type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52002PC0770
 Förslag till rådets förordning om handel med viss utrustning och vissa produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning /* KOM/2002/0770 slutlig */
 Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om handel med viss utrustning och vissa produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning(framlagt av kommissionen)MOTIVERING(1) Syftet med bifogat förslag är att upprätta en särskild handelsordning som omfattar viss utrustning och vissa produkter som kan användas till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Denna ordning skall bidra till att förhindra brott mot den grundläggande mänskliga rättigheten att inte utsättas för tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Det här är ett av Europeiska unionens viktigaste mål, såsom betonas i riktlinjerna för EU:s policy i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, som antogs av rådet (allmänna frågor) den 9 april 2001. I dessa riktlinjer tydliggörs EU:s ståndpunkt när det gäller att förhindra användning och tillverkning av samt handel med sådan utrustning.(2) I riktlinjerna fastställs dessutom att förbudet mot grym, omänsklig eller förnedrande bestraffning innebär tydliga gränser för tillämpning av dödsstraff. När det gäller det senare antog rådet den 29 juni 1998 riktlinjer för EU:s policy gentemot tredje land i fråga om dödsstraff.(3) Av konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning från 1984 och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna framgår att inga undantag kan göras beträffande förbudet mot tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(4) Förbudet mot tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning utgör en del av det internationella samfundets allmänna moral. Den föreslagna ordningen begränsar handel i syfte att förhindra överträdelser av förbudet då det är troligt att sådana överträdelser kommer att ske och är därför nödvändig för att skydda den allmänna moralen.(5) Den föreslagna ordningen består av två delar. Den första delen utgörs av ett förbud mot all handel med utrustning som i praktiken inte har något, eller så gott som inget, annat användningsområde än dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(6) Den andra delen ger behöriga myndigheter möjlighet att kontrollera handeln med den utrustning och de produkter som finns i förteckningen och som kan användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, men som också har lagligt berättigade användningsområden. Behöriga myndigheter bör införa alla bestämmelser de anser på sin plats för att förhindra att utrustningen och produkterna används till dödsstraff eller till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I samband med detta skall de naturligtvis beakta alla relevanta faktorer, inbegripet rapporter om eventuell förekomst av tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i bestämmelselandet.(7) Följaktligen består förteckningen över utrustning av två delar. Bilaga I omfattar både utrustning som i praktiken inte har något, eller så gott som inget, annat användningsområde än dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(8) Bilaga II omfattar utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, men som också har andra lagligt berättigade användningsområden. För att undvika onödigt besvärliga och kostsamma förfaranden har bilaga II begränsats till utrustning och produkter som är konstruerade så att de enkelt kan missbrukas i syfte att användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, t.ex. eftersom de kan tillfoga människor allvarlig smärta eller skada, och till utrustning och produkter som används för brottsbekämpning, dvs. som är avsedda att användas av personal inom brottsbekämpande myndigheter och liknande yrkeskategorier.(9) Genom den föreslagna förordningen införs även begränsningar för tjänster som avser utrustning som finns med i förteckningen samt för mäkleriverksamhet. Den begränsar dock inte handeln med utrustning och produkter som inte finns med i den relevanta förteckningen.(10) För att beakta den tekniska utvecklingen bör förteckningen över utrustning och produkter regelbundet ses över. I detta hänseende måste särskild uppmärksamhet riktas mot utrustning som är till för brottsbekämpning och som presenteras som "icke-dödlig", men som kan vara mer skadlig än dess tillverkare erkänner och därför är lätt att missbruka för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(11) I riktlinjerna för EU:s policy i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, som antogs av rådet (allmänna frågor) den 9 april 2001 fastslås att EU kommer att uppmana tredje länder att förhindra användning och tillverkning av och handel med utrustning som är konstruerad för att användas till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Kommissionen anser att EU självt bör vidta de åtgärder som det uppmanar tredje land att vidta. Därför föreslår den att det införs restriktioner för handel med tredje land med utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(12) Genom den föreslagna förordningen införs inga restriktioner för användning, tillverkning, marknadsföring och försäljning av de berörda produkterna på den inre marknaden. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att inom en nära framtid vidta kompletterande åtgärder i synnerhet avseende tillverkning av sådan utrustning och sådana produkter.(13) Det bör slutligen noteras att den föreslagna förordningen varken påverkar tillämpningen av ordningen för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden (rådets förordning (EG) nr 1334/2000) och ordningen för skjutvapen (rådets direktiv (EG) 91/477/EG i vilken det bland annat fastställs att medlemsstaterna skall förstärka kontrollen av innehav av vapen vid de yttre gränserna) eller hindrar införandet av exportförbud på andra grunder, t.ex. i syfte att förhindra eller fördöma intern repression i tredje land (t.ex. rådets förordningar (EG) nr 1081/2000 om Myanmar/Burma och (EG) nr 310/2002 om Zimbabwe).(13)Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om handel med viss utrustning och vissa produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffningEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 133 i detta,med beaktande av kommissionens förslag [1], och[1] EGT C [...], [...], s. [...].av följande skäl:(1) Enligt artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen utgör respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna en av de principer som är gemensamma för medlemsstaterna. Mot bakgrund av detta beslutade gemenskapen 1995 att respekten för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna skulle vara en väsentlig beståndsdel i dess relationer med tredje land. Det beslutades därför att gemenskapen skulle införa en klausul med denna innebörd i alla nya handels-, samarbets- och associeringsavtal av allmän karaktär som den sluter med tredje land.(2) Artikel 5 i Förenta nationernas allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, artikel 7 i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och artikel 3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna innehåller alla ett absolut, allomfattande förbud mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Andra bestämmelser, i synnerhet FN:s deklaration mot tortyr [2] och FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning från 1984, ålägger stater att förhindra tortyr.[2] FN:s generalförsamlings resolution 3452 (XXX) av den 9 december 1975.(3) Enligt artikel 2.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna [3] är det förbjudet att avrätta någon eller döma någon till döden. Den 29 juni 1998 godkände rådet riktlinjer för EU:s policy gentemot tredje land ifråga om dödsstraff och beslutade att Europeiska unionen skulle arbeta för ett allmänt avskaffande av dödsstraffet.[3] EGT C 364, 18.12.2000, s. 1.(4) Enligt artikel 4 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna är det förbjudet att utsätta någon för tortyr eller omänsklig eller förnedrande bestraffning och behandling. Den 9 april 2001 godkände rådet riktlinjerna för EU:s policy mot tredjeland i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Både antagandet av EU:s uppförandekodex för vapenexport 1998 och det framtida införandet av kontroller av export av paramilitär utrustning anförs i dessa riktlinjer som exempel på effektiva åtgärder i arbetet med att förhindra tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt riktlinjerna skall också tredjeland uppmanas att förhindra användning och tillverkning av samt handel med utrustning konstruerad för tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I riktlinjerna fastställs dessutom att förbudet mot grym, omänsklig eller förnedrande bestraffning innebär tydliga gränser för tillämpningen av dödsstraffet.(5) FN:s kommission för mänskliga rättigheter uppmanar i resolutionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling, som antogs den 25 april 2001 och stöds av EU:s medlemsstater, FN:s medlemsstater att vidta lämpliga åtgärder, inbegripet lagstiftningsåtgärder, för att förhindra och förbjuda bland annat export av utrustning som konstruerats särskilt för tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Denna åsikt bekräftades genom en resolution som antogs den 16 april 2002.(6) Den 3 oktober 2001 antog Europaparlamentet en resolution [4] om rådets andra årliga rapport enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport, i vilken det uppmanar kommissionen att handla snabbt för att skapa en lämplig gemenskapsmekanism som förbjuder marknadsföring, försäljning och export av sådan polis- och säkerhetsutrustning vars användning medför grym, omänsklig eller förnedrande behandling och att se till att detta gemenskapsinstrument kommer att hindra överföring av utrustning vars hälsoeffekter inte är kända fullt ut och utrustning vars användning i praktiken visat sig medföra avsevärda risker för missbruk eller oförsvarliga skador.[4] EGT C 87 E, 11.4.2002, s. 136.(7) Det är därför lämpligt att fastställa gemenskapsregler beträffande handel med tredje land med utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Dessa regler bidrar till att främja respekten för mänskligt liv och för de grundläggande mänskliga rättigheterna och skyddar därför den allmänna moralen. Reglerna bör leda till att gemenskapens ekonomiska aktörer inte får någon vinst från handel som antingen främjar eller på annat sätt underlättar genomförandet av en politik rörande dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som inte är förenlig med EU:s relevanta riktlinjer, Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och internationella konventioner och avtal.(8) Vid genomförandet av denna förordning anses det lämpligt att tillämpa de definitioner av tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som fastställs i FN:s konvention mot tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning från 1984. Dessa definitioner bör tolkas med hänsyn till rättspraxis avseende tolkningen av motsvarande termer i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och Europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna.(9) Det anses nödvändig att förbjuda export och import av utrustning som i praktiken inte har något, eller så gott som inget, annat användningsområde än dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I detta hänseende bör det noteras att det i enlighet med artikel 33 i FN:s regler om minimistandarder för behandlingen av fångar [5] är förbjudet att använda kedjor och fängsel som tvångsmedel.[5] Godkänd genom resolutionerna 663 C (XXIV) av den 31 juli 1957 och 2076 (LXII) av den 13 maj 1977 av FN:s ekonomiska och sociala råd.(10) Det anses också nödvändig att införa kontroller av export av viss utrustning och vissa produkter som inte enbart kan användas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning utan även har andra, legitima syften. Dessa kontroller skall tillämpas på utrustning som har konstruerats så att den lätt kan missbrukas till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och på utrustning och produkter som används för brottsbekämpning.(11) Beträffande utrustning för brottsbekämpning bör det noteras att i artikel 3 i FN:s uppförandekod för tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter [6] fastställs att tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter endast får använda våld när det är absolut nödvändigt och i den utsträckning som är nödvändig för att de skall kunna utföra sitt uppdrag. I de grundläggande principer om användning av våld och vapen av tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter som antogs vid FN:s åttonde kongress om brottsbekämpning och behandling av brottslingar 1990 fastställs att tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter så långt det är möjligt skall tillämpa icke-våldsåtgärder innan de tillgriper våld och vapen.[6] FN:s generalförsamlings resolution nr 34/169 av den 17 december 1979.(12) På grund av detta förespråkas i dessa grundläggande principer att det skall utformas icke-dödliga oskadliggörande vapen att användas i lämpliga situationer och att användningen av dessa vapen bör kontrolleras noga. Viss utrustning som polisen traditionellt använder till självförsvar och upploppskontroll har ändrats så att den kan användas för att oskadliggöra personer genom elchocker eller kemiska substanser. Det finns indikationer på att sådana vapen i många länder missbrukas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(13) I dessa grundläggande principer betonas att tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter skall utrustas med utrustning för självförsvar. Denna förordning bör därför inte gälla för handel med traditionell utrustning för självförsvar, så som sköldar.(14) Denna förordning skall också gälla för handel med kemiska ämnen som används för att oskadliggöra personer, inklusive tårgas och medel som används mot upplopp.(15) Det bör också noteras att det enligt FN:s minimiregler för behandlingen av fångar [7] aldrig är tillåtet att använda tvångsmedel som straff och att sådana medel endast får användas antingen för att förhindra flykt under förflyttning, av medicinska skäl på föreskrift av läkare, eller, om andra kontrollmetoder misslyckas, för att hindra en fånge från att tillfoga sig själv, andra eller egendom skada.[7] Godkänd genom resolutionerna 663 C (XXIV) av den 31 juli 1957 och 2076 (LXII) av den 13 maj 1977 av FN:s ekonomiska och sociala råd.(16) I riktlinjerna för EU:s policy mot tredjeland i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning fastställs bland annat att delegationscheferna i tredje land i sina regelbundna rapporter skall göra en analys av om det förekommer tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i det ackrediterande landet och vilka åtgärder som vidtagits för att bekämpa detta. Behöriga myndigheter skall beakta dessa rapporter och liknande rapporter från relevanta internationella organisationer när de fattar beslut om tillståndsansökningar. I sådana rapporter skall det också finnas en beskrivning av all utrustning och alla produkter som används i tredje land till dödsstraff eller till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(17) I syfte att bidra till avskaffandet av dödsstraffet i tredje land och till förhindrande av tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning anses det nödvändigt att införa restriktioner när det gäller tillhandahållande av tjänster till tredje land avseende användning av all utrustning som omfattas av denna förordning. Av samma anledning bör restriktioner också införas för tjänster för marknadsföring av utrustning och produkter som omfattas av denna förordning, såsom mäkleri, oberoende av om den berörda utrustningen vid någon tidpunkt har omsatts fritt, omsätts fritt eller kommer att omsättas fritt på gemenskapens territorium.(18) Åtgärderna i denna förordning syftar till att förhindra både dödsstraff och tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i tredje land. De omfattar restriktioner för handel med tredje land med utrustning som kan användas till dödsstraff eller till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Det anses inte nödvändigt att införa liknande kontroller av transaktioner inom gemenskapen eftersom dödsstraff inte existerar i medlemsstaterna och det där finns tillräckliga garantier för att förhindra tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(19) För att uppfylla målet att vidta effektiva åtgärder mot tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning fastställs i riktlinjerna för EU:s policy mot tredjeland i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning att dessa restriktioner för handel med tredje land bör kompletteras med åtgärder för att förhindra användning och tillverkning av utrustning som är konstruerad för att användas till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.(20) För att beakta nya uppgifter och den tekniska utvecklingen bör förteckningen över utrustning och produkter som omfattas av denna förordning ses över inom en rimlig tidsperiod.(21) Kommissionen och medlemsstaterna bör underrätta varandra om de åtgärder som vidtas enligt denna förordning och om andra relevanta uppgifter som de förfogar över i samband med förordningen.(22) De åtgärder som krävs för tillämpningen av denna förordning är förvaltningsåtgärder i enlighet med artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [8]. De skall antas enligt det förvaltningsförfarande som anges i artikel 4 i det beslutet.[8] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.(23) Medlemsstaterna bör anta bestämmelser om vilka påföljder som skall tillämpas vid överträdelse av bestämmelserna i förordningen samt se till att de genomförs. Dessa påföljder måste vara effektiva, väl avvägda och avskräckande.(24) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:Kapitel 1 Innehåll, tillämpningsområde och definitionerArtikel 1 Innehåll och tillämpningsområdeI denna förordning fastställs gemenskapsregler gällande handel med tredje land med utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff eller till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, och med därmed relaterade tjänster.Artikel 2 DefinitionerI denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:a) tortyr: varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon antingen för sådana syften som att erhålla information eller en bekännelse av honom eller en tredje person, att straffa honom för en gärning som han eller en tredje person har begått eller misstänks ha begått eller att hota eller tvinga honom eller en tredje person, eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Med tortyr avses dock inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga påföljder; med lagenlig påföljd avses i denna förordning inte dödsstraff.b) annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning: varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar som företrädare för det allmänna. Med tortyr avses dock inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga påföljder; med lagenlig påföljd avses i denna förordning inte dödsstraff.c) brottsbekämpande myndigheter: alla myndigheter med ansvar för att förebygga, spåra, undersöka, bekämpa och bestraffa brott, inbegripet men inte begränsat till polis, åklagare, rättsliga myndigheter, offentliga eller privata fängelsemyndigheter och i förekommande fall statens säkerhetstjänst och militära myndigheter.d) exporttransaktion: all export, återexport, försäljning, överföring, leverans eller sändning, direkt eller indirekt, till en person, en enhet eller ett organ i ett tredjeland eller till en person, en enhet eller ett organ i förbindelse med verksamhet som bedrivs i eller från ett tredjelands territorium.e) importtransaktion: all införsel av varor till gemenskapens territorium.f) behörig myndighet: myndighet som finns upptagen i förteckningen i bilaga III.g) gemenskapens territorium: de medlemsstaters territorier på vilka Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt på de villkor som anges i fördraget.Kapitel II Utrustning som inte har något, eller så gott som inget, annat praktiskt användningsområde än dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffningArtikel 3 Exportförbud1. När det gäller utrustning som anges i förteckningen i bilaga I skall alla exporttransaktioner förbjudas, oberoende av utrustningens ursprung.Det skall vara förbjudet att direkt eller indirekt lämna, sälja, tillhandahålla eller överföra teknisk rådgivning, tekniskt stöd eller teknisk utbildning med anknytning till funktion, användning, tillverkning, sammansättning eller omvandling av utrustning som anges i bilaga I, till en person, en enhet eller ett organ i ett tredjeland eller till någon annan person, någon annan enhet eller någon annat organ i förbindelse med verksamhet som bedrivs i eller från tredjelands territorium.Det skall vara förbjudet bedriva mäkleri eller liknande verksamhet i syfte att underlätta eller främja exporttransaktioner av sådan utrustning.2. Trots vad som sägs i punkt 1 kan en behörig myndighet bevilja tillstånd för en exporttransaktion för utrustning som anges i bilaga I samt tillhandahållande av därtill anknutna tjänster, om det påvisas att utrustningen i det tredjeland till vilket den skall exporteras endast kommer att offentligt visas upp i ett museum med hänsyn till dess historiska betydelse.Artikel 4 Importförbud1. När det gäller utrustning som anges i förteckningen i bilaga I skall alla importtransaktioner förbjudas, oberoende av utrustningens ursprung.Det skall vara förbjudet att direkt eller indirekt lämna, sälja, tillhandahålla eller överföra teknisk rådgivning, tekniskt stöd eller teknisk utbildning med anknytning till funktion, användning, tillverkning, sammansättning eller omvandling av utrustning som anges i bilaga I, till en person, en enhet eller ett organ i gemenskapen eller till en person, en enhet eller ett organ i förbindelse med verksamhet som bedrivs i eller från gemenskapens territorium.Det skall vara förbjudet bedriva mäkleri eller liknande verksamhet i syfte att underlätta eller främja importtransaktioner av sådan utrustning.2. Trots vad som sägs i punkt 1 kan en behörig myndighet bevilja tillstånd för en importtransaktion för utrustning som anges i bilaga I samt tillhandahållande av därtill anknutna tjänster, om det påvisas att utrustningen i den medlemsstat till vilken den skall importeras endast kommer att offentligt visas upp i ett museum med hänsyn till dess historiska betydelse.Kapitel III Utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffningArtikel 5 Exportlicens1. Det skall krävas tillstånd för alla exporttransaktioner avseende utrustning och produkter som anges i bilaga II, oberoende av utrustningens ursprung.2. När det gäller utrustning och produkter som anges i bilaga II skall tillstånd krävas för följande aktiviteter:a) Förhandlingar eller överenskommelse av kontrakt eller avtal rörande köp, överföring, leverans eller sändning av sådan utrustning omi) ett sådant kontrakt eller avtal ingås antingen av en person, en enhet eller ett organ i tredjeland eller för deras räkning, eller av någon annan person, någon annan enhet eller något annat organ eller för dess räkning i förbindelse med verksamhet som bedrivs i eller från ett tredjelands territorium,ii) ett sådant kontrakt eller avtal skulle innebära att utrustning som anges i bilaga II ställs till denna persons, denna enhets eller detta företags förfogande, ochiii) den person, den enhet eller det organ som ägnar sig åt mäkleri eller liknande verksamhet är etablerad eller etablerat inom gemenskapens territorium.b) Direkt eller indirekt lämnande, försäljning, tillhandahållande eller överföring av teknisk rådgivning, tekniskt stöd eller teknisk utbildning med anknytning till funktion, användning, tillverkning, sammansättning eller omvandling av sådan utrustning till en person, en enhet eller ett organ i ett tredjeland eller till någon annan person, någon annan enhet eller något ett annat organ i förbindelse med verksamhet som bedrivs i eller från tredjelands territorium.Artikel 6 Ansökan om tillstånd1. Tillstånd för de exporttransaktioner och den verksamhet som avses i artiklarna 5.1 och 5.2 b kan endast beviljas av behörig myndighet i den medlemsstat där exportören, försäljaren, tjänsteleverantören eller den överlåtande parten är etablerad.Tillstånd för den verksamhet som avses i artikel 5.2 a kan endast ges av behörig myndighet i den medlemsstat där den person, den enhet eller det organ som förhandlar eller överenskommer är etablerad.2. De sökande skall förse den behöriga myndigheten med all relevant information avseende den verksamhet för vilken tillståndet begärs. När det gäller exporttransaktioner skall informationen i synnerhet omfattaa) ett detaljerat uttalande beträffande bestämmelseland, slutanvändare och avsedd slutanvändning, ochb) fullständig information om leveransväg och mellanhänder.Den behöriga myndigheten kan begära ytterligare information som den anser nödvändig för att kunna fatta ett beslut angående ansökan.3. Ett tillstånd kan beviljas med förbehåll för de krav och villkor som den behöriga myndigheten anser lämpliga för att förhindra att den berörda utrustningen används till dödsstraff eller tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, såsom skyldighet att visa upp en förklaring undertecknad av slutanvändaren eller godtagande av ett åtagande att inte återexportera.4. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 14.2 skall den behöriga myndigheten fatta beslut om ansökan om tillstånd inom två månader. Den skall snarast möjligt meddela den sökande sitt beslut och, i förekommande fall, den medlemsstat inom vars territorium exportdeklarationen kommer att uppvisas.5. Om inget annat föreskrivs i ett tillstånd för en exporttransaktion innebär ett sådant tillstånd att den sökande och de som ingår avtal med den sökande har rätt att sälja, överföra, leverera och transportera den utrustning som anges i ansökan till en viss person, en viss enhet eller ett visst organ i tredje land.6. Tillstånd skall gälla inom hela gemenskapen. Tillstånden skall vara giltiga sex månader om inte den behöriga myndigheten beslutar att denna period skall vara kortare.Artikel 7 Beslut om tillstånd för exporttransaktionerOm inte annat följer av artiklarna 8-11 skall beslut beträffande ansökningar om tillstånd för exporttransaktioner avseende all utrustning och alla produkter som anges i bilaga II fattas av behörig myndighet från fall till fall och med beaktande av alla relevanta faktorer, inbegripet genomförande av bestämmelselandets eventuella restriktioner på överföring av den berörda utrustningen, och godtagande av internationella skyldigheter och åtaganden i detta avseende.Artikel 8 Kriterier för beviljande av exporttillstånd för andra slutanvändare än brottsbekämpande myndigheterNär det gäller exporttransaktioner avseende utrustning och produkter som anges i bilaga II och som är avsedda för andra slutanvändare än brottsbekämpande myndigheter skall en behörig myndighet avstå från att bevilja ett tillstånd om den inte är övertygad om att följande villkor är uppfyllda:a) Slutanvändaren behöver sådan utrustning för ett lagligt syfte.b) Slutanvändaren kommer verkligen att använda utrustningen i sådant syfte.c) Slutanvändaren kommer inte att sälja, överföra eller leverera utrustningen till någon annan person eller enhet eller något annat organ, i synnerhet brottsbekämpande myndigheter, i ett tredje land där det rapporteras förekomma tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.Artikel 9 Kriterier för beviljande av exporttillstånd för slutanvändning av brottsbekämpande myndigheterNär det gäller exporttransaktioner avseende utrustning och produkter som anges i bilaga II och som är avsedda för brottsbekämpande myndigheter skall en behörig myndighet avstå från att bevilja tillstånd oma) det finns indikationer på att den berörda brottsbekämpande myndigheten har använt eller använder sig av tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, ochb) den behöriga myndigheten inte är övertygad om att det berörda tredjelandeti) enligt lag, inbegripet enligt straffrätten, har förbjudit tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,ii) ställer personer ansvariga för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning inför rätta, ochiii) bestraffar sådana gärningar med påföljder. andra än dödsstraff, som är både avskräckande och väl avvägda i förhållande till de brott som begåtts.Den skall avstå från att bevilja tillstånd om den har anledning att dra slutsatsen att den berörda utrustningen troligen kommer att användas för kroppslig bestraffning utdömd av domstol.Artikel 10 Tilläggskriterier för beviljande av exporttillstånd för slutanvändning av brottsbekämpande myndigheter som förhör enskildaNär det gäller exporttransaktioner avseende utrustning och produkter som anges i bilaga II och som är avsedda för brottsbekämpande myndigheter som förhör enskilda skall en behörig myndighet avstå från att bevilja tillstånd oma) det finns indikationer på att det i det berörda tredjelandet har förekommit tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i samband med förhör, ochb) den berörda myndigheten inte är övertygad om att det berörda tredjelandet har sett till att uttalanden som fåtts fram genom tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning inte kommer att åberopas som bevis i någon rättegång, utom mot en person anklagad för att ha begått sådana handlingar som bevis för att uttalandet gjorts.Artikel 11 Tilläggskriterier för beviljande av exporttillstånd för slutanvändning av brottsbekämpande myndigheter som kvarhåller enskildaNär det gäller exporttransaktioner avseende utrustning och produkter som anges i bilaga II och som är avsedda för brottsbekämpande myndigheter som kvarhåller enskilda skall en behörig myndighet avstå från att bevilja tillstånd oma) det finns indikationer på att det har förekommit tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i ett interneringscentrum eller fängelse som antingen sköts av eller drivs under ledning eller överinseende av den berörda myndigheten, ochb) den behöriga myndigheten inte är övertygad om att det berörda tredje landet både ställer de personer som är ansvariga för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som begåtts i ett interneringscentrum inför rätta och utdömer påföljder andra än dödsstraff, som både är avskräckande och väl avvägda i förhållande till de brott som begåtts.Artikel 12 Tillstånd för export av tjänster1. En behörig myndighet skall avstå från att bevilja tillstånd för sådan verksamhet som anges i artikel 5.2 a om de exporttransaktioner eller det tillhandahållande av tjänster som syftar till att genomföra det kontrakt eller avtal som den sökande har för avsikt att förhandla fram eller överenskomma inte skulle godkännas i enlighet med denna förordning, om det i förekommande fall antas att detta utförande av exporttransaktioner eller tillhandahållande av tjänster omfattas av gemenskapens behörighet.2. En behörig myndighet skall avstå från att bevilja tillstånd för sådan verksamhet som anges i artikel 5.2 b om den utrustning som tjänsterna avser inte skulle godkännas för export från gemenskapen till den berörda slutanvändaren, om i förekommande fall sådana exporttransaktioner omfattas av gemenskapens behörighet.Kapitel IV Allmänna bestämmelser och slutbestämmelserArtikel 13 Ändring av uppgifter beträffande behöriga myndigheterUppgifterna i bilaga III beträffande behöriga myndigheter skall ändras av kommissionen på grundval av den information som medlemsstaterna lämnat.Artikel 14 Informationsutbyte1. Kommissionen och medlemsstaterna skall underrätta varandra om de åtgärder som vidtas i enlighet med denna förordning och lämna varandra relevanta uppgifter som de förfogar över i samband med förordningen, i synnerheta) information om tillstånd som beviljats eller vägrats,b) information om ny utrustning för brottsbekämpning, inbegripet provningsrapporter,c) resultat och rapporter om tredje länders policy och agerande avseende dödsstraff och tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,d) uppgifter beträffande överträdelser, genomförandeproblem och domar som avkunnats av nationella domstolar.2. En behörig myndighet som tar emot en ansökan om tillstånd i enlighet med artikel 6 skall till behöriga myndigheter i de andra medlemsstaterna och till kommissionen överlämna en sammanfattning av ansökan inom två veckor från det att ansökan mottagits. Den skall informera dem om på vilka grunder den tänker antingen avslå ansökan eller bevilja ett tillstånd och om eventuella omständigheter som den anser det lämpligt att informera om.Om en medlemsstat eller kommissionen framför motiverade invändningar inom två veckor efter det att sammanfattningen mottagits kan den berörda behöriga myndigheten inom en vecka lämna ett nytt förslag.Om den behöriga myndigheten inte lämnar ett nytt förslag eller om en medlemsstat eller kommissionen inom en vecka framför motiverade invändningar avseende ett nytt förslag skall beslutet beträffande tillstånd fattas av kommissionen i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16.2.Artikel 15 RapportVarje behörig myndighet skall sammanställa en verksamhetsrapport till kommissionen innehållande information om antalet ansökningar som mottagits, om den utrustning, de produkter och de länder som berörs av dessa ansökningar, om de beslut den har fattat beträffande dessa ansökningar, om tolkningsfrågor som uppstått och om eventuella organisatoriska eller andra problem som myndigheten ställts inför. En verksamhetsrapport skall sammanställas för varje 12-månadersperiod.Artikel 16 Kommittéförfarande1. Kommissionen skall biträdas av den kommitté för gemensamma exportregler som inrättats genom artikel 4.1 i förordning (EG) nr 2603/1969 [9].[9] EGT L 324, 27.12.1969, s. 25.2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara 10 arbetsdagar.3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.Artikel 17 Påföljder1. Medlemsstaterna skall fastställa bestämmelser om påföljder som skall gälla vid överträdelse av bestämmelserna i denna förordning och skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att dessa bestämmelser tillämpas. Påföljderna skall vara effektiva, väl avvägda och avskräckande.2. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den 30 april 2003 och alla senare ändringar av dem så snart som möjligt.Artikel 18 IkraftträdandeDenna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.Utfärdad i Bryssel den [...]På rådets vägnarPå rådets vägnarBILAGA IFörteckning över den utrustning som avses i artiklarna 3 och 4Utrustning som inte har någon, eller så gott som ingen, annan praktisk användning än dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffningKN-nr // Beskrivningex 4421 90 98 ex 8208 90 00 // Galgar och giljotinerex 8543 89 95 ex 9401 79 00 ex 9401 80 00 ex 9402 10 00 ex 9402 90 00 // Elektriska stolar som är konstruerade eller modifierade i syfte att avrätta människor (uteffekt minst 1 000 V).ex 9406 00 39 ex 9406 00 90 // Lufttäta kammare av t.ex. stål och glas ut konstruerade eller modifierade i syfte att avrätta människor genom användning av en dödlig gas.ex 8413 81 90 ex 9018 90 50 ex 9018 90 60 ex 9018 90 85 // System för automatisk injicering av droger som är konstruerade eller modifierade i syfte att avrätta människor genom användning av en kemisk substans.ex 8543 89 95 // Bälten för elchocker som är konstruerade eller modifierade för att begränsa människors rörelsefrihet genom användning av en elchock som motsvarar eller överskrider 50 000 V.ex 7326 90 97 ex 8301 50 00 ex 3926 90 99 // Benfängsel, kedjor för att binda flera personer och fängsel som är konstruerade för att begränsa människors rörelsefrihet, med undantag för handfängsel vars totala mått från ytterkanten på ett fängsel till ytterkanten på det andra fängslet inklusive kedjan inte överskrider 240 mm i låst tillstånd.ex 7326 90 97 ex 8301 50 00 ex 3926 90 99 // Individuella handbojor eller handfängsel som är konstruerade för att begränsa människors rörelsefrihet och som i helt låst tillstånd har en minsta inre omkrets på mer än 190 mm.ex 7326 90 97 ex 8301 50 00 ex 3926 90 99 // Tumfängsel och tumskruvar, även tandade tumfängsel.// Komponenter som är konstruerade eller modifierade för någon av ovannämnda varor.BILAGA IIFörteckning över den utrustning och de produkter som avses i artikel 5Utrustning och produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.KN-nr // Beskrivningex 9401 61 00 ex 9401 69 00 ex 9401 71 00 ex 9401 79 00 ex 9402 90 00 ex 9403 20 91 ex 9403 20 99 ex 9403 50 00 ex 9403 70 90 ex 9403 80 00 // Tvångsstolar och fängsel.ex 8543 89 95 ex 9304 00 00 // Bärbar utrustning som är konstruerad eller modifierad för upploppskontroll eller självförsvar genom användning av en elchock (högfrekvenspuls som motsvarar eller överskrider 50 000 V), bland annat men inte enbart elbatonger, elektriska sköldar, bedövningsvapen och elpilsgevär (tasers).ex 8424 20 00 ex 9304 00 00 // Bärbar utrustning som är konstruerad eller modifierad för upploppskontroll eller självförsvar genom användning av en oskadliggörande kemisk substans såsom tårgas, pepparspray (oleoresin capasicum) och syntetisk pepparspray (N-vanillinylpelargonamid).// Komponenter som är särskilt konstruerade eller modifierade för någon av ovannämnda varor.ex 2926 90 95 // á-bromfenylacetonitril(*-brombensylcyanid) (CA) (CAS 5798-79-8)ex 2926 90 95 // (2-klorbensyliden)malononitril (o-klorbensalmalononitril(CS) (CAS 2698-41-1)ex 2914 90 85 // 2-kloracetofenon (fenylacylklorid) (CN) (CAS 532-27-4)ex 2934 90 85 // dibenso-[b,f]-[1,4]oxazepin (CR) (CAS 257-07-8)ex 2924 29 95 // N-vanillinylpelargonamid (PAVA) eller syntetisk pepparspray (CAS 2444-46-4)ex 2939 90 85 // Oleoresin capsicum (OC) eller pepparspray (CAS 8023-77-6)BILAGA IIIFörteckning över de behöriga myndigheter som avses i artikel 6(kompletteras av medlemsstaterna)


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
7.1.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 4/25
 Pagal tarptautinę viešąją teisę juridinę galią turi tik JT EEK tekstų originalai. Šios taisyklės statusas ir įsigaliojimo data turėtų būti tikrinami pagal paskutinę statusą nurodančio JT EEK dokumento TRANS/WP.29/343 versiją, kurią galima rasti:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos (JT EEK) taisyklės Nr. 89 Suvienodinti reikalavimai dėl:
 I.
 Transporto priemonių, atsižvelgiant į jų didžiausio greičio ribojimą arba jų reguliuojamąją greičio ribojimo funkciją, tvirtinimo
 II.
 Transporto priemonių, atsižvelgiant į patvirtinto tipo greičio ribotuvo (GR) arba reguliuojamojo greičio ribotuvo (RGR) įrengimą, tvirtinimo
 III.
 Greičio ribotuvo (GR) ir reguliuojamojo greičio ribotuvo (RGR) tvirtinimo 2008 ir 2010 m. Pakeitimai
 Taisyklės Nr. 89 pakeitimai paskelbti OL L 158, 2007 6 19, p. 1.
 Įtraukta:
 pradinės taisyklės redakcijos 1 klaidų ištaisymas. Įsigaliojimo data – 2008 m. kovo 12 d.
 pradinės taisyklės redakcijos 2 papildymas. Įsigaliojimo data – 2011 m. sausio 30 d.
 Pagrindinio taisyklės teksto pakeitimai
 1.1.1 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.1.1.
 I dalis: M2, M3, N2 ir N3 kategorijų (1)
 (2) transporto priemonėms, kuriose įtaisytas greičio ribotuvas (toliau – GR), ir M bei N kategorijų transporto priemonėms su įtaisytu reguliuojamuoju greičio ribotuvu (toliau – RGR), kurie nebuvo atskirai patvirtinti pagal šios taisyklės III dalį, arba atitinkamais atvejais transporto priemonėms, kurios suprojektuotos ir (arba) įrengtos taip, kad jų sudedamosios dalys būtų laikomos visiškai arba iš dalies atliekančiomis GR arba RGR funkciją.“
 1.1.2 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.1.2.
 II dalis. Pagal šios taisyklės III dalį patvirtinto tipo GR įrengimas M2, M3, N2 ir N3 kategorijų transporto priemonėse ir RGR įrengimas M ir N kategorijų transporto priemonėse.“
 1.1.3 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.1.3.
 III dalis. GR, kurie skirti įrengti M2, M3, N2 ir N3 kategorijų transporto priemonėse, ir RGR, kurie skirti įrengti M ir N kategorijų transporto priemonėse.“
 1.1.2 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.2.1.
 Greičio ribotuvas (GR) arba greičio ribojimo įtaisas (toliau – GRF) riboja M2, M3, N2 ir N3 kategorijų transporto priemonių didžiausią pasiekiamą greitį.“
 1.2.2 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.2.2.
 Įrengtu reguliuojamu greičio ribotuvu (RGR) arba keičiamąja greičio ribojimo funkcija (KGRF), kai jie veikia, M ir N kategorijų transporto priemonių greitis ribojamas iki savanoriškai vairuotojo nustatomo greičio.“
 1.2.3 pastraipa išbraukiama.
 2.1.3 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „2.1.3.
 Pastovus greitis Vstab – vidutinis transporto priemonės greitis, nustatytas šios taisyklės 5 priedo 1.1.4.2.3.3 pastraipoje ir 6 priedo 1.5.4.1.2.3 pastraipoje;“
 5.1 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „5.1.
 Reikalavimai M2, M3, N2 ir N3 kategorijų transporto priemonėms, kuriose yra SLF.“
 Priedų pakeitimai
 6 priedo 1.5.4.1.1.3 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.5.4.1.1.3.
 stabilaus greičio sąlygos, apibrėžtos 1.5.4.1.2 pastraipoje, įvykdomos per 10 s pirmą kartą pasiekus Vstab.“
 6 priedo 1.5.4.1.2.1 pastraipa iš dalies keičiama taip:
 „1.5.4.1.2.1.
 greitis neturi skirtis nuo Vstab daugiau kaip 3 km/h;“


type: other

text:
ECLI:SI:VSLJ:2011:I.CP.1591.2011
 VSL0065835
 dokazovanje - primeren dokaz - pravica do zdravega življenjskega okolja - gradnja avtoceste
 Zaslišanje prič in strank ni primeren dokaz oz. je brez dodatnih dokaznih sredstev nezadosten dokaz za dokazovanje dejstva, da novozgrajena avtocesta cesta obremenjuje okolje preko normalne meje.
 Tožniki degradacijo okolja podajajo z vidika idiličnega naravnega okolja, v katerem so živeli pred gradnjo, kar ni ustrezna podlaga za ocenjevanje vplivov avtoceste na okolje oz. prekomernosti teh vplivov. Ker se kolje, v katerem tožniki živijo, urbanizira, tako ocenjevanje ni mogoče.
 Pritožbi tožeče stranke se delno ugodi in se:
 - 1. točka izpodbijane sodbe v obrestnem delu tako spremeni, da zakonske zamudne obresti od zneska 72.328,00 € tečejo od 1.1.2002 do 28.6.2003 v višini predpisane obrestne mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero, od 29.6.2003 do prenehanja obveznosti pa po predpisani obrestni meri;
 - razveljavi 2. točka izreka v delu, s katerim je zavrnjen zahtevek A.F., Ai.F., D. F. in ml. N. F. po 8.000- €, M.Š. F. ter M. F. po 12.000- € in ml. M. F. 4.000- €, z obrestmi (odškodnina zaradi posega v pravico do zdravega življenjskega okolja v času gradnje) ter posledično 3. točka izreka (odločitev o stroških postopka).
 V ostalem se pritožba tožeče stranke in v celoti pritožba tožene stranke zavrneta in v izpodbijanem pa nespremenjenem in nerazveljavljenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.
 1. Z izpodbijano sodbo je prvo tožečemu A. F. prisojena odškodnina za materialno škodo v višini 72.328,00 € z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 31.5.2009 dalje; višji zahtevek iz naslova materialne škode je zavrnjen (1. točka izreka). Zahtevki vseh tožnikov iz naslova nematerialne škode so zavrnjeni (2. točka izreka). Tožeča stranka je dolžna toženi stranki povrniti 308,72 € pravdnih stroškov (3. točka izreka).
 3. Tožeča stranka se pritožuje zoper zavrnilni del sodbe. Uveljavlja vse tri, z Zakonom o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) predvidene pritožbene razloge. Predlaga spremembo sodbe tako, da bo zahtevku ugodeno, podredno pa razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje, da po drugem sodniku ponovno odloča o zadevi. Priglaša stroške pritožbenega postopka. Meni, da je tudi zahtevek za nepremoženjsko škodo ustrezno obrazložen in podkrepljen z dokazi, zlasti izvedeniškim mnenjem medicinske stroke. Tudi sodbe in sklepi, ki so bili v tej zadevi že izdani, potrjujejo, da s trditveno podlago ni bilo nič narobe. Iz njihove obrazložitve je razvidno, da ima zahtevek za nepremoženjsko škodo podlago v 154., 156. in 200. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih ter 5. in 42. čl. Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih. Tožeča stranka uveljavlja odškodnino zaradi psihičnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti in zaradi vznemirjanja-emisij, katere je morala trpeti ves čas gradnje in nato zaradi prometa, ki se je odvijal na cesti. Razlogi sodbe so v nasprotju z listinskimi dokazi. Trditvena podlaga je ustrezna, sodišče pa je tožečo stranko k dopolnitvi navedb nepravilno pozivalo na osnovi Obligacijskega zakonika, kajti uporabljiv je Zakon o obligacijskih razmerjih. Razen tega je bila tožeča stranka k dopolnitvi navedb pozvana po prvem naroku. Sprašuje se, zakaj je sodišče ob svojem materialnopravnem stališču sploh pridobilo izvedensko mnenje medicinske stroke. S strani izvedencev gradbene in medicinske stroke je ugotovljeno, da so imisije presegle krajevno običajno mejo, saj sicer ne bi nastale hude posledice na stavbi, v kateri tožniki živijo ter na zdravju tožnikov. Nekateri od njih so utrpeli celo trajne posledice. Ker vzpostavitev prejšnjega stanja ni mogoča, je tožeča stranka upravičena do denarne odškodnine. Tožnikom je bila kršena pravica do zdravega okolja; sta pa tako zakonodajalec kot sodišče nanje prevalila drago dokazno breme – ogromni stroški za izdelavo meritev hrupa, smradu, tresljajev. Odločitev je formalistična. Ker je tožeča stranka z vmesno sodbo po temelju uspela, bi bilo to dejstvo treba upoštevati pri odmeri stroškov. Prvi tožnik je uspel tudi s pretežnim delom zahtevka za premoženjsko škodo. Zanj bi moral biti stroškovni del sodbe bistveno bolj ugoden. Prvemu tožniku bi morale biti od prisojenega zenska priznane obresti od vložitve tožbe dalje.
 4. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila. Pritrjuje ugotovitvam, zaključkom in pravnim stališčem prvostopenjskega sodišča in predlaga zavrnitev pritožbe. Glede teka zakonskih zamudnih obresti od prisojenega zneska pa se sklicuje na svoje stališče iz pritožbe, da se prisojeni znesek obrestuje šele od izdaje sodbe dalje.
 5. Tožena stranka se pritožuje zoper ugodilni del sodbe. Uveljavlja vse tri z ZPP predvidene pritožbene razloge. Predlaga spremembo ali razveljavitev sodbe in zahteva povrnitev stroškov pritožbenega postopka. Opozarja, da je manjvrednost prvotožnikovega objekta ugotovljena na osnovi izvedenskega mnenja, ki je bilo izdelano 30.5.2009. Izvedenec je prikrajšanje ugotovil s primerjavo tržne vrednosti nepremičnine, ki se je po izdelavi izvedenskega mnenja znatno znižala. Splošno znano dejstvo namreč je, da so v letu 2010 cene nepremičnin drastično upadle. Ni upoštevan 2. odstavek 168. čl. Obligacijskega zakonika, po katerem se škoda odmerja po cenah ob izdaji sodne odločbe. Kot nesprejemljivo ocenjuje, da je sodišče prve stopnje začetek obrestovanja vezalo na izdelavo izvedenskega mnenja, saj z izvedencem sodišče ugotavlja dejstva, za ugotovitev katerih je potrebno strokovno znanje. Odločilna dejstva so bila ugotovljena šele z izdajo sodne odločbe, zato je prisojeni znesek mogoče obrestovati šele od izdaje sodbe dalje.
 6. Tožeča stranka je na pritožbo tožene stranke odgovorila. Predlaga njeno zavrnitev. Opozarja, da tožena stranka na izvedensko mnenje gradbene stroke ni imela pripomb in valorizacije cenitve ni zahtevala. Pritožbene trditve o spremembi cen nepremičnin označuje za pavšalne, enostranske in neargumentirane. Glede obrestovanja pa stoji na stališču, da obresti tečejo od vložitve tožbe.
 7. Pritožba tožeče stranke je delno utemeljena. Pritožba tožene stranke ni utemeljena.
 8. Prvemu tožniku prisojeni znesek je odškodnina za materialno škodo. Ker je odškodninsko razmerje nastalo pred uveljavitvijo Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), je po določbi 1060 čl. OZ treba uporabiti določbe prej veljavnega Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR), na katerega se pravilno sklicuje tudi prvostopenjsko sodišče. Nepravilno pa šteje, da je odškodninska obveznost zapadla v plačilo šele s trenutkom, ko je bila z izvedenskim mnenjem ugotovljena (30.5.2009). Odškodninska obveznost se šteje za zapadlo od trenutka nastanka škode (186. čl. ZOR), vendar pa je dolžnik v zamudi šele od tedaj, ko upnik izbere način restituiranja utrpele škode. To je lahko restitucija v naravi ali satisfakcija v obliki odškodnine. Prvi tožnik je odškodnino izbral že pred vložitvijo tožbe in ponovno ob vložitvi tožbe, vendar materialni predpis in sodna praksa obrestovanja nečistih terjatev do njihove izkazanosti nista predvidevala. Na občini seji Vrhovnega sodišča 26.6.2002 je bilo sprejeto načelno pravno mnenje, da zamudne obresti od odškodninskih terjatev, ki se odmerjajo na dan izdaje sodne odločbe, pripadajo šele od uveljavitve OZ, to je od 1.1.2002 dalje, če zamuda ni nastala pozneje. Iz 2. točke tega mnenja je razvidno, da se nanaša tudi na nečiste odškodninske terjatve za premoženjsko škodo, torej na tiste, pri katerih se višina premoženjske škode odmerja po cenah na dan izdaje sodne odločbe. Skladno s tem mnenjem je pritožbeno sodišče odločitev o teku zamudnih obresti spremenilo tako, da tečejo od 1.1.2002 dalje in sicer vseskozi le kot čiste zamudne obresti; brez valorizacije, ki je bila v času veljavnosti Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o predpisani obrestni meri zamudnih obresti in temeljni obrestni meri (Ur. l. RS, št. 109/2001; ZPOMZO-A) vsebovana v obrestni meri zamudnih obresti. Dne 28.6.2003 uveljavljeni Zakon o obrestni meri zamudnih obresti (Ur. list RS št. 56/2003; ZPOMZO-1) je valorizacijsko funkcijo zamudnih obresti z odpravo temeljne obrestne mere ukinil. Glede teka zamudnih obresti se OZ uporablja tudi za razmerja, nastala pred njegovo uveljavitvijo (odločba ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-300/04), zato so obresti prenehale teči, če so v času veljavnosti 376. čl. OZ (do 22.5.2007) dosegle glavnico. Odločitev iz prve točke izreka je zaradi nepravilne uporabe materialnega prava spremenjena tako, da se prvemu tožniku prisojena odškodnina za premoženjsko škodo obrestuje od 1.1.2002 dalje do prenehanja obveznosti (358. čl. ZPP).
 9. Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjskim, da tožniki A.F., Ai. F. in M. F. trditev o duševnih bolečinah zaradi trajnega zmanjšanja življenjskih aktivnosti, povzročenega z gradnjo avtoceste in prometom na njej, niso podali. Zahtevek za to vrsto škode so postavili šele v vlogi z dne 6.4.2010, pri njegovi argumentaciji pa so se sklicevali kar na mnenje izvedenke V. P. K. dr. med. Njenih izsledkov niso niti ponovili, ampak so se sklicevali na mnenje kot celoto. Sodišče prve stopnje pravilno navaja, da bi morala biti škoda kot ena od predpostavk odškodninske odgovornosti, zatrjevana. S pomanjkljivo konkretizacijo navedb o trajnem zmanjšanju življenjskih aktivnosti in odražanju tega zmanjšanja v duševni sferi oškodovancev so tožniki onemogočili izvajanje dokazov, s katerimi dokazujejo to vrsto škode. Zahtevek zaradi plačila 20.000-, 25.000- in 20.000- € odškodnine za duševne bolečine A. F., Ai. F. in M. F. zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti je zato utemeljeno zavrnjen in v tem delu odločitev prvostopenjskega sodišča potrjena (353. čl. ZPP).
 10. Ostali del zahtevka za nepremoženjsko škodo se nanaša na škodo, ki so jo vsi tožniki trpeli zaradi vplivov gradnje avtoceste in zaradi prometa na njej. Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjskim, da dokazov, s katerimi bi bilo mogoče ugotoviti, da zgrajena cesta obremenjuje okolje preko normalne meje, niso predlagali. Dokaz z zaslišanjem strank in prič za dokazovanje dejstev, ki bi morala biti izkazana za uspeh tega dela zahtevka, ni primeren. Tožniki degradacijo okolja podajajo z vidika idiličnega naravnega okolja, v katerem so živeli pred gradnjo, kar ni ustrezna podlaga za ocenjevanje vplivov avtoceste na okolje oz. prekomernosti teh vplivov. Ker se kolje, v katerem tožniki živijo, urbanizira, tako ocenjevanje ni mogoče. Razen tega tožniki in priče podajo subjektivno oceno, utemeljenost tega dela zahtevka pa je dokazljiva zlasti z objektivnimi kazalci obremenjenosti okolja. Potrebna bi bila strokovna ocena vplivov, ki po izgradnji ceste obremenjujejo okolje (hrup, prah, vibracije ... ), kajti samo s pravili stroke je preverljiva trditev, da gre za vplive, ki presegajo normalne, v urbanem okolju sprejemljive meje. Izkazanost kršitve pravice do zdravega življenjskega okolja je podlaga za odškodninsko odgovornost; zapolnjen bi moral biti pravni standard škode, ki presega normalne meje, na katerega 3. odstavek 156. čl. ZOR veže odškodnino v primeru opravljanja splošno koristne dejavnosti. Tožniki dokazov, s katerimi bi bilo poseg v okolje z novozgrajeno cesto mogoče izkazati in ovrednotiti, niso predlagali. S tem so onemogočili presojo utemeljenosti zahtevkov za plačilo odškodnine zaradi vplivov novozgrajene ceste in prometa na njej na njihovo življenjsko okolje. Gre za zahtevke: A. F., Ai. F., D. F., ml. M. F. in ml. N. F. po 16.000- € ter M.F. in M. Š. F. po 20.000- €. Že trditvena podlaga za ta del zahtevka je skopa. Povzeti jo je mogoče iz trditev, ki jih je prvi tožnik podajal v utemeljitev premoženjske škode (X. točka v vlogi z dne 2.4.2003). Dokazi, s katerimi bi bilo vplive ceste na življenjsko okolje tožnikov oz. degradacijo do mere, ki presega normalne meje, mogoče ugotoviti, pa niso predlagani. 7. čl. ZPP stranko obvezuje, da navede vsa dejstva, na katera opira svoj zahtevek in predlaga dokaze, s katerimi se ta dejstva dokazujejo. Tožniki za trditev o prekomernem vplivu ceste na njihovo življenjsko okolje niso predlagali dokazov, s katerimi bi bilo te vplive in s tem kršitev osebnostne pravice do zdravega življenjskega okolja mogoče dokazati, zato je v tem delu njihov zahtevek utemeljeno zavrnjen (353. člen ZPP).
 11. Trditve tožnikov o vplivih gradnje avtoceste (v letih 1997 do 1999) na njihovo okolje pa ustrezno individualizirajo in utemeljujejo zahtevek. Za dokazovanje pravno relevantnih dejstev tožniki predlagajo primerne dokaze. V III. točki tožbe navajajo več dejavnikov, ki jih je mogoče opredeliti kot prekomeren poseg v okolje - ropot gradbenih strojev in vozil 16 ur dnevno, ropot iz tunela 24 ur dnevno, tresenje tal, prah ...., vse velike intenzivnosti, saj je bil vir teh vplivov v neposredni bližini njihovega bivališča. Ker je gradnja zaključena, vplivov na okolje ni mogoče meriti z objektivni merili – meritvami, raziskavami, ampak so ustrezno dokazno sredstvo predlagana zaslišanja strank in prič (list. št. 35a). Sodišče prve stopnje se sicer sklicuje na pravico tožnikov do zdravega življenjskega okolja, pa kljub temu zaključuje, da poseg v to pravico (z vznemirjanjem v času gradnje in prometom) ne predstavlja pravno priznane škode. Materialnopravni predpisi takega zaključka ne omogočajo. 200. čl. ZOR predvideva izplačilo denarne odškodnine tudi zaradi kršitve pravic osebnosti. Že prvostopenjsko sodišče navaja, da pravica do zdravega življenjskega okolja je osebnostna pravica. Z 72. čl. Ustave RS je povzdignjena na ustavno raven, normirana pa med drugim z Zakonom o varstvu okolja (Ur. l. RS, ŠT. 32/1993 s spremembami; ZVO). Kdor okolje čezmerno obremenjuje in s tem zmanjšuje kakovost bivalnega okolja, mora plačati odškodnino (78. ZVO). 9. čl. ZVO odškodninsko obveznost veže samo na primere čezmerne obremenitve okolja. Enako kot 3. odstavek 156. čl. ZOR, ki v primeru, ko škoda izvira iz izvajanja splošno koristne dejavnosti, predvideva samo povrnitev škode, ki presega normalne meje. Tožniki tak poseg v njihovo življenjsko okolje zatrjujejo in dokazujejo. Ker je sodišče prve stopnje zaradi nepravilne uporabe materialnega prava (200. čl. ZOR) nepravilno štelo, da škoda zaradi kršitve osebnostne pravice tožnikov do zdravega življenjskega okolja ni pravno pravno priznana škoda, dejstev, ki so odločilna za odločanje o tem delu zahtevka, ni raziskovalo in je več odločilnih dejstev ostalo neugotovljenih. V izogib temu, da se strankama odvzame pravica do pritožbe, pritožbeno sodišče dokaznega postopka sámo ne dopolnjuje, ampak bo to storilo sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku. Odločitev o zavrnitvi zahtevkov zaradi kršitve pravice tožnikov do zdravega življenjskega okolja (povzročene z gradnjo avtoceste) - A. F., AI. F., D. F. in ml. N. F. po 8.000- €, M. Š. F. in M. F. po 12.000- € ter ml. M. F. 4.000- €, vse z obrestmi - je zato razveljavljena (355. čl. ZPP); posledično tudi v 3. točki izreka vsebovana odločitev o stroških postopka. O teh stroških ter tudi o stroških tega pritožbenega postopka bo odločilo sodišče prve stopnje s končno odločbo (4. odstavek 165. čl. ZPP).
 12. Tožena stranka graja višino prisojene odškodnine za premoženjsko škodo in začetek njenega obrestovanja. Stališče, da bi morala biti za premoženjsko škodo prisojena odškodnina obrestovana šele od izdaje prvostopenjske sodbe dalje, ni pravilno iz razlogov, razvidnih iz 8. točke te obrazložitve.
 13. Pritrditi pa ni mogoče niti stališču, da bi izdelano izvedensko mnenje, ki mu tožena stranka ni nasprotovala, sodišče moralo korigirati zaradi kasnejše spremembe cen nepremičnin. Res je izvedenec manjvrednost nepremičnine ugotavljal s pomočjo tržne vrednosti nepremičnine. Primerjal je tržno vrednost nepremičnine brez upoštevanja negativnih vplivov in tržno vrednost z upoštevanjem obremenjujočih dejavnikov. Razlika med njima je manjvrednost nepremičnine. Ker bi bila v primeru spremembe tržnih cen spremenjena oba parametra, tudi rezultat ne bi bil drugačen, vsaj bistveno ne. Razen tega tožena stranka dejstva, da je do spremembe cen po izdelavi izvedenskega mnenja prišlo, v postopku na prvi stopnji ni uveljavljala. Tudi toženo stranko zadeva trditveno in dokazno breme glede dejstev, ki jih zatrjuje (212. čl. ZPP), zato bi morala na spremembo cen nepremičnin, če jo je štela za pravno pomembno okoliščino, opozoriti v postopku pred sodiščem prve stopnje. V postopku pred sodiščem prve stopnje tega dejstva ni uveljavljala; v pritožbenem postopku novih dejstev zaradi prekluzije ne more uveljavljati (1.odstavek 337. čl. ZPP), zato je njena pritožba zavrnjena (353. čl. ZPP).
 ZOR člen 165, 165/3, 200.
 ZVO člen 9, 78.
 VSL sodba I Cp 72/2014
 VSL sklep II Cp 240/2013
 P2RvYy0yMDEwMDQwODE1MjU3MjU0


type: caselaw

text:
 5.5.2014
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 135/21
 Demande de décision préjudicielle présentée par le Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout (Belgique) le 5 février 2014 — Openbaar Ministerie/Marc Emiel Melanie De Beuckeleer e.a.
 (Affaire C-56/14)
 2014/C 135/24
 Langue de procédure: néerlandais
 Juridiction de renvoi
 Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout
 Parties dans la procédure au principal
 Partie requérante: Openbaar Ministerie
 Parties défenderesses: Marc Emiel Melanie De Beuckeleer, Michiel Martinus Zeeuws, Staalbeton NV/SA
 Question préjudicielle
 L’obligation de déclaration préalable Limosa concernant les travailleurs salariés, prévue aux articles 137 à 152 de la loi-programme du 27 décembre 2006, est-elle incompatible avec la libre prestation des services garantie par l’article 49 CE et l’article 56 TFUE?


text:
 15.9.2014
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 315/52
 Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 7.7.2014 – Cofresco Frischhalteprodukte v. komissio
 (Asia T-223/13) (1)
 ((Kumoamiskanne - Ympäristö - Direktiivi 94/62/EY - Pakkaukset ja pakkausjätteet - Direktiivi 2013/2/EU - Rullat ja putkilot, joiden ympärille on kierretty joustavaa materiaalia - Toimi ei koske kantajaa suoraan - Tutkimatta jättäminen))
 2014/C 315/87
 Oikeudenkäyntikieli: ranska
 Asianosaiset
 Kantaja: Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG (Minden, Saksa) (edustaja: asianajaja H. Weil)
 Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Alcover San Pedro ja J.-F. Brakeland)
 Oikeudenkäynnin kohde
 Vaatimus pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62/EY liitteen I muuttamisesta 7.2.2013 annetun komission direktiivin 2013/2/EU (EUVL L 37, s. 10) osittaiseksi kumoamiseksi siltä osin kuin komissio merkitsee rullat ja putkilot, joiden ympärille on kierretty joustavaa materiaalia, lukuun ottamatta niitä, jotka on tarkoitettu tuotantolaitteiston osiksi ja joita ei käytetä tuotteen esittämiseen myytävänä yksikkönä, perusteiden, joissa täsmennetään käsitettä ”pakkaus”, soveltamista kuvaavien tuotteiden esimerkkien luetteloon
 Määräysosa
 1)
 Kanne jätetään tutkimatta.
 2)
 Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
 (1) EUVL C 171, 15.6.2013.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 18. ledna 2016 – Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 (Věc C-28/16)
 (2016/C 156/30)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Kúria
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)
 Odpůrce: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba považovat holdingovou společnost, která se aktivně podílí na řízení určitých záležitostí dceřiných společností nebo celé skupiny společností, avšak nepřenáší na dceřiné společnosti služby poskytnuté v souvislosti s činností aktivního holdingu ani příslušnou DPH, ve vztahu k těmto službám za osobu povinnou k DPH?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, může holdingová společnost uplatnit nárok na odpočet DPH ze služeb, jež sama využívá v přímé souvislosti se zdanitelnou hospodářskou činností některých dceřiných společností, a případně jakým způsobem tak může učinit?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, může aktivní holdingová společnost uplatnit nárok na odpočet DPH ze služeb, jež jsou využívány v zájmu celé skupiny společností, a případně jakým způsobem tak může učinit?
 4)
 Liší se odpovědi na výše uvedené otázky, a případně do jaké míry, pokud aktivní holdingová společnost fakturuje výše uvedené využité služby dceřiným společnostem jako zprostředkovatelské služby?