navedeno dovoljenje za vstop družinskega člana, iz Marbelle potovati na diplomatsko predstavništvo Združenega kraljestva v Madrid (Španija).
 23 H. P. McCarthy Rodriguez se je že zgodilo, da so ji nekatere letalske družbe zavrnile vkrcanje na lete v Združeno kraljestvo, ker je predložila samo dovoljenje za prebivanje, ne pa tudi dovoljenja za vstop družinskega člana državljana EGP, ki se zahteva z zakonodajo Združenega kraljestva. Do te prakse je prišlo zaradi smernic, ki jih je Secretary of State izdal za prevoznike, ki opravljajo prevoze potnikov v Združeno kraljestvo in ki se nanašajo na uporabo člena 40 zakona o priseljevanju in azilu iz leta 1999. Te smernice prevoznike spodbujajo, naj ne prevažajo potnikov, ki so državljani tretjih držav in nimajo dovoljenja za prebivanje, ki so ga izdali organi Združenega kraljestva, ali potnih listin, kakršno je veljavno dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP.
 24 Tožeče stranke v postopku v glavni stvari so leta 2012 pri predložitvenem sodišču zoper Združeno kraljestvo vložile tožbo za ugotovitev, da to ni izpolnilo obveznosti, da v svoj pravni red pravilno prenese člen 5(2) Direktive 2004/38. V okviru tega spora je H. P. McCarthy Rodriguez dosegla sprejetje začasne odredbe, v skladu s katero se njeno dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP podaljša na pisno zahtevo, ne da bi se morala osebno zglasiti na diplomatskem predstavništvu Združenega kraljestva v Madridu.
 25 Secretary of State je pred predložitvenim sodiščem navedel, da ureditev Združenega kraljestva, ki je sporna v zadevi v glavni stvari, ni namenjena izvajanju člena 5(2) Direktive 2004/38. Ta ureditev naj bi bila, tako kot neprenos zadnjenavedene določbe, utemeljena kot potreben ukrep na podlagi člena 35 Direktive 2004/38, in kot ukrep kontrole v smislu člena 1 Protokola št. 20.
 26 V zvezi s tem se je Secretary of State skliceval na obstoj „sistemskega problema“ zlorabe pravic in prevar državljanov tretjih držav. Dovoljenja za prebivanje iz člena 10 Direktive 2004/38 naj bi bilo mogoče ponarediti. Zlasti naj za ta dovoljenja ne bi bilo enotnega modela. Vendar naj bi dovoljenja za prebivanje, ki jih izdajata Zvezna republika Nemčija in Republika Estonija, izpolnjevala ustrezne varnostne standarde, med drugim tiste, ki jih je sprejela Mednarodna organizacija za civilno letalstvo, tako da naj bi bilo treba ureditev, ki je sporna v zadevi v glavni stvari, spremeniti v zvezi z osebami, ki imajo dovoljenje za prebivanje, ki ga je izdala ena od teh držav članic.
 27 Predložitveno sodišče je preučilo dokaze, ki jih je predložil Secretary of State in ugotovilo, da je ta stranka utemeljeno zaskrbljena glede „sistemske“ zlorabe pravic. Dovoljenja za prebivanje naj bi se zlahka izkoriščala za nezakonit vstop v Združeno kraljestvo. Obstajalo naj bi resno tveganje, da bi velik delež oseb, vpletenih v „sklepanje navideznih zakonskih zvez“, ponarejena dovoljenja za prebivanje uporabljal za nezakonit vstop v Združeno kraljestvo. Tako naj bi bilo zavračanje te države članice, da imetnike dovoljenja za prebivanje izvzame od obveznosti pridobitve vstopnega vizuma, popolnoma smiselno, potrebno in objektivno utemeljeno.
 28 V teh okoliščinah je High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
 „1. Ali lahko država članica v skladu s členom 35 [Direktive 2004/38] sprejme splošen ukrep za zavrnitev, prenehanje ali preklic pravice, ki je podeljena s členom 5(2) te direktive, na podlagi katerega so družinski člani, ki niso državljani EU, imetniki dovoljenj za prebivanje, izdanih v skladu s členom 10 te direktive, izvzeti iz zahtev po vizumu?
 2. Ali lahko Združeno kraljestvo na podlagi člena 1 Protokola št. 20 [...] od imetnikov dovoljenja za prebivanje zahteva, da pred prihodom na mejo pridobijo vstopni vizum?
 29 Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 35 Direktive 2004/38 in člen 1 Protokola št. 20 razlagati tako, da državi članici omogočata, da pri uresničevanju cilja splošne prevencije od družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 izdali organi druge države članice, zahteva, da imajo zato, da bi lahko vstopili na njeno ozemlje, v skladu z nacionalno zakonodajo dovoljenje za vstop, kakršno je dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP.
 Razlaga Direktive 2004/38
 30 Ker je predložitveno sodišče vprašanje o razlagi člena 35 Direktive 2004/38 postavilo s stališča, da se ta direktiva uporablja v postopku v glavni stvari, je treba najprej preučiti, ali navedena direktiva H. P. McCarthy Rodriguez podeljuje pravico do vstopa v Združeno kraljestvo, če vstopa iz druge države članice.
 – Uporaba Direktive 2004/38
 31 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen Direktive 2004/38 olajšati uresničevanje temeljne in individualne pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki je s členom 21(1) PDEU neposredno podeljena državljanom Unije, in to pravico krepiti (sodba O. in B., C‐456/12, EU:C:2014:135, točka 35 in navedena sodna praksa).
 32 Ob upoštevanju sobesedila in ciljev Direktive 2004/38 določb te direktive ni mogoče razlagati restriktivno in se jim nikakor ne sme odvzeti njihovega učinka (sodba Metock in drugi, C‐127/08, EU:C:2008:449, točka 84).
 33 V zvezi s, prvič, morebitnimi pravicami družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice, je v uvodni izjavi 5 Direktive 2004/38 poudarjeno, da bi morala biti pravica vseh državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic zagotovljena tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo, če naj bi se uresničevala v objektivnih razmerah dostojanstva (sodba Metock in drugi, EU:C:2008:449, točka 83).
 34 Čeprav določbe Direktive 2004/38 družinskim članom državljana Unije, ki niso državljani katere od držav članic, ne podeljujejo nobene samostojne pravice, pa so morebitne pravice, ki jih ti imajo na podlagi določb prava Unije o državljanstvu Unije, izvedene iz uresničevanja pravice do prostega gibanja državljana Unije (glej v tem smislu sodbo O. in B., EU:C:2014:135, točka 36 in navedena sodna praksa).
 35 Člen 3(1) navedene direktive kot „upravičence“ do pravic, ki jih podeljuje, opredeljuje „vse državljane Unije, ki se preselijo ali prebivajo v državi članici, razen v tisti državi, katere državljani so, in [...] člane njihove družine, kot so opredeljeni v točki 2 člena 2, ki jih spremljajo ali se jim pridružijo.“
 36 Sodišče je tako presodilo, da pravice do vstopa in prebivanja v državi članici na podlagi Direktive 2004/38 nimajo vsi družinski člani državljana Unije, ki niso sami državljani katere od držav članic, temveč le tisti, ki so v smislu člena 2(2) te direktive družinski člani državljana Unije, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja tako, da se je naselil v drugi državi članici, kot je država članica, katere državljanstvo ima (sodbe Metock in drugi, EU:C:2008:449, točka 73; Dereci in drugi, C‐256/11, EU:C:2011:734, točka 56; Iida, C‐40/11, EU:C:2012:691, točka 51, ter O. in B., EU:C:2014:135, točka 39).
 37 V obravnavani zadevi ni sporno, da je S. A. McCarthy s tem, da se je naselil v Španiji, uresničil svojo pravico do prostega gibanja. Prav tako ni sporno, da njegova žena, H. P. McCarthy Rodriguez, prebiva z njim in otrokom, rojenim v njuni zvezi, v tej državi članici in da ima veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga izdali španski organi na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 in ji omogoča zakonito prebivanje na ozemlju Španije.
 38 Iz navedenega sledi, da sta S. A. McCarthy in H. P. McCarthy Rodriguez „upravičenca“ iz te direktive v smislu njenega člena 3(1).
 39 V zvezi z, drugič, vprašanjem, ali ima H. P. Rodriguez McCarthy na podlagi Direktive 2004/38 pravico do vstopa v Združeno kraljestvo, če vstopa iz druge države članice, je treba opozoriti, da člen 5 te direktive ureja pravico do vstopa in vstopne pogoje na ozemlju držav članic. Tako v skladu z odstavkom 1 tega člena 5 „države članice dovolijo državljanom Unije vstop na njihovo ozemlje [...] ter dovolijo družinskim članom, ki niso državljani države članice, vstop na njihovo ozemlje z veljavnim potnim listom.“
 40 Poleg tega člen 5(2), prvi odstavek, Direktive 2004/38 določa, da so „[z]a namene te direktive [...] družinski člani, ki imajo veljavnim dovoljenjem [veljavno dovoljenje] za prebivanje, navedeno v členu 10, izvzeti iz zahteve po vizumu.“ Kot izhaja iz uvodne izjave 8 te direktive, je to izvzetje namenjeno olajšanju prostega gibanja državljanov tretjih držav, ki so družinski člani državljana Unije.
 41 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se člen 5 Direktive 2004/38 nanaša na „države članice“ in da, med drugim, pri določbi, da imetje veljavnega dovoljenja za prebivanje iz člena 10 Direktive družinske člane državljana Unije, ki nimajo državljanstva države članice, izvzema od obveznosti pridobitve vstopnega vizuma, ne razlikuje glede na državo članico vstopa. Tako iz tega člena 5 nikakor ne izhaja, da bi bila pravica do vstopa družinskih članov državljanov Unije, ki sami niso državljani države članice, omejena na države članice, ki niso država članica izvora državljana Unije.
 42 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da v skladu s členom 5 Direktive 2004/38 obveznost pridobitve vizuma ali enakovredna obveznost za vstop na ozemlje države članice izvora državljana Unije za osebe, ki so njegovi družinski člani in so v položaju, v kakršnem je H. P. McCarthy Rodriguez, ne velja.
 – Razlaga člena 35 Direktive 2004/38
 43 Nacionalna ureditev, ki je sporna v zadevi v glavni stvari, zahteva, da vsak družinski član državljana Unije, ki sam ni državljan države članice, predhodno pridobi dovoljenje za vstop. Ta ureditev temelji na obstoju splošnega tveganja zlorabe pravic ali prevar, ki ga je Secretary of State opredelil kot „sistemsko“, s čimer je izključena vsaka konkretna presoja nacionalnih pristojnih organov glede ravnanja zadevne osebe v zvezi z morebitno zlorabo pravic ali prevaro.
 44 Ta ureditev pogojuje vstop na ozemlje Združenega kraljestva s predhodno pridobitvijo dovoljenja za vstop, in sicer tudi če, kakor je to v obravnavani zadevi, nacionalni organi ne menijo, da bi bil lahko družinski član državljana Unije vpleten v zlorabo pravic ali prevaro. Tako navedena ureditev ta pogoj nalaga, čeprav organi Združenega kraljestva ne dvomijo o pristnosti dovoljenja za prebivanje, izdanega na podlagi člena 10 Direktive 2004/38, in točnosti v njem navedenih podatkov. Posledično je s to ureditvijo pravica družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice, da – čeprav imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki jim ga je na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 izdala država članica prebivališča – na ozemlje držav članic vstopajo brez vizuma, ki jim je podeljena s členom 5(2) Direktive 2004/38, absolutno in samodejno izključena.
 45 V skladu s sodno prakso Sodišča državam članicam z Direktivo 2004/38 sicer res niso odvzete vse pristojnosti nadzora nad vstopom družinskih članov državljanov Unije na njihovo ozemlje. Če pa ima družinski član državljana Unije, ki sam ni državljan katere od držav članic, na podlagi Direktive 2004/38 pravico do vstopa in do prebivanja v državi članici gostiteljici, lahko ta država to pravico omeji le ob upoštevanju členov 27 in 35 te direktive (glej sodbo Metock in drugi, EU:C:2008:449, točki 74 in 95).
 46 V skladu s členom 27 Direktive 2004/38 lahko namreč države članice, kadar je to upravičeno zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja, zavrnejo vstop in prebivanje. Vendar mora taka zavrnitev temeljiti na posamični obravnavi zadevnega primera (sodba Metock in drugi, EU:C:2008:449, točka 74). Tako niso sprejemljive utemeljitve, ki niso neposredno povezane s posamičnim zadevnim primerom ali pa se nanašajo na splošno prevencijo (sodbi Jipa, C‐33/07, EU:C:2008:396, točka 24, in Aladzhov, C‐434/10, EU:C:2011:750, točka 42).
 47 Poleg tega lahko države članice v skladu s členom 35 Direktive 2004/38 sprejmejo potrebne ukrepe za zavrnitev, prenehanje ali preklic katere koli pravice, podeljene s to direktivo, v primeru zlorabe pravic ali prevare, kot so sklenitve navidezne zakonske zveze, pri čemer je treba upoštevati, da mora biti vsak tak ukrep sorazmeren in mora spoštovati postopkovna jamstva, določena z navedeno direktivo (sodba Metock in drugi, EU:C:2008:449, točka 75).
 48 V zvezi z vprašanjem, ali člen 35 Direktive 2004/38 državam članicam omogoča, da sprejmejo ukrepe, kakršen je ta, ki je sporen v zadevi v glavni stvari, je treba opozoriti, da sta pravica do vstopa in pravica do prebivanja državljanom Unije in njihovim družinskim članom podeljeni glede na njihov posamičen položaj.
 49 Odločitve ali ukrepi, ki jih nacionalni pristojni organi v zvezi z morebitno pravico do vstopa ali prebivanja sprejmejo na podlagi Direktive 2004/38, so namenjeni temu, da se ugotovi posamičen položaj državljana države članice ali njegovih družinskih članov z vidika te direktive (glej v tem smislu, v zvezi z izdajo dovoljenja za prebivanje na podlagi sekundarnega prava, sodbe Collins, C‐138/02, EU:C:2004:172, točka 40; Komisija/Belgija, C‐408/03, EU:C:2006:192, točki 62 ter 63, in Dias, C‐325/09, EU:C:2011:498, točka 48).
 50 Poleg tega, kot izrecno izhaja iz člena 35 Direktive 2004/38, morajo ukrepi, sprejeti na podlagi tega člena, spoštovati postopkovna jamstva iz členov 30 in 31 te direktive. Kot je razvidno iz uvodne izjave 25 te direktive, so ta postopkovna jamstva med drugim namenjena zagotovitvi visoke stopnje varstva pravic državljanov Unije in njihovih družinskih članov v primeru zavrnitve dovoljenja za vstop ali prebivanje v drugi državi članici.
 51 Ker Direktiva 2004/38 podeljuje individualne pravice, morajo pritožbeni postopki zadevnim osebam omogočiti, da navedejo okoliščine in pripombe v zvezi z njihovim položajem, da bi pred nacionalnimi pristojnimi organi in/ali sodišči lahko dosegli priznanje individualne pravice, ki jo zatrjujejo.
 52 Iz navedenega izhaja, da morajo ukrepi, ki jih nacionalni organi sprejmejo na podlagi člena 35 Direktive 2004/38 in katerih namen je zavrnitev, prenehanje ali preklic pravice, podeljene s to direktivo, temeljiti na posamični preučitvi zadevnega primera.
 53 Tako države članice družinskim članom državljana Unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, izdano na podlagi člena 10 Direktive 2004/38, ne morejo zavrniti pravice do vstopa na svoje ozemlje brez vizuma, kot je določeno v členu 5(2) te direktive, ne da bi nacionalni pristojni organi posamično preučili primer. Zato morajo za namene vstopa na njihovo ozemlje brez vizuma tako dovoljenje za prebivanje priznati, razen če na podlagi konkretnih dokazov, ki se nanašajo na posamični zadevni primer, dvomijo o pristnosti tega dovoljenja ali o točnosti v njem navedenih podatkov (glej po analogiji sodbo Dafeki, C‐336/94, EU:C:1997:579, točki 19 in 21).
 54 V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je za dokaz o zlorabi po eni strani potreben skupek objektivnih okoliščin, iz katerih izhaja, da cilj, ki mu ta predpis sledi, čeprav so bili spoštovani formalni pogoji, določeni v pravilih Unije, ni bil dosežen, in po drugi subjektivni element, namreč namen pridobiti korist, ki izhaja iz predpisa Unije, tako da se umetno ustvarijo pogoji za pridobitev te koristi (sodbi Madžarska/Slovaška, C‐364/10, EU:C:2012:630, točka 58 in navedena sodna praksa, ter O. in B., EU:C:2014:135, točka 58).
 55 Ker o tem v Direktivi 2004/38 ni nobene izrecne določbe, to, da se država članica – kot to zase meni Združeno kraljestvo – sooča z visokim številom primerov zlorabe pravic ali prevare, ki jih storijo državljani tretjih držav s sklepanjem navideznih zakonskih zvez ali z uporabo ponarejenih dovoljenj za prebivanje, ne more upravičiti sprejetja ukrepa, kot je ta, ki je sporen v zadevi v glavni stvari, ki temelji na splošni prevenciji, pri čemer izključuje vsako konkretno presojo ravnanja zadevne osebe.
 56 Sprejetje ukrepov, ki so namenjeni splošni prevenciji razširjenih zlorab pravic ali prevar, namreč pomeni, da, kot je to v obravnavani zadevi, državam članicam zgolj pripadnost določeni skupini oseb zadostuje, da družinskim članom državljana Unije, ki niso državljani države članice, zavrnejo priznanje pravice, ki je izrecno podeljena z Direktivo 2004/38, čeprav dejansko izpolnjujejo pogoje iz te direktive. Enako bi bilo, če bi bilo priznanje te pravice omejeno na osebe, ki imajo dovoljenje za prebivanje, ki so ga izdale določene države članice, kakor to namerava storiti Združeno kraljestvo.
 57 Vendar bi taki ukrepi zaradi njihove samodejnosti državam članicam omogočili neuporabo določb Direktive 2004/38 in bi pomenili nespoštovanje vsebine tako temeljne in individualne pravice državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic kot izvedenih pravic, ki jih imajo družinski člani teh državljanov, ki sami niso državljani katere od držav članic.
 58 Glede na navedeno je treba člen 35 Direktive 2004/38 razlagati tako, da državi članici ne omogoča, da pri uresničevanju cilja splošne prevencije od družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga na podlagi člena 10 te direktive izdali organi druge države članice, zahteva, da imajo zato, da bi lahko vstopili na njeno ozemlje, v skladu z nacionalno zakonodajo dovoljenje za vstop, kakršno je dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP.
 Razlaga protokola št. 20
 59 Treba je spomniti, da člen 77(1)(a) PDEU določa, da Unija oblikuje politiko, s katero zagotavlja, da se kontrola oseb – ne glede na njihovo državljanstvo – pri prehajanju notranjih meja Unije ne izvaja. Odprava kontrol pri prehajanju notranjih meja je sestavni del cilja Unije iz člena 26 PDEU, ki je uvedba območja brez notranjih meja, na katerem je zagotovljeno prosto gibanje oseb. Zakonodajalec Unije je uvedel načelo neobstoja kontrol na notranjih mejah s tem, da je na podlagi člena 62 ES, ki je postal člen 77 PDEU, sprejel Uredbo št. 562/2006, katere namen je razvoj schengenskega pravnega reda (glej v tem smislu sodbo Adil, C‐278/12 PPU, EU:C:2012:508, točke od 48 do 50).
 60 Združeno kraljestvo pa pri določbah schengenskega pravnega reda v zvezi z odpravo mejnih kontrol in gibanjem oseb, vključno s skupno vizumsko politiko, ne sodeluje, saj Protokol št. 20 v členu 1 določa, da lahko Združeno kraljestvo na svojih mejah z drugimi državami članicami izvaja tako kontrolo oseb, ki želijo vstopiti na njegovo ozemlje, kakršna se mu zdi potrebna za to, da med drugim preveri, ali imajo državljani Unije in njihovi vzdrževanci, ki uresničujejo svoje pravice po pravu Unije, pravico do vstopa na ozemlje Združenega kraljestva, in za to, da odloči, ali bo vstop na ozemlje Združenega kraljestva dovolilo drugim osebam.
 61 Te kontrole se izvajajo „na mejah“ in so namenjene preverjanju, ali imajo osebe, ki želijo vstopiti na ozemlje Združenega kraljestva, pravico do vstopa v skladu z določbami prava Unije oziroma, če te nimajo, ali jim je treba izdati dovoljenje za vstop na to ozemlje. Namenjene so torej zlasti preprečevanju nezakonitega prehajanja mej Združenega kraljestva z drugimi državami članicami.
 62 Tako je v zvezi z družinskimi člani državljana Unije, ki niso državljani države članice in ki želijo vstopiti na ozemlje Združenega kraljestva z uresničevanjem pravice do vstopa iz Direktive 2004/38, preverjanje v smislu člena 1 Protokola št. 20 sestavljeno zlasti iz kontrole, ali ima zadevna oseba dokumente iz člena 5 te direktive. V zvezi s tem morajo države članice, čeprav je Sodišče odločilo, da so dovoljenja za prebivanje, izdana na podlagi prava Unije, glede pravic ugotovitvena in ne oblikovalna (sodbi Dias, EU:C:2011:498, točka 49, ter O. in B., EU:C:2014:135, točka 60), še vedno – kot je bilo navedeno v točki 53 te sodbe – načeloma priznati dovoljenje za prebivanje, izdano na podlagi člena 10 Direktive 2004/38, za namen vstopa na njihovo ozemlje brez vizuma.
 63 Vendar lahko preverjanje v smislu člena 1 Protokola št. 20 v skladu z njegovim ciljem preprečevanja nezakonitega prehajanja meje vključuje preverjanje pristnosti teh dokumentov in točnosti v njih navedenih podatkov ter preučitev konkretnih dokazov, ki kažejo na obstoj zlorabe pravic ali prevare.
 64 Iz tega sledi, da člen 1 Protokola št. 20 Združenemu kraljestvu dovoljuje, da preverja, ali oseba, ki želi vstopiti na njegovo ozemlje, dejansko izpolnjuje pogoje za vstop, zlasti tiste, ki so določeni s pravom Unije. Vendar ta člen 1 tej državi članici ne dovoljuje, da bi določala pogoje za vstop oseb, ki imajo pravico do vstopa v skladu s pravom Unije, zlasti pa ne tega, da bi tem osebam nalagala dodatne pogoje za vstop ali pogoje, ki so drugačni od tistih, določenih s pravom Unije.
 65 V obravnavani zadevi pa gre prav za to. Nacionalna ureditev, ki je sporna v zadevi v glavni stvari, z zahtevo po predhodni pridobitvi dovoljenja za vstop družinskega člana državljana EGP za družinske člane državljana Unije, ki nimajo državljanstva države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, izdano na podlagi člena 10 Direktive 2004/38, ne določa le preverjanja teh pogojev za vstop „na mejah“, temveč nov pogoj za vstop poleg pogojev iz člena 5 te direktive.
 66 Glede na navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba tako člen 35 Direktive 2004/38 kot člen 1 Protokola št. 20 razlagati tako, da državi članici ne omogočata, da pri uresničevanju cilja splošne prevencije od družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 izdali organi druge države članice, zahteva, da imajo zato, da bi lahko vstopili na njeno ozemlje, v skladu z nacionalno zakonodajo dovoljenje za vstop, kakršno je dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP.
 67 Glede na odgovor na prvo in drugo vprašanje na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
 68 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
 Tako člen 35 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS kot člen 1 Protokola (št. 20) o uporabi nekaterih vidikov člena 26 Pogodbe o delovanju Evropske unije za Združeno kraljestvo in Irsko je treba razlagati tako, da državi članici ne omogočata, da pri uresničevanju cilja splošne prevencije od družinskih članov državljana Evropske unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 izdali organi druge države članice, zahteva, da imajo zato, da bi lahko vstopili na njeno ozemlje, v skladu z nacionalno zakonodajo dovoljenje za vstop, kakršno je dovoljenje za vstop družinskega člana državljana EGP (Evropskega gospodarskega prostora).


type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 22003X0830(02)
 Indgåelse af et aftalememorandum med Cypern om deltagelse i et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (2003-2008)
 EU-Tidende nr. C 205 af 30/08/2003 s. 0005 - 0005
 Indgåelse af et aftalememorandum med Cypern om deltagelse i et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (2003-2008)(2003/C 205/06)Aftalememorandummet mellem Europa-Kommissionen på Det Europæiske Fællesskabs vegne og regeringen for Cypern, om deltagelse i et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (2003-2008) blev undertegnet den 3. marts 2003.Aftalememorandummets fulde tekst på engelsk findes på følgende netside:http://europa.eu.int/comm/ enlargement/pas/ocp/ocp_index.htm


text:
 16.9.2010
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 244/39
 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP
 č. 79/2010
 z 11. júna 2010,
 ktorým sa mení a dopĺňa protokol 31 k Dohode o EHP o spolupráci v špecifických oblastiach mimo štyroch slobôd
 SPOLOČNÝ VÝBOR EHP,
 so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore zmenenú a doplnenú protokolom, ktorým sa upravuje Dohoda o Európskom hospodárskom priestore, ďalej len „dohoda“, a najmä na jej články 86 a 98,
 keďže:
 (1)
 Protokol 31 k dohode bol zmenený a doplnený rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 159/2009 zo 4. decembra 2009 (1).
 (2)
 Vzhľadom na začlenenie súboru právnych predpisov o Jednotnom európskom nebi do dohody a kľúčovú úlohu projektu SESAR v budúcom vývoji vykonávacích opatrení v tejto oblasti a vzhľadom na účasť štátov EZVO na verejnom financovaní projektu prostredníctvom 7. rámcového programu pre výskum a vývoj je vhodné podporiť náležitú spoluprácu medzi zmluvnými stranami dohody v záležitostiach, ktoré patria medzi činnosti spoločného podniku SESAR založeného nariadením Rady (ES) č. 1361/2008 zo 16. decembra 2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 219/2007 o založení spoločného podniku na vývoj novej generácie európskeho systému riadenia letovej prevádzky (SESAR) (2), aby sa podporila účasť zainteresovaných strán zo štátov EZVO na projekte SESAR.
 (3)
 Protokol 31 k dohode by sa mal preto zmeniť a doplniť, aby sa táto rozšírená spolupráca mohla uskutočňovať,
 ROZHODOL TAKTO:
 Článok 1
 Do poznámky pod čiarou 1 v odseku 8b článku 1 (Výskum a technický rozvoj) protokolu 31 k dohode sa vkladá tento text:
 „, zmenené a doplnené týmto právnym predpisom:
 —
 32008 R 1361: nariadenie Rady (ES) č. 1361/2008 zo 16. decembra 2008 (Ú. v. EÚ L 352, 31.12.2008, s. 12).“
 Článok 2
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po doručení posledného oznámenia Spoločnému výboru EHP podľa článku 103 ods. 1 dohody (3) alebo dňom nadobudnutia platnosti rozhodnutia Spoločného výboru EHP č. 78/2010 z 11. júna 2010 (4) podľa toho, ktorý dátum je neskorší.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie sa uverejní v oddiele EHP Úradného vestníka Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku Európskej únie.
 V Bruseli 11. júna 2010
 Za Spoločný výbor EHP
 predseda
 Alan SEATTER
 (1) Ú. v. EÚ L 62, 11.3.2010, s. 65.
 (2) Ú. v. EÚ L 352, 31.12.2008, s. 12.
 (3) Ústavné požiadavky neboli oznámené.
 (4) Pozri stranu 37 tohto úradného vestníka.


type: wikipedia

text:
A bajnokcsapatok Európa-kupája 13. szezonja. Ebben a szezonban már alkalmazták az idegenben lőtt gól szabályát, ami azt jelentette, hogy ha a 2. mérkőzés után is döntetlen az összetett állás, akkor az a csapat jut tovább amely vendégként több gólt szerez. A kupát az angol Manchester United nyerte. Az SL Benfica elleni döntőt az angol Wembley stadionban játszották 1968. május 28-án.
 Eredmények
 1. forduló
 1A Valur csapata jutott tovább, idegenben lőtt több góllal.
 2Az SL Benfica csapata jutott tovább, idegenben lőtt góllal.
 A KS Dinamo Tirana nem állt ki a mérkőzésre így az NSZK-s Eintracht Braunschweig léphetett tovább a következő körbe.
 2. forduló (Nyolcaddöntő)
 Negyeddöntő
 1A Juventus egy harmadik mérkőzésen 1–0-ra legyőzte az Eintracht Braunschweig csapatát, így továbbjutott a következő körbe.
 Elődöntő
 Döntő
 Források
 Az UEFA hivatalos honlapja
 Részletes labdarúgó-eredmények
 Bajnokcsapatok Európa-kupája
 Bajnokcsapatokeurópakupája
 Bajnokcsapatokeurópakupája


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 233 Md. 1 (1963)
 194 A.2d 819
 MAYOR AND CITY COUNCIL OF BALTIMORE
 v.
 POLAKOFF
 [No. 111, September Term, 1963.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided November 11, 1963.
 Motion for rehearing filed December 11, 1963.
 Denied December 12, 1963.
 The cause was argued before BRUNE, C.J., and HAMMOND, PRESCOTT, HORNEY and SYBERT, JJ.
 John A. Dewicki, Assistant City Solicitor, with whom were Joseph Allen, City Solicitor, and George W. Baker, Jr., Deputy City Solicitor, on the brief, for appellant.
 Allan J. Malester, with whom were Robert L. Sullivan, Jr., and Sklar & Sullivan on the brief, for appellee.
 HAMMOND, J., delivered the opinion of the Court.
 A now familiar theme is played once again in this case. An applicant for high density use of land (by way of special exception), who had been challenged successfully by protesting neighbors before the Board of Municipal and Zoning Appeals of Baltimore, seeks in this Court to sustain the decision of the *3 Baltimore City Court, which reversed the Board and granted the exception.
 Herschel H. Polakoff, the appellee, bought a large residence on the south side of Clarks Lane at Gist Avenue, known as 3809 Clarks Lane, on a lot bordering the Lane for one hundred seventy feet and running along the east side of Gist Avenue for two hundred seventy-eight feet, knowing that under the Baltimore zoning ordinance the lot's forty-seven thousand two hundred sixty square feet would support the housing of but eighteen families but intending to seek a special exception from the Board to permit thirty-two families in a four-story and penthouse luxury elevator apartment.
 The special exception was sought under the elasticity provided by Sec. 32 of the Baltimore City Zoning Ordinance entitled "Special Area Exceptions." It authorizes the Board after notice and hearing "in its discretion, in a specific case, and subject to the provisions, guides and standards set forth in Section 35 (j)," (the quoted language being hereinafter sometimes referred to as the "statutory exception standards") and upon compliance with "front, side, rear yard percentage of lot requirements and the requirements of sub-section 25B" to permit "(c) In an E Area District, which is in a forty-foot height district, an apartment house, not exceeding four stories in height, to house not more than forty families per acre," if the building is situated not less than fifty feet from any lot line. Sec. 35 (j) provides that where in the article, the Board is authorized to make special exceptions or variances, it shall give approval only where the proposed building, use, change, size or density "shall not create hazards from fire or disease or shall not menace the public health, security, or morals." The Board is directed "when passing upon applications relating to area" to give "consideration to items (a) to (n), inclusive of Sec. 22 insofar as they or any of them may relate thereto."
 Before the Board the applicant produced expert and official testimony to show that there was a trend to apartment living in the upper Park Heights Avenue area, a need for luxury type apartments to supplement the many existing garden type buildings, that the proposed apartment house was well planned and designed and attractive, a parking space for each apartment *4 unit had been provided, adequate public services were available, traffic was no problem, the building would harmonize with the adjacent structures and have no adverse effect on values of surrounding properties or on the neighborhood, otherwise, the proposed use was the highest and best use of the land but such use could not be justified economically unless the increased density was allowed, and that the Board had previously granted a special exception for a four-story luxury apartment with a density increase by special exception from twenty-six to forty-eight families a block away on the opposite side of Clarks Lane.
 The protestants claimed there was a traffic hazard at Clarks Lane and Gist Avenue, which they said had long been a dangerous intersection, that the residents of the area were almost all two-car families and there was already insufficient available parking space, a deficiency which would be aggravated by the parking of the residents of the new units, who would, they suggested, undoubtedly be owners of two cars and that the new building would depreciate values. Their claims for the most part were unsupported by specifics or documented facts.
 The Board refused to allow the special exception, saying:
 "In approving an apartment house of this type the Board must consider Section 22 (a) to (n), which involves considering, among other things, the traffic problems, protection of occupants of buildings from noise, dust and gas caused by traffic, hazards from fire and disease and the density of population in the area.
 "The Board is of the opinion that the approval of this application would not be justified at this location and would be detrimental to the health, safety and welfare of the community. The Board finds no reason to exercise their discretionary power in this case."
 The applicant appealed to the Baltimore City Court. Judge Foster remanded the case to the Board with directions to state specifically its reasons for denying the exception. The Board complied, stating it had previously granted exceptions to the density requirements for the construction of apartment houses "only on lots to the east of the proposed building site," and said its finding was that "there was no testimony in the instant case *5 that would warrant a further increase in the population density requirements of the Zoning Ordinance on this side of the street." It went on to say: "The testimony makes it clear that the intersection of Clarks Lane and Gist Avenue is a very dangerous one and that there was no need or justification for additional apartments that would intensify this situation * * *. We cannot over-emphasize the fact that this was a request for an increase in density from 18 to 32 units, which is nearly double the permitted number of apartments for this lot." The Board then reiterated its consideration of paragraphs (a) to (n) of Sec. 22 of the zoning ordinance and its conclusion that "in their discretion" approval of the application was not justified "since it would not promote the health, security, morals and general welfare of the community * * *."
 Judge Foster reversed the Board. He said:
 "I * * * interpret Section 32 to mean that the Board must grant an exception unless it can demonstrate from the evidence before it that such action would not fall within the provisions, guides and standards of Section 35 (j), qualified by Section 22(a) to (n). The Board must have evidence on which to base its resolution of denial."
 He then analyzed the testimony before the Board and found that there was no probative evidence of traffic dangers and that the other determinations of the Board, including those (a) that there was no need or justification for further increase in population density on the south side of Clarks Lane, (b) the relatively sharp percentage increase sought and (c) the inharmony of the proposed building with nearby existing structures, were no more than conclusions.
 We need not pass on the soundness of the court's finding of lack of factual support for the Board's determinations for, in our view, prior decisions of this Court have put on the special exceptions provisions of the Baltimore City Zoning Ordinance an established and firmly adhering gloss which requires an applicant for a special exception, if he is to prevail, to show far more than Mr. Polakoff was able to, or did, show the Board.
 In Heath v. Mayor & C.C. of Balto., 190 Md. 478, the *6 Board had granted and the lower court had affirmed a permit for the building of another garage near an apartment house, which would have been more than the general law allowed on the property, on the claim of the owner of the apartment house that there was needed a garage for each of the apartments in his building (there being no available garages in the vicinity). The permit was sought under the stretch provisions of what is now Sec. 16 of the Baltimore zoning ordinance (then Sec. 14) headed "Garages  Special Exceptions," which contained the statutory exception standards in language identical with that in the present Sec. 32 of the ordinance. This Court reversed, saying that in each case the Board must analyze the evidence to see if there is shown a need for the applied for exception "of such urgency that injustice will result if the exception to the rule is not applied." The opinion went on to say (p. 483 of 190 Md.):
 "If by applying the general rule a reasonable use of land results, the exception to the rule should not apply. The need to justify the exception must be real and substantial. If an exception to the general rule is permitted for reasons that are not urgent and substantial, but for mere convenience, then a provision of the ordinance for an exception might cease to be such and, in practice, become the rule."
 The philosophy implicit in Heath's reading of the ordinance was expressed in City of Baltimore v. Byrd, 191 Md. 632, which struck down a special ordinance granting an exception to the general zoning ordinance. The Court said (at p. 638):
 "* * * when the legislative body of a municipality adopts a comprehensive zoning plan, exceptions should be allowed only in such cases as are clearly exceptions in fact to the purposes of the ordinance, and without which there would be imposed a burden upon the owner of the property not justified by considerations of the public health, safety and welfare."
 Easter v. City of Baltimore, 195 Md. 395, was a case in which the Board and the lower court approved the granting of a special *7 exception which would have allowed a store front to be brought out to the building line in contravention of the zoning provisions of Baltimore as to front yard depth and percentage of occupancy of lot, under what is now Sec. 36 (c) of the ordinance (then Sec. 33 (c)) allowing a special exception for the granting of a permit "when there are practical difficulties or unnecessary hardships in the way of carrying out the strict letter of any of the provisions of this Article" provided consideration is given to "the rules, regulations, restrictions, guides and standards set forth elsewhere in this Article, and especially to Sections 2, 18, 22 and 35 (j)." The judgment was reversed. Judge Henderson said for this Court (p. 399): "The power to grant exceptions must be strictly construed," (citing Colati v. Jirout, 186 Md. 652, a case involving the extension of a nonconforming use under what is now Sec. 14 of the ordinance) and added:
 "The burden of showing facts to justify an exception or variance rests upon the applicant, and it must be shown that the hardship affects the particular premises and is not common to other properties in the neighborhood * * *. The mere fact that the variance would make the property more profitable is not a sufficient ground * * *."
 Gleason v. Keswick Impvt. Ass'n, 197 Md. 46, dealt with the present Sec. 14 (d) which was then Sec. 12 (c), under the general heading "Use District Special Exceptions." Paragraph (d) authorizes, within one hundred feet of a boundary line between two use districts, any use permitted in that one of the districts which has a lower classification, if the Board so permits in its discretion, subject to the usual statutory exception standards. The Board, in a split decision, had granted the exception to permit the use of a residence as a store and the Baltimore City Court had reversed. This Court affirmed the lower court, saying (p. 50):
 "It may be noted that a special exception will never be granted to gratify a convenience, and not only must the necessity be urgent, but the facts in a given case must be so extraordinary as to persuade us to *8 withdraw the case from application of the accepted rule."
 Although the section of the ordinance there involved did not, in terms, require a showing of hardship as a prerequisite to relief (as does what is now Sec. 36, then Sec. 33), the opinion added:
 "We think it a fair inference that the appellants bought this property with the intention to change its classification so as to permit its use as a store, and they cannot claim now that they suffer a peculiar hardship that entitles them to the special privilege which they seek." (p. 51)
 Cleland v. City of Baltimore, 198 Md. 440, made the same holding in a non-conforming use extension case (Sec. 14), as did Dampman v. M. and C.C. of Balto., 231 Md. 280. See also Carney v. City of Baltimore, 201 Md. 130.
 In Serio v. City of Baltimore, 208 Md. 545, the one hundred foot provision was again invoked to support an application for a gasoline station in a residential district. The refusal to grant the exception by the Board and the Baltimore City Court was affirmed. We said that the relief sought under Sec. 14 (d) of the ordinance  which contained the statutory exception standards  should be granted only if the "practical difficulties or unnecessary hardships" standards of Sec. 36 (c) are gratified, citing Gleason, Easter and Heath, (190 Md. 478).
 Montgomery Co. v. Merlands Club, 202 Md. 279, 288, noted that a distinction is usually made in zoning ordinances between, on the one hand, an exception which makes a specified deviation from the general rule prima facie valid (without a showing of hardship) unless the body to whom discretion is confided by the legislature, state or local, finds in a particular case that the deviation would be inharmonious with the purposes of the ordinance and, on the other hand, a variance, which is authorized only where a literal enforcement with the general provisions would result, in a given situation, in unnecessary hardship.
 Marino v. City of Baltimore, 215 Md. 206, 216, pointed out the marked distinction generally made between an exception *9 and a variance, as discussed in Merlands, and said there is no such distinction made in the Baltimore City Zoning Ordinance. The opinion added: "This is the reason why many cases which arise in Baltimore City, such as this one, discuss exceptions and variances without differentiation." Baltimore v. Sapero, 230 Md. 291, 295, said: "In Baltimore City the terms (exception and variance) are used interchangeably, without differentiation." Dampman v. M. and C.C. of Balto., supra, repeated (p. 285): "In Baltimore City there appears to be no distinction between the two terms [exception and variance] * * *."
 No prior case in this Court appears to have required interpretation of the meaning of Sec. 32  the area exception provision here involved. We think it must be construed as have the other exception sections of the ordinance. Its purpose, the power given the Board to exercise its discretion and the guiding standards (the statutory exception standards) are indistinguishable (where not identical) from the corresponding purposes and provisions of Secs. 14 (b), 14 (d) and 16, all of which have been held not to authorize a granting for the mere convenience to the owner but to require a showing of urgent necessity, hardship peculiar to the particular property, and a burden upon the owner not justified by the public health, safety and welfare.
 Mr. Polakoff did not meet the burden he bore as an applicant, showing no more than that the granting of the exception would do no harm and be a profitable convenience to him. Under the cases this is not enough. The testimony before the Board  or the lack of it  warranted its statement in support of its refusal to grant the desired exception that there was no testimony in the case which "would warrant a further increase in the population density requirements of the zoning ordinance."
 The earlier granting of a special exception for an increase in density for a similar apartment house a block away does not aid the applicant. The record does not show whether the evidence in that case met the required standards but if it be assumed that it did not, Easter v. City of Baltimore, supra, at page 400 of 195 Md., adopted the following language of a New Jersey Court: "Prior exceptions granted by the adjustment board are not in themselves controlling. Ill-advised or illegal *10 variances do not furnish grounds for repetition of the wrong." See also Marino v. City of Baltimore, supra (at p. 220 of 215 Md.) and Park Shopping v. Lexington Park, 216 Md. 271, 276.
 Order reversed, with costs.


text:
Slijedi popis likova koji su potpomagali Jamesu Bondu kroz njegove filmske i avanture u romanima.
 Stalni sporedni likovi
 M
 M je glava odjela britanske tajne službe MI6 u čijij je službi Bond, koji/koja ga prije misije opskrbljava važnim podacima, a osim toga najčešće nema važniju ulogu. Do Dozvole za ubojstvo M je bio lik Admirala Sir Milesa Messervya (glumilo ga je nekoliko glumaca), stariji muškarac koji se dobro slagao s agentom 007; od Zlatnog Oka naovamo lik M je žena imenom Barbara Mawsley (glumi je dama Judi Dench), vjerojatno temeljena na osobi Stelle Rimmington, čelnice britanske službe MI5 u stvarnom životu. Svi glumci koji su do 2006. prikazali lik M su:
 Bernard Lee (1962. – 1979.) (od Dr. No do Operacije Svemir)
 Robert Brown (1983. – 1989.) (od Octopussy do Dozvole za ubojstvo)
 dama Judi Dench (1995. - ) (od Zlatnog oka)
 Također, u neslužbenom filmu Casino Royale (1967.), James Bond biva promoviran na položaj M-a.
 Gđica Moneypenny
 Gđica Moneypenny je lik M-ove/M-ine tajnice čija je, najčešće iznimno mala, uloga u filmskom serijalu uvijek naglašena seksualnom napetošću između nje i Bonda—što nije slučaj u književnim inačicama priča o agentu 007. Vjeruje se da je njen lik dijelom baziran na osobi Vere Atkins, asistentice Mauricea Buckmastera, poglavara francuskog ogranka britanske tajne službe. Glumice koje su dosad tumačile lik gđice Moneypenny su:
 Lois Maxwell (1962. – 1985.) (od Dr. No do Pogleda na ubojstvo)
 Caroline Bliss (1987. – 1989.) (u Dahu smrti i Dozvoli za ubojstvo)
 Samantha Bond (1995. - ) (od Zlatnog oka)
 Q
 Q (skraćeno za Quartermaster)je čelnik Odjela Q, fiktivne divizije britanske tajne službe zadužene za istraživanja i razvoj. Lik se rijetko pojavljuje u romanima, no popularizirao ga je Desmond Llewelyn svojom interpretacijom u filmskom serijalu, gdje se pojavio u svakom nastavku osim Živi i pusti umrijeti.
 Peter Burton (1962.) (Samo u Dr. No, kao lik zapovjednika Boothroyda)
 Desmond Llewelyn (1963. – 1999.) (Od Iz Rusije s ljubavlju do Svijet nije dovoljan)
 John Cleese (1999. - ) (Pojavio se u Svijet nije dovoljan uz Desmonda Llewelyna kao R, u Umri drugi dan postaje Q.)
 Felix Leiter
 Felix Leiter je agent CIA-e, kasnije DEA-a, koji često pomaže Bondu u njegovim avanturama. U romanima, prvi se put pojavljuje u prvom Flemingovom romanu o 007, Casino Royale, da bi ga već u drugom romanu, Živi i pusti umrijeti, glavni negativac Mr. Big bacio morskim psima. Leiter tako gubi ruku i nogu, no nastavlja se pojavljivati kao pomoć Bondu u kasnijim izdanjima.
 U filmovima, Leiter se prvi put pojavljuje u Dr.No, a nakon toga su ga u još pet filmova igrala četiri različita glumca. Zadnje mu je pojavljivanje u filmu Dozvola za ubojstvo, u kojem mu supruga biva silovana, a on bačen morskim psima i obogaljen; Bondova potraga za osvetom za taj čin čini okosnicu radnje filma. Nakon 1989., njegov je status nepoznat, a producenti su ga zamijenili originalnim likom CIA-ovca Jacka Wadea u pokušaju distanciranja od dva filma o 007 s Timothyjem Daltonom. Leitera su glumili:
 Jack Lord (1962.) (u Dr. No)
 Cec Linder (1964.) (u Goldfingeru)
 Rik Van Nutter (1965.) (u Operaciji Grom)
 Norman Burton (1971.) (u Dijamanti su vječni)
 David Hedison (1973.) (u Živi i pusti umrijeti)
 John Terry (1987.) - (u Dahu smrti)
 David Hedison (1989.) - (u Dozvoli za ubojstvo, postaje jedini glumac koji se vratio u ulozi Leitera)
 Jeffrey Wright (2006.) - (u Casinu Royale, prvi crni Leiter)
 Popis epizodnih sporednih likova
 General Gogolj
 Mary Goodnight
 Sir Fredrick Gray
 Rene Mathis
 May
 Šerif J.W. Pepper
 Loelia Ponsonby
 Quarrel
 Charles Robinson
 Smithers
 John Strangways
 Bill Tanner
 Jack Wade
 Valentin Dmitrovič Zukovski
 James Bond, sporedni likovi


text:
 ET
 EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON
 Brüssel 18.9.2007
 SEK(2007) 1164 lõplik
 Eelnõu
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 millega muudetakse EMP lepingu VI lisa (Sotsiaalkindlustus)
 - Ühenduse ühise seisukoha eelnõu -
 (komisjoni esitatud)
 SELETUSKIRI
 1.
 Siseturu nõutava õiguskindluse ja ühtsuse tagamiseks peab EMP Ühiskomitee pärast asjaomaste ühenduse õigusaktide vastuvõtmist integreerima need võimalikult kiiresti Euroopa Majanduspiirkonna lepingusse.
 2.
 EMP Ühiskomitee peab seepärast võtma vastu lisatud otsuse EMP lepingu VI lisa muutmiseks, lisades sinna uue sotsiaalkindlustusteemalise acquis ́. Kõnealune otsus käsitleb järgmisi määruseid:
 32005 R 0647: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 647/2005, 13. aprill 2005 (ELT L 117, 4.5.2005, lk 1), ja
 32006 R 0629: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 629/2006, 5. aprill 2006 (ELT L 114, 27.4.2006, lk 1).
 3.
 EMP Ühiskomitee otsusega määruste (EÜ) nr 647/2005 ja nr 629/2006 lepingusse inkorporeerimise kohta nähakse ette mitmed väljajätmised ja VI lisas kohandusteksti asendamine, mida selgitatakse järgmiselt:
 Esiteks asendatakse ühiskomitee otsusega punkti 1 kohandus n (nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71). Asendusega jäetakse välja kõik punktid kohanduses n, millega on sätestatud, et kahe EMP riigi vahel puuduvad lepingud (st „Konventsioon puudub” või „Puudub”). Lisaks sellele jäetakse kohandusest n välja punktid 331, 337, 345, 359, 370, 371 ja 373, sest kõnealustes punktides mainitud lepingud ei vasta määruse (EÜ) nr 647/2005 põhjenduses 4 mainitud tingimustele (see hõlmab lepinguid Liechtensteini ja Saksamaa, Liechtensteini ja Itaalia, Liechtensteini ja Austria, Norra ja Kreeka, Norra ja Madalamaade, Norra ja Austria ning Norra ja Portugali vahel). Samal ajal nummerdatakse ülejäänud punktid ümber ja kõnealuste punktide tekst ühtlustatakse vastavalt määruses (EÜ) nr 467/2005 kasutatud sõnastusele.
 Teiseks jäetakse eespool mainitud põhjendusel punktist 1 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71) välja kohandus o.
 Kolmandaks, punkti 1 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71) kohanduses m pealkirja „ZC. Norra” all olevate punktide a ja c tekst jäetakse välja kooskõlas komisjoni tõlgendusega määruse (EMÜ) nr 1408/71 muudetud artikli 4 lõike 2 punkti a kohta. Vaatamata sellele ei piira see võimalust muuta kõnealuse kahe kande väljajätmist juhul, kui Euroopa Kohus lükkab osaliselt või täielikult tagasi komisjoni taotluse kohtuasjas C-299/05.
 Liechtenstein taotles punkti 1 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71) kohanduses t pealkirja „ZB. LIECHTENSTEIN” all oleva lõike 1 teksti väljajätmist. Liechtenstein põhjendas taotlust järgmiselt:
 Kõnealune kanne oli vajalik nn kindlustussätte tõttu, mis kehtis 1995. aastal, kui Liechtenstein liitus EMPga. Vastavalt Liechtensteini 1995. aastal kehtivale õigusele sai Liechtensteini invaliidsuskindlustusfond maksta välja invaliidsuspensioni ainult juhul, kui taotleja oli riski realiseerumiskuupäeval (s.t kuupäeval, mil isik invaliidistus) kindlustatud Liechtensteini invaliidsuskindlustusfondi juures. See riigi õiguse säte (nn kindlustussäte) oli vastuolus inimeste vaba liikumise õigusega, seetõttu nähti VI lisa kohanduses t pealkirja „ZB. LIECHTENSTEIN” all ette lõige 1.
 1. mail 2001 muudeti riiklikke õigusnorme. Nn kindlustussäte on täidetud juhul, kui invaliidistumise kuupäeval vastab taotleja järgmistele tingimustele: a) isik on kindlustatud Liechtensteini invaliiduskindlustusfondi juures või b) isik elab või töötab riigis, millel on Liechtensteiniga sotsiaalkindlustusleping või c) isik on kindlustatud riikliku kindlustusfondi juures riigis, millel on Liechtensteiniga sotsiaalkindlustusleping või d) isik on pensionitaotluse esitamise ajaks teinud sissemakseid 25% ulatuses sissemaksete perioodist, mida samaealine isik oleks maksnud juhul, kui ta oleks kogu aeg (st alates 20. eluaastast kuni pensionitaotluse esitamiseni) kindlustatud Liechtensteini invaliiduskindlustusfondi juures.
 Punktide b ja c tähenduses peetakse määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustuslepinguks. Punkti d kohaldamisel võetakse arvesse sissemaksete perioodi ükskõik millises EMP riigis. Seetõttu võib järeldada, et seoses nõukogu määrusega (EMÜ) nr 1408/71 ei ole kohanduses t pealkirja „ZB. LIECHTENSTEIN” all olev lõige 1 enam vajalik ja selle võib välja jätta.
 Lõpetuseks, punkti 2 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 574/72) kohanduse n tekst jäetakse välja, sest määrusega (EÜ) nr 647/2005 jäetakse välja määruse (EMÜ) nr 574/72 11. lisa.
 4.
 Lisaks sellele on komisjoni talitused arvamusel, et lisa IIa olemasolev kohandus Liechtensteini kohta punktis ZB.d „abitustoetus” oleks tulnud välja jätta, sest see näib vastuolus olevat määruse 647/2005 eesmärgiga. Siiski on kohandus alles jäetud, kuid komisjon jälgib hoolega õiguslikke meetmeid, mida EFTA järelevalveamet on kõnealuses küsimuses Liechtensteini vastu võtnud.
 5.
 EMP lepingu rakendamise korda käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2894/94 artikli 1 lõike 3 punktis a nähakse ette, et nõukogu võtab vastu ühenduse seisukoha otsuste suhtes, millega laiendatakse ühenduse õigusakte oluliste muudatustega.
 6.
 EMP Ühiskomitee otsuse eelnõu esitatakse nõukogule heakskiitmiseks. Komisjoni eesmärk on esitada ühenduse seisukoht EMP Ühiskomiteele võimalikult kiiresti pärast selle vastuvõtmist nõukogus.
 Eelnõu
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 millega muudetakse EMP lepingu VI lisa (Sotsiaalkindlustus)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)Lepingu VI lisa on muudetud EMP Ühiskomitee [...] otsusega nr ...
 1
 (2)Lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrus (EÜ) nr 647/2005, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes ning nõukogu määrust (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord
 2
 .
 (3)Lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 629/2006, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate ning nende pereliikmete suhtes ja nõukogu määrust (EMÜ) nr 574/72, millega sätestatakse määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord,
 3
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu VI lisa punkti 1 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 1408/71) muudetakse järgmiselt:
 1.Lisatakse järgmised taanded:
 „-32005 R 0647: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 647/2005, 13. aprill 2005 (ELT L 117, 4.5.2005, lk 1),
 -32006 R 0629: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 629/2006, 5. aprill 2006 (ELT L 114, 27.4.2006, lk 1).”
 2.Kohanduse n tekst asendatakse järgmisega:
 „Lisasse III(A) lisatakse järgmine tekst:
 32.ISLAND – TAANI
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 33.ISLAND – SOOME
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 34.ISLAND – ROOTSI
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 35.ISLAND – NORRA
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 36.NORRA – TAANI
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 37.NORRA – SOOME
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.
 38.NORRA – ROOTSI
 15. juuni 1992. aasta Põhjamaade sotsiaalkindlustuskonventsiooni artikkel 10, mis käsitleb lisareisikulude katmist haigestumise korral mõnes teises Põhjamaa riigis viibimise ajal, põhjustades algsest kallima tagasisõidu elukohariiki.”
 3.Pealkirja „ZC. Norra” all oleva kohanduse m punktide a ja c tekst jäetakse välja.
 4.Kohanduse o tekst jäetakse välja.
 5.Pealkirja „ZB. LIECHTENSTEIN” all oleva kohanduse t lõike 1 tekst jäetakse välja.
 Artikkel 2
 Lepingu VI lisa punkti 2 (nõukogu määrus (EMÜ) nr 574/72) muudetakse järgmiselt:
 1.Lisatakse järgmised taanded:
 „-32005 R 0647: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 647/2005, 13. aprill 2005 (ELT L 117, 4.5.2005, lk 1),
 -32006 R 0629: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 629/2006, 5. aprill 2006 (ELT L 114, 27.4.2006, lk 1).”
 2.Kohanduse n tekst jäetakse välja.
 Artikkel 3
 Määruste (EÜ) nr 647/2005 ja (EÜ) nr 629/2006 islandi- ja norrakeelsed tekstid, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 4
 Käesolev otsus jõustub [...], tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated
 4*.
 Artikkel 5
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, [...]
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 [...]
 EMP Ühiskomitee
 sekretärid
 [...]
 (1)
 ELT L [...], [...].
 (2)
 ELT L 117, 4.5.2005, lk 1.
 (3)
 ELT L 114, 27.4.2006, lk 1.
 (4)
 *[Põhiseadusest tulenevad nõudeid ei ole nimetatud.] [Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.]