text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,15.6.2016
 COM(2016) 399 final
 2016/0185(COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega muudetakse määrust (EL) nr 531/2012 rändluse hulgiturgude eeskirjade osas
 (EMPs kohaldatav tekst)
 {SWD(2016) 201 final}{SWD(2016) 202 final}
 SELETUSKIRI
 1.ETTEPANEKU TAUST
 •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 Viimase kümne aasta jooksul on olnud vajalik ELi reguleeriv sekkumine rändlusteenuste hulgi- ja jaeturul, et parandada rändlusteenuste siseturu toimimise tingimusi liidus
 1
 .
 2015. aastal võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu määruse (EL) 2015/2120,
 2
 mis jõustus 29. novembril 2015 ja millega muudeti määrust (EL) nr 531/2012 (ELi rändlusteenuse määrus)
 3
 .
 Määrusega (EL) 2015/2120 nõutakse, et jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud tuleks alates 15. juunist 2017 kaotada, tingimusel et rändlusteenuseid kasutatakse mõistlikult ja et jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamisel on võimalus kohaldada jätkusuutlikkuse erandi mehhanismi. Nendele uutele eeskirjadele liidus jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste kohta osutatakse käesolevas seletuskirjas kui rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjadele või korrale („roam-like-at-home“, „rändle nagu kodus“).
 Jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste reguleerimine on küll vajalik, aga sellest üksi ei piisa rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra rakendamiseks. Et jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamine oleks kogu liidus jätkusuutlik ega moonutaks riigisiseste turgude konkurentsitingimusi, peavad riiklikud rändluse hulgiturud põhinema konkurentsil ja pakkuma rändlusteenuste hulgihindu, mis võimaldavad operaatoritel jätkusuutlikult pakkuda jaemüügitasandil osutatavaid rändlusteenuseid ilma mis tahes lisatasudeta.
 Sellega seoses on komisjon alustanud rändluse hulgituru läbivaatamist, eesmärgiga hinnata meetmeid, mis on vajalikud jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamise võimaldamiseks vastavalt ELi rändlusteenuse määruse artikli 19 lõikele 1
 4
 .
 Hulgiturgude analüüsist nähtub, et nende turgude toimimist mõjutavad ikka veel mitmed turutõrked (näiteks nende oligopoolne iseloom koos rändluslepingute kahepoolse laadiga ning hulgimüügi alternatiivide puudumisega). Samuti nähtub analüüsist, et nende operaatorite läbirääkimispositsioon, kelle väljuv rändlusliiklus on suurem kui sissetulev, sealhulgas rändluse hulgiturgude nõrgemate turuosaliste läbirääkimispositsioon võib rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade kohaldamisel tegelikult halveneda, kui ei võeta tasakaalustusmeetmeid. See võib omakorda moonutada koduvõrgu operaatorite riigisiseste turgude toimimist.
 Samal ajal tuleks hulgiturgu käsitlevate eeskirjadega tagada, et külastatava võrgu operaatoritel oleks võimalik katta hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumisel tekkinud kulud, sealhulgas ühised ja üldkulud. See peaks aitama säilitada stiimulid investeerida külastatavatesse võrkudesse ja vältida külastatavatel turgudel riigisisese konkurentsi moonutamist, mis on põhjustatud nende operaatorite õiguslikust arbitraažist, kes muidu kasutavad konkurentsipõhisel riigisisesel külastataval turul konkureerimiseks rändlusele juurdepääsu parandusmeetmeid.
 Seega on selle algatuse eesmärk reguleerida riigisiseste rändluse hulgiturgude toimimist, et kaotada jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud alates 15. juunist 2017, põhjustamata riigisiseste külastatavate turgude ja koduturgude konkurentsimoonutusi.
 •Kooskõla praegu kehtivate õigusnormidega
 Jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamine on oluline samm edasi, tagamaks, et telekommunikatsiooninormid toetavad digitaalse ühtse turu loomist ja toimimist kogu liidus. Seda eesmärki rõhutatakse ka 6. mail 2015 komisjoni sätestatud digitaalse ühtse turu strateegias
 5
 . Eelkõige aitab rändluse hulgituru reguleerimine, eesmärgiga kehtestada liidus rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjad, saavutada poliitikaeesmärki – tagada, et hästi toimivad turud pakuvad juurdepääsu suure jõudlusega traadita lairibaside taristule taskukohaste hindadega.
 Kui rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjad 2015. aastal vastu võeti, tunnustasid kaasseadusandjad selle eesmärgi olulisust üldise ühtse digitaalse turu jaoks. Arvestades aga rändluse hulgi- ja jaemüügituru omavahelist seotust, seadsid kaasseadusandjad rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade kohaldamise tingimuseks seadusandlike meetmete võtmise, et tegeleda probleemidega hulgimüügi tasandil; see on vajalik jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamiseks.
 Seega on käesolev määruse ettepanek mõeldud rändlust käsitlevate eeskirjade täiendamiseks, eelkõige seoses rändluse hulgiturgudega, ja et võimaldada rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade kohaldamist alates 15. juunist 2017. See on kooskõlas ELi rändlusteenuse määrust ja laiemalt digitaalse ühtse turu strateegiat toetavate poliitikaeesmärkidega.
 Lisaks siin soovitatud seadusandlikele meetmetele kaasnevad rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade kehtestamisega ka rakendusaktid, mis võetakse vastu 15. detsembriks 2016 ja milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad mõistliku kasutamise poliitika rakendamise kohta ning jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamise jätkusuutlikkuse hindamise meetodite kohta.
 •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega
 Digitaalse ühtse turu strateegias märgitakse, et info- ja kommunikatsioonitehnoloogia võrkudele on rajatud kõik digitaaltooted ja -teenused, mis omakorda võivad toetada meie elu kõiki aspekte ja viia edasi Euroopa majanduse elavdamist. Rändluse hulgimüügituru reguleerimine, eesmärgiga võimaldada rändluse lisatasude kaotamist, aitab seega kujundada tugevat, konkurentsivõimelist ja paindlikku telekommunikatsioonisektorit ning luua sobivad tingimused täiustatud digitaalvõrkude ja teenuste arenguks, mis toetavad kõiki majandussektoreid, muu hulgas ka väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtteid.
 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS
 •Õiguslik alus
 Viimase kümne aasta jooksul on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114 alusel olnud vajalik ELi reguleeriv sekkumine rändluse hulgimüügiturgudel ja rändluse jaemüügiturgudel. Sekkumise eesmärk on olnud parandada rändlusteenuste siseturu toimimise tingimusi liidus,
 6
 sest riiklikud reguleerivad asutused on tunnistanud, et rahvusvahelise rändlusturu piiriülese laadi tõttu ei ole nad suutnud seda probleemi iseseisvalt lahendada
 7
 . Määruse (EL) 2015/2120 vastuvõtmise järel on vaja võtta vastu asjakohased seadusandlikud meetmed, et tagada rändluse hulgimüügiturgude nõuetekohane toimimine. See võimaldab rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamist kogu liidus, nagu nähtub rändluse hulgimüügituru läbivaatamisest. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114 kohased rändluse hulgimüügiturgu reguleerivad meetmed on seetõttu vajalikud, et tagada rändlusteenuste siseturu toimimine ning eelkõige, et tagada jätkusuutlik rändlusteenuste osutamine ühtlustatud korra kohaselt.
 •Subsidiaarsus
 Liidu tasandi lähenemisviisi abil rändluse hulgiturgude reguleerimisele välditakse olukorda, kus üksikud liikmesriigid hakkavad kõrgete hulgihindade probleemi erinevalt lahendama. Kuigi ELi rändlusteenuse määruses on sätestatud rändlusteenuste jaemüügi eeskirjad, põhjustaksid need erinevad lähenemisviisid siseturul takistusi, sest liidu rändlusteenuseosutajad peaksid toime tulema erinevate õiguslike tingimustega, olenevalt sellest, kas nad on rändlusteenuste hulgimüüjad (külastatava võrgu operaatoritena) või rändlusteenuste hulgiostjad (koduvõrgu operaatoritena).
 Samuti on vaja liidu tasandi ühist lähenemisviisi, sest üksikutel liikmesriikidel ei pruugi olla piisavalt stiimuleid riigisiseste hulgiturgude reguleerimiseks, võttes seejuures arvesse, millist mõju võivad nende eeskirjad avaldada rändlusteenuste osutamise võimalusele ühtlustatud korra kohaselt teistes liikmesriikides. Liidu tasandi algatuses võetaks paremini arvesse kõigi liikmesriikide üldisi huve. Kui liidu tasandil ei tagata rändluse hulgimüügiturgude ühetaolist reguleerimist, võib rändlusteenuste ühtlustatud korra kohane osutamine muutuda keerulisemaks, sest suureneb risk, et tekivad ebakõlad teiste liikmesriikide hulgimüügikulude ja jaemüügitulude vahel.
 ELi tasandi ühine lähenemisviis aitaks aga vastupidi luua vajalikud õiguslikud tingimused ja tagada, et riigisisesed hulgiturud toetavad eesmärki kaotada jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud kestlikul moel kogu liidus. Pealegi võetakse ühise lähenemisviisi puhul liidu rändlusturgude reeglipärase toimimise tagamisel arvesse jae- ja hulgimüügiturgude eeskirjade omavahelist seotust, nagu kohus on juba rõhutanud
 8
 .
 •
 Proportsionaalsus
 Seadusandjale on oma valikute proportsionaalsuse tagamisel antud laialdane kaalutlusõigus. Kohus aga selgitas, et seadusandja valikud peavad põhinema objektiivsetel kriteeriumidel, eelkõige rändlust käsitlevate eeskirjade puhul.
 Sellisel juhul peab ta erinevate võimalike meetmetega seotud piiranguid hinnates uurima, kas meede, mille ta on otsustanud võtta, võib taotletavaid eesmärke arvestades õigustada ka arvestatavate negatiivsete majanduslike tagajärgede tekkimist osale ettevõtjatele
 9
 . Sellest tulenevalt võetakse kavandatavates reguleerivates meetmetes arvesse kahte aspekti vastavalt ELi rändlusteenuse määruse artikli 19 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele, nimelt vajadust tagada, et külastatava võrgu operaatoritel oleks võimalik katta kõik hulgituru reguleeritud rändlusteenuste osutamisega seotud kulud, sealhulgas ühised ja üldkulud, ja vajadust vältida juurdepääsu püsivale rändlusele või rändlusteenuste anomaalsele või lubamatule kasutamisele muul eesmärgil kui reguleeritud rändlusteenuste osutamine rändlusteenuse osutaja klientidele, kui viimased regulaarselt liidus reisivad.
 Nende erinõuetega tagatakse, et vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele tehakse rändluse hulgimüügi eeskirjadega üksnes seda, mida on vaja üldise poliitikaeesmärgi saavutamiseks. Näiteks ei tohi neil olla negatiivseid majanduslikke tagajärgi, mis ei ole nende eesmärkide saavutamisel õigustatud, näiteks nagu nõudmine, et tõhusad operaatorid osutaksid teenuseid alla omahinna, või selliste juurdepääsueeskirjade kehtestamine, mida külastatava võrgu operaatorid ei saa piirata rändlusteenuse osutamisega.
 Teisest küljest, nagu kohus rõhutas, ei välista vastavus proportsionaalsuse põhimõttele, et teatud juhtudel võib mõni ettevõtja kogeda negatiivseid majanduslikke tagajärgi, näiteks kasumi vähenemine juhul, kui kasum ületab kasumit, mis oleks teenitud täielikult konkurentsipõhistel rändluse hulgiturgudel, või võrgukulude ebatõhusast haldamisest põhjustatud kahjum. See on nii põhjusel, et sellistel juhtudel on need negatiivsed tagajärjed taotletava eesmärgi saavutamisel tõepoolest põhjendatud ja vajalikud.
 •Vahendi valik
 Kavandatavate meetmete eesmärk on sõnastada rändlusteenuste hulgimüügi suhtes vahetult kohaldatavad eeskirjad, muutes ELi rändlusteenuse määruse vastavaid sätteid. Sel põhjusel tehakse ettepanek määruse kohta.
 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
 •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll
 ELi rändlusteenuse määruses sätestatud konkreetseid eesmärke silmas pidades korraldas komisjon liidus rändluse hulgiturgude ulatusliku läbivaatamise.
 Eelkõige selgus läbivaatamise käigus, et rändluse hulgiturud ei toimi alati nõuetekohaselt. Selliste turutõrgete mõju tõttu hulgiturgude toimimisele on hinnad oluliselt kõrgemad kui hinnangulised kulud, eelkõige andmeside puhul. Konkurentsidünaamika, mida võib täheldada liidu rändluse hulgiturgudel, on aga peamiselt seotud rändlusteenuste kehtivate reguleeritud hulgihindadega. Need ülempiiriga hinnad on sageli nõrgema läbirääkimispositsiooniga operaatorite (väiksemad operaatorid või virtuaalsed mobiilsideoperaatorid) jaoks ainsad kättesaadavad hinnad. Samuti järeldatakse seoses läbivaatamisega, et tulevase rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustuse mõju riigisiseste rändluse hulgiturgude konkurentsile ning eelkõige rändlusliikluse eeldatavat suurenemist ei ole võimalik kindlalt prognoosida. Vastupidi, rändluse hulgiturge mõjutavate turutõrgete püsimisel ei välistata läbivaatamisaruandes riski, et tasakaalustusmeetmete puudumisel muutub paljude turuosaliste positsioon rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra puhul tegelikult halvemaks.
 •Konsulteerimine sidusrühmadega
 Komisjon korraldas 29. novembrist 2015 kuni 18. veebruarini 2016 seoses riiklike rändluse hulgiturgude läbivaatamisega avaliku konsultatsiooni. Konsultatsiooni eesmärk oli koguda arvamusi selle kohta, kui hästi rändlusturud ELis toimivad, ja riiklike rändluse hulgiturgude praeguse reguleerimise kohta liidus, pidades silmas ELi rändlusteenuse määruses sätestatud kohustust kaotada jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud alates 15. juunist 2017. Kokku laekus 25 liikmesriigist ja Norrast 97 vastust (92 internetiküsitluse kaudu, 3 e-kirjaga ja 2 kirjalikku seisukohta).
 Operaatorite arusaamad sellest, kui hästi rändluse hulgiturud toimivad, on erinevad. Teatavad pikaajalised turgu valitsevad operaatorid ja laia haardega operaatorid ning üldiselt suure sissetuleva rändlusliiklusega operaatorid väidavad, et mõningane konkurentsidünaamika on olemas, mida tõendab asjaolu, et hulgihinnad on sageli väiksemad kui kehtivad reguleeritud tasude ülempiirid. Teised, eelkõige väiksemad ja virtuaalsed mobiilsideoperaatorid ning suure väljuva rändlusliiklusega operaatorid väidavad, et hinnad, mis on neile hulgiturul kättesaadavad, on samad kui kehtivad ülempiirid või nende lähedal ja ületavad oluliselt kulusid. Ka seisukohad rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra mõju kohta rändluse hulgiturgude konkurentsile lahknevad nende kahe operaatorite rühma vahel, kusjuures esimesed ütlevad, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord suurendab konkurentsi, ja teised väidavad vastupidist.
 Riiklikud reguleerivad asutused ja valitsused on oma riikide operaatoritega sarnastel arvamustel. Suure sissetuleva rändlusliiklusega riigid leiavad, et riiklikud rändluse hulgiturud toimivad hästi, suure väljuva rändlusliiklusega riigid on aga vastupidisel arvamusel. Tarbijad ja tarbijaühendused on rändluse hulgiturgude kohta arvamuse avaldamisel aga ettevaatlikud, sest nad ei ole nende turgudega otseselt seotud.
 Suurem osa vastajatest on arvamusel, et kõigis liikmesriikides kehtivad ja kogu ELi hõlmavad rändlusteenuste hulgihindade ülempiirid oleks kõige asjakohasem reguleeriv lähenemisviis, mis võimaldaks rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamist 2017. aastal. Aga kuna arvamused rändluse hulgiturgude toimimise kohta on erinevad, erinevad ka operaatorite seisukohad, milline on nende ülempiiride kõige asjakohasem tase jätkusuutliku rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamise võimaldamiseks. Mõned neist toetavad jätkusuutliku rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamise võimaldamiseks praeguste rändlusteenuste hulgihindade ülempiiride kinnitamist, samas kui teised nõuavad tungivalt nende märgatavat langetamist. Lisaks märkisid paljud operaatorid, et rändlusliikluses on oluline kõne lõpetamise tasude suurus, et võimaldada kõnede puhul rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamist.
 •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine
 Ülevaatearuande jaoks vajalike tõendite hankimiseks ja lisaks avalikule konsultatsioonile kogusid komisjon ja Elektroonilise Side Euroopa Reguleerivate Asutuste Ühendatud Amet (BEREC) 2015. aasta sügisel operaatoritelt ulatuslikult andmeid
 10
 . Samuti tellis komisjon välisuuringu, et hinnata hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumise kulusid,
 11
 ning analüüsis rändluse hulgi- ja jaeturgudelt saadud kvalitatiivseid ja kvantitatiivseid andmeid
 12
 .
 •Mõjuhinnang
 Mõjuhinnangut sisaldav lisatud talituste töödokument
 13
 edastati õiguskontrollikomiteele ning see esitas 15. aprillil 2016 heakskiitva arvamuse.
 Kaaluti nelja valikut:
 valik 1 – liidu tasandil ei võeta mingeid meetmeid (praegune olukord). Rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korda ei hakataks kohaldama alates 15. juunist 2017 ja tarbijad maksaksid ka edaspidi jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasusid.
 Valik 2 – kehtestada kogu ELis rändlusteenuste hulgihindade ülempiirid praegusel tasemel. Selle valiku puhul kinnitataks ELi rändlusteenuse määruses sätestatud praegused rändlusteenuste hulgihindade ülempiirid (0,05 eurot kõneminuti eest; 0,02 eurot SMSi eest; 0,05 eurot MB eest) seadusandliku aktiga, nii et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord jõustuks alates 15. juunist 2017.
 Valik 3 – kehtestada kogu ELis rändlusteenuste hulgihindade ülempiirid praegusest madalamal tasemel. Selle valiku puhul vähendataks õigusaktiga praeguseid rändlusteenuste hulgihinna ülempiire 0,04 euroni kõneminuti eest; 0,01 euroni SMSi eest ja 0,0085 euroni MB eest ning samuti oleks tagatud rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra jõustumine.
 Valik 4 – kehtestada riigipõhised rändlusteenuste hulgihinna ülempiirid. Selle valikuga kehtestataks riigipõhised rändlusteenuste hulgihinna ülempiirid, mis on võrdsed iga liikmesriigi kuluhinnangutega ja põhinevad ühisel kulumudelil. Ka see võimaldaks rändlusteenuste osutamise-ühtlustatud eeskirjade jõustumist 15. juunil 2017.
 Lisaks ülempiiril põhinevale valikule (valikud 2–4) analüüsis komisjon ka täiendavat meedet, millega antaks rändlusteenuste hulgimüügi lepingu osalistele võimalus pidada läbirääkimisi reguleerimata hinnakujunduskava üle, loobudes seega ELi rändlusteenuse määruses sätestatud ühikupõhiste rändlusteenuste hulgihindade ülempiiride kehtestamisest.
 Mõjuhinnangus tehtud analüüsi alusel sobib liidus jätkusuutliku rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamise võimaldamiseks kõige paremini valik 3, seda ka halvema läbirääkimispositsiooniga operaatorite puhul. Sellega tagatakse, et külastatava võrgu operaatoritel on võimalik katta rändluse hulgimüügitasandi rändlusteenuste osutamise eeldatavad kulud, ning säilitatakse stiimulid investeerida külastatavatesse turgudesse. Samuti jätab valiku 3 ülempiiri tase ruumi allapoole ülempiiri jäävale konkurentsile, mis võimaldab operaatoritel saada mastaabisäästust tulenevat majanduslikku kasu ning seega pidada läbirääkimisi madalamate tariifide üle.
 Analüüsist nähtub ka, et kui võimaldada külastatavatel ja külastavatel operaatoritel leppida omavahel kokku mitte kohaldada hulgihindade ülempiire, vaid sõlmida reguleerimata leping, kasutades nt läbilaskevõimel põhinevat hinnakujundust või muud lepingulist vormi, mõjub see rändluse hulgiturule hästi. Seega võiks see täiendava meetmena olla lubatud.
 Teiselt poolt ei aitaks valik 4 võrreldes valikuga 3 märkimisväärselt kaasa operaatorite tasandil rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra jätkusuutlikkusele, vaid põhjustaks hulgimüügitasandil suuremaid kulude katmisega seotud riske ning arvestatavaid raskusi rakendamisel.
 Lisaks ei saavutataks valikuga 1 ja vähesemal määral ka valikuga 2 eesmärki tagada rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord kogu Euroopas, kuna valikuga 1 ei oleks tagatud jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamist: nimelt ulatuks valiku 1 puhul tarbijate heaolu kaotus 1,4 miljardi euroni. Samuti ei saaks valiku 2 puhul lahendada rändlusteenuste ühtlustatud korra kohase osutamise jätkusuutmatuse probleemi mitme operaatori puhul (ligikaudu 20 % analüüsitud valimist) ning mitmes liikmesriigis (enam kui 20 % liikmesriikidest).
 •Põhiõigused
 Analüüsiti ettepaneku mõju põhiõigustele, näiteks ettevõtlusvabadusele. Seoses sellega ja arvestades, et kavandatavate ülempiiride eesmärk on lahendada turutõrgete probleem, ei ole need meetmed taotletava eesmärgi saavutamiseks ebaproportsionaalsed ega kujuta endast ülemäärast ja lubamatut sekkumist, mis kahjustaks selle õiguse olemust. Ka loobumisvõimalus suurendab poolte vabadust sõlmida hulgimüügileping.
 4.MÕJU EELARVELE
 Käesolev ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet.
 5.MUU TEAVE
 •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord
 Rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjad muutuvad kohustuslikuks alates 2017. aasta juunist ning neid hakatakse kohaldama kuupäeval, millal käesoleva ettepaneku alusel võetakse vastu seadusandlik ettepanek. Seetõttu teeb komisjon ettepaneku seostada aruandluskohustused rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade jõustumisega, nii et mis tahes uutel jae- ja hulgimüügieeskirjadel oleks sarnane kohaldamisperiood.
 Seoses järelevalve- ja hindamistegevuse sisuga nõutakse ELi rändlusteenuse määruse artikli 19 lõike 3 praeguse läbivaatamisklausliga, et komisjon hindaks „konkurentsi taset nii rändluse jae- kui ka hulgiturul, eriti väikeste, sõltumatute või äsja tegevust alustanud operaatorite konkurentsiolukorda, sealhulgas kaubanduslepingute mõju konkurentsile ning operaatorite omavahelise seotuse taset“.
 See on otseselt asjakohane rändlusteenuste hulgimüüki käsitlevate eeskirjade mõju hindamisel käesoleva algatuse taustal. Komisjon teeb ettepaneku kehtiva aruandluskohustuse raames kasutada selle algatusega seotud meetmete hindamiseks järgmisi näitajaid:
 jätkusuutlikkusega seotud päringute arv;
 sissetuleva ja väljuva rändlusliikluse kogumahud kvartali kohta;
 keskmised hulgihinnad ja mahud tasakaalustamata ja tasakaalustatud liikluse puhul;
 läbilaskevõimel põhinevate hulgimüügilepingute arv ja põhiomadused ning
 hulgimüügi lepingulised meetmed, mis on võetud püsival rändlusel põhineva suuremahulise äritegevuse või rändlusteenuste anomaalse või lubamatu kasutamise ärahoidmiseks, ning nende tulemuslik kohaldamine.
 •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus
 Kavandatav määrus koosneb kahest artiklist, millest üks sisaldab kõiki ELi rändlusteenuse määruse kavandatavaid muudatusi ja teine käsitleb jõustamist.
 Artiklis 1 esitatakse järgmised ettepanekud ELi rändlusteenuse määruse muutmiseks:
 punktiga 1 muudetakse ELi rändlusteenuse määruse artiklit 3, lisades hulgimüügilepingu pooltele võimaluse loobuda rändlust käsitleva määruse artiklites 7, 9 ja 12 sätestatud hulgihindade ülempiiride kohaldamisest;
 punktidega 2–4 muudetakse olemasolevaid sätteid, millega kehtestatakse maksimaalsed keskmised rändlusteenuste hulgihinnad kõnede, SMSide ja andmeside eest ning muudetakse kohaldatavaid hindu. Samuti tagatakse muudatusettepanekutega kolme muudetud artikli (artiklid 7, 9 ja 12) kooskõla;
 punktiga 5 muudetakse artiklit 17, eesmärgiga tagada konsulteerimine BERECiga vaidlustes hulgituru reguleeritud rändlusteenuste osutamiseks vajalike sisendite üle;
 punktidega 6 ja 7 muudetakse läbivaatamisklauslit, et tagada ühetaolisus pärast rändlusteenuste osutamise ühtlustatud eeskirjade jõustumist ja selgitada BERECi volitusi koguda läbivaatamisega seoses andmeid.
 2016/0185 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega muudetakse määrust (EL) nr 531/2012 rändluse hulgiturgude eeskirjade osas
 (EMPs kohaldatav tekst)
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele,
 võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust
 14
 ,
 pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega
 15
 ,
 toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
 ning arvestades järgmist:
 (1)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 531/2012
 16
 on kehtestatud ühine lähenemisviis rändluse reguleerimisele üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires.
 (2)Komisjoni 6. mail 2015 esitatud digitaalse ühtse turu strateegias
 17
 käsitleti telekommunikatsiooni ühtse turu paketti, mis võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2015/2120,
 18
 kui esimest sammu jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude lõpliku kaotamise suunas, millega toetatakse digitaalse ühtse turu loomist liidus.
 (3)Määrusega (EL) 2015/2120 on loodud uus jaehindade mehhanism liidu tasandil reguleeritud rändlusteenuste tarvis, et kaotada jaemüügi tasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud, põhjustamata konkurentsimoonutusi riigisisestel ja külastatud turgudel.
 (4)Määrusega (EL) 2015/2120 on kehtestatud jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamine, mida nimetatakse ka „rändle nagu kodus“ (roam-like-at-home, rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord), on vajalik digitaalse ühtse turu loomiseks ja selle toimimise võimaldamiseks kogu liidus. Rändlusturu nõuetekohase toimimise tagamiseks aga ei piisa ainult sellest määrusest.
 (5)Seega sõltub rändluse lisatasude kaotamine alates 15. juunist 2017, nagu on sätestatud määruses (EL) nr 531/2012, õigusakti kohaldamisest, mille kohta on komisjon teinud ettepaneku ja milles ta pärast rändluse hulgiturgude läbivaatamist sätestab asjakohased meetmed.
 (6)Komisjon korraldas rändlusteenuste hulgiturgude ulatusliku läbivaatamise, et hinnata, millised meetmed on vajalikud jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamise võimaldamiseks alates 15. juunist 2017.
 (7)Läbivaatamise järelduste põhjal võttis komisjon vastu oma aruande rändluse hulgiturgude läbivaatamise kohta
 19
 . Tagamaks, et jaemüügitasandil osutatavaid rändlusteenuseid saab osutada riigisiseste jaehindadega, peavad rändluse hulgituru sisendid olema saadaval tasemel, mis võimaldab koduvõrgu operaatoritel osutada rändlusteenuseid ühtlustatud korra kohaselt. Kuigi täielikult konkurentsil põhinevad riigisisesed rändluse hulgiturud, kus hinnad vastavad külastatavate võrkude teenuse osutamise kuludele, muudaksid rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra selgelt jätkusuutlikumaks, nähtub läbivaatamisest, et nii see ei ole. Samuti nähtub läbivaatamisest, et pelgalt tulevane jaemüügitasandi rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustus ei too suure tõenäosusega kaasa hästi toimivaid rändluse hulgiturge, mis võimaldaksid alates 15. juunist 2017 osutada liidus ühtlustatud korra kohaseid rändlusteenuseid.
 (8)Kuna rändlusteenuste hulgihinnad on lõppkasutajatele kehtestatud jaehindadega võrreldes liiga kõrged, võib rändluse hulgiturgude praegune toimimine mõjutada eelkõige konkurentsi koduvõrgu operaatorite riigisisestel turgudel ja nendesse investeerimist. Eeskätt kehtib see väikeste või selliste operaatorite puhul, kelle väljuv rändlusliiklus on suurem kui sissetulev, muutes rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra seega struktuurselt jätkusuutmatuks.
 (9)Rändluse hulgituru toimimisega tuleks tagada, et operaatoritel oleks võimalik katta kõik hulgituru reguleeritud rändlusteenuste osutamisega seotud kulud, sealhulgas ühised ja üldkulud. See peaks aitama säilitada stiimulid investeerida külastatavatesse võrkudesse ja vältida külastatavatel turgudel riigisisese konkurentsi moonutamist, mis on põhjustatud nende operaatorite õiguslikust arbitraažist, kes konkureerimiseks riigisisesel külastataval turul kasutavad rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu parandusmeetmeid.
 (10)Tuvastatud probleeme arvesse võttes tuleks muuta praeguseid rändluse hulgiturgude suhtes kohaldatavaid meetmeid, tagamaks et rändlusteenuste hulgihindade tase võimaldab jätkusuutlikku ühtlustatud korra kohast rändlusteenuste osutamist liidus.
 (11)Et tõhusam, integreeritum ja konkurentsipõhisem rändlusteenuste turg saaks välja areneda, tuleks läbirääkimistel rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu üle, eesmärgiga osutada jaemüügitasandil rändlusteenuseid, anda operaatoritele alternatiivne võimalus pidada läbirääkimisi hulgihinna innovatiivse kujundamise üle, mis ei ole otseselt seotud tegelike tarbitud mahtudega, nagu näiteks kindla summaga maksed, eelnevalt sõlmitud lepingud või läbilaskevõimel põhinevad lepingud või hinnakujunduskavad, mis peegeldavad nõudluse muutumist aasta lõikes. Seega peaks läbirääkimistel osalejatel olema võimalus leppida kokku, et rändlusteenuste hulgituru lepingute kestuse või mis tahes muude eelmääratletud ajavahemike jooksul ei kohaldata reguleeritud rändlusteenuste maksimaalseid hulgihindu. Sellega välistataks võimalus, et kumbki pool taotleb seejärel määruses (EL) nr 531/2012 sätestatud, tegelikul tarbimisel põhinevate mahupõhiste rändlusteenuste maksimaalsete hulgihindade kohaldamist. Selle alternatiiviga ei piirata määruse (EL) nr 531/2012 kohaseid reguleeritud rändlusteenuste jaemüügitasandil osutamisega seotud kohustusi.
 (12)Seoses hulgihindu käsitlevate eeskirjadega tuleks liidu tasandil säilitada reguleerivad kohustused, sest mis tahes meede, mis võimaldab osutada rändlusteenuseid ühtlustatud korra kohaselt kogu liidus, aga mille puhul ei ole arvestatud nende teenuste osutamisega seotud hulgimüügikulude taset, võib häirida rändlusteenuste siseturu toimimist ega aitaks hoogustada konkurentsi.
 (13)Maksimaalsed hulgihinnad peaksid toimima kaitsva tasemena ning tagama, et operaatoritel on võimalik katta oma kulud, sealhulgas ühised ja üldkulud. Samuti peaksid need võimaldama laialdast jätkusuutlikku rändlusteenuste osutamist ühtlustatud korra kohaselt ning samas jätma ruumi operaatoritevahelisteks kaubandusläbirääkimisteks.
 (14)Hulgituru rändlusteenuste osutamise hinnangulisi kulusid, sealhulgas ühiseid kulusid, hinnati mitme allika alusel. Üks allikas oli hulgituru rändlusteenuse üldine kulumudel; selles kasutati riigikohaseid andmeid ja see põhines meetodil, mida riiklikud reguleerivad asutused kasutavad mobiilikõne lõpetamise tasu ülempiiri kindlaksmääramiseks vastavalt liidu õigusele. Teine allikas olid alternatiivsed kuluhinnangud, mis põhinesid riigisiseste mobiilikõne lõpetamise tasu määrade reguleerimise liidu ühtsetel lähenemisviisidel. Samuti tugineti hinnangus praegu liidus tasakaalustamata liikluse puhul kehtivatele rändlusteenuste hulgihindadele ja tõenditele rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu tasude kohta riigisisestel turgudel.
 (15)Kuluhinnangute kaalumisel võeti arvesse rändlusliikluse hooajalise iseloomu võimalikku mõju hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste riigisisese pakkumise kuludele. Nendes hinnangutes arvestati tasakaalustavaid mõjusid, mis aitaksid leevendada rändlusliikluse hooajalisusest tulenevat kulude võimalikku suurenemist. Riigisisese nõudluse suurenemine tähendab eelkõige andmesideteenuste puhul, et järgmis(t)el aasta(te)l ületab riigisisene kogunõudlus käesoleva aasta mis tahes hooajalise tippliikluse, ja kuna maapealsed mobiilsidevõrgud on dimensioonitud sellise riigisisesest nõudlusest põhjustatud üldise suurenemissuundumusega toimetulemiseks, ei ole tõenäoline, et hooajalistest rändlusvoogudest tulenev võrgu mis tahes tippnõudluse kogumaht suurendaks mobiilsidevõrgu dimensioonimise kulusid. Mõnes riigis võivad hooajalised rändluse tippmahud mõjutada võrgu üldisi dimensioonimise kulusid kõnede puhul, kus nõudlus on stabiilsem. Aga sellised kohalikud hooajalised liikluse tippmahud tulenevad tõenäoliselt riigisiseste kasutajate liikumisest turismipiirkondadesse ning teatud määral leevendab neid kompenseeriv asjaolu, et suvepuhkuste hooajal kasutavad rändlejad läbilaskevõimet linnapiirkondades vähem.
 (16)Reguleeritud andmeside-rändlusteenuste maksimaalse hulgihinna kehtestamisel tuleb võtta arvesse kõiki rändlusteenuste osutamiseks vajalikke juurdepääsukomponente, sealhulgas transiidikulusid, mis tekivad andmesideliikluse edastamisel riigisisese võrgu operaatori tuvastatud vahetuspunkti.
 (17)Rändlusteenuste hulgihindade kaitsva rolli kaalumisel kahe eesmärgi saavutamisel – tagada, et hulgipakkujatel on võimalik katta kõik asjaomased kulud ning et jätkusuutmatus rändlusteenuste ühtlustatud korra kohase osutamise puhul oleks erandlik – tuleks võtta arvesse iga hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkuja teenustevalikut ja tema eeldatavaid liiklusmahte.
 (18)Seetõttu tuleks andmesideteenuste kehtivaid maksimaalseid rändlusteenuste hulgihindu alandada kõnedele, SMSidele ja andmeteenustele.
 (19)Määruse (EL) nr 531/2012 kohaldamise ning rändluse hulgiturgude edenemise seiramiseks ja järelevalveks, tagades samas äriteabe konfidentsiaalsuse ja ärisaladuse hoidmise, tuleks riiklikele reguleerivatele asutustele anda õigus nõuda teavet rändlusteenuste hulgituru nende lepingute kohta, milles ei nähta ette maksimaalsete rändlusteenuste hulgihindade kohaldamist. Samuti peaks neil olema lubatud nõuda teavet hulgimüügilepingute nende tingimuste vastuvõtmise ja kohaldamise kohta, mille eesmärk on vältida püsivat rändlust ning hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste anomaalset või lubamatut kasutamist muudel eesmärkidel kui reguleeritud rändlusteenuste pakkumine liidus reisivatele rändlusteenusepakkujate klientidele.
 (20)Rändluse suhtes kohaldatav konkreetne hindade reguleerimine tähendab seda, et liidu üldist ülempiiri kohaldatakse liittoodete suhtes, mis võivad hõlmata ka muud juurdepääsu hulgiturule ja vastastikuse sidumise sisendeid, sealhulgas ja eelkõige neid, mida reguleeritakse riiklikult või potentsiaalselt ka piiriüleselt. Sellega seoses prognoositakse, et nende sisendite reguleerimise erinevused liidus vähenevad, eelkõige tänu tulevastele direktiivi 2002/21/EÜ (raamdirektiiv)
 20
 kohaselt võetavatele lisameetmetele, eesmärgiga tagada reguleerivate lähenemisviiside suurem ühetaolisus. Vahepeal tuleks tegeleda külastatavate võrkude operaatorite ja teiste operaatorite mis tahes vaidlustega määrade üle, mida nende hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumiseks vajalike reguleeritud sisendite suhtes kohaldatakse, võttes arvesse BERECi arvamust ja vastavalt rändluse suhtes kohaldatavatele spetsiaalsetele reguleerivatele kohustustele ning ka direktiivile 2002/21/EÜ (raamdirektiiv), direktiivile 2002/20/EÜ (loadirektiiv),
 21
 direktiivile 2002/19/EÜ (juurdepääsu käsitlev direktiiv)
 22
 ja direktiivile 2002/22/EÜ (universaalteenuse direktiiv)
 23
 .
 (21)Rändluse hulgiturgude toimimist ning nende omavahelist seotust rändluse jaeturuga on vaja jälgida ja korrapäraselt läbi vaadata, võttes arvesse konkurentsi ja tehnoloogia arengut ning liiklusvooge. Et nõuetekohaselt hinnata, kuidas rändlusturud kohanevad rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga, tuleks koguda piisavalt andmeid nende turgude toimimise kohta pärast kõnealuste eeskirjade rakendamist.
 (22)Konkurentsi edenemise hindamiseks kogu liitu hõlmavatel rändlusturgudel ja korrapäraseks aruandmiseks muutustest rändluse tegelikes hulgihindades rändlusteenuste pakkujate vahelises tasakaalustamata liikluses tuleks BERECile anda ülesanne koguda riikide reguleerivatelt asutustelt andmeid vastavalt tasakaalustatud ja tasakaalustamata liikluse suhtes kohaldatavate tegelike tasude kohta. Samuti peaks ta koguma andmeid juhtumite kohta, kui hulgimüügilepingu osalised on otsustanud loobuda maksimaalsete rändlusteenuste hulgihindade kohaldamisest või on hulgimüügitasandil rakendanud meetmeid, mille eesmärk on vältida püsivat rändlust või hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste anomaalset või lubamatut kasutamist muudel eesmärkidel kui reguleeritud rändlusteenuste pakkumine rändlusteenusepakkujate klientidele nende regulaarsete reiside ajal liidus.
 (23)Seepärast tuleks määrust (EL) nr 531/2012 vastavalt muuta.
 (24)Liikmesriigid ei suuda käesoleva määruse eesmärke piisavalt saavutada, kuna riiklike meetmetega ei suudeta tagada, et riigisiseseid hulgimüügiturge käsitlevad eeskirjad on kooskõlas rändlusteenuste jaemüügitasandil osutamist käsitlevate ELi eeskirjadega. Selle asemel nähtub piiriülestest mõjudest, mida riigisisesed rändluse hulgiturud avaldavad rändlusteenuste jaemüügitasandil osutamisele liidus, et neid eesmärke saab paremini saavutada liidu tasandil. Seega võib EL võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.
 (25)Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja peetakse kinni eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtetest,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 Artikkel 1
 Määruse (EL) nr 531/2012 muutmine
 Määrust (EL) nr 531/2012 muudetakse järgmiselt.
 (1)Artikli 3 lõige 4 asendatakse järgmisega:
 „4. Lõikes 3 osutatud rändlusteenuste hulgituru kõigile komponentidele juurdepääsu andmise suhtes kohaldatakse artiklites 7, 9 ja 12 sätestatud eeskirju reguleeritud rändlusteenuste hulgihindade kohta, välja arvatud juhul, kui rändlusteenuste hulgituru lepingu mõlemad pooled lepivad selgesõnaliselt kokku, et määratud ajavahemikul ei olene lepingu kohaldamisest tulenev mis tahes keskmine rändluse hulgimüügihind reguleeritud rändlusteenuste maksimaalsest hulgihinnast“.
 (2)Artiklis 7 asendatakse punktid 1 ja 2 järgmisega:
 „1. Keskmine hulgihind, mida külastatava võrgu operaator võib nõuda rändlusteenuse osutajalt külastatavast võrgust alustatud reguleeritud rändluskõne pakkumise eest (sealhulgas kõne alustamise, transiidi ja lõpetamise kulude eest), ei tohi alates 15. juunist 2017 ületada 0,04 eurot minutis ning ilma et see piiraks artikli 19 kohaldamist, on hulgihind kuni 30. juunini 2022 0,04 eurot.
 2. Lõikes 1 osutatud keskmine hulgihind kehtib mis tahes kahe operaatori vahel ja see arvutatakse 12kuulise ajavahemiku kohta või lühema ajavahemiku kohta, kui lõikes 1 sätestatud keskmise hulgihinna ülempiiri kohaldamisaja lõpuni või 30. juunini 2022 jääb vähem kui 12 kuud“.
 (3)Artikli 9 lõige 1 asendatakse järgmisega:
 „1. Alates 15. juunist 2017 ei tohi keskmine hulgihind, mida külastatava võrgu operaator võib asjaomasest külastatavast võrgust saadetava reguleeritud rändlussõnumi eest nõuda, ületada 0,01 eurot SMSi kohta ning ilma et see piiraks artikli 19 kohaldamist, on see kuni 30. juunini 2022 0,01 eurot“.
 (4)Artikli 12 lõige 1 asendatakse järgmisega:
 „1. Alates 15. juunist 2017 ei tohi keskmine hulgihind, mida külastatava võrgu operaator võib rändluskliendi koduvõrgu operaatorilt kõnealuse külastatava võrgu vahendusel reguleeritud andmeside-rändlusteenuste osutamise eest nõuda, ületada ühe megabaidi edastatud andmete eest turvalimiiti 0,0085 eurot ning ilma et see piiraks artikli 19 kohaldamist, on turvalimiit kuni 30. juunini 2022 0,0085 eurot“.
 (5)Artikli 17 lõikele 1 lisatakse järgmine lõik:
 „Külastatavate võrkude operaatorite ja muude operaatorite vahelised vaidlused hulgituru reguleeritud rändlusteenuste osutamiseks vajalike sisendite suhtes kohaldatavate määrade üle võib esitada pädevale riiklikule reguleerivale asutusele või asutustele vastavalt raamdirektiivi artiklile 20 või 21. Sellisel juhul konsulteerib pädev riiklik reguleeriv asutus / konsulteerivad pädevad riiklikud asutused BERECiga meetmete asjus, mida raamdirektiivi, eridirektiivide või käesoleva määruse sätete kohaselt tuleb vaidluse lahendamiseks võtta, ning ootab/ootavad enne vaidluse lahendamiseks meetmete võtmist ära BERECi arvamuse“.
 (6)Artiklit 19 muudetakse järgmiselt:
 a) lõike 3 esimene lause asendatakse järgmisega:
 „Lisaks esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule iga kahe aasta järel pärast 15. juunit 2017 aruande“.
 b) lõike 4 esimese lõigu esimene lause asendatakse järgmisega:
 „Selleks et hinnata konkurentsi edenemist kogu liitu hõlmavatel rändlusturgudel, kogub BEREC korrapäraselt riikide reguleerivatelt asutustelt andmeid reguleeritud kõne-, SMS- ja andmeside-rändlusteenuste jae- ja hulgihindade kujunemise kohta, sealhulgas vastavalt tasakaalustatud ja tasakaalustamata liikluse suhtes kohaldatavate tegelike hulgihindade kohta. Samuti peaks ta koguma andmeid hulgimüügilepingute kohta, millega ei kohaldata artiklites 7, 9 või 12 sätestatud maksimaalseid rändlusteenuste hulgihindu, ja hulgimüügitasandil rakendatud lepinguliste meetmete kohta, mille eesmärk on vältida püsivat rändlust või hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste anomaalset või lubamatut kasutamist muudel eesmärkidel kui reguleeritud rändlusteenuste pakkumine rändlusteenusepakkujate klientidele nende regulaarsete reiside ajal liidus“.
 Artikkel 2
 Jõustumine
 Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Brüssel,
 Euroopa Parlamendi nimel
 Nõukogu nimel
 president
 eesistuja
 (1)
 Vt kohtuotsus kohtuasjas C-58/08, EU:C:2010:321.
 (2)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määrus (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetiühendust käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires
 (3)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2012. aasta määrus (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiiltelefonivõrkudes liidu piires.
 (4)
 Üksikasju vt komisjoni aruandest Euroopa Parlamendile ja nõukogule rändluse hulgiturgude läbivaatamise kohta [lõplik viide] ning komisjoni talituste töödokumendist, mis on lisatud komisjoni aruandele Euroopa Parlamendile ja nõukogule rändluse hulgiturgude läbivaatamise kohta. [lõplik viide].
 (5)
 Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele – Euroopa digitaalse ühtse turu strateegia, COM(2015) 192.
 (6)
 Selle õigusliku aluse kasutamist kinnitas ka kohtuasjas C-58/08 tehtud kohtuotsus, EU:C:2010:321, punkt 48.
 (7)
 Vt Euroopa reguleerivate asutuste töörühma 2005. aasta detsembri kiri komisjoni infoühiskonna peadirektoraadi peadirektorile.
 (8)
 Kohtuotsuses 58/08 leidis kohus, et rändluse hulgimüügituru reguleerimine on kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega, arvestades asjaolu, et „rändlusteenuse jae- ja hulgimüügihindade seotusel [on] märkimisväärne tähtsus, nii et meede, millega alandatakse üksnes jaehindu, ilma et kohandataks ühendust hõlmava rändlusteenuse hulgimüügiteenuste pakkumise kulude taset, võib häirida kogu ühendust hõlmava rändlusteenuse turu reeglipärast toimimist“ (punkt 77).
 (9)
 Kohtuotsus, Euroopa Kohus, C-58/08, EU:C:2010:321, punkt 53.
 (10)
 Kogutud andmeid analüüsiti koostöös Teadusuuringute Ühiskeskusega (JRC). Teadusuuringute Ühiskeskus on Euroopa Komisjoni asutusesisene teadustalitus, mille ülesanne on pakkuda sõltumatut tõenduspõhist teaduslikku ja tehnilist tuge ELi poliitikale. Lisateabe saamiseks külastage Teadusuuringute Ühiskeskuse veebisaiti:
 https://ec.europa.eu/jrc/
 .
 (11)
 SMART 2015/006 „Assessment of the cost of providing wholesale roaming services in the EU“, TERA Consultants.
 (12)
 Analüüsi tegi sidevõrkude, sisu ja tehnoloogia peadirektoraat koostöös Teadusuuringute Ühiskeskuse mikromajandusliku hindamise pädevuskeskusega. Lisateabe saamiseks külastage Teadusuuringute Ühiskeskuse veebisaiti:
 https://ec.europa.eu/jrc/
 (13)
 Komisjoni talituste töödokument, mõjuhinnang, on lisatud ettepanekule võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, milles käsitletakse rändluse hulgiturgude eeskirju ja millega muudetakse määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires.
 (14)
 ELT C ..., ..., lk ...
 (15)
 ELT C ..., ..., lk ...
 (16)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2012. aasta määrus (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires, ELT L 172, 30.6.2012, lk 10.
 (17)
 Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele – Euroopa digitaalse ühtse turu strateegia, COM(2015) 192.
 (18)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määrus (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetti käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires (ELT L 310, 26.11.2015, lk 1).
 (19)
 Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule rändluse hulgiturgude läbivaatamise kohta [lõplik viide].
 (20)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv), EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33.
 (21)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv), EÜT L 108, 24.4.2002, lk 21.
 (22)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv), EÜT L 108, 24.4.2002, lk 7.
 (23)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv), EÜT L 108, 24.4.2002, lk 51.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 11992M/PRO/IME/17
 Fördraget om Europeiska unionen - Protokoll (nr 4) om Europeiska monetära institutets stadga - Artikel 17: Årsbokslut och revision
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 191 , 29/07/1992 s. 0083
 Fördraget om Europeiska unionen - Protokoll (nr 4) om Europeiska monetära institutets stadga - Artikel - 17 - Årsbokslut och revision17.1 EMI:s budgetår skall börja den 1 januari och sluta den 31 december.17.2 EMI:s råd skall anta en årsbudget före början av varje budgetår.17.3 Årsbokslutet skall upprättas enligt de principer som EMI:s råd har fastställt. Årsbokslutet skall godkännas av EMI:s råd och därefter offentliggöras.17.4 Årsbokslutet skall granskas av oavhängiga externa revisorer som EMI:s råd har godkänt. Revisorerna skall ha befogenhet att granska alla räkenskapshandlingar och konton hos EMI och att få alla uppgifter om dess transaktioner.Bestämmelserna i artikel 188c i detta fördrag skall endast tillämpas vid granskning av effektiviteten i EMI:s förvaltning.17.5 EMI:s överskott skall fördelas i följande ordning:a) Ett belopp som EMI:s råd bestämmer skall avsättas till EMI:s allmänna reservfond.b)Återstoden skall fördelas mellan de nationella centralbankerna enligt den fördelningsnyckel som avses i artikel 16.2.17.6 Vid förlust för EMI skall underskottet avräknas mot EMI:s allmänna reservfond. Resterande underskott skall täckas av bidrag från de nationella centralbankerna enligt den fördelningsnyckel som avses i artikel 16.2.


type: other

text:
LEXUS SELECT NAUDOTŲ AUTOMOBILIŲ PROGRAMOS PRIVALUMAI
 Sertifikuotų naudotų automobilių privalumai
 Lexus SELECT statusas suteikiamas tik griežčiausius Lexus standartus atitinkantiems naudotiems automobiliams. Pavyzdžiui, visi mūsų naudoti Lexus automobiliai yra nuodugniai patikrinti technikos specialistų pagal 150 punktų, o hibridiniams modeliams buvo taikoma hibridinės sistemos techninė patikra. Mes užtikriname nepriekaištingą savo automobilių kokybę: Lexus SELECT statusas gali būti suteiktas net iki 160 000 km nuvažiavusiems ar iki 8 metų senumo automobiliams. Į programą visi Lexus SELECT automobiliai įtraukiami tik patikrinus jų saugumą ir kokybę. Lexus technikos specialistai kruopščiai patikrina bendrą automobilio būklę – jo išorę, vidų ir apačią. Atlikus patikrą ir visas reikiamas technines korekcijas, automobilio salonas ir išorė skrupulingai išvaloma.
 Lexus garantija užtikrina, kad Jūs perkate kokybišką naudotą Lexus automobilį pagal Lexus SELECT programą. Kad galėtumėte visiškai ramiai jaustis už vairo, Lexus SELECT automobiliams taikoma visapusiška 2 metų arba 500 000 km ridos garantija. Tai viena daugiausia aspektų apimančių garantijų, siūlomų naudotiems automobiliams. Ji leis patirti tikrą malonumą važinėjant naudotu Lexus automobiliu. Lexus SELECT naudotiems automobiliams taikoma garantija suteikia tokį pat ramybės jausmą, kaip ir naujų Lexus automobilių garantija. Konkrečios garantijos sąlygos išsamiai aprašytos garantijos knygelėje, kurią galite gauti artimiausioje Lexus atstovybėje.
 Visiems Lexus SELECT naudotiems automobiliams taip pat taikoma Lexus pagalbos kelyje programa, galiojanti ne trumpiau nei vienerius metus. Pagalba ištisą parą be poilsio dienų Europos keliuose teikiama panašiomis sąlygomis, kaip ir naujų Lexus automobilių savininkams. Gedimo atveju Jums bus pasiūlytos tokios paslaugos: automobilio vilkimas į artimiausią atstovybę, apgyvendinimas prabangiame viešbutyje, pirmosios klasės traukinio arba verslo klasės lėktuvo bilietai arba pakaitinis Lexus automobilis. Visos sąlygos aprašytos Lexus SELECT garantijos knygelėje, kurią galite gauti artimiausioje Lexus atstovybėje.
 Visi Lexus SELECT automobiliai turi turėti techninės priežiūros istoriją, patvirtintą Lexus atstovybės. Automobilius mes gauname iš savo patikimų partnerių arba iš savo tinklo. Tai užtikrina ilgalaikį automobilio patikimumą ir tokias pat charakteristikas, kaip ir naujo automobilio.


type: wikipedia

text:
Език за програмиране е изкуствен език, предназначен за изразяване на изчисления, които могат да се извършат от машина, по-специално от компютър. Езиците за програмиране могат да се използват за създаване на програми, които контролират поведението на машина, да реализират алгоритми точно или във вид на човешка комуникация.
 Много програмни езици имат някаква форма на писмена спецификация на синтаксиса си (форма) и семантика (значение). Някои езици са дефинирани чрез спецификация. Например, езикът за програмиране C е език специфициран чрез ISO стандарт. Други езици като Perl, имат доминираща имплементация, която се използва като препоръка.
 Най-ранните програмни езици предхождат изобретяването на компютъра, и са били използвани за управление на поведението на машини като жакардов стан и механично пиано. Създадени са хиляди различни езици за програмиране, предимно в областта на компютрите, и много повече се създават всяка година. Повечето програмни езици описват изчисляването в императивен вид, т.е. като последователност от команди, въпреки че някои езици, като например тези, които поддържат функционално програмиране или логическо програмиране, използват алтернативни форми на описание.
 Определения
 Езикът за програмиране е нотация за писане на програми, които са спецификации на изчисляване или алгоритъм. Някои, но не всички автори ограничават понятието „език за програмиране“ за тези езици, които могат да изразят всички възможни алгоритми. Отличителните белези, които често се смятат за важни за това какво представлява един език за програмиране, включват:
 Функция и цел: Компютърен програмен език е език, използван за писане на компютърни програми, които са свързани с това компютър да извършва някакъв вид изчисление или алгоритъм и евентуално да управлява външни устройства като принтери, дискови устройства, роботи, и така нататък. Например PostScript програми са често създадени от друга програма. за управление на принтер или дисплей. По-общо казано, един език за програмиране може да опише изчисление, на някаква, вероятно абстрактна, машина. Общоприето е, че една пълна спецификация за един език за програмиране, включва описание, вероятно идеализирано, на машина или обработчик за този език. В контекста на практиката, един език за програмиране, засяга компютър и следователно езиците за програмиране обикновено се дефинират и изучават по този начин. Програмните езици се различават от естествените езици по това, че естествените езици се използват за взаимодействие между хора, докато езиците за програмиране позволяват хората да задават инструкции на машините.
 Абстракции: Езиците за програмиране обикновено съдържат абстракции за дефинирането и работата със структури от данни или за управление на потока на изпълнение. Практическата необходимост, един език за програмиране да поддържа адекватни абстракции се изразява чрез принципа на абстракцията; този принцип понякога е формулиран като препоръка към програмиста, да използва подобни абстракции по подходящият начин.
 Изразителна сила: Теорията на алгоритмите, класифицира езиците на база изчисленията, които са способни да изразят. Всички Тюрингови езици могат да реализират един и същ набор от алгоритми. ANSI/ISO SQL и Charity са примери за езици, които не са Тюрингови езици, но често се наричат езиците за програмиране.
 Маркиращи езици като XML, HTML или troff, които дефинират структурирани данни, не се считат за езици за програмиране. Все пак, езиците за програмиране могат да имат подобен синтаксис с маркиращите езици, ако е дефинирана семантиката. XSLT например, е Тюрингов диалект на XML. Освен това, LaTeX, който се използва предимно за структуриране на документи, съдържа и Тюрингово подмножество.
 Терминът компютърен език понякога е взаимозаменяем с език за програмиране. Въпреки това, употребата на двата термина е варира при различните автори, включително обхвата на всеки един от тях. При едната употреба, езиците за програмиране се описват като подмножествто на компютърните езици. В този ред на мисли, езици, използвани в компютинга, които имат различна цел от това да се създават компютърни програми са обикновено целеви компютърни езици. Така например, езиците за маркиране, понякога биват наричани компютърни езици, с цел да се подчертае, че не се използват за програмиране. При другата употреба на термина, езиците за програмиране се разглеждат като теоретични конструкции за програмиране на абстрактни машини, и компютърните езици като тяхно подмножество, които работят на физически компютри, които имат ограничени хардуерни ресурси. Джон Рейнолдс подчертава, че формалните езици, са точно толкова, колкото езици за програмиране, колкото и езиците, предназначени за изпълнение. Той също така твърди, че текстови и дори графични входни формати, които влияят на поведението на компютъра са програмни езици, независимо от факта, те често не са Тюрингови, и отбелязва, че това непознаване на концепциите на програмните езици е причина за много недостатъци във входните формати.
 История за езиците за програмиране
 Вижте също
 Списък на езици за програмиране
 Бележки


text:
Life Cycle Cost: what does it really mean ? | BouwData© - The Art of Estimating
 Life Cycle Cost: what does it really mean ?
 Ingezonden op vr, 03/08/2012
 Until recently BIM, Building Information Modelling, was the talk of the town. Nowadays everyone seems to be talking about Life Cycle Cost. To estimate this you first of all need to know something about Net Present Value. In this article I tried to shed some light on these related subjects and tried to find out what it could mean in daily practice.
 Tot voor kort was BIM, Building Information Modelling, het modewoord bij uitstek. Vandaag is dit verschoven naar LCC, Life Cycle Cost. En als je LCC zegt, dan dien je meteen ook NPV, Net Present Value, in ogenschouw te nemen. Waar de meesten in de Belgische bouwwereld zich nog iets kunnen voorstellen bij LCC - wat nog niet betekent dat ze het ook effectief kunnen berekenen - , wordt het heel donker als NPV ter sprake komt. Maar troost je, ook ik hoorde het in Keulen donderen toen een klant voor de eerste maal een studie over LCC met NPV aanvroeg. Het Engelstalig artikel waarnaar ik hierboven verwijs, is het relaas van de leerschool in deze opdracht. Meestal maak ik van gepubliceerde artikels ook een Nederlandstalige versie maar in dit geval was hett er nog niet van gekomen. Deze gloednieuwe blog en een luie zaterdagmorgen zijn de ideale omstandigheden om dit recht te zetten :o)
 Laat ons beginnen met de definitie (*): "Life Cycle Costing is a technique used to estimate the total costs of a project, installation or facility during the whole of its economic life, taking into account all costs and benefits.” Iets wat we best kunnen gebruiken gezien er toch een heel pak nieuwe technieken op de markt komen die ons allemaal groot profijt beloven. En uiteraard allemaal duurzaam zijn.
 Bij LCC is de doelstelling de laagste LCC tussen de verschillende mogelijkheden te zoeken en niet om effectief de volledige kost an sich te bepalen. Daarom zal men in de berekening alle zaken die gelijk blijven, buiten beschouwing laten om zo de analyse te vereenvoudigen.
 En om dit allemaal een beetje inzichtelijk te maken, is het nodig om dit te doen binnen de krijtlijnen die door diverse normen zijn uitgetekend.
 Met een voorbeeld ga ik proberen om de diverse aspecten van LCC toe te lichten en doe ik een poging om enige regels voor LCC in België en Nederland te formuleren.
 De beschikbare normen
 In 2008 ontving ik subsidies van het IWT om een "rekeningstelsel" voor de bouwsector te creëren. Bij dit onderzoek heb ik de bestaande Belgische en Nederlandse normen geanalyseerd en op elkaar afgestemd. Het resultaat zijn acht afsprakenstelsels. Eentje daarvan is de Object Code voor LCC. Deze codering "lijmt" volgende bestaande normen aan elkaar:
 NBN B06-003 m.b.t. investeringskosten (identiek aan de NEN 2630)
 NEN 2634 en tabel 1 van de BB-SfB Plus m.b.t. kostenbeheersing tijdens het ontwerpproces
 NBN B06-004 m.b.t. uitbatingskosten (identiek aan de NEN 2632)
 Je kan het beste iets uitleggen aan de hand van een voorbeeld - ik ben een grote fan van filosofische beschouwingen maar op een bepaald moment wil ik er effectief ook wel mee aan de slag, dus moet het hands-on zijn :o) - En we houden het simpel: de productie van warm sanitair water. De gerelateerde object code hiervoor is:
 kosten voor de investeerder:
 3A.53.3 initiële installatiekost
 kosten voor de facility manager:
 9B.3.3A.53.3 kosten energieverbruik in "slaap" toestand
 9B.4A.3A.53.3 kosten m.b.t. preventief onderhoud
 9B.4B.3A.53.3 kosten m.b.t. curatief onderhoud
 9B.4C.3A.53.3 kosten m.b.t. vernieuwen van de installatie
 9B.4D.3A.53.3 kosten m.b.t. herstelling na schade door de gebruiker
 kosten voor de gebruiker:
 9C.3.3A.53.3 kosten energieverbruik in "gebruiks" toestand
 Kosten voor de investeerder
 De investeerder is hier de eigenaar van een twee kamer appartement in Brussel en hij koopt een boiler met spiraal om het water opnieuw op te warmen (productie van warm water in combinatie met centrale verwarming) en een inhoud van 120 liter.
 De inschatting van de investeringskost gebeurt als volgt:
 productie kost voor de aannemer:
 - aankoop van de boiler: € 422,50 (**)
 - aankoop van bijkomend materiaal nodig voor de installatie: € 75,00
 - arbeidskost: 3 uren aan € 42,00 per uur
 algemene, niet project gerelateerde kosten, winst en risico voor de aannemer (AK+W/R): 15% op de productiekost - hij komt immers achter andere aannemers en in de praktijk betekent dit constant herplannen - met de gebruikelijke 10% voor de ruwbouwaannemer komt hij er dus niet - tenzij we het bouwproces beter gestroomlijnd krijgen natuurlijk :o)
 In totaal bedraagt de investeringskost dus € 717,03
 Heel belangrijk in de vergelijking is de juiste context te kennen - en daar durft het schoentje nogal eens te knellen !
 Eerst en vooral: werk je met een algemene aannemer en meerdere onderaannemers of werk je met onafhankelijke nevenaannemers zonder onderaanneming ? In ons voorbeeld gaan we er van uit dat de eigenaar een handige harry is die zelf de coördinatie op de werf verzorgt. De kosten voor deze coördinatie zijn te behandelen in deel 6 van de NEN 2634. Gezien de eigenaar in kwestie niet van plan is zichzelf een loon uit te keren noch het inschakelen van een algemene aannemer overweegt, kunnen we de berekening van dit aspect buiten beschouwing laten. Bij grote projecten wordt de overweging wel gemaakt en moet dit hoofdstuk dus wel degelijk mee opgenomen worden in de vergelijking !
 Ten tweede: wie doet er de studie van de installatie ? De betrokken aannemer zelf of een apart studiebureau ? In elk geval, de kosten hiervoor zijn te behandelen in deel 8 van de NBN B06-003 en mogen dus niet op één hoop gegooid worden met de investeringskost. Gezien het hier over een heel eenvoudig ding gaat, kunnen we ook dit aspect buiten beschouwing laten. Maar opnieuw: bij grote projecten waar dit wel een issue is, moet het dus ook opgenomen worden in de vergelijking !
 Kosten voor de facility manager
 Het maakt weinig uit of de facility manager een aparte organisatie is of de eigenaar zelf. Technische installaties moeten deftig onderhouden worden als je er ten allen tijde geniet van wil hebben.
 Marketeers hebben er baat bij deze kosten te minimaliseren. Het gebeurt maar al te vaak dat enkel de grotere investeringskost afgewogen wordt tegen het profijt dat gedaan wordt door het lagere energieverbruik. Een goede raad: tracht een realistische kijk te krijgen op de kosten voor onderhoud !
 In ons voorbeeld hebben we te maken met volgende kosten:
 € 0,00 gezien de boiler geen energie verbruikt als hij niet werkt
 alle vijf jaar kan je best de kalk laten verwijderen en moeten de anodes nagekeken worden. Dit betekent dat de aannemer terug moet langskomen. Zijn kosten voor dit werk, indien het vandaag zou moeten gebeuren, zijn:
 - € 25,00 voor benodigd materiaal
 - 3 uren werk aan € 42,00 per uur (inclusief verplaatsing)
 - 15% AK+W/R
 of € 173,65
 € 0,00 gezien alle onderdelen dezelfde levensduur hebben als de boiler zelf
 we mogen er van uitgaan dat onze boiler 15 jaar mee gaat gaan
 in een appartement staat een boiler gewoonlijk in een hoek of gesloten ruimte. De kans dat de gebruiker schade aanbrengt, is in ons geval dus verwaarloosbaar.
 Let wel op: wil je bij DBFM projecten discussies vermijden, dan is het van groot belang dat je omschrijft welke schade door de gebruiker gedekt is en welke niet. Ik denk bv. aan een DBFM voor een school waarbij de leerling in een colère aanval de spiegel boven de lavabo aan diggelen slaat.
 Hoe lang duurt "life" in LCC ?
 In een LCC berekening worden de kosten bekeken over een bepaalde periode, bv. over 30 jaar. Maar er zijn verschillende manieren om dit te doen. In overleg met mijn klanten, kwam ik tot volgende regels:
 Het jaar van de investering is jaar 0; jaar 1 is het eerste jaar van gebruik.
 In ons voorbeeld moet het eerste vijfjaarlijks onderhoud van de boiler gehouden worden in het begin van jaar 6, na 5 jaar gebruik
 We verwachten dat de boiler 15 jaar gebruikt kan worden. De kosten voor vervanging zijn dus te plaatsen in het begin van jaar 16. De volgende vervanging is gepland in begin van jaar 31. Maar of je dit dan effectief wel of niet doet, is een beslissing die je neemt in de volgende LCC periode van 30 jaar. Bijgevolg wordt de tweede vervanging niet behandeld in dezeLCC periode.
 Bij DBFM projecten moet je duidelijk stellen wat je precies na de LCC periode verwacht. Immers, als je bovenvermelde regels volgt, eindig je na 30 jaar met een boiler aan het einde van zijn levensverwachting. Aannemers en faciliteers hebben in een DBFM contract de verantwoordelijkheid gedurende een bepaalde periode en zullen op zoek gaan naar installaties die precies diezelfde levensduur hebben of een levensduur hebben die er een deler van is. Immers, jij bent op zoek naar de meest voordelige prijs en die gaan zij jou bieden.
 Wil je op het einde van de contractduur een zo goed als nieuw gebouw, dan moet je dit heel duidelijk melden. Maar hou er ook rekening mee dat dit de vergelijking veel gecompliceerder maakt omdat je in dit geval ook zaken als kapitaalverlies en afschrijving in rekening moet brengen. Het is mijn mening dat dit de hele zaak onnodig bemoeilijkt. Vandaar mijn pleidooi voor bovenvermelde regels.
 Als er mensen zijn die een concreet voorbeeld hebben van een LCC berekening die kapitaalverlies en afschrijving in rekening brengt, laat het zeker weten via een reactie hier of op de linked group "The Art of Estimating" of via mail naar pbo [at] pbcalcenconsult [dot] be
 In de afgelopen decennia had je de wereld van projectontwikkelaars enerzijds en de wereld van facility managers en gebruikers anderzijds. Bijgevolg hebben calculatoren - of cost engineers zoals ik het toch liever hoor :o) - bij aannemers steeds gewerkt met prijzen die op dat ogenblik op de markt van kracht waren. Wanneer we een LCC willen berekenen, moeten we evenwel anders te werk gaan.
 Daartoe moeten we naar de basis principes van de financiële wereld.
 In algemene termen kan je cashflow definiëren als geld dat je op een bankrekening zet of er net afhaalt.
 Veronderstel dat we € 100 op onze bankrekening hebben. Bij een jaarlijkse rent van 10% kunnen we na een jaar € 110 euro van onze rekening afhalen. Laten we het geld nog een jaar staan, dan kunnen we na 2 jaar € 100 x (1 + 0,1) x (1 + 0,1) = € 121 van onze rekening afhalen.
 In dit voorbeeld staat de € 121 voor de future value. En die kan berekend worden met de algemene formule C x (1 + r) tot de macht t waarbij
 C = cash op de bank vandaag (in casu € 100)
 r = rente decimaal uitgedrukt (in casu 0,1)
 t = periode tussen de cashflows (in casu 2)
 Bekijken we het van een andere kant: stel dat we binnen 2 jaar € 121 nodig gaan hebben. Dan moeten we vandaag niet dat totale bedrag al aan de kant zetten want er is een bank die ons interest betaalt. Is dit 10% dan volstaat het dat we vandaag € 100 vast op die bankrekening zetten.
 In dit voorbeeld staat de € 100 voor de present value. En die kan berekend worden met de algemene formule C / (1 + r) tot de macht t waarbij
 C = cash die we van de bank na periode t van de bank gaan halen (in casu € 121)
 Normaal gezien wordt het leven alsmaar duurder naarmate tijd verstrijkt. Iets dat vandaag € 114 kost zal binnen twee jaar meer kosten t.g.v. inflatie. Laat ons veronderstellen dat deze 3% bedraagt. Binnen twee jaar zal ik dus voor datzelfde product € 114 x (1 + 0,03) x (1 + 0,03) = € 121 moeten betalen.
 In dit voorbeeld staat de € 121 voor de indexed value. En die kan berekend worden met de algemene formule C x (1 + s) tot de macht t waarbij
 C = de prijs die we vandaag betalen (in casu € 114)
 s = de jaarlijkse inflatie decimaal uitgedrukt (in casu 0,03)
 De rente op jouw bankrekening zijn een combinatie van twee zaken: uitgestelde consumptie en inflatie (of kapitaalverlies). Als je beide zaken in acht neemt, spreekt men van nominale rente.
 Net Present Value is eigenlijk niets anders dan de som van de present values van alle cashflows naar en weg van je bankrekening over een bepaalde periode.
 Terug naar onze boiler
 Vandaag, in jaar 0, bedraagt de kost voor preventief onderhoud € 173,65.
 Laat ons een jaarlijkse inflatie van 2% veronderstellen. Dan zal de indexed value aan het begin van jaar 6 € 173,65 x (1 + 0,02) tot de macht 6 zijn of € 195,56.
 M.a.w. binnen 6 jaar hebben we € 195,56 nodig.
 Hoe veel moeten we dan vandaag op onze bankrekening vast zetten ?
 Laat ons een jaarlijkse reële rente van 5% veronderstellen.
 De nominale rente wordt in dit geval 5% - 2% = 3%.
 De present value is dan € 195,56 / (1 + 0,03) tot de macht 6 of € 163,78.
 Bij het begin van jaar 11 hebben we een tweede preventieve onderhoudsbeurt.
 Bij het begin van jaar 16 kopen we een nieuwe boiler maar bij het begin van de jaren 21 en 26 hebben we opnieuw preventief onderhoud te betalen.
 En telkens passen we dezelfde formules toe.
 Om de kost voor het preventief onderhoud over een LCC periode van 30 jaar te kunnen betalen, hebben we vandaag dus: € 163,78 + € 155,98 + € 141,48 + € 134,74 of € 595,98 nodig.
 Om de kost voor de vernieuwing aan het begin van jaar 16 te kunnen betalen, hebben we vandaag € 717,03 x (1 + 0,02) tot de macht 16 / (1 + 0,03) tot de macht 16 of € 613,40 nodig.
 Doen we dezelfde oefening met een jaarlijkse reële rente van 10% en dus een nominale rente van 8% ipv 3%, dan krijgen we volgende NPV:
 - preventief onderhoud: € 307,41 of 48% minder
 - vernieuwing: € 287,31 of 53% minder
 Omgekeerd, veronderstel dat de inflatie 5% bedraagt zodat de nominale rente naar 0% zakt, dan krijgen we volgende NPV:
 - preventief onderhoud: € 1630,93 of 174% meer
 - vernieuwing: € 1565,18 of 155% meer
 Zoals je kan zien, kan je met enig gegoochel in reële rente en inflatie zo wat alles bewijzen ! Doorgaans worden volgende waarden gehanteerd bij een LCC berekening:
 5% reële rente
 2% inflatie
 Bij een LCC periode van 30 jaar, 5% reële rente en 2% inflatie, hebben we voor onze 120 liter boiler met spiraal al volgende kosten bepaald:
 3A.53.3 initiële installatiekost - € 717,03
 9B.3.3A.53.3 kosten energieverbruik in "slaap" toestand - € 0,00
 9B.4A.3A.53.3 kosten m.b.t. preventief onderhoud - € 595,98
 9B.4B.3A.53.3 kosten m.b.t. curatief onderhoud - € 0,00
 9B.4C.3A.53.3 kosten m.b.t. vernieuwen van de installatie - € 613,40
 9B.4D.3A.53.3 kosten m.b.t. herstelling na schade door de gebruiker - € 0,00
 9C.3.3A.53.3 kosten energieverbruik in "gebruiks" toestand - ???
 Uit bovenstaand overzicht blijkt dat we enkel nog maar de kosten m.b.t. de energieconsumptie in "gebruiks" toestand moeten bepalen.
 Het vastleggen van de energieprijs en de bijhorende inflatie is het meest netelige item van de hele LCC berekening. Bij mijn opdrachten gebruik ik de cijfers van Enerdata: € 0,058 all in voor gas en een gemiddelde jaarlijkse inflatie in België over de laatste vijf jaar van 2,85%.
 In het energiemodel dat wij hanteren bleek in dit geval dat er een primaire energie van 1837 kWh per jaar nodig was. Voor de omzetting naar gas gebruiken we volgende conversie factor: 1 kWh natuurlijke gas energie = 1,1 kWh primaire energie.
 Gecombineerd met bovenstaande uitgangspunten inzake LCC gaf dit een totale NPV voor de post 9C.3.3A.53.3 kosten energieverbruik in "gebruiks" toestand van € 3783,28.
 In een meer pessimistisch scenario van bv. 10% inflatie m.b.t. de energieprijzen, kijken we al tegen een NPV van € 4670,82 aan of een verhoging van 23% !
 Voor de fun heb ik bovenvermelde oefening eens gedaan voor drie scenario's:
 de optimistische kijk op de zaken: 10% reële rente, 2,85% inflatie voor energie en 2,00% inflatie voor alle andere zaken
 de realistische aanpak die wij hanteerden: 5% reële rente, 2,85% inflatie voor energie en 2,00% inflatie voor alle andere zaken
 en voor de pessimisten onder ons: 5% reële rente, 10% inflatie voor energie en 2,00% inflatie voor alle andere zaken
 Als realist kwam ik tot een totale LCC voor een 120 liter spiraalboiler over een periode van 30 jaar van € 5709,69
 De optimisten onder ons zullen slechts € 4750,17 of 17% minder voorzien.
 En de pessimisten onder ons zullen € 6597,23 langs de kant zetten of 16% meer.
 Conclusie: goede afspraken zijn een absolute voorwaarde om tot een objectieve vergelijking omtrent LCC te komen.
 Ik zie jullie reacties graag tegemoet !
 www.bouwdata.net of de Linkedin group "The Art of Estimating"
 (*) in ECI publicatie No Cu0106 door David Chapman (in aug 2011 gepubliceerd opwww.leonardo-energy.com )
 (**) prijzen exclusief BTW


text:
Brestļitovskas miera līgums (oficiālais nosaukums — Miera līgums starp Vāciju, Austroungāriju, Bulgāriju un Turciju no vienas puses un Krieviju no otras puses) bija starpvalstu līgums, ko parakstīja 1918. gada 3. martā Brestļitovskā (mūsdienās Bresta) starp Centrālajām lielvalstīm (līgumā — Četru valstu savienību) un Krieviju. Līgums formāli izbeidza Krievijas dalību Pirmajā pasaules karā. Līguma rezultātā Padomju Krievijas valdība atteicās no tiesībām uz tagadējo Baltkrievijas (daļēji), Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas, Somijas un Ukrainas teritoriju.
 Vēsture
 Tūlīt pēc varas pārņemšanas Oktobra revolūcijas rezultātā Padomju Krievijas valdība 1917. gada 8. novembrī izsludināja "Dekrētu par mieru", kurā piedāvāja visām Pirmajā pasaules karā iesaistītajām pusēm sākt pamiera sarunas. 3. decembrī sākās Krievijas sarunas ar Centrālajām lielvalstīm par pamiera noslēgšanu, kas stājās spēkā 1917. gada 15. decembrī. Turpmākajām miera sarunām boļševiku delegācija piedāvāja šādus principus: atteikšanās no aneksijām, okupēto teritoriju ātra atbrīvošana, tautu pašnoteikšanās, atteikšanās no reparācijām. Uz to vācu puse ieteica "ņemt vērā paziņojumus, kuros izteikta Polijas, Lietuvas, Kurzemes, kā arī Igaunijas un Vidzemes daļas iedzīvotāju griba pēc pilnīgas valstiskās patstāvības un atdalīšanās no Krievijas federācijas".
 1918. gada 7. janvārī Ļevs Trockis atbrīvoja Ādolfu Joffi un pats pārņēma sarunu vadīšanu ar mērķi novilcināt sarunas līdz "pasaules revolūcijas" sākumam karojošajās valstīs. Savukārt Vācijas delegācija izvirzīja šādus nosacījumus: Polijas, Lietuvas un Baltijas provinču neatkarības atzīšana. Trockis 18. janvārī lūdza uz laiku pārtraukt sarunas un devās uz Petrogradu.
 Ukrainas Centrālā Rada 1918. gada 25. janvārī Kijivā proklamēja Ukrainas neatkarību un tās valdība nosūtīja miera sarunu delegāciju uz Brestļitovsku. Pēc tam, kad sarkangvardi 8. februārī ieņēma tās galvaspilsētu Kijivu, Ukraina 1918. gada 9. februārī parakstīja miera līgumu ar Centrālajām lielvalstīm, kurā apņēmās samaksāt kontribūcijas ar pārtiku, izejvielām, bet pretī saņēma atzīšanu un militāro palīdzību. Krievijas delegācijas vadītājs Trockis 10. februārī paziņoja, ka "Krievija atsakās parakstīt aneksionistisku līgumu un no savas puses pasludina karastāvokli ar Centrālajām valstīm par pārtrauktu. Krievu karaspēkam vienlaicīgi tiks dota pilnīgas demobilizācijas pavēle visās frontēs." 1918. gada 16. februārī Vācijas protektorātā tika atjaunota Lietuvas valsts.
 16. februārī Vācijas armija paziņoja, ka 17. februārī pamiers tiks pārtraukts. Militārās operācijas "Dūres sitiens" (Operation Faustschlag) laikā vācu armija bez nopietnas pretestības pa dzelzceļa līnijām ātri virzījās uz priekšu. 18. februārī Vācijas karaspēks ieņēma Daugavpili un turpināja uzbrukumu Pleskavas virzienā. Vienlaicīgi sākās uzbrukums arī Minskas virzienā, kur atradās krievu rietumu frontes virspavēlniecība un Kijivas virzienā Ukrainā. Jau 19. februārī Ļeņins vācu pusei lika steigšus piedāvāt slēgt miera līgumu uz jebkādiem nosacījumiem, jo Krievijai "vairs nav armijas. Vācieši no Rīgas uzbrūk visā frontē."
 21. februārī vācieši ieņēma Minsku. 23. februārī Vācijas armija piedāvāja padomju valdībai 48 stundu laikā izšķirties par jauniem miera noteikumiem, kas paredzēja Somijas, Vidzemes, Igaunijas un Ukrainas teritoriju atstāšanu un pilnīgu Krievijas armijas demobilizāciju. Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā 1918. gada 24. februārī tika pasludināta Igaunijas valsts neatkarība, ko Vācijas puse ignorēja. 24. februārī Vācijas armija ar ukraiņu vienību līdzdalību ieņēma Žitomiru, bet 2. martā Kijivu. 28. februārī vācieši ieņēma Narvas pilsētu, kas atrodas tikai apmēram 100 km attālumā no Petrogradas, tādēļ padomju valdība pārcēlās uz Maskavu, kas 5. martā oficiāli tika pasludināta par Padomju Krievijas galvaspilsētu.
 3. martā Brestļitovskā tika parakstīts miera līgums, ko 15. martā ratificēja 4. ārkārtas padomju kongresa laikā.
 8. martā Jelgavā tika atjaunota Kurzemes un Zemgales hercogiste. 1918. gada 15. martā ķeizars Vilhelms II Vācijas impērijas vārdā atzina Kurzemes hercogisti "par brīvu un patstāvīgu valsti".
 Aizkaukāzs
 Vēl pirms Brestļitovskas miera sarunu sākuma notika Vācijas un Ukrainas Centrālās Radas sarunas par Ukrainas neatkarības atzīšanu. Padomju valdības pārstāvis Trockis bija spiests atzīt Ukrainas delegāciju par neatkarīgiem sarunu dalībniekiem. Ņemot vērā šo piemēru, 14. janvārī Osmaņu impērija piedāvāja Aizkaukāza Komisariātam sākt tiešas miera sarunas. Aizkaukāziešiem arī piedāvāja nosūtīt savu atsevišķo delegāciju uz Brestļitovskas sarunām. Kamēr Komisariāts vilcinājās ar atbildi, osmaņi gatavojās uzbrukumam. Šajā laikā Krievijas Kaukāza armija beidza pastāvēt, to aizvietoja gruzīnu un armēņu zemessardzes vienības. Kad Trockis pameta Brestļitovskas miera sarunas, osmaņi uzsāka uzbrukumu Kaukāzā, kam sekoja Trabzonas miera konference.
 Līguma galvenie punkti Nepilns līguma teksts
 Līguma pielikums par Vācijas-Krievijas ietekmes zonu robežlīniju Latvijā:
 Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes protests
 Papildvienošanās Berlīnē
 1918. gada 27. augustā Berlīnē tika parakstīta Vācijas—Krievijas papildu vienošanās par Krievijas atteikšanos no Igaunijas, Vidzemes un Gruzijas. Vācija apņēmās neatbalstīt Padomju Krievijai naidīgos spēkus. 1918. gada 22. septembrī Vācijas ķeizars atzina Baltijas hercogistes suverenitāti.
 Līguma pārtraukšana
 Pirmā pasaules kara nobeiguma fāzē Vācija cieta militāru sakāvi Rietumu frontē un meklēja izlīgumu ar Antantes valstīm. 1918. gada 5. novembrī Vācijas valdība pārtrauca diplomātiskās attiecības ar Padomju Krieviju. Ar 11. novembra pamiera līguma 15. punktu Antantes valstis panāca Brestļitovskas līguma anulēšanu no Vācijas puses. Arī Krievijas valdība 1918. gada 13. novembrī anulēja Brestļitovskas miera līgumu.
 Atsauces
 Ārējās saites
 Skatīt arī
 Polijas dalīšanas
 Molotova-Rībentropa pakts
 Pirmā pasaules kara līgumi
 Līgumi ar Krieviju
 Līgumi ar Vāciju
 Līgumi ar Osmaņu impēriju
 Miera līgumi
 Latvijas vēsture
 Igaunijas vēsture
 Ukrainas vēsture
 Lietuvas vēsture