type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52014PC0006
 Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ett europeiskt nätverk för arbetsförmedlingar, arbetstagarnas tillgång till rörlighetstjänster och ytterligare integration av arbetsmarknaderna /* COM/2014/06 final - 2014/0002 (COD) */
 MOTIVERING
 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
 1.1. Förslagets tillämpningsområde
 Detta förslag till förordning syftar till att
 förbättra arbetstagarnas tillgång till stödtjänster för arbetskraftsrörlighet
 inom EU och därigenom underlätta rättvis rörlighet och förbättra tillgången
 till sysselsättningsmöjligheter inom hela unionen.
 Förordningen är avsedd att ersätta
 bestämmelserna om informationsutbyte om lediga platser, platsansökningar och
 meritförteckningar mellan medlemsstaterna (nedan kallad platsförmedling)
 som för närvarande finns i kapitel II och artikel 38 i förordning (EU)
 nr 492/2011[1],
 och grundas på artikel 46 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
 (nedan kallat EUF-fördraget). Dessutom återinrättas det europeiska
 nätverket för arbetsförmedlingar, kallat Eures, vars syfte kommer att vara att
 ge hjälp med arbetssökande och rekrytering mellan medlemsstaterna. Ett liknande
 nätverk är för närvarande verksamt på grundval av ett kommissionsbeslut som
 antogs 2012[2].
 Därför kommer kommissionen efter antagandet av denna förordning att upphäva det
 ovannämnda beslutet om det nuvarande Euresnätverkets funktioner.
 Genom artikel 45 i EUF-fördraget säkerställs
 fri rörlighet för arbetstagare inom unionen och i artikel 46 fastställs
 åtgärder för att genomföra denna frihet, särskilt genom ett nära samarbete
 mellan de offentliga arbetsmarknadsmyndigheterna (nedan kallade de
 offentliga arbetsförmedlingarna). Med stöd av artikel 149 i fördraget
 lade kommissionen också nyligen fram ett förslag om att inrätta ett nätverk av
 offentliga arbetsförmedlingar[3]
 för ett fördjupat samarbete och ömsesidigt lärande. Nätverket kommer att verka
 för fler mål och omfatta fler initiativ i form av incitament som komplement
 till detta förslag.
 1.2. Resonemanget bakom förslaget
 Fri rörlighet är en av de fyra grundläggande
 friheterna i Europeiska unionen och en grundläggande del av EU-medborgarskapet.
 I artikel 45 i EUF-fördraget fastställs rätten för EU-medborgare att flytta
 till en annan medlemsstat för att arbeta där.
 Rörlighet leder till sociala och ekonomiska
 vinster. Ökad arbetskraftsrörlighet inom EU kommer att öka arbetstagarnas
 sysselsättningsmöjligheter och hjälpa arbetsgivare att tillsätta lediga platser
 på ett bättre och snabbare sätt. Detta bidrar till utvecklingen av en europeisk
 arbetsmarknad med hög sysselsättning (artikel 9 i EUF-fördraget).
 Arbetskraftens rörlighet inom EU är relativt
 låg i förhållande till storleken på arbetsmarknaden och EU:s aktiva befolkning.
 Den årliga rörligheten inom EU-27 är 0,29 %, dvs. lägre än nivåerna i
 Australien (1,5 % mellan åtta delstater) och USA (2,4 % mellan
 50 delstater)[4].
 Endast omkring 7,5 miljoner arbetstagare i EU av totalt omkring
 241 miljoner (dvs. 3,1 %) är ekonomiskt verksamma i en annan
 medlemsstat[5].
 För närvarande råder hög arbetslöshet i vissa medlemsstater samtidigt som det
 finns ett stort antal lediga platser i andra.
 Det antal arbetstagare som säger sig ha en
 ”fast avsikt” att flytta för att arbeta utomlands (dvs. hur stor andel av dessa
 som planerar att migrera under de följande 12 månaderna) har ökat betydligt[6]. Registreringar vid
 Eures visar att ett ökande antal människor söker jobb över de nationella
 gränserna. Antalet arbetssökande som registrerats vid Euresportalen har ökat
 från 175 000 till 1 200 000 mellan 2007 och december 2013 utan att det skett
 någon motsvarande ökning av rörligheten på arbetsmarknaden.
 För närvarande flyttar i genomsnitt endast
 cirka 700 000 personer per år till en annan medlemsstat för att arbeta[7], medan extrapoleringar
 från undersökningarna visar att omkring 2,9 miljoner EU-medborgare skulle vilja
 flytta under de närmaste 12 månaderna[8].
 Denna omständighet utgör i sig en betydande potential för rörlighet och en
 utmaning för Euresnätverket.
 Det finns många skäl till att potentialen för
 arbetskraftsrörlighet inom EU fortfarande är outnyttjad och att enskilda
 medborgare inte förverkligar sina planer att bli mobila arbetstagare.
 Undersökningar[9]
 visar att de vanligaste praktiska svårigheter som arbetstagare förväntar sig
 eller möter är bristen på relevanta språkkunskaper och svårigheter att finna
 arbete. EU kan bidra till att hantera de sistnämnda genom att öka medvetenheten
 om möjligheterna till sysselsättning i hela unionen, och utforma lämpliga
 stödtjänster för att främja rekrytering inom EU. Detta kommer att bli det
 förstärkta Euresnätverkets uppgift.
 Euresnätverkets funktion var visserligen
 föremål för vissa ändringar på initiativ av kommissionen genom dess beslut från
 2012, men kapitel II i förordning 492/2011, som är det europeiska regelverket
 för platsförmedling och informationsutbyte mellan medlemsstaterna avseende
 arbetskraftens rörlighet inom EU, har inte ändrats sedan 1992.
 Det behövs en omfattande översyn för att ta
 hänsyn till nya rörlighetsmönster, högre krav på rättvis rörlighet, tekniska
 förändringar för utbyte av uppgifter om lediga platser, arbetssökandes och
 arbetsgivares användning av många olika rekryteringskanaler och en allt större
 roll för andra arbetsförmedlare vid sidan av de offentliga arbetsförmedlingarna
 för att tillhandahålla rekryteringstjänster. Rättvis rörlighet anses vara
 rörlighet som är frivillig och som sker med iakttagande av arbetsrätt och
 arbetsnormer samt arbetstagares rättigheter inom unionen.
 I slutsatserna från Europeiska rådets möte den
 28 och 29 juni 2012 om tillväxt- och sysselsättningspakten konstateras att det
 är brådskande av politiska skäl att öka arbetskraftens rörlighet inom EU mot
 bakgrund av den höga arbetslösheten: ”Euresportalen bör utvecklas till ett
 verkligt europeiskt arbetsförmedlings- och rekryteringsverktyg [...]”. I
 slutsatserna från Europeiska rådets möte den 13 och 14 december 2012 om den
 årliga tillväxtöversikten för 2013 och ungdomssysselsättningen uppmanades
 kommissionen att lägga fram förslag till en ny förordning om Eures.
 I sin rapport om EU-medborgarskapet 2013[10] åtog sig kommissionen
 att under 2013 lägga fram ett initiativ för att modernisera Eures så att
 arbetsförmedlingar på nationell nivå får en förstärkt roll och ökat inflytande
 och samordningen av arbetskraftens rörlighet i EU förbättras (åtgärd 2). Att
 modernisera Eures ingår också i kommissionens meddelande ”Free movement of EU
 citizens and their families: Five actions to make a difference” (Fri rörlighet
 för EU-medborgare och deras familjer: fem åtgärder för att skapa förändring)[11] av den 25 november
 2013 som en del av åtgärden i syfte att hjälpa de lokala myndigheterna att
 tillämpa EU:s bestämmelser om fri rörlighet på fältet (åtgärd 5).
 I enlighet med begäran i slutsatserna från
 Europeiska rådets möte den 28 och 29 juni 2012 ska Euresnätverket gradvis
 utvidgas till att omfatta lärlings- och praktikplatser. Sysselsättning genom
 rekryteringar inom EU för ungdomar får stöd av Ditt första Euresjobb. Detta
 system kombinerar skräddarsytt stöd i arbetssökandet med ekonomiskt stöd för
 resekostnader för anställningsintervjuer, ny bosättning osv. Kommissionen har
 för avsikt att fortsätta att stödja sådana system. Förslaget till förordning
 bör också öka arbetsförmedlingarnas kapacitet att utveckla partnerskap för att
 åstadkomma fler rekryteringar av ungdomar inom EU. För att säkerställa
 enhetlighet med de EU-initiativ som nu genomförs, t.ex. den breda koalitionen
 för digitala jobb och den europeiska alliansen för lärlingsutbildning, ska
 Euresnätverket även ge aktivt stöd till dessa initiativ.
 1.3. Brister i Euresnätverket
 I
 linje med sysselsättningspaketet[12]
 antog kommissionen 2012 ett beslut om att modernisera och stärka Euresnätverket[13]. Beslutet ersätter
 kommissionens beslut från 2003[14]
 och syftar till att skapa incitament för att stärka matchning, placering och
 rekrytering inom det nuvarande Euresnätverket, bland annat genom att öppna för
 privata arbetsförmedlingar, i den mån det är möjligt utan att ändra den
 rättsliga grunden (förordning (EU) nr 492/2011). Kommissionens
 genomförandebeslut 2012/733/EU trädde i kraft den 1 januari 2014.
 Det finns bevis för att Euresnätverket, med
 omkring 900 rådgivare och en gemensam plattform för europeisk platsförmedling,
 Euresportalen, har bidragit till att många arbetssökande och arbetsgivare har
 kunnat utnyttja möjligheterna till rörlighet. De som använder detta instrument
 och kan använda dess tjänster uppskattar det i allmänhet.
 Det är dock uppenbart att instrumentet som det
 fungerar för närvarande inte är tillräckligt välutrustat för att främja
 ytterligare rättvisa rörlighetsmönster som en del av lösningarna på obalanserna
 på den europeiska arbetsmarknaden, särskilt med tanke på storleken på EU:s
 arbetskraft och problemets art i den nuvarande ekonomiska situationen. Följande
 brister i Euresnätverkets funktion har konstaterats:
 –
 En ofullständig pool av lediga platser och
 meritförteckningar är tillgänglig på EU-nivå för alla medlemsstater (öppenhet i
 arbetsmarknaderna).
 –
 Euresportalen, som sammanför lediga platser och
 meritförteckningar på EU-nivå, har en begränsad förmåga att matcha på grund av
 att data från nationella system för lediga platser har begränsad semantisk
 interoperabilitet (automatisk matchningspotential).
 –
 Ojämn tillgång till Eurestjänster inom EU eftersom
 arbetssökande och arbetsgivare inte systematiskt får alla nödvändiga
 upplysningar om Eures eller ett erbjudande om ytterligare stöd under den första
 etappen av rekryteringen (integrering).
 –
 Begränsade möjligheter att bistå med matchning,
 rekrytering och placering för de arbetssökande och arbetsgivare som har visat
 intresse för arbetskraftens rörlighet inom EU, däribland att få tillgång till
 både aktiva arbetsmarknadsåtgärder och information och rådgivning om social
 trygghet (stödtjänster).
 –
 Ineffektivt informationsutbyte mellan
 medlemsstaterna om över- och underskott på arbetskraft, vilket hämmar ett mer
 målinriktat praktiskt samarbete inom Euresnätverket (informationsutbyte och
 samarbete).
 1.4. Förslagets mål
 Det allmänna målet är att göra Euresnätverket
 till ett effektivt instrument för alla arbetssökande eller arbetsgivare som är
 intresserade av arbetskraftens rörlighet inom EU. Förslagets särskilda mål är
 att hantera de ovannämnda bristerna på följande sätt:
 –
 Det ska vid Euresportalen finnas ett nästan
 fullständigt utbud av lediga platser och arbetssökande i hela Europa ska ha
 omedelbar tillgång till samma platser, i kombination med en omfattande pool av
 tillgängliga meritförteckningar som registrerade arbetsgivare kan använda för
 att rekrytera.
 –
 Euresportalen ska på ett bra sätt automatiskt kunna
 matcha lediga platser med meritförteckningar i samtliga medlemsstater, varvid
 den ska översätta samtliga EU-språk och förstå kunskaper, färdigheter,
 kvalifikationer och yrkestitlar som förvärvats på nationell nivå och inom olika
 sektorer.
 –
 Grundläggande information om Euresnätverket ska
 tillhandahållas i hela unionen för alla arbetssökande eller arbetsgivare som
 söker kundtjänster för rekrytering och de personer som är intresserade ska
 kontinuerligt ha tillgång till Euresnätverket.
 –
 Sådana personer ska få hjälp med matchning,
 placering och rekrytering genom Euresnätverket.
 –
 Som stöd för Euresnätverket ska det ske
 informationsutbyte om nationella över- och underskott på arbetskraft och
 samordning av verksamhet mellan medlemsstaterna.
 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED
 BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR
 2.1. Samråd med medlemsstaterna
 Utgångspunkten för 2012 års beslut var 2010
 års utvärdering av Euresnätverket[15].
 I samband med utarbetandet av 2012 års beslut ägde samråd rum med
 medlemsstaterna om nuvarande brister och den möjliga framtida inriktningen av
 Euresnätverket. Formellt samråd om utkastet till beslut ägde rum med rådgivande
 kommittén för fri rörlighet för arbetstagare under hösten 2012. Det
 huvudsakliga syftet med beslutet, nämligen att ändra inriktning på Eurestjänsterna
 från allmän information och vägledning till mer matchning, placering och
 rekrytering, fick allmänt sett ett positivt mottagande. Samtliga medlemsstater
 stödde också tanken på en programplanering och gemensamma indikatorer avseende
 Eures verksamhet för att öka öppenheten i fråga om resultat, öka
 informationsutbytet och förbättra samordningen av åtgärder.
 Sedan dess har enskilda medlemsstater under
 expertmöten klargjort sin ståndpunkt i fråga om omfattningen av eventuella
 genomförandeåtgärder mot bakgrund av nationell praxis och begränsningar. Som
 ett resultat av dessa möten enades man om att anpassa strategin för att öppna
 nätverket för andra tjänsteleverantörer än de offentliga arbetsförmedlingarna
 för att ge medlemsstaterna mer tid och utrymme för att utveckla partnerskap på
 nationell nivå.
 2.2. Samråd med praktiskt
 verksamma
 Med utgångspunkt i dessa samråd om
 Euresnätverket i allmänhet skickades det ut frågeformulär under 2013 för att se
 över praxis för tillgång till lediga platser på nationell nivå, arbetssökandes
 och arbetsgivares tillträde till Euresnätverket, och organisationen av
 matchnings-, placerings- och rekryteringsverksamhet inom hela Euresnätverket.
 Svaren på dessa frågeformulär bekräftar de brister som konstaterats av
 kommissionen, eftersom de visar på stora skillnader i medlemsstaterna vad
 beträffar a) vilka platser som blir föremål för EU-platsförmedling (öppenhet på
 arbetsmarknaderna), b) deras utgångsläge för att möjliggöra automatisk
 matchning, c) hur man får tillgång till Euresnätverket i praktiken
 (integrering) och d) faktiskt tillhandahållande av stödtjänster.
 2.3. Konsekvensbedömning
 I linje med sin strategi för bättre
 lagstiftning har kommissionen genomfört en konsekvensbedömning av de politiska
 alternativen för att hantera de brister som konstaterats.
 De olika alternativen var 1) att bibehålla
 status quo, 2) att ändra förordning (EU) nr 492/2011 vad gäller
 kommissionens befogenheter beträffande tillämpningen av bestämmelserna i
 förordningen, 3) att införa en ny förordning med helt nya bestämmelser och 4)
 att införa en ny förordning med ett särskilt kommissionsmandat för att öka
 samarbetet mellan offentliga och privata arbetsförmedlingar. Samtliga
 alternativ analyserades mot bakgrund av det allmänna målet att göra Euresnätverket
 till ett effektivt instrument för alla arbetssökande eller arbetsgivare som är
 intresserade av arbetskraftens rörlighet inom EU.
 Konsekvensbedömningen visade att det första
 alternativet skulle leda till försening av den reform som inleddes med 2012 års
 beslut. Det andra alternativet skulle göra det möjligt för kommissionen att
 lägga fram lämpliga åtgärder och fortsätta processen mot ett mer effektivt
 instrument, men som mot bakgrund av begränsningarna i vissa medlemsstater inte
 förväntades bidra till det önskade resultatet av beslutet utan ändringar av
 förordning (EU) nr 492/2011 som sådan. Det andra alternativet skulle inte
 heller helt lösa bristerna i automatisk matchning, integrering, stödtjänster
 och informationsutbyte samt samarbete. Det bästa alternativet är därför att
 ersätta förordning (EU) nr 492/2011 och 2012 års beslut med ett fristående
 instrument som kombinerar bestämmelserna i de två rättsakterna och samtidigt
 åtgärdar alla brister. Inom detta alternativ förkastades ett antal specifika alternativ
 eftersom de inte stod i proportion till de specifika målen. Det fjärde
 alternativet, vilket i tillägg till alternativ 3 skulle innebära ett mandat för
 kommissionen att självständigt upprätta partnerskap med nya
 arbetsförmedlingstjänster till gagn för hela Euresnätverket, ansågs gå utöver
 vad som är absolut nödvändigt i detta skede.
 Konsekvensbedömningsnämnden yttrade sig över
 utkastet till konsekvensbedömning den 5 december 2013. Nämndens yttrande,
 den slutliga konsekvensbedömningen och sammanfattningen av den offentliggörs
 tillsammans med detta förslag.
 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA
 ASPEKTER
 3.1. Rättslig grund
 Detta förslag grundar sig på artikel 46 i
 EUF-fördraget, vilket är samma rättsliga grund som för förordning (EU) nr
 492/2011, enligt vilket förordningar eller direktiv kan antas i enlighet med
 det ordinarie lagstiftningsförfarandet.
 3.2. Subsidiaritets- och
 proportionalitetsprinciperna
 Syftet med den föreslagna förordningen har ett
 nära samband med de mål som anges i artikel 3.3 i fördraget om Europeiska
 unionen, enligt vilken Europeiska unionen upprättade en inre marknad som bygger
 på en social marknadsekonomi med hög konkurrenskraft där full sysselsättning
 och sociala framsteg eftersträvas, artikel 9 i EUF-fördraget, främjande av
 hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd, och
 artikel 45 i EUF-fördraget (”rätten att anta faktiska erbjudanden om
 anställning [...] inom medlemsstaternas territorium för detta ändamål”).
 De enskilda särskilda åtgärderna i detta
 förslag är nära förbundna med varandra. De förstärker varandra och bör
 tillsammans göra Euresnätverket till det lämpligaste instrumentet för alla
 arbetssökande eller arbetsgivare som är intresserade av arbetskraftens
 rörlighet inom EU. I den mån som dessa åtgärder medför en förstärkning av de
 nuvarande kraven på öppenhet, möjliggör automatisk jämförelse, säkerställer
 lika tillgång i hela unionen till Euresnätverket, tydligare definierar
 praktiska stödtjänster och utökar befintliga system för informationsutbyte,
 anses de vara en omfattande men balanserad lösning av de olika bristerna i den
 nuvarande ramen för samarbete. Dessa åtgärder är också lämpliga mot bakgrund av
 situationen för arbetslösa på arbetsmarknaden, arbetssökandes behov (”fasta
 avsikter”) och den tekniska utvecklingen på marknaderna för lediga platser och
 rekrytering.
 Varje enskild åtgärd är berättigad i sig som
 en åtgärd att få till stånd fri rörlighet för arbetstagare enligt
 artikel 46 i EUF-fördraget. Varje åtgärd syftar antingen till att
 förbättra ”ett nära samarbete mellan nationella arbetsmarknadsmyndigheter”
 (artikel 46 a i EUF-fördraget) och/eller till att ändra ”systemet”
 för att skapa kontakt mellan lediga platser och platsansökningar
 (artikel 46 d i EUF-fördraget).
 Eftersom såväl förmedling av lediga platser,
 platsansökningar och meritförteckningar över gränserna som den därav följande
 placeringen av arbetstagare förutsätter en gemensam ram för samarbete mellan
 organisationer i olika medlemsstater, kan förslagets mål inte i tillräcklig
 utsträckning uppnås av medlemsstaterna själva och åtgärder på EU-nivå är därför
 nödvändiga.
 I enlighet med proportionalitetsprincipen går
 denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen. För att
 uppnå ökad öppenhet kommer medlemsstaterna enbart att tillhandahålla
 Euresportalen de lediga platser och meritförteckningar som redan finns på
 nationell nivå. Automatisk matchning kommer att åstadkommas med enkla verktyg
 för interoperabilitet och inte genom att införa ett gemensamt
 klassificeringssystem som ska användas på nationell nivå. Integrering, dvs. att
 Eurestjänsterna integreras i verksamheten hos arbetsförmedlingarnas
 mottagningar, kan åstadkommas genom standardinformation (på nätet eller på
 papper) och kommer endast i fråga när direktkontakt tas på begäran av den
 enskilda individen i målgrupperna (dvs. om det finns en begäran om kundtjänst
 hos arbetsförmedlingarna). Stödtjänster kan tillhandahållas på nationell nivå
 genom ett antal alternativ och kanaler och deras nivå och omfattning kan bero
 på de arbetssökandes och arbetsgivarnas enskilda situation. Medlemsstaterna
 kommer att mer systematiskt samutnyttja nationell information om över- och
 underskott på arbetskraft och närliggande politikområden, men valet av sådan
 politik faller utanför förordningens tillämpningsområde.
 4. BUDGETKONSEKVENSER
 Detta
 förslag kommer inte att innebära några särskilda budgetkonsekvenser för EU:s
 budget. Eventuella åtgärder som ska vidtas av Europeiska kommissionen för
 Euresnätverket och som kommer att leda till att det behövs personal- och/eller
 ekonomiska resurser faller inom ramen för förordningen om inrättande av
 programmet för sysselsättning och social innovation (2014–2020)[16] och kommer att täckas
 av de årliga budgetanslagen för detta program.
 För
 perioden 2014–2020 kommer detta EU-program att betala för övergripande åtgärder
 som Euresportalen, det gemensamma utbildningsprogrammet, riktade program för
 rörlighet som Ditt första Euresjobb och utvecklingen av den europeiska
 klassificeringen av kunskaper, färdigheter och yrken. För samma period kan
 insatser i medlemsstaterna avseende arbetskraftens rörlighet inom EU berättiga
 till stöd från Europeiska socialfonden.
 5. Närmare redogörelse för
 förslaget
 5.1. Kapitel I – Allmänna
 bestämmelser
 I detta kapitel anges föremålet för förslaget
 (artikel 1) och dess centrala begrepp (artikel 2).
 Förslaget integrerar inom en och samma ram
 bestämmelserna i kapitel II och artikel 38 i förordning (EU)
 nr 492/2011 och kommissionens beslut 733/2012/EU om Euresnätverket.
 I förslaget hänvisas genomgående till
 arbetstagare och arbetsgivare som målgrupper. Arbetstagare definieras med
 hänvisning till medborgarnas rättigheter enligt artikel 45 i
 EUF-fördraget. Vid tillämpningen av bestämmelserna anses de vara medborgare som
 söker jobb och har rätt att arbeta som anställda och att bedriva denna
 verksamhet i en annan medlemsstat. De kan emellertid också vara
 tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta i en medlemsstat och som har rätt
 att arbeta, förutsatt att de får flytta till en annan medlemsstat.
 Förslaget omfattar även dessa kategorier av
 medborgare när de söker lärlingsutbildning eller arbetsplatsbaserad praktik som
 inbegriper ett anställningsavtal. För att tillmötesgå begäran från Europeiska
 rådets möte den 28–29 juni 2012 utforskar vissa medlemmar i Euresnätverket
 redan informellt möjligheterna att utvidga omfattningen av Euresnätverket till
 att omfatta lärlings- och praktikplatser. Ett pilotprojekt kommer att inledas
 under 2014, som ska göra det möjligt för medlemsstaterna att på frivillig grund
 utbyta lediga platser och ansökningar. Syftet bör vara att gradvis utveckla
 utbytet av information, lediga platser och ansökningar inom detta område
 utanför situationer som omfattas av ett anställningsavtal.
 5.2. Kapitel II – Inrättande av
 Euresnätverket
 Genom detta kapitel återinrättas
 Euresnätverket (artikel 3). I kapitlet fastställs nätverkets
 sammansättning (artikel 4.1) och fördelningen av roller och ansvarsområden
 för a) kommissionen (Europeiska samordningsbyrån, artikel 6), b) de
 organ som medlemsstaterna utser för tillämpningen av denna förordning (de
 nationella samordningskontoren, artikel 7) och c) de organisationer som
 deltar i Euresnätverket som tjänsteleverantörer (Euressamarbetspartner,
 artikel 9). Eftersom detta är ett nätverk för ömsesidigt bistånd delar
 alla dessa organisationer ett gemensamt ansvar (artikel 4.2).
 Euresnätverket ska bidra till övergripande
 politiska mål (artikel 5). Som ett instrument för att underlätta
 arbetskraftens rörlighet inom EU utgör det en av många lösningar och strategier
 som främjar en hög sysselsättningsnivå.
 I artikel 8 fastställs de ramar inom
 vilka enskilda medlemsstater kan ge tillstånd till organisationer att ansluta
 sig till Euresnätverket som Euressamarbetspartner, med tillämpning av de
 gemensamma minimikriterier som anges i bilagan (artikel 8.4). Denna
 bestämmelse är det främsta redskapet för att bredda medlemskapet i
 Euresnätverket i detta förslag.
 Syftet är att införa en flexibel mekanism som
 gör det möjligt för medlemsstaterna att (gradvis) i Euresnätverket låta ingå så
 många organisationer som anses vara till nytta för att främja Euresnätverkets
 mål.
 –
 För det första finns det ingen definition av en
 sökandeorganisation, och på så sätt kan ett brett spektrum av relevanta
 organisationer, inklusive privata och ideella arbetsförmedlingar,
 arbetsgivarorganisationer, fackföreningar, handelskammare och icke-statliga
 organisationer som stödjer migrerande arbetstagare ges tillträde. Alla dessa
 organisationer kan på ett meningsfullt sätt bidra till att främja arbetskraftens
 rörlighet inom EU på ett eller annat vis.
 –
 För det andra ges dessa organisationer möjlighet
 att välja att delta endast i vissa delar av verksamheten inom Euresnätverket
 eftersom det för vissa av dem kan förekomma specifika begränsningar vad
 beträffar mandat, rättslig ställning eller administrativ kapacitet
 (artikel 9.1).
 –
 För det tredje kan dessa organisationer bli
 Euressamarbetspartner i samarbete med andra organisationer (artikel 8.6).
 Ramen medger således stor flexibilitet när det gäller att bygga upp partnerskap
 på nationell nivå och därmed också en gradvis utveckling av omfattande
 geografisk och tematisk utåtriktad verksamhet och tillhandahållande av tjänster
 på nationell nivå som motsvarar rörlighetsmönstren och behoven.
 Genom artikel 8.3 införs en rätt för
 arbetsförmedlingar att ansöka. Denna rätt får endast utövas i det land där
 arbetsförmedlingen i fråga lagligen bedrivs (territorialitetsprincipen). Medan
 de offentliga arbetsförmedlingarna kommer att fortsätta att spela en
 framträdande roll i Euresnätverket (artikel 10), kommer andra typer av
 arbetsmarknadstjänsters behandling av ansökningar att ankomma på de enskilda
 medlemsstaterna. En medlemsstat får införa kriterier som går utöver vad som
 föreskrivs i bilagan om det bedöms vara nödvändigt (artikel 8.5).
 Genom artikel 11 införs ett enda styrande
 organ för att underlätta praktiskt samarbete mellan kommissionen och
 medlemsstaterna avseende denna förordning.
 5.3. Kapitel III – Öppenhet
 I detta kapitel presenteras de särskilda
 åtgärderna för öppenhet och automatisk matchning:
 –
 Det ska vid Euresportalen finnas ett nästan
 fullständigt utbud av lediga platser så att arbetssökande i hela Europa har
 omedelbar tillgång till samma platser, i kombination med en omfattande pool av
 tillgängliga meritförteckningar som registrerade arbetsgivare kan använda för
 att rekrytera (artiklarna 14, 15 och 17).
 –
 Euresportalen ska på ett bra sätt automatiskt kunna
 matcha lediga platser med meritförteckningar i samtliga medlemsstater, varvid
 den ska översätta samtliga EU-språk och förstå kunskaper, färdigheter,
 kvalifikationer och yrkestitlar som förvärvats på nationell nivå och inom olika
 sektorer (artikel 16).
 Bestämmelserna i detta kapitel stödjer
 uttryckligen att öppenhetsprincipen utvidgas till andra organisationer än de offentliga
 arbetsförmedlingarna, i princip genom att Euressamarbetspartner frivilligt
 deltar i Euresnätverket. Dessutom uppmuntras de offentliga arbetsförmedlingarna
 att utveckla partnerskap med andra relevanta organisationer enligt principen om
 enkel tillgång till Euresportalen (artikel 15.2) och att underlätta
 informationsöverföring på nationell nivå genom inrättandet av ett nationellt
 centrum (artikel 15.5).
 Ett nästan fullständigt utbud av lediga
 platser
 För närvarande tillhandahåller inte alla
 medlemsstater alla lediga platser som offentliggjorts och finns tillgängliga på
 nationell nivå för Euresportalen. Enligt artikel 14.1 a kommer det att
 krävas att medlemsstaterna tillhandahåller Euresportalen alla lediga platser de
 offentliggör nationellt och därför utvidgas tillämpningsområdet för
 artikel 13 i förordning (EU) nr 492/2011.
 Detta innebär för det första att undanröja alla
 allmänna administrativa begränsningar i överföringen av lediga platser till
 Euresportalen, såsom de som rör kontraktets art och löptid eller arbetsgivarens
 avsikter med rekryteringen (artikel 14.2).
 För det andra innebär detta att till de
 befintliga lediga platserna kommer lediga platser a) hos de offentliga
 arbetsförmedlingarna på lokal eller regional nivå, men som inte har samutnyttjats
 centralt eller varit tillgängliga för Euresportalen hittills, b) från tredje
 part, t.ex. privata arbetsförmedlingar, om dessa tillhandahålls de offentliga
 arbetsförmedlingarna på grundval av befintliga nationella avtal, och c) från
 Euressamarbetspartner.
 Med hänsyn till den relativt nya
 teknikutvecklingen vad gäller webbrobotar, det begränsade antal medlemsstater
 som använder denna typ av verktyg och eventuella dataskyddsproblem föreslås det
 inte i detta skede att medlemsstaterna ska vara skyldiga att tillhandahålla
 Euresportalen alla uppgifter som skördats med webbrobotar i enlighet med
 nationell lagstiftning.
 En omfattande pool av platsansökningar och
 meritförteckningar
 För närvarande finns inget automatiskt
 elektroniskt utbyte av meritförteckningar eller annan information om
 arbetssökandes profiler på europeisk nivå, trots formuleringen i
 artikel 13 förordning (EU) nr 492/2011. Enligt artikel 14.1 b kommer
 det att krävas att medlemsstaterna i framtiden tillhandahåller Euresportalen de
 platsansökningar och meritförteckningar som är tillgängliga nationellt, under
 förutsättning att den enskilde har samtyckt till att dessa överförs till
 Euresportalen.
 Detta kommer att omfatta överföringen till
 Euresportalen av de uppgifter som de arbetssökande lämnar a) direkt till de
 offentliga arbetsförmedlingarna, b) till de offentliga arbetsförmedlingarna på
 grund av avtal eller överenskommelser om uppgiftsspridning mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna och andra arbetsförmedlingar och c) till
 Euressamarbetspartner. Detta skulle ge arbetsgivare som är registrerade vid
 Euresportalen direkt tillgång till ett större urval av meritförteckningar.
 Stödmekanismer för tillgång online för
 arbetssökande och arbetsgivare
 För
 att göra det lättare för arbetssökande och arbetsgivare att samutnyttja
 platsansökningar, meritförteckningar och lediga platser över gränserna införs
 följande två skyldigheter: a) i artikel 15 föreskrivs att offentliga
 arbetsförmedlingar och andra Euressamarbetspartner ska förbättra tillgången till
 Euresportalen genom de arbetssökandeportaler som de sköter och b) i
 artikel 17 föreskrivs att offentliga arbetsförmedlingar och andra
 Euressamarbetspartner som registrerar arbetssökandes och arbetsgivares data
 måste erbjuda dem adekvat hjälp när de vill registrera sig även vid
 Euresportalen.
 Automatisk matchning
 Kommissionen håller på att utarbeta en
 europeisk klassificering av kunskaper, färdigheter, kvalifikationer och yrken.
 Medan dess främsta uppgift är att fungera som en automatisk färdighetsbaserad
 matchningsmotor för Euresportalen kommer den att medge full datakompatibilitet
 mellan nationella arbetssökandeportaler i hela Europa.
 Ur teknisk synvinkel krävs ingen harmonisering
 av klassificeringssystemen för att uppnå interoperabilitet för den automatiska
 matchningen. För att i unionslagstiftningen införa en lämplig mekanism som gör
 det möjligt för alla medlemsstater att utveckla automatisk matchning över
 gränserna via nationella sökportaler föreskrivs i artikel 16 endast att
 medlemsstaterna ska göra en inledande inventering för att länka alla
 klassificeringar till och från denna EU-klassificering. I artikel 16.3
 fastställs ett slutdatum för alla medlemsstater efter vilket alla uppgifter ska
 vara driftskompatibla, förutsatt att tekniska standarder och mallar används
 (artikel 16.5).
 Ansvar för uppgifternas kvalitet
 Ansvaret för kvaliteten på ett meddelande om
 en ledig plats, att den information den innehåller är korrekt och att den
 överensstämmer med nationell lagstiftning och nationella standarder ligger på
 den organisation som lämnar denna information till Eureswebbplatsen. I
 artikel 14 hänvisas det till behovet av sådan nationell lagstiftning och
 standarder i punkt 4, medan principen om samarbete och utbyte av information på
 detta område fastställs i punkt 5, och det i punkt 6 föreskrivs att källan till
 uppgifterna i ett meddelande om en ledig plats måste vara spårbar till den
 organisation som tillhandahåller dem.
 5.4. Kapitel IV – Stödtjänster
 I detta kapitel presenteras de särskilda
 åtgärderna för integrering och stödtjänster:
 –
 Grundläggande information om Euresnätverket ska
 tillhandahållas i hela unionen för alla arbetssökande eller arbetsgivare som
 söker kundtjänster för rekrytering och de personer som är intresserade ska
 kontinuerligt ha tillgång till Euresnätverket (artiklarna 19 och 20.1).
 –
 Sådana personer ska få hjälp med matchning,
 placering och rekrytering genom Euresnätverket (artiklarna 20.2–20.4, 21–23).
 Bestämmelserna i detta kapitel stödjer
 uttryckligen att tillhandahållandet av stödtjänster utvidgas till andra
 organisationer än de offentliga arbetsförmedlingarna, i princip genom att
 Euressamarbetspartner frivilligt deltar i Euresnätverket. Dessutom uppmuntras
 de offentliga arbetsförmedlingarna att utveckla partnerskap för att främja ett
 sammanhängande tjänstepaket för arbetsgivare när det gäller arbetskraftens
 rörlighet inom EU (artikel 21.4).
 Principer
 I artikel 18.1 och 18.2 fastslås principen att
 medlemsstaterna måste garantera effektivt tillträde till Euresnätverket inom
 sitt territorium och principen att de måste utveckla en samordnad strategi för
 stödtjänster, med beaktande av sitt ansvar för tillståndssystemet för
 Euressamarbetspartner, ett väl fungerande nationellt samordningskontor och de
 offentliga arbetsförmedlingarnas roll att tjäna allmänhetens intresse på detta
 område. I artikel 18.3 anges vilka alternativ som finns för tillhandahållandet
 av tjänster inom varje enskild medlemsstats territorium.
 I artikel 18.5 fastslås principen att
 stödtjänster för arbetstagare ska vara kostnadsfria, medan avgifter kan tas ut
 för de flesta stödtjänster för arbetsgivare, i enlighet med nationell praxis
 (artikel 18.6).
 Integrering
 I artiklarna 19 och 20.1 föreskrivs att a)
 varje arbetstagare och arbetsgivare som registrerar sig för kundtjänster hos en
 arbetsförmedling inom EU måste få nödvändig grundläggande information om vad
 Eures kan göra för dem, och att b) varje intresserad arbetstagare aktivt görs
 medveten om ett ”Eureserbjudande” om ytterligare stöd.
 Stödtjänster
 Enligt nuvarande praxis uppmanas organisationer
 inom Euresnätverket att tillhandahålla informationstjänster, rådgivning och
 vägledning till arbetssökande och arbetsgivare på följande sätt:
 –
 [...] hjälpa och ge råd till arbetssökande som är
 intresserade av att arbeta utomlands om lämpliga lediga platser samt ge dem
 hjälp och stöd vid upprättandet av ansökningar och meritförteckningar i
 enlighet med den rekommenderade europeiska mallen för meritförteckningar.
 Arbetssökande ska ges möjlighet att registrera sina meritförteckningar i
 Euresdatabasen.
 –
 [...] tillhandahålla information och
 rekryteringshjälp för arbetsgivare som önskar rekrytera personal från andra
 länder, inklusive råd och stöd vid utarbetandet av sökprofilen. De ska främja
 Eures databas för meritförteckningar som ett redskap som ger arbetsgivare
 möjlighet att komma i kontakt med personer som är intresserade av att arbeta
 utomlands.
 I och med 2012 års beslut uppmanades
 medlemsstaterna att inrikta sig mer på matchning, placering och rekrytering.
 För att stödja en mer enhetlig hållning inom
 Euresnätverket bör EU-lagstiftningen specificera de stödtjänster som ska
 tillhandahållas de arbetssökande och arbetsgivare som är intresserade av hjälp
 med arbetskraftens rörlighet inom EU. Artiklarna 20–23 gäller alla tjänster,
 från grundläggande information och vägledning till mer individanpassat stöd,
 även när det gäller social trygghet, samt stöd efter anställning.
 Särskilda
 stödtjänster
 Gränsarbetare ställs inför särskilda problem
 när det gäller social trygghet, beskattning och försäkring och har därför behov
 av särskild hjälp.
 De berörda medlemsstaterna kan besluta att
 inrätta samarbets- och servicestrukturer i gränsområden och om det är fallet
 måste stödtjänsterna till gränsarbetare omfatta a) lösningar med en gemensam
 kontaktpunkt för informationsutbyte om lediga platser, platsansökningar och
 meritförteckningar (artikel 15.6), b) riktad grundläggande information
 (artikel 19.2), och c) vad beträffar social trygghet, dels en integrerad
 tillgång på nätet (artikel 23.2), dels stöd och vidarebefordran till
 behöriga myndigheter för social trygghet (artikel 23.3).
 En särskild form av sådana stödstrukturer är
 gränsöverskridande partnerskap. Under ledning av de offentliga
 arbetsförmedlingarna i medlemsstaterna kan de i olika
 partnerskapskonstellationer, beroende på den regionala gränsöverskridande
 arbetsmarknadens behov sammanföra de offentliga arbetsförmedlingarna,
 arbetsgivare och fackliga organisationer, lokala myndigheter och andra
 institutioner som handhar sysselsättning och yrkesutbildningsproblem i gränsregionerna.
 Gränsöverskridande regioner som är berättigade till en särskild stödstruktur är
 sysselsättningsområden där pendlingen över gränserna är betydande eller det
 finns en klar potential för detta.
 Icke-diskriminerande tillgång till aktiva
 arbetsmarknadspolitiska åtgärder
 I artikel 24 fastställs principen att det inte
 får förekomma någon diskriminering när det gäller tillgång till aktiva
 arbetsmarknadspolitiska åtgärder mellan medborgare som flyttar inom det egna
 landet i förhållande till medborgare som flyttar till andra medlemsstater (lika
 behandling vid utgående rörlighet). Detta är en motsvarighet till artikel 5 i
 förordning (EU) nr 492/2011, som föreskriver att arbetstagare som söker
 anställning i en medlemsstat ska få samma hjälp som den som ges till denna
 medlemsstats egna medborgare (lika behandling vid inkommande rörlighet).
 5.5. Kapitel V – Förhållandet till
 rörlighetsstrategier
 I det här kapitlet presenteras den särskilda
 åtgärden
 –
 till stöd för Euresnätverkets funktion när det
 gäller informationsutbyte om nationella över- och underskott på arbetskraft och
 samordning av verksamhet mellan medlemsstaterna (artiklarna 25–30).
 Bestämmelserna i detta kapitel stödjer
 uttryckligen att insamlingen och granskningen av information, data och
 indikatorer utvidgas till andra organisationer än de offentliga
 arbetsförmedlingarna, genom att Euressamarbetspartner deltar i Euresnätverket.
 Övergripande syfte att främja
 informationsutbyte och rapportering
 Det övergripande syftet med detta kapitel är
 att stärka de befintliga arrangemangen för informationsutbyte inom
 Euresnätverket där det gynnar kvaliteten på de konkreta kollektiva resultaten
 eller samordningen av strategier mellan medlemsstaterna.
 Verksamheter som rör informationsutbyte
 I artikel 25 återges en bestämmelse som
 beslutats inom ramen för förhandlingarna om EU:s program för sysselsättning och
 social innovation. Denna bestämmelse bör bidra till att integrera dataanalyser
 om rörlighetsflöden och rörlighetsmönster i Euresnätverkets arbete. Eftersom
 bestämmelsen passar bättre i Euresförordningen föreslås att motsvarande artikel
 i EU:s program för sysselsättning och social innovation upphävs (se artikel
 35).
 Genom artikel 26 införs en skyldighet för
 medlemsstaterna att utbyta information om arbetsmarknaden som är relevant för
 arbetskraftens rörlighet inom EU. Detta kommer att hjälpa medlemsstaterna att
 koppla insatserna inom Euresnätverket till det bredare perspektivet med
 rörlighetsstrategier.
 Artikel 27 syftar till att uppmuntra alla
 organisationer inom Euresnätverket, dvs. samordningskontoren, de offentliga
 arbetsförmedlingarna och andra Euressamarbetspartner, att öppet och aktivt
 utbyta tillgänglig information om situationen i de enskilda medlemsstaterna som
 kan tänkas vara användbar för arbetstagare som är intresserade av
 arbetskraftens rörlighet inom EU. Hittills har denna information enbart samlats
 in av samordningskontoren och sedan lagts ut på Euresportalen. Ett mer
 inkluderande förfarande med ett gräsrotsperspektiv för sammanställning av denna
 typ av information är till fördel för arbetstagarna. Resultatet skulle kunna
 sammanställas enligt överenskomna mallar (artikel 27.3).
 Artikel 28 återger det synsätt på
 programplanering som fastställts i 2012 års beslut. Utbyte av information om
 planerade verksamheter, resurser och övervakning mellan nationella
 samordningskontor bör leda till ökad effektivitet i hela Euresnätverket. Det
 kan stärka synergieffekterna och utformningen av specifika gemensamma
 rekryteringsprojekt.
 Verksamhet som rör rapportering
 I artikel 29 fastställs metoder för att
 mäta Euresnätverkets resultat.
 Artikel 30 syftar till att bibehålla
 samma metod som i artikel 17 i förordning (EU) nr 492/2011, nämligen
 att vartannat år rapportera om genomförandet av kapitel II i förordningen.
 5.6. Kapitel VI – Slutbestämmelser
 I artikel 31 klargörs att alla åtgärder som
 föreskrivs i denna förordning ska vidtas i enlighet med EU:s lagstiftning om
 skydd av personuppgifter och de nationella genomförandeåtgärderna för denna
 lagstiftning. Eftersom kommissionen i sin roll som europeisk samordningsbyrå är
 en av aktörerna måste även förordning (EG) nr 45/2001 följas.
 I artikel 32 föreskrivs en
 efterhandsutvärdering av införandet av denna förordning.
 Artiklarna 33 och 34 är standardbestämmelser i
 EU:s sekundärlagstiftning om tillämpningen av artiklarna 290 och 291 i
 EUF-fördraget.
 I artikel 35 anges de bestämmelser som
 ska upphävas.
 I artikel 36 understryks att det finns
 övergångsbestämmelser enligt anslutningsfördragen. Denna bestämmelse är
 tillämplig på Kroatien.
 2014/0002 (COD)
 Förslag till
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING
 om ett europeiskt nätverk för
 arbetsförmedlingar, arbetstagarnas tillgång till rörlighetstjänster och
 ytterligare integration av arbetsmarknaderna
 (Text av betydelse för EES)
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA
 UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
 med beaktande av fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt, särskilt artikel 46,
 med beaktande av Europeiska kommissionens
 förslag,
 efter översändande av utkastet till
 lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och
 sociala kommitténs yttrande[17],
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande[18],
 efter samråd med Europeiska
 datatillsynsmannen,
 i enlighet med det ordinarie
 lagstiftningsförfarandet, och
 av följande skäl:
 (1) Den fria rörligheten för
 arbetstagare är en grundläggande frihet för EU-medborgare och en av den inre
 unionsmarknadens hörnstenar som fastställs i artikel 45 i fördraget om
 Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget).
 Tillämpningen av denna frihet utvecklas ytterligare i unionsrätten som syftar
 till att garantera fullt utövande av de rättigheter som tilldelas
 unionsmedborgare och deras familjemedlemmar.
 (2) Den fria rörligheten för
 arbetstagare är en grundläggande förutsättning för att utveckla en mer
 integrerad unionsarbetsmarknad som möjliggör rörlighet för arbetstagare från
 områden med hög arbetslöshet till områden som präglas av brist på arbetskraft.
 Den bidrar också till att man kan finna rätt kompetens för lediga platser och
 hantera flaskhalsar på arbetsmarknaden.
 (3) I förordning (EU)
 nr 492/2011 av den 5 april 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom
 unionen (kodifiering)[19]
 fastställs mekanismer för platsförmedling och för informationsutbyte, och i
 kommissionens genomförandebeslut 2012/733/EU av den 26 november 2012
 fastställs bestämmelser om driften av ett nätverk som kallas Eures (European
 Employment Services) i enlighet med den förordningen. Det behövs en översyn av
 detta regelverk för att ta hänsyn till nya rörlighetsmönster, högre krav på
 rättvis rörlighet, tekniska förändringar för utbyte av uppgifter om lediga
 platser, arbetssökandes och arbetsgivares användning av många olika
 rekryteringskanaler och en allt större roll för andra arbetsförmedlare än de
 offentliga arbetsförmedlingarna för att tillhandahålla rekryteringstjänster.
 (4) För att hjälpa de
 arbetstagare som har rätt till fri rörlighet att effektivt utnyttja denna rätt
 är stödet i enlighet med denna förordning öppet för varje unionsmedborgare som
 har rätt att arbeta som anställd och deras familjemedlemmar, i enlighet med
 artikel 45 i EUF-fördraget. Medlemsstaterna ska ge samma tillgång till alla
 tredjelandsmedborgare som enligt unionslagstiftning eller nationell
 lagstiftning har rätt till samma behandling som deras egna medborgare på detta
 område.
 (5) Det ökande ömsesidiga
 beroendet mellan arbetsmarknaderna kräver förstärkt samarbete mellan
 arbetsförmedlingar för att genomföra fri rörlighet för alla arbetstagare genom
 frivillig och rättvis arbetskraftsrörlighet inom unionen i enlighet med
 artikel 46 a i EUF-fördraget, och en gemensam ram för samarbete bör
 därför etableras mellan medlemsstaterna och kommissionen i fråga om
 arbetskraftens rörlighet inom unionen. Denna ram bör sammanföra lediga platser
 från hela unionen och möjligheten att ansöka om dessa lediga platser
 (platsförmedling), fastställa de därmed sammanhängande stödtjänsterna för
 arbetstagare och arbetsgivare och föreskriva en gemensam strategi för att
 utbyta den information som är nödvändig för att underlätta detta samarbete.
 (6) I tillväxt- och
 sysselsättningspakten begärde Europeiska rådet att möjligheten skulle
 undersökas att utvidga Euresnätverket till lärlings- och praktikplatser, vilka
 kan omfattas av den här förordningen om de berörda personerna anses vara
 arbetstagare med hänvisning till rättigheterna för medborgare enligt
 artikel 45 EUF-fördraget. Ett lämpligt utbyte av allmän information om
 rörlighet för lärlings- och praktikplatser inom unionen behöver införas och
 adekvat hjälp till de sökande till dessa platser bör utvecklas, grundat på en
 mekanism för platsförmedling när sådan platsförmedling anses genomförbar i
 enlighet med lämpliga standarder och med vederbörlig hänsyn till
 medlemsstaternas behörighet.
 (7) Det behövs en mer enhetlig
 tillämpning i hela unionen av platsförmedling, stödtjänster och
 informationsutbyte om arbetskraftens rörlighet inom unionen. Euresnätverket
 behöver därför inrättas som en integrerad del av den gemensamma ramen för
 samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen. Det bör fastställas vilka
 roller och ansvarsområden som de olika organisationer som deltar i nätverket
 ska ha, däribland Europeiska kommissionen (nedan kallad den europeiska
 samordningsbyrån), de organ som utsetts av medlemsstaterna för att vidta
 åtgärder på nationell nivå (nedan kallade nationella samordningskontor)
 och organisationer som hjälper arbetssökande och arbetsgivare (nedan kallade Euressamarbetspartner).
 (8) Det transnationella och
 gränsöverskridande samarbetet och stödet till alla organisationer som arbetar
 för Eures i medlemsstaterna skulle underlättas genom en struktur på unionsnivå
 (den europeiska samordningsbyrån) som bör tillhandahålla gemensam information,
 utbildning, verktyg och riktlinjer. Denna struktur bör också ansvara för
 utvecklingen av den europeiska webbportalen för rörlighet i arbetslivet (nedan
 kallad Euresportalen), som är den gemensamma IT-plattformen. Fleråriga
 arbetsprogram bör tas fram i samråd med medlemsstaterna för att leda dess
 arbete.
 (9) Medlemsstaterna bör inrätta
 samordningskontor på nationell nivå för att tillhandahålla allmänt stöd och
 bistånd för alla organisationer som arbetar för Eures inom deras territorium
 och stödja samarbetet med deras motsvarigheter i de andra medlemsstaterna och
 med den europeiska samordningsbyrån. Dessa samordningskontor bör särskilt ha
 till uppgift att behandla klagomål och problem med lediga platser, samt
 kontrollera efterlevnaden när det gäller frivillig och rättvis
 arbetskraftsrörlighet inom unionen.
 (10) Att arbetsmarknadens parter
 deltar i Euresnätverket bidrar särskilt till analyser av hindren för rörlighet
 och till att främja rättvis och frivillig arbetskraftsrörlighet inom unionen,
 även i gränsöverskridande regioner och företrädarna för arbetsmarknadens parter
 på unionsnivå bör därför delta i Euresnätverkets övergripande styrstruktur,
 samtidigt som nationella arbetsgivarorganisationer och fackliga organisationer
 får ansöka om att bli Euressamarbetspartner.
 (11) Sammansättningen av
 Euresnätverket bör vara flexibel när det gäller andra organisationer än de
 ovannämnda för att kunna anpassas till den föränderliga marknaden för
 rekryteringstjänster. Framväxten av olika typer av arbetsförmedlingar
 tillsammans med de offentliga arbetsförmedlingarnas förändrade roll när det
 gäller nationella rekryteringstjänster visar att det finns ett behov av
 samordnade insatser av medlemsstaterna och Europeiska kommissionen för att
 öppna Euresnätverket såsom unionens viktigaste verktyg för att tillhandahålla
 rekryteringstjänster inom unionen.
 (12) Ett bredare medlemskap i
 Euresnätverket har sociala, ekonomiska och finansiella fördelar. Det förbättrar
 effektiviteten i tillhandahållandet av tjänster genom att underlätta
 partnerskap och genom att förbättra komplementariteten och kvaliteten. Det ökar
 Euresnätverkets marknadsandel i och med att nya medlemmar tillhandahåller
 lediga platser, platsansökningar och meritförteckningar. Transnationellt och
 gränsöverskridande samarbete, vilket är ett centralt inslag i Euresnätverkets
 arbete, kan generera innovativa former av lärande och samarbete mellan
 arbetsförmedlingar, bland annat avseende kvalitetsstandarder för lediga platser
 och stödtjänster. Euresnätverket skulle därför få ökad betydelse som ett av
 unionens viktigaste redskap för att medlemsstaterna och Europeiska kommissionen
 ska kunna stödja konkreta åtgärder som bidrar till en hög sysselsättningsnivå
 inom unionen.
 (13) I linje med sina befogenheter
 att organisera arbetsmarknaderna bör medlemsstaterna själva vara ansvariga för
 att ge tillstånd till organisationer att delta som Euressamarbetspartner i
 Euresnätverket på sina egna territorier. Gemensamma minimikriterier bör gälla
 för tillstånden, jämte ett begränsat antal grundläggande bestämmelser om
 tillståndsförfarandet, för att säkerställa öppenhet och lika möjligheter vid
 anslutningen till Euresnätverket, utan att det påverkar den flexibilitet som är
 nödvändig för att beakta de olika nationella modellerna och formerna för
 samarbete mellan offentliga arbetsmarknadsmyndigheter och andra aktörer på
 arbetsmarknaden i medlemsstaterna.
 (14) Ett av Euresnätverkets mål är
 att stödja rättvis arbetskraftsrörlighet inom unionen och därför bör de
 gemensamma minimikriterierna för att ge tillstånd till organisationer att
 ansluta sig innehålla krav på att dessa organisationer åtar sig att fullt ut
 respektera gällande arbetsnormer och rättsliga krav.
 (15) För att skapa en god balans
 mellan Euresnätverkets nuvarande funktion, som bygger på ett väletablerat
 samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna, och målet att öppna
 Euresnätverket för nya organisationer, bör åtgärder vidtas för att erkänna de
 offentliga arbetsförmedlingarnas särskilda ställning i Euresnätverket. Det bör
 införas en övergångsperiod, efter vilken de gemensamma minimikriterierna även blir
 fullt tillämpliga på de offentliga arbetsförmedlingarnas deltagande.
 Medlemsstaterna bör se till att de offentliga arbetsförmedlingarna uppfyller de
 gemensamma minimikriterierna och skyldigheterna enligt förordningen.
 (16) För att förmedla tillförlitlig
 och aktuell information till arbetstagare och arbetsgivare om de olika
 aspekterna av arbetskraftsrörlighet inom unionen bör Euresnätverket samarbeta
 med andra organ, tjänster och unionsnätverk som underlättar rörlighet och
 informerar medborgarna om deras rättigheter enligt unionsrätten, såsom portalen
 Ditt Europa, Europeiska ungdomsportalen och Solvit, de organisationer som
 ansvarar för erkännande av yrkeskvalifikationer och organen för främjande,
 analys och övervakning av samt stöd för likabehandling av arbetstagare som
 utsetts i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv .../2013 (EU) [om
 åtgärder som underlättar utövandet av arbetstagares rättigheter i samband med
 fri rörlighet för arbetstagare].
 (17) Rätten till fri rörlighet
 medför att det måste införas sätt att stödja platsförmedling, dvs. utbyte av
 information om lediga platser, platsansökningar och meritförteckningar i syfte
 att göra arbetsmarknaden fullt tillgänglig för både arbetstagare och
 arbetsgivare i enlighet med artikel 46 d i EUF-fördraget, och därför
 bör en gemensam IT-plattform som administreras av kommissionen inrättas på
 unionsnivå. Att säkra denna rätt innebär att arbetstagarna faktiskt får
 tillgång till alla sysselsättningsmöjligheter i hela unionen.
 (18) Den gemensamma IT-plattformen
 som sammanför lediga platser och möjligheten att ansöka om dessa lediga platser
 bör, samtidigt som den gör det möjligt för arbetssökande och arbetsgivare att
 automatiskt matcha uppgifter enligt olika kriterier och nivåer, göra det
 lättare att uppnå jämvikt på unionens arbetsmarknader, vilket skulle medföra en
 hög sysselsättningsnivå och bidra till att undvika allvarliga hot mot
 levnadsstandarden och sysselsättningsnivån inom olika regioner och näringar.
 (19) Det juridiska ansvaret för att
 garantera sakinnehållet och den tekniska kvaliteten på den information som
 tillhandahålls på den gemensamma IT-plattformen, särskilt när det gäller
 uppgifter om lediga platser, ligger hos de organisationer som tillhandahåller
 informationen i enlighet med lag eller de normer som fastställts av
 medlemsstaterna. Kommissionen bör underlätta samarbete för att göra det möjligt
 att tidigt upptäcka eventuella bedrägerier eller missbruk som rör utbyte av
 information på europeisk nivå.
 (20) Ett gemensamt
 klassificeringssystem för kunskaper, färdigheter, kvalifikationer och yrken är
 ett av de viktigaste verktygen för att möjliggöra platsansökningar på nätet i
 unionen, och det är därför nödvändigt att utveckla samarbetet mellan
 medlemsstaterna och Europeiska kommissionen för att uppnå interoperabilitet och
 meningsfull automatisk matchning över gränserna, bl.a. genom länkning till och
 från de gemensamma och nationella klassificeringssystemen. Andra etablerade
 europeiska format och verktyg för jämförbarhet och insyn avseende kompetens och
 kvalifikationer, t.ex. den europeiska referensramen för kvalifikationer och den
 enhetliga ramen för tydlighet i kvalifikationer och meriter (Europass), bör
 också användas i detta sammanhang.
 (21) Det bör fastställas en
 gemensam strategi för de tjänster som tillhandahålls av organisationer som
 deltar i Euresnätverket (stödtjänster) och principen om likabehandling av
 arbetstagare och arbetsgivare som söker hjälp vad gäller arbetskraftsrörlighet
 inom unionen, oberoende av var i unionen de befinner sig, bör också säkras i
 högsta möjliga grad, och därför bör det antas principer och regler om
 tillgången till stödtjänster i de enskilda medlemsstaterna. Denna gemensamma
 strategi omfattar även lärlings- och praktikplatser som betraktas som arbete.
 (22) Ett bredare och mer omfattande
 urval av hjälp vad gäller möjligheter till arbetskraftsrörlighet inom unionen
 gagnar arbetstagarna och krävs för att förbättra Euresnätverkets potential att
 ge stöd till arbetstagare under hela arbetslivet och att säkra deras övergångar
 och karriär.
 (23) Stödtjänster kommer att bidra
 till att minska hindren för arbetssökande när de utövar sina
 arbetstagarrättigheter enligt EU-rätten och till att mer effektivt utnyttja
 alla arbetstillfällen och på så sätt säkerställa bättre utsikter till
 anställning för de enskilda.
 (24) En djupgående förståelse av
 efterfrågan på arbetskraft i fråga om yrken, branscher och arbetsgivares behov
 skulle gynna rätten till fri rörlighet för arbetstagare inom unionen och därför
 bör stödtjänsterna omfatta hjälp av god kvalitet till arbetsgivare, särskilt
 små och medelstora företag. Ett nära samarbete mellan arbetsförmedlingarna och
 arbetsgivarna kommer att öka antalet lediga platser och matchningen mellan
 utbud och efterfrågan på lämpliga sökande, säkra sökvägar för arbetssökande,
 särskilt de som tillhör utsatta grupper, samt förbättra kunskapen om
 arbetsmarknaden.
 (25) De stödtjänster som är
 gemensamma för alla medlemsstater bör definieras på grundval av det framväxande
 samförståndet om vilken praxis i medlemsstaterna för information, vägledning
 och rådgivning till arbetssökande och arbetsgivare som är framgångsrik.
 (26) Stödtjänster för arbetstagare
 är kopplade till att de utövar sin grundläggande rätt till fri rörlighet som
 arbetstagare enligt unionsrätten och ska vara kostnadsfria. En avgift kan
 emellertid tas ut för stödtjänster för arbetsgivare, i enlighet med nationell
 praxis.
 (27) Särskild uppmärksamhet bör
 ägnas åt att stödja rörlighet i gränsregionerna och att tillhandahålla tjänster
 till gränsarbetare som bor i en medlemsstat och arbetar i en annan och måste
 hantera olika nationell praxis och nationella rättssystem och stöter på
 särskilda rättsliga, administrativa och skattemässiga hinder för rörlighet.
 Medlemsstaterna får välja att upprätta särskilda stödstrukturer för att
 underlätta denna typ av rörlighet och dessa strukturer bör, inom ramen för
 Euresnätverket, inriktas på specifika behov av information, vägledning,
 gränsöverskridande matchning mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft och de
 därav följande placeringarna.
 (28) Det är en förutsättning för
 arbetskraftens rörlighet inom unionen att arbetsmarknaderna är öppna och att
 det finns tillräcklig matchningskapacitet. En bättre balans mellan utbud och
 efterfrågan på arbetskraft kan uppnås genom ett effektivt system på unionsnivå
 för utbyte av information om nationella och sektoriella över- och underskott på
 arbetskraft, vilket bör inrättas mellan medlemsstaterna och Europeiska
 kommissionen och ligga till grund för medlemsstaternas utveckling av strategier
 för rörlighet samt stärka det praktiska samarbetet inom Euresnätverket.
 (29) Fri rörlighet för arbetstagare
 och hög sysselsättning har nära samband och detta gör det nödvändigt för
 medlemsstaterna att utarbeta strategier för rörlighet som stödjer bättre
 fungerande arbetsmarknader i unionen. Medlemsstaternas strategier för rörlighet
 bör anses vara en integrerad del av deras social- och sysselsättningspolitik.
 (30) En programplaneringscykel bör
 inrättas för att stödja samordningen av insatser för rörligheten inom unionen.
 För en effektiv planering av medlemsstaternas verksamhetsplaner bör hänsyn tas
 till data om rörlighetsflöden och rörlighetsmönster, dataanalyser av befintliga
 och förutsedda över- och underskott på arbetskraft samt erfarenheter och praxis
 vad gäller rekrytering inom ramen för Euresnätverket, och den bör bestå av en
 översyn av de befintliga resurser och verktyg som står till förfogande för
 organisationerna i medlemsstaten för att underlätta arbetskraftens rörlighet
 inom EU.
 (31) Ett utbyte av utkast till
 verksamhetsplaner mellan medlemsstaterna under programplaneringscykeln bör göra
 det möjligt för de nationella samordningskontoren, som företrädare för
 medlemsstaterna, att tillsammans med Europeiska samordningsbyrån styra Euresnätverkets
 resurser mot lämpliga åtgärder och projekt, och därmed inrikta Euresnätverkets
 utveckling mot ett mer resultatinriktat verktyg anpassat till arbetstagarnas
 behov i överensstämmelse med arbetsmarknadernas dynamik.
 (32) För att få tillräcklig information
 för att kunna mäta Euresnätverkets resultat bör gemensamma indikatorer
 fastställas. Dessa indikatorer bör vara vägledande för de organisationer som
 deltar i Euresnätverket för att ange deras resultat och bör bidra till att
 bedöma utvecklingen mot de mål som fastställts för Euresnätverket som helhet,
 däribland dess bidrag till genomförandet av en samordnad
 sysselsättningsstrategi i enlighet med artikel 145 i EUF-fördraget.
 (33) När de åtgärder som föreskrivs
 i den här förordningen medför behandling av personuppgifter måste de vidtas i
 enlighet med EU-lagstiftningen om skydd av personuppgifter[20] samt de nationella
 genomförandeåtgärderna till denna.
 (34) Denna förordning står i
 överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och de principer som erkänns
 särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som
 det hänvisas till i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen.
 (35) Eftersom målet för denna
 förordning, nämligen att upprätta en gemensam ram för samarbete mellan medlemsstaterna
 för att sammanföra lediga platser och möjligheten att ansöka om dessa lediga
 platser och att underlätta balansen mellan tillgång och efterfrågan på
 arbetsmarknaden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna
 och därför, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås
 på unionsnivå, får unionen vidta åtgärder i enlighet med
 subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I
 enlighet med proportionalitetsprincipen i nämnda artikel 5 går denna
 förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
 (36) Befogenheten att anta
 delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt bör delegeras till kommissionen för att säkerställa att de förpliktelser
 som åligger medlemsstaterna vad beträffar att ge tillstånd till de
 organisationer som ansluter sig till Euresnätverket som Euressamarbetspartner,
 samt att tillhandahålla gemensamma indikatorer för dessa organisationers
 resultat kan ändras mot bakgrund av erfarenheterna från deras tillämpning eller
 för att ta hänsyn till nya behov på arbetsmarknaden. Det är av särskild
 betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande
 arbete, inklusive på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och
 utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds
 samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som
 möjligt och på lämpligt sätt.
 (37) För att säkerställa enhetliga
 villkor för genomförandet av de tekniska standarder och format för insamling
 och automatisk matchning samt modeller och förfaranden för informationsutbyte
 mellan medlemsstaterna bör genomförandebefogenheter delegeras till
 kommissionen. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets
 och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om
 fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av
 kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 KAPITEL I
 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
 Artikel 1
 Syfte
 1. Syftet med denna förordning
 är att underlätta utövandet av den fria rörligheten för arbetstagare inom
 unionen i enlighet med artikel 45 i EUF-fördraget, genom att det inrättas
 en gemensam ram för samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen.
 2. För att bestämmelserna i
 punkt 1 ska kunna följas fastställs i denna förordning mål, principer och
 regler om följande:
 a) Samarbete mellan medlemsstaterna och
 kommissionen för att utbyta uppgifter om lediga platser, platsansökningar och
 meritförteckningar och om den därav följande placeringen av arbetstagare i
 arbete.
 b) Åtgärder av och mellan medlemsstaterna
 för att underlätta balansen mellan tillgång och efterfrågan på unionens
 arbetsmarknad, i syfte att främja en hög sysselsättningsnivå.
 c) Driften av ett europeiskt nätverk för
 arbetsförmedlingar mellan medlemsstaterna och kommissionen.
 d) Därmed sammanhängande stödtjänster för
 rörlighet som ska tillhandahållas arbetstagare och arbetsgivare.
 Artikel 2
 Definitioner
 I denna förordning gäller följande
 definitioner:
 a) offentliga arbetsförmedlingar:
 organisationer i medlemsstaterna, som ingår i relevanta ministerier, offentliga
 organ eller offentligrättsliga företag och som är ansvariga för att genomföra
 aktiva arbetsmarknadsåtgärder och bedriva arbetsförmedling i allmänhetens
 intresse.
 b) arbetsförmedlingar: varje
 juridisk eller fysisk person som lagligen är verksam i en medlemsstat, och som
 tillhandahåller tjänster för arbetssökande för att få anställning och för
 arbetsgivare för att rekrytera arbetstagare.
 c) ledig plats: varje erbjudande
 om anställning, inbegripet lärlings-
 och praktikplatser som anses som arbete.
 d) platsförmedling:
 informationsutbyte och behandling av lediga platser, platsansökningar och meritförteckningar.
 e) den gemensamma IT-plattformen:
 den IT-infrastruktur och tillhörande plattformar som inrättats på EU-nivå för
 platsförmedling.
 f) placering av en arbetstagare
 hos en arbetsgivare eller en arbetsgivares rekrytering av en
 arbetstagare genom en arbetsförmedlings försorg: tillhandahållande av tjänster
 för att förmedla tillgång till efterfrågan med målet att fylla en ledig plats.
 g) gränsarbetare: en
 arbetstagare som har anställning i en medlemsstat men som är bosatt i en
 annan medlemsstat, dit han eller hon som regel återvänder dagligen eller
 åtminstone en gång i veckan.
 KAPITEL II
 INRÄTTANDE AV EURESNÄTVERKET
 Artikel 3
 Inrättande
 Genom denna förordning inrättas ett europeiskt
 nätverk för arbetsförmedlingar (nedan kallat Euresnätverket).
 Artikel 4
 Sammansättning, uppgifter och gemensamt ansvar
 1. Euresnätverket omfattar
 följande kategorier av organisationer:
 a) Europeiska kommissionen, som ansvarar för
 att biträda Euresnätverket med att utöva sin verksamhet genom den europeiska
 samordningsbyrån.
 b) Euresmedlemmarna, som är de organ som
 utsetts av medlemsstaterna och som ansvarar för tillämpningen av denna
 förordning i respektive medlemsstat, dvs. de nationella samordningskontoren.
 c) Euressamarbetspartner, som är de
 organisationer som fått tillstånd av medlemsstaterna att på nationell, regional
 eller lokal nivå ge arbetstagare och arbetsgivare stöd genom platsförmedling
 eller stödtjänster.
 2. I enlighet med sina
 respektive roller och ansvarsområden främjar alla organisationer som deltar i Euresnätverket
 aktivt och i nära samarbete de möjligheter som arbetskraftens rörlighet inom
 unionen erbjuder och försöker förbättra olika strategier och sätt för
 arbetstagare och arbetsgivare att ta vara på dessa möjligheter på lokal,
 regional, nationell och europeisk nivå.
 Artikel 5
 Mål
 Euresnätverket bidrar till följande mål:
 a) Ett enklare utövande av de
 rättigheter som stadgas i artikel 45 i EUF-fördraget och i bestämmelserna
 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april
 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen[21].
 b) Genomförandet av den samordnade
 sysselsättningsstrategin i enlighet med artikel 145 i EUF-fördraget.
 c) Bättre fungerande och integrerade
 arbetsmarknader i unionen.
 d) Ökad frivillig geografisk och yrkesmässig
 rörlighet inom unionen på rättvis grund.
 e) Social inkludering och integration
 av personer som står utanför arbetsmarknaden.
 Artikel 6
 Europeiska samordningsbyråns ansvarsområden
 1. Den europeiska
 samordningsbyrån förbinder sig i synnerhet att tillhandahålla följande:
 a) Utformningen av en enhetlig ram och
 sektorsövergripande stöd till förmån för Euresnätverket, inbegripet
 i) drift och utveckling av en europeisk portal för
 rörlighet i arbetslivet (nedan kallad Euresportalen) och IT-tjänster i
 samband därmed, inbegripet system och förfaranden för utbyte av lediga platser,
 platsansökningar, meritförteckningar och styrkande handlingar såsom
 färdighetspass och liknande samt andra uppgifter, i samarbete med andra
 relevanta tjänster, nätverk eller initiativ för information och rådgivning inom
 unionen,
 ii) informations- och kommunikationsverksamhet,
 iii) ett gemensamt utbildningsprogram för Eures
 personal,
 iv) underlättande av bildandet av nätverk, utbyte
 av bästa praxis och ömsesidigt lärande inom Euresnätverket.
 b) Analys av den geografiska och
 yrkesmässiga rörligheten.
 c) Utveckling av en lämplig ram för
 samarbete och platsförmedling inom unionen avseende lärlings- och
 praktikplatser, i enlighet med denna förordning.
 d) Övervakning och utvärdering av Eures
 verksamhet och dess sysselsättningsutveckling, i samarbete med
 Euresmedlemmarna.
 2. Dess fleråriga arbetsprogram
 ska utarbetas i samråd med Eures samordningsgrupp som avses i artikel 11.
 Artikel 7
 De nationella samordningskontorens ansvarsområden
 1. Varje nationellt
 samordningskontor ansvarar för
 a) samarbete med kommissionen och andra
 medlemsstater om platsförmedling inom den ram som fastställs i kapitel III,
 b) organisationen av arbetet för Eures i
 medlemsstaten, inklusive tillhandahållande av stödtjänster enligt kapitel IV,
 c) samordning av den berörda medlemsstatens
 åtgärder med andra medlemsstaters åtgärder i enlighet med bestämmelserna i
 kapitel V.
 2. Det nationella
 samordningskontoret organiserar också genomförandet på nationell nivå av de
 horisontella stödverksamheter som den europeiska samordningsbyrån
 tillhandahåller enligt artikel 6, vid behov i nära samarbete med den
 europeiska samordningsbyrån och andra nationella samordningskontor. Denna
 horisontella stödverksamhet består särskilt av följande:
 a) Insamling och validering av information
 om Euressamarbetspartner som är verksamma inom dess nationella territorium,
 deras verksamhet och omfattningen av de stödtjänster de tillhandahåller för
 arbetstagare och arbetsgivare, för offentliggörande, bland annat på
 Euresportalen.
 b) Tillhandahållande av
 utbildningsförberedande verksamhet som berör Eures verksamhet, urval av
 personal för deltagande i det gemensamma utbildningsprogrammet och i verksamhet
 för ömsesidigt lärande.
 c) Insamling och analys av data med avseende
 på artiklarna 28 och 29.
 3. Det nationella
 samordningskontoret ska för offentliggörande, bland annat på Euresportalen, i
 arbetstagarnas och arbetsgivarnas intresse validera, regelbundet uppdatera och
 snabbt sprida information och vägledning som finns att tillgå på nationell nivå
 med avseende på följande:
 a) Boende- och arbetsförhållanden.
 b) Administrativa förfaranden i samband med
 anställning.
 c) De regler som är tillämpliga på
 arbetstagare.
 d) Lärlings- och praktikplatser.
 e) I förekommande fall situationen för
 gränsarbetare, i synnerhet i gränsöverskridande regioner.
 Om det är lämpligt får det nationella
 samordningskontoret validera och sprida uppgifterna i samarbete med andra
 tjänster eller nätverk för information och rådgivning och lämpliga organ på
 nationell nivå, däribland de som nämns i artikel 5 i Europaparlamentets
 och rådets direktiv 2013/.../EU om åtgärder som underlättar utövandet av
 arbetstagares rättigheter i samband med fri rörlighet för arbetstagare[22].
 4. Det nationella samordningskontoret
 ger allmänt stöd till de organisationer som i det egna landet deltar i
 Euresnätverket avseende samarbete med deras Euresmotsvarigheter i andra
 medlemsstater. Detta inbegriper även stöd i händelse av klagomål som har
 samband med lediga platser och rekryteringar vid Eures och samarbete med de
 offentliga myndigheterna, exempelvis yrkesinspektionen.
 5. Det nationella
 samordningskontoret främjar samarbete med berörda parter såsom
 yrkesvägledningsinrättningar, universitet, handelskammare och organisationer
 som sysslar med lärlingsutbildningar och praktikprogram.
 6. Varje medlemsstat garanterar
 att dess nationella samordningskontor får den personal och övriga resurser som
 krävs för att det ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna förordning.
 7. Det nationella
 samordningskontoret leds av en nationell samordnare som är medlem i den
 samordningsgrupp som avses i artikel 11.
 Artikel 8
 Tillstånd för Euressamarbetspartner
 1. Varje medlemsstat ska inrätta
 ett system för att ge tillstånd till Euressamarbetspartner att delta i
 Euresnätverket, övervaka deras verksamhet och se till att de följer nationell
 lagstiftning och unionslagstiftningen vid tillämpningen av denna förordning.
 Detta system ska vara öppet och proportionerligt och iaktta principerna om lika
 behandling av de sökande organisationerna och ett korrekt rättsligt förfarande.
 2. Medlemsstaterna ska
 underrätta den europeiska samordningsbyrån om de nationella system som har
 införts och om de Euressamarbetspartner de har gett tillstånd att delta i Euresnätverket
 i enlighet med detta.
 3. Alla arbetsförmedlingar som
 lagligen bedriver verksamhet i en medlemsstat kan i den medlemsstaten begära
 att få delta i Euresnätverket som Euressamarbetspartner, i enlighet med de
 villkor som anges i denna förordning och det system som har upprättats av den
 medlemsstaten.
 4. Euressamarbetspartner har
 rätt att delta i Euresnätverket i enlighet med de gemensamma minimikriterier
 som anges i bilagan.
 5. De gemensamma
 minimikriterierna påverkar inte en medlemsstats tillämpning av ytterligare
 kriterier eller krav som medlemsstaten anser nödvändiga för att säkerställa en
 korrekt tillämpning av de regler som är tillämpliga på den verksamhet som
 bedrivs av arbetsförmedlingarna och effektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder
 på dess nationella territorium. För att säkerställa öppenheten utgör dessa
 kriterier och krav en integrerad del av det system som anges i punkt 1.
 6. Euressamarbetspartner kan
 anlita andra Euressamarbetspartner eller andra organisationer för att
 tillsammans uppfylla kriterierna i bilagan. I sådana fall utgör det ett
 ytterligare villkor för deltagande i Euresnätverket att ett lämpligt
 partnerskap fortlöpande förekommer.
 7. För att ändra bilagan ska
 kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med det
 förfarande som avses i artikel 33.
 8. Kommissionen får genom
 genomförandeakter anta en mall för beskrivning av det nationella systemet och
 förfarandena för att utbyta information om nationella system mellan
 medlemsstaterna. Dessa genomförandeakter ska antas av kommissionen i enlighet
 med det rådgivande förfarande som avses i artikel 34.2.
 Artikel 9
 Euressamarbetspartners ansvarsområden
 1. De sökande organisationerna
 kan välja att delta i Euresnätverket i enlighet med något av följande
 alternativ:
 a) Att bidra till poolen av lediga platser i
 enlighet med artikel 14.1 a.
 b) Att bidra till poolen av platsansökningar
 och meritförteckningar i enlighet med artikel 14.1 b.
 c) Att tillhandahålla stödtjänster för
 arbetstagare och arbetsgivare i enlighet med kapitel IV.
 d) En kombination av leden a–c.
 2. Euressamarbetspartner utser
 en eller flera kontaktpunkter, till exempel placerings- och rekryteringskontor,
 teletjänstcentraler eller självbetjäningstjänster, där arbetstagare och
 arbetsgivare kan få stöd med platsförmedling eller tillgång till stödtjänster i
 enlighet med denna förordning. Kontaktpunkterna får också grundas på
 personalutbytesprogram, utstationering av kontaktpersoner eller gemensamma
 arbetsförmedlingar.
 3. Kontaktpunkterna ska tydligt
 ange omfattningen av de stödtjänster som tillhandahålls arbetstagare och
 arbetsgivare.
 4. Medlemsstaterna får kräva att
 Euressamarbetspartner bidrar till följande:
 a) Driften av det nationella centrum som
 avses i artikel 15.5 genom en avgift eller i annan form.
 b) Det informationsutbyte som avses i
 artiklarna 26 och 27.
 c) Den programplaneringscykel som avses i
 artikel 28.
 d) Insamling av uppgifter i enlighet med
 artikel 29.
 Medlemsstaterna ska
 besluta om metoder för dessa bidrag i sina nationella system på grundval av
 proportionalitetsprincipen, med beaktande av sådana faktorer som den
 administrativa kapaciteten hos Euressamarbetspartnern och i vilken grad den
 deltar i Euresnätverket enligt punkt 1.
 Artikel 10
 De offentliga arbetsförmedlingarnas roll
 1. Medlemsstaterna får till sina
 offentliga arbetsförmedlingar delegera allmänna uppgifter och verksamheter i
 samband med organisationen av arbetet enligt denna förordning, till exempel
 utformningen och förvaltningen av de nationella systemen för godkännande av Euressamarbetspartner
 eller utarbetande och distribution av den grundläggande information som avses i
 artikel 20.
 2. Medlemsstaterna får anförtro
 de stödtjänster som avses i artiklarna 21–23 till sina offentliga
 arbetsförmedlingar, förutsatt att de sistnämnda deltar i Euresnätverket,
 antingen som en Euressamarbetspartner som har fått tillstånd i enlighet med
 artikel 8 och bilagan till den här förordningen eller som en
 Euressamarbetspartner på grundval av undantaget i punkt 3.
 3. Under en period på högst fem
 år från och med den dag då denna förordning börjar tillämpas får
 medlemsstaterna bevilja undantag från en översyn av tillämpningen av
 artikel 8 och bilagan till den här förordningen för de offentliga
 arbetsförmedlingar som vid tidpunkten för ikraftträdandet av denna förordning
 ingår i Euresnätverket i enlighet med kommissionens genomförandebeslut
 2012/733/EU eller i förekommande fall kommissionens beslut 2003/8/EG.
 Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de undantag som beviljats.
 Artikel 11
 Samordningsgruppen
 1. Samordningsgruppen består av
 företrädare för den europeiska samordningsbyrån och de nationella
 samordningskontoren.
 2. Samordningsgruppen ska stödja
 genomförandet av denna förordning genom att utbyta information och utveckla
 riktlinjer. Den ska särskilt bistå med att utarbeta utkast till de tekniska
 standarder och format som avses i artiklarna 14.8 och 16.5.
 3. Den europeiska
 samordningsbyrån ska organisera arbetet i samordningsgruppen och ska vara
 ordförande vid mötena.
 Den ska inbjuda företrädare för arbetsmarknadens
 parter på EU-nivå att delta i mötena.
 Artikel 12
 Gemensam identitet och varumärke
 1. Beteckningen Eures ska
 användas uteslutande för verksamhet inom Euresnätverket i enlighet med denna
 förordning. Den ska illustreras med en logotyp som är definierad i ett grafiskt
 dokument som antagits av Europeiska samordningsbyrån.
 2. Eures varumärke samt
 logotypen som kännetecknar det är registrerat som gemenskapsvarumärke vid Byrån
 för harmonisering av den inre marknaden och ska användas av alla organisationer
 som deltar i Euresnätverket som avses i artikel 3 i alla deras
 verksamheter som har samband med Euresnätverket och denna förordning i syfte
 att garantera en gemensam visuell identitet.
 3. De organisationer som deltar
 i Euresnätverket ska se till att det informations- och marknadsföringsmaterial
 som de tillhandahåller är förenligt med Euresnätverkets
 kommunikationsverksamhet i stort och med den information som lämnas av den
 europeiska samordningsbyrån.
 4. Endast den europeiska
 samordningsbyrån har befogenhet att bevilja tredje part tillstånd att använda
 Eures logotyp och ska informera de berörda organisationerna om detta.
 5. De organisationer som deltar
 i Euresnätverket ska utan dröjsmål underrätta Europeiska samordningsbyrån om
 eventuellt missbruk av logotypen av en tredje part eller ett tredjeland.
 Artikel 13
 Samarbete
 1. Den europeiska
 samordningsbyrån ska underlätta Euresnätverkets samarbete med unionens övriga
 tjänster eller nätverk för information och rådgivning.
 2. De nationella samordningskontoren
 ska samarbeta med de tjänster och nätverk som avses i punkt 1 på unionsnivå
 samt nationell, regional och lokal nivå, för att uppnå synergieffekter och
 undvika överlappningar, och när det är lämpligt involvera
 Euressamarbetspartner.
 3. Medlemsstaterna ska sträva
 efter att utveckla lösningar med en gemensam kontaktpunkt för kommunikationen
 med arbetstagare och arbetsgivare om den gemensamma verksamheten inom
 Euresnätverket och dessa tjänster och nätverk.
 KAPITEL III
 GEMENSAM IT-PLATTFORM
 Artikel 14
 Organisationen av den gemensamma IT-plattformen
 1. Varje medlemsstat ska för att
 erbjuda erbjudanden om anställning samt platsansökningar förse Euresportalen
 med följande:
 a) Alla lediga platser hos deras offentliga
 arbetsförmedlingar samt sådana som tillhandahållits av Euressamarbetspartner.
 b) Alla platsansökningar och
 meritförteckningar hos deras offentliga arbetsförmedlingar samt de som
 tillhandahålls av Euressamarbetspartner, under förutsättning att de berörda
 arbetstagarna har samtyckt till att göra informationen tillgänglig även på
 Euresportalen enligt de villkor som anges i punkt 3.
 2. När medlemsstaterna förser
 Euresportalen med uppgifter om lediga platser
 a) får de inte göra någon åtskillnad med
 hänsyn till kontraktens art och varaktighet eller arbetsgivarnas
 rekryteringsavsikter,
 b) får de undanta lediga platser som på
 grund av sin natur eller nationella bestämmelser enbart är öppna för medborgare
 i ett visst land.
 3. Sådant samtycke av
 arbetstagare som avses i punkt 1 b ska vara uttryckligt, entydigt, frivilligt,
 specifikt och välinformerat. Arbetstagarna ska kunna dra tillbaka sitt samtycke
 när som helst och kräva att någon eller alla de uppgifter som lämnats ska tas
 bort eller ändras. Arbetstagarna ska kunna välja mellan ett antal alternativ
 för att begränsa tillgången till uppgifter om dem eller till vissa attribut.
 4. Medlemsstaterna ska ha infört
 de förfaranden och standarder som är nödvändiga för att garantera sakinnehåll
 och teknisk kvalitet i uppgifterna om lediga platser och meritförteckningar.
 5. De ska utbyta information om
 de förfaranden och standarder som avses i punkt 4 samt om standarder för
 datasäkerhet och skydd av personuppgifter. De ska samarbeta med varandra och
 med Europeiska samordningsbyrån, särskilt i händelse av klagomål och lediga
 platser som inte anses uppfylla de standarder som är tillämpliga enligt
 nationell lagstiftning.
 6. De ska se till att källorna
 kan spåras i syfte att övervaka uppgifternas kvalitet.
 7. För att möjliggöra matchning
 av erbjudanden om anställning med platsansökningar ska varje medlemsstat lämna
 den information som avses i punkt 1, i enlighet med ett enhetligt system.
 8. Kommissionen ska genom
 genomförandeakter anta nödvändiga tekniska standarder och format i syfte att
 uppnå det enhetliga system som avses i punkt 7. Dessa genomförandeakter ska
 antas av kommissionen i enlighet med det granskningsförfarande som avses i
 artikel 34.3.
 Artikel 15
 Tillgång på nationell nivå till den gemensamma IT-plattformen
 1. De offentliga
 arbetsförmedlingarna ska säkerställa att Euresportalen är kopplad till, klart
 synlig och intuitivt sökbar i alla arbetssökandeportaler de förvaltar på
 nationell, regional och lokal nivå.
 2. De offentliga
 arbetsförmedlingarna ska sträva efter att komma överens med andra arbetsförmedlingar
 som är verksamma på den medlemsstatens territorium att säkerställa
 tillämpningen av den princip som anges i punkt 1 också på nätsökverktyg
 som sköts av dem.
 3. Medlemsstaterna ska i de
 interna hjälpmedel för handläggare som förvaltas av de offentliga
 arbetsförmedlingarna se till att alla lediga platser, platsansökningar och
 meritförteckningar som tillhandahålls på Euresportalen är tillgängliga på samma
 sätt som alla nationella uppgifter i dessa interna hjälpmedel.
 4. Euressamarbetspartner ska
 också tillämpa de principer som avses i punkterna 1 och 3 i enlighet med det
 val som gjorts av dessa organisationer enligt artikel 9.1.
 5. Medlemsstaterna ska inrätta
 ett nationellt centrum för att möjliggöra överföring till Euresportalen av
 information om lediga platser, platsansökningar och meritförteckningar som görs
 tillgängliga av organisationer som vill dela med sig av denna information även på
 Euresportalen.
 6. Medlemsstaterna ska sträva
 efter att utveckla lösningar med en enda kontaktpunkt för kommunikation till
 gränsarbetare och arbetsgivare inom de gränsöverskridande regioner där de
 berörda medlemsstaterna tillsammans anser det nödvändigt att upprätta särskilda
 samarbets- och servicestrukturer.
 Artikel 16
 Automatisk matchning genom den gemensamma IT-plattformen
 1. Kommissionen ska utarbeta en
 europeisk klassificering av kunskaper, färdigheter, kvalifikationer och yrken.
 Denna klassificering är det verktyg som underlättar platsansökningar online
 över gränserna för Europeiska unionen genom att utföra jobbmatchning,
 identifiera brist på kvalificerad arbetskraft, erkänna kvalifikationer och ge
 yrkesvägledning vid Euresportalen.
 2. Medlemsstaterna ska samarbeta
 med varandra och kommissionen när det gäller de nationella systemens
 interoperabilitet och den klassificering som avses i punkt 1.
 3. Varje medlemsstat ska i detta
 syfte senast den 1 januari 2017 inrätta ett preliminärt register för att
 kartlägga alla sina nationella, regionala och sektoriella klassificeringar till
 och från den klassificering som avses i punkt 1, och sedan registret börjat
 användas på grundval av en ansökan som gjorts tillgänglig av den europeiska
 samordningsbyrån regelbundet uppdatera registret för att hålla det aktuellt i
 förhållande till utvecklingen av rekryteringstjänster.
 4. Kommissionen ska
 tillhandahålla tekniskt stöd till de medlemsstater som väljer att ersätta
 nationella klassificeringar med den klassificering som avses i punkt 1.
 5. Kommissionen ska genom
 genomförandeakter anta de tekniska standarder och format som är nödvändiga för
 att sköta det klassificeringssystem som avses i punkt 1. Dessa
 genomförandeakter ska antas av kommissionen i enlighet med det
 granskningsförfarande som avses i artikel 34.3.
 Artikel 17
 Mekanismer för förenklad tillgång för arbetstagare och arbetsgivare
 1. De offentliga
 arbetsförmedlingarna ska se till att arbetstagare som använder deras tjänster,
 genom att tillhandahålla dem platsansökningar och meritförteckningar, kan välja
 att låta dessa arbetsförmedlingar hjälpa dem med registrering vid Euresportalen
 och därvid använda det nationella centrum som avses i artikel 15.5.
 2. De offentliga
 arbetsförmedlingarna ska inrätta en liknande mekanism för att underlätta
 registrering som arbetsgivare vid Euresportalen för de arbetsgivare som
 använder deras tjänster för att offentliggöra lediga platser på nationell nivå,
 antingen direkt genom sina arbetssökandeportaler eller via andra plattformar
 som stöds av medlemsstaterna.
 3. Euressamarbetspartner ska
 också tillämpa de principer som avses i punkterna 1 och 2, i enlighet med det
 val som gjorts av dessa organisationer enligt artikel 9.1.
 4. Arbetstagare och arbetsgivare
 ska ha tillgång till allmän information om hur, när och var de kan uppdatera,
 ändra och ta bort uppgifterna i fråga.
 KAPITEL IV
 STÖDTJÄNSTER
 Artikel 18
 Principer
 1. Medlemsstaterna ska se till
 att arbetstagare och arbetsgivare kan få tillgång till stödtjänster på
 nationell nivå.
 2. Medlemsstaterna ska stödja
 utarbetandet av en samordnad strategi på nationell nivå för dessa tjänster.
 3. Medlemsstaterna ska garantera
 tillhandahållande av de stödtjänster som avses i artiklarna 20–23 genom
 Euressamarbetspartner på följande sätt:
 a) Av den offentliga arbetsförmedlingen i
 den berörda medlemsstaten, i enlighet med artikel 10.
 b) Av organisationer som handlar under
 ansvar av de offentliga arbetsförmedlingarna i den berörda medlemsstaten, på
 grundval av delegation, utkontraktering eller särskilda avtal som undertecknas
 antingen med dessa offentliga arbetsförmedlingar eller med andra organ om de
 tjänster dessa organisationer tillhandahåller.
 c) Genom en eller flera
 Euressamarbetspartner.
 d) Genom en kombination av leden a–c.
 4. I varje medlemsstat ska de
 stödtjänster som avses i artiklarna 20–23 tillhandahållas åtminstone av de
 organisationer som avses i punkt 3 a eller punkt 3 b.
 5. De stödtjänster för
 arbetstagare som avses i artiklarna 20, 22 och 23 och den hjälp med
 registrering vid Euresportalen som avses i artikel 17.1 ska vara
 kostnadsfri.
 6. De stödtjänster för
 arbetsgivare som avses i artiklarna 21 och 22 och den hjälp med registrering
 vid Euresportalen som avses i artikel 17.2 får vara avgiftsbelagd. I de
 avgifter som tas ut får det inte göras någon åtskillnad mellan de avgifter som
 tas ut för Eures tjänster och de som är tillämpliga på andra jämförbara
 tjänster som tillhandahålls av organisationen i fråga.
 7. Euressamarbetspartner ska
 tydligt ange för arbetstagare och arbetsgivare de stödtjänster de
 tillhandahåller, var och hur dessa tjänster är tillgängliga och de villkor
 enligt vilka tillgång beviljas, med användning av sina informationskanaler.
 Informationen ska offentliggöras på Euresportalen.
 Artikel 19
 Tillgång till grundläggande information
 1. Medlemsstaterna ska se till
 att alla arbetstagare och arbetsgivare som söker kundtjänster från arbetsförmedlingen
 får eller underrättas om grundläggande information om det stöd för rörlighet
 som finns att tillgå på nationell nivå och som
 a) ger dem information åtminstone om
 Euresportalens och Euresnätverkets existens, kontaktuppgifter till relevanta
 Euressamarbetspartner på nationell nivå, information om de rekryteringskanaler
 de använder (e-tjänster, persontjänster, var kontaktpunkterna finns) och
 relevanta länkar till webbplatser, och
 b) är lättillgänglig och presenteras på ett
 användarvänligt sätt.
 2. Medlemsstaterna ska utveckla
 specifik information för gränsarbetare inom de gränsöverskridande regioner där
 de berörda medlemsstaterna tillsammans anser det nödvändigt att upprätta
 särskilda samarbets- och servicestrukturer.
 3. Den europeiska samordningsbyrån
 ska stödja utarbetandet av grundläggande information enligt denna artikel och
 hjälpa medlemsstaterna att sörja för en lämplig språktäckning.
 Artikel 20
 Stödtjänster för arbetstagare
 1. De berörda
 Euressamarbetspartnerna ska aktivt erbjuda alla arbetstagare som söker arbete
 möjlighet att få tillgång till de tjänster som anges i denna artikel. I
 förekommande fall ska detta erbjudande upprepas under arbetssökandets gång.
 2. Om arbetstagarna är
 intresserade av ytterligare hjälp ska de berörda Euressamarbetspartnerna
 tillhandahålla information och vägledning om enskilda arbetstillfällen och i
 synnerhet erbjuda dem följande tjänster:
 a) Tillhandahålla information om levnads-
 och arbetsvillkor eller hänvisa till sådana uppgifter.
 b) Informera om aktiva arbetsmarknadsåtgärder
 och tillgång till sådana åtgärder.
 c) På begäran bistå vid upprättande av
 platsansökningar och meritförteckningar för att säkerställa överensstämmelsen
 med de europeiska tekniska standarder och format som avses i artiklarna 14.8
 och 16.5.
 d) Vid behov bistå med uppladdning av sådana
 platsansökningar och med relevanta nationella arbetssökandeportaler och
 Euresportalen.
 e) I förekommande fall inkludera uppföljning
 om eventuell placering inom EU som del av en individuell handlingsplan.
 f) I förekommande fall hänvisa till en
 annan Euressamarbetspartner.
 3. Om arbetstagarna är
 intresserade av ytterligare stöd och det finns en rimlig sannolikhet för
 placering inom EU ska de berörda Euressamarbetspartnerna ge ytterligare hjälp
 med att söka arbete, som består av tjänster som ett urval av lämpliga lediga
 platser, stöd vid upprättande av platsansökningar och meritförteckningar och
 tillhandahållande av översättningar eller klargöranden om specifika lediga
 platser i andra medlemsstater.
 4. Efter rekrytering av en
 arbetstagare i en annan medlemsstat genom tjänster som tillhandahålls i
 enlighet med denna artikel kan de berörda Euressamarbetspartnerna förse den
 berörda personen med kontaktuppgifter till organisationer i den mottagande
 medlemsstaten, vilka kan erbjuda stöd efter anställning.
 Artikel 21
 Stödtjänster för arbetsgivare
 1. Berörda Euressamarbetspartner
 ska lämna information och vägledning till arbetsgivare som är intresserade av
 att rekrytera arbetstagare från andra medlemsstater, och i synnerhet erbjuda
 dem följande tjänster:
 a) Ge information om de specifika regler som
 är tillämpliga när de anställer dessa arbetstagare.
 b) Främja användningen av Euresnätverket och
 databasen för meritförteckningar vid Euresportalen som ett verktyg som bidrar
 till att tillsätta lediga platser.
 c) Tillhandahålla information och vägledning
 om faktorer som kan underlätta rekryteringen av arbetstagare och hur deras
 integrering kan stödjas.
 d) På begäran tillhandahålla information och
 vägledning som är begriplig för en europeisk målgrupp om utformningen av
 enskilda krav som ställs för en ledig plats.
 e) På begäran bistå vid upprättandet av den
 lediga platsen i enlighet med de europeiska tekniska standarder och format som
 avses i artiklarna 14.8 och 16.5.
 f) Vid behov bistå vid registrering som
 arbetsgivare vid Euresportalen.
 g) I förekommande fall hänvisa till en annan
 Euressamarbetspartner.
 2. Om arbetsgivarna är
 intresserade av ytterligare stöd och det finns en rimlig sannolikhet för
 rekrytering inom EU ska de berörda Euressamarbetspartner ge ytterligare hjälp
 med att söka arbete, som består av sådana tjänster som ett urval av lämpliga
 sökande och stöd med att tillhandahålla översättningar eller klargöranden om
 specifika platsansökningar i andra medlemsstater.
 3. Efter rekrytering av en
 arbetstagare från en annan medlemsstat på grund av de tjänster som
 tillhandahålls i enlighet med denna artikel kan de berörda
 Euressamarbetspartner förse den berörda arbetsgivaren med kontaktuppgifter till
 organisationer som kan erbjuda stöd för integrering av nyligen rekryterade
 arbetstagare från andra medlemsstater.
 4. De offentliga
 arbetsförmedlingarna ska sträva efter att träffa avtal med andra
 arbetsförmedlingar som är verksamma på den medlemsstatens territorium i syfte
 att
 a) gemensamt på en medlemsstats territorium
 främja registrering av arbetsgivare vid Euresnätverket och deras användning av
 den gemensamma plattformen för europeisk platsförmedling,
 b) utbyta information och bästa praxis om
 stödtjänster för arbetsgivare som är intresserade av att rekrytera arbetstagare
 från andra medlemsstater.
 Artikel 22
 Stöd efter anställning
 1. Berörda Euressamarbetspartner
 ska på begäran av arbetstagare och arbetsgivare tillhandahålla allmän
 information om stöd efter anställning och om var man kan få stöd efter
 anställning, bland annat utbildning om interkulturell kommunikation,
 språkkurser och stöd med integrering.
 2. Genom undantag från
 artikel 18.5 får Euressamarbetspartner erbjuda det stöd som avses i punkt
 1 till arbetstagare mot en avgift.
 Artikel 23
 Förenklad tillgång till information och tjänster avseende social trygghet
 1. Medlemsstaterna ska
 säkerställa samordningen mellan stödtjänster enligt denna förordning och
 tjänster som de behöriga myndigheterna tillhandahåller för social trygghet.
 2. Vid tillämpningen av punkt 1
 ska medlemsstaterna stödja utvecklingen av integrerad tillgång via nätet som en
 första informationskälla för arbetstagare, gränsarbetare och arbetsgivare.
 3. På begäran av arbetstagare,
 gränsarbetare och arbetsgivare ska Euressamarbetspartner tillhandahålla allmän
 information om rättigheter som rör social trygghet och åta sig att
 vidarebefordra begäran om specifik information till behöriga myndigheter och, i
 förekommande fall, andra organ som stöder arbetstagare som utövar sina
 rättigheter inom ramen för den fria rörligheten.
 Artikel 24
 Tillgång till nationella arbetsmarknadsåtgärder
 En medlemsstat får inte begränsa tillgången
 till nationella arbetsmarknadsåtgärder enbart av det skälet att en arbetstagare
 söker detta bistånd för att få arbete i en annan medlemsstat.
 KAPITEL V
 FÖRHÅLLANDET TILL RÖRLIGHETSSTRATEGIER
 Artikel 25
 Utbyte av information om flöden och mönster
 Kommissionen och medlemsstaterna ska övervaka
 flöden och mönster i arbetskraftens rörlighet inom unionen på grundval av
 statistik från Eurostat och tillgängliga nationella uppgifter.
 Artikel 26
 Utbyte av information mellan medlemsstaterna
 1. Varje medlemsstat ska i
 synnerhet samla in och analysera information om följande:
 a) Över- och underskott på arbetskraft på de
 nationella och sektoriella arbetsmarknaderna och i vilken mån arbetskraftens
 rörlighet kan vara en lösning på dem.
 b) Euresinsatser på nationell nivå.
 c) Euresnätverkets ställning på marknaden
 för rekryteringstjänster på den nationella nivån i sin helhet.
 2. De nationella
 samordningskontoren är ansvariga för att samutnyttja informationen inom
 Euresnätverket och att bidra till den gemensamma analysen.
 3. Med beaktande av
 informationsutbytet och den gemensamma analysen ska medlemsstaterna utarbeta
 strategier för rörlighet som en integrerad del av sin sysselsättningspolitik.
 Dessa strategier för rörlighet ska utgöra den ram på grundval av vilken
 medlemsstaterna ska genomföra de program som avses i artikel 28.
 4. Den europeiska samordningsbyrån
 ska fastställa förfaranden och praktiska arrangemang för att underlätta utbytet
 av information mellan de nationella samordningskontoren och utvecklingen av
 gemensamma analyser.
 Artikel 27
 Utbyte av information som åtföljer stödtjänster
 1. Alla organisationer som
 deltar i Euresnätverket som avses i artikel 4 ska samutnyttja och utbyta
 information om situationen i medlemsstaterna avseende levnads- och
 arbetsvillkor, administrativa förfaranden och de regler som är tillämpliga på
 arbetstagare från andra medlemsstater och därmed ge vägledning till
 arbetstagare och arbetsgivare.
 2. De ska även och utbyta
 information om situationen i medlemsstaterna som ger vägledning för
 gränsarbetare.
 3. Kommissionen ska genom
 genomförandeakter anta mallar och förfaranden för utbyte av denna information.
 Dessa genomförandeakter ska antas av kommissionen i enlighet med det rådgivande
 förfarande som avses i artikel 34.2.
 Artikel 28
 Programplanering
 1. Varje nationellt
 samordningskontor ska varje år utarbeta ett arbetsprogram för de organisationer
 som deltar i Euresnätverket på den medlemsstatens territorium.
 2. I arbetsprogrammen ska
 följande anges:
 a) De viktigaste verksamheter som ska
 genomföras i enlighet med denna förordning.
 b) De personalresurser och finansiella resurser
 som totalt avsätts för dess genomförande.
 c) Formerna för övervakning och utvärdering
 av den planerade verksamheten.
 3. De nationella
 samordningskontoren och Europeiska samordningsbyrån ska tillsammans se över
 utkasten till arbetsprogram innan de lägger fram dem.
 4. De företrädare för
 arbetsmarknadens parter på EU-nivå som deltar i Eures samordningsgrupp ska
 höras om utkasten till arbetsprogram.
 5. Kommissionen ska genom
 genomförandeakter fastställa de mallar och förfaranden som är nödvändiga för programplaneringen.
 Dessa genomförandeakter ska antas av kommissionen i enlighet med det rådgivande
 förfarande som avses i artikel 34.2.
 Artikel 29
 Datainsamling och indikatorer
 1. Medlemsstaterna ska
 säkerställa att förfaranden finns för att framställa och samla in data om
 verksamhet som bedrivs på nationell nivå i enlighet med följande kategorier av
 gemensamma indikatorer:
 a) Information och vägledning av
 Euresnätverket, på grundval av det antal kontakter Eures personal har med
 arbetstagare och arbetsgivare.
 b) Placering och rekrytering till följd av
 Eures verksamhet på grundval av antalet lediga platser, platsansökningar och
 meritförteckningar som hanterats och bearbetats av Eures personal och antalet
 arbetstagare som rekryterats i en annan medlemsstat i enlighet med detta.
 c) Uppgifter om kundnöjdhet avseende
 Euresnätverket, som även inhämtats genom undersökningar.
 2. Den europeiska
 samordningsbyrån ansvarar för att samla in data om Euresportalen och
 utvecklingen av samarbetet om platsförmedling enligt denna förordning.
 3. Kommissionen ska ges
 befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med det förfarande som avses i
 artikel 33 för att vidareutveckla de gemensamma indikatorerna.
 Artikel 30
 Genomföranderapporter
 Med beaktande av den information som samlats
 in i enlighet med detta kapitel ska Europeiska kommissionen vartannat år
 överlämna en rapport till Europaparlamentet, rådet, Regionkommittén och
 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om arbetskraftsrörlighet inom
 unionen och tjänster för arbetstagare för att underlätta utövandet av den fria
 rörligheten i enlighet med artikel 46 i EUF-fördraget.
 KAPITEL VI
 SLUTBESTÄMMELSER
 Artikel 31
 Skydd av personuppgifter
 De åtgärder som föreskrivs i denna förordning
 ska genomföras i enlighet med unionens lagstiftning om skydd av
 personuppgifter, särskilt direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med
 avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana
 uppgifter[23]
 och de nationella genomförandeåtgärderna för detta, samt förordning (EG)
 nr 45/2001 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och
 gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för
 sådana uppgifter[24].
 Artikel 32
 Efterhandsutvärdering
 Europeiska kommissionen ska förelägga
 Europaparlamentet, rådet, Regionkommittén och Europeiska ekonomiska och sociala
 kommittén en efterhandsutvärdering av driften och effekterna av denna
 förordning fem år efter dess ikraftträdande.
 Rapporten kan åtföljas av lagstiftningsförslag
 om ändring av denna förordning.
 Artikel 33
 Utövande av delegering
 1. Befogenheten att anta
 delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i
 denna artikel.
 2. Den delegering av
 befogenheter som avses i artiklarna 8 och 29 ska ges på obestämd tid från och
 med datum för ikraftträdande av den grundläggande lagstiftningsakten eller från
 och med något annat datum som fastställts av lagstiftaren.
 3. Den delegering av befogenhet
 som avses i artiklarna 8 och 29 får när som helst återkallas av
 Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att
 delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet
 får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens
 officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det
 påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
 4. Så snart kommissionen antar
 en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
 5. En delegerad akt som antas
 enligt artiklarna 8 och 29 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet
 eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av
 två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om
 både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har
 underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period
 ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
 Artikel 34
 Kommittéförfarande
 1. Kommissionen ska biträdas av
 den Eureskommitté som inrättas genom denna förordning. Denna kommitté ska vara
 en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
 2. När det hänvisas till denna
 punkt ska artikel 4 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
 3. När det hänvisas till denna
 punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
 Artikel 35
 Upphävande
 1. Följande bestämmelser som
 anges i nedanstående akter ska upphöra att gälla:
 a) Kapitel II och artikel 38 i
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april
 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen.
 b) Artikel 23 i Europaparlamentets och
 rådets förordning (EU) nr 1296/2013 av den 11 december 2013 om
 Europeiska unionens program för sysselsättning och social innovation och om
 ändring av beslut 283/2010/EU om inrättande av ett europeiskt instrument
 Progress för mikrokrediter för sysselsättning och social delaktighet.
 2. Hänvisningar till de upphävda
 rättsakterna ska anses som hänvisningar till denna förordning.
 Artikel 36
 Tillämpning
 Förordningen ska gälla
 medlemsstaterna och deras medborgare utan att det påverkar tillämpningen av
 artiklarna 2 och 3 i förordning (EU) nr 492/2011.
 Artikel 37
 Ikraftträdande
 Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den
 har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
 Utfärdad i Bryssel den
 På Europaparlamentets vägnar På
 rådets vägnar
 Ordförande Ordförande
 [1] EUT L 141, 27.5.2011, s. 1.
 [2] Kommissionens beslut 2003/8/EG av den 23 december 2002
 om tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 med avseende på förmedling
 av lediga platser och platsansökningar (EGT L 5, 10.1.2003, s. 16) upphävdes
 genom kommissionens genomförandebeslut 2012/733/EU av den 26 november 2012
 om tillämpning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011
 (EUT L 328, 28.11.2012, s. 21). Detta beslut träder i kraft den 1 januari 2014.
 [3] COM(2013) 430.
 [4] OECD
 Economic Surveys European Union, March 2012 or
 http://www.oecd-ilibrary.org/economics/oecd-economic-surveys-european-union-2012_eco_surveys-eur-2012-en
 [5] Denna andel omfattar inte arbetstagare som är bosatta i
 en medlemsstat och arbetar i en annan (gränsarbetare).
 [6] EU:s kvartalsrapport ”Employment and Social Situation
 Quarterly Review” (om sysselsättningen och den sociala situationen), juni 2013,
 med hjälp av data från Gallup World Poll.
 [7] Genom att tillämpa den årliga andelen 0,29 % på den
 totala arbetskraften (241 miljoner personer).
 [8] Genom att tillämpa data från Gallup World Poll om
 andelen personer som planerar att flytta de kommande 12 månaderna, 1,2 %
 under 2011 och 2012, på den totala arbetskraften (241 miljoner personer).
 [9] Särskild Eurobarometerundersökning 337: Geografisk
 rörlighet och rörlighet på arbetsmarknaden (2009).
 [10] COM (2013)269 final
 [11] COM (2013)837 final
 [12] COM(2012)173 final
 [13] EUT L 328, 28.11.2012, s. 21.
 [14] EGT L 5, 10.1.2003, s. 16.
 [15] KOM(2010) 731 slutlig.
 [16] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1296/2013
 av den 11 december 2013 om Europeiska unionens program för sysselsättning
 och social innovation och om ändring av beslut 283/2010/EU om inrättande av ett
 europeiskt instrument Progress för mikrokrediter för sysselsättning och social
 delaktighet, EUT L 347, 20.12.2013, s. 238.
 [17] EUT
 C ,.[...], [...], s.[...].
 [18] EUT
 C ,.[...], [...], s.[...].
 [19] EUT L 141, 27.5.2011, s. 1.
 [20] Särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG
 av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på
 behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L
 281, 23.11.1995, s. 31) samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG)
 nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna
 och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för
 sådana uppgifter (EGT L 8, 12.1.2001, s. 1).
 [21] EUT L 141, 27.5.2011, s. 1.
 [22] COM (2013) 236 final.
 [23] EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.
 [24] EGT L 8, 12.1.2001, s. 1.
 BILAGA
 1.
 Tjänstenivå
 1.
 Det ska finnas tillräckliga mekanismer och rutiner
 för att kontrollera och se till att tillämpliga arbetsnormer och lagfästa krav
 följs fullständigt, inbegripet tillämplig lagstiftning om skydd av
 personuppgifter och kvalitetskrav på uppgifter om lediga platser.
 2.
 Det ska styrkas att det finns kapacitet att
 tillhandahålla tjänster för platsförmedling och stödtjänster i enlighet med
 denna förordning, enligt organisationens val om detta är tillämpligt.
 3.
 Tjänster ska kunna tillhandahållas genom flera
 kanaler samtidigt, och organisationen ska ha minst en webbplats tillgänglig.
 4.
 Arbetstagare och arbetsgivare ska kunna hänvisas
 till andra Euressamarbetsparter eller organ med kunnande om fri rörlighet för
 arbetstagare.
 5.
 Det ska bekräftas att principen om kostnadsfria
 Eurestjänster för EU-arbetstagare följs.
 2.
 Deltagande i Euresnätverket
 1.
 Uppgifter ska kunna tillhandahållas i tid och
 tillförlitligt.
 2.
 Deltagarna ska åta sig att följa tekniska
 standarder och format för platsförmedling och informationsutbyte enligt denna
 förordning.
 3.
 Deltagarna ska åta sig att lämna information till
 det nationella samordningskontoret om tjänstenivå och prestationer i enlighet
 med denna förordning och ska ha kapacitet att göra detta.
 4.
 Deltagarna ska förfoga över eller åta sig att
 skaffa lämplig personal med tanke på det geografiska eller institutionella
 uppdrag som deltagarna söker i egenskap av Euressamarbetspartner.
 5.
 Deltagarna ska åta sig att se till att personalen
 uppfyller kvalitetskraven och anmäla personalen till det gemensamma
 utbildningsprogrammet.