type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROPOS
 KOMISIJA
 Briuselis, 2015 06 22
 COM(2015) 305 final
 2015/0136 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
 kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
 bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais
 LT LT
 ---pagebreak--- AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 1.1. Įvadas
 Atsakomybė ir kompensacija už žalą, padarytą vykdant konkrečių rūšių laivybos
 veiklą, yra reglamentuojami tarptautiniu lygiu įvairiomis Tarptautinės jūrų
 organizacijos (toliau – TJO) konvencijomis, kurios paremtos tais pačiais
 pagrindiniais principais. Šie principai yra: griežta laivo savininko atsakomybė,
 privalomas draudimas nuo žalos trečiosioms šalims, žalą patiriančių asmenų teisė
 pareikšti tiesioginį atgręžtinį reikalavimą draudikui, atsakomybės apribojimas ir,
 naftos bei pavojingų ir kenksmingų medžiagų (toliau – PKM) atveju, specialus
 kompensacijų fondas, per kurį žala atlyginama tuo atveju, kai ji viršija laivo
 savininko atsakomybės ribas.
 1996 m. Tarptautinė konvencija dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią
 su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS
 konvencija) yra paskutinė iš TJO konvencijų, susijusių su atsakomybe, kurią, kad
 įsigaliotų, valstybės narės dar turi ratifikuoti. Tai yra svarbi tarptautinės atsakomybės
 jūrų sektoriuje sistema, visų pirma dėl to, kad pavojingų ir kenksmingų medžiagų,
 įskaitant suskystintas gamtines dujas (SGD) ir suskystintas naftos dujas (SND),
 vežimas jūra yra klestintis verslas, sudarantis didelę jūrų transporto sektoriaus dalį.
 Į 1996 m. HNS konvencijos 2010 m. protokolą (toliau – 2010 m. protokolas) įtraukta
 pakeitimų, kurie būtini siekiant spręsti problemas, nustatytas 1996 m. HNS
 konvencijoje. 2010 m. protokolas ir Konvencijos nuostatos su pakeitimais, padarytais
 Protokolu, turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas dokumentas,
 kaip nurodyta Protokolo 2 ir 18 straipsniuose. Protokolo konsoliduotą redakciją,
 vadinamą „2010 m. HNS konvencija“, parengė TJO sekretoriatas ir ją 98-ajame
 posėdyje 2011 m. patvirtino TJO Teisės komitetas. 2010 m. HNS konvencija kaip
 vienintelis, konsoliduotas Konvencijos dokumentas įsigalios tada, kai įsigalios
 2010 m. protokolas.
 Pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalis)
 valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą nustoja galioti tos
 valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija.
 Neįsigaliojo nei 1996 m. HNS konvencija, nei HNS konvencijos 2010 m. protokolas.
 Protokolo susitariančiųjų šalių nėra iki šiol.
 Atkreiptinas dėmesys į tai, kad kartu su sutikimo būti saistomam 2010 m. protokolo
 pareiškimu, pagal jo 20 straipsnio 4 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 4
 dalį) turi būti pateikti bendro per praėjusius kalendorinius metus gauto įmokinio
 krovinio kiekio duomenys. Šis reikalavimas yra pagrindinė priežastis, kodėl nė viena
 valstybė dar neratifikavo Konvencijos.
 TJO priėmus HNS konvencijos 2010 m. protokolą valstybių grupė, padedama
 Tarptautinio taršos nafta padarytos žalos kompensavimo fondo sekretoriato, parengė
 pranešimo apie PKM įmokinį krovinį gairių rinkinį. Šias gaires 2013 m. balandžio
 LT 2 LT
 ---pagebreak--- 19 d. patvirtino TJO teisės komitetas savo 100-ajame posėdyje1, siekdamas įveikti
 pagrindinį praktinį sunkumą, susijusį su Konvencijos ratifikavimu.
 TJO teisės komiteto 101-ajame posėdyje buvo sukurta ryšių palaikymo grupė,
 siekiant padėti valstybėms parengti Konvencijos įgyvendinimo procedūras, ypač dėl
 pranešimo apie įmokines PKM, siekiant paruošti dirvą jos ratifikavimui. Keletas ES
 valstybių narių ir Europos Komisija yra šios grupės narės.
 1.2. ES kompetencija ir poveikis
 Pagal taisykles dėl Sąjungos išorės kompetencijos, kaip nustatyta Sutarties dėl
 Europos Sąjungos veikimo (SESV) 3 straipsnio 2 dalyje, 2010 m. protokolas (o
 ateityje ir 2010 m. HNS konvencija) priklauso Sąjungos išimtinei kompetencijai, nes
 jais daromas poveikis Sąjungos bendroms taisyklėms ir keičiama jų taikymo sritis.
 Kaip nurodyta šio memorandumo 1.4 skirsnyje, Konvencijos 2010 m. protokolo
 sudarymas turėtų įtakos Direktyvos 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą
 siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti)2 taikymo sričiai ir taisyklėms.
 Be to, dėl 1.5 skirsnyje išdėstytų priežasčių, 2010 m. protokolo sudarymas turėtų
 įtakos taisyklėms, nustatytoms Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir
 teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja
 redakcija išdėstytas reglamentas „Briuselis I“)3.
 Toks Konvencijos taisyklių su pakeitimais ir Sąjungos taisyklių, nustatytų dėl
 teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir komercinėse bylose, sutapimas taip pat
 sudarė teisinį pagrindą priimti Tarybos sprendimą 2002/971/EB, leidžiantį valstybėms
 narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos
 prisijungti4. Tačiau, kaip nustatyta įvadinėje dalyje, 2010 m. protokolu buvo iš dalies
 pakeista 1996 m. HNS konvencija ir 2010 m. HNS konvencija yra šiuo pakeitimu
 sukurtas konsoliduotas dokumentas. Taigi, 2010 m. HNS konvencijos poveikis ES
 taisyklėms turi būti įvertintas atsižvelgiant į Sąjungos teisės sistemos raidą nuo tada,
 kai buvo priimtas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.
 Kadangi Konvencijos arba Protokolo tekste nėra išlygos dėl ekonominės integracijos
 regioninės organizacijos, Sąjunga, kaip atskiras juridinis asmuo, negali naudotis
 išimtine Sąjungos kompetencija sudaryti 2010 m. protokolą. Tai suteikia valstybėms
 narėms įpareigojimą sudaryti šį tarptautinį susitarimą Sąjungos vardu. Kadangi
 2010 m. protokolas susijęs su išimtinei ES kompetencijai priklausančiais klausimais,
 valstybės narės negali savarankiškai spręsti dėl šio protokolo pasirašymo ir
 ratifikavimo. Jos tai gali padaryti Sąjungos vardu tik pasiūlius Komisijai, Tarybai
 suteikus įgaliojimą ir gavus Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio
 6 dalies a punktą.
 1.3. Informacija apie Konvenciją
 2010 m. protokolas ir atitinkamai konsoliduota 2010 m. HNS konvencija įsigalios
 praėjus 18 mėnesių nuo dienos, kai bent dvylika valstybių, įskaitant keturias valstybes,
 1
 TJO teisės komiteto 100-asis posėdis, LEG 100/14, „Teisės komiteto pranešimas dėl šimtojo posėdžio
 darbo“, p. 5–6; LEG 100/3, pateikta Kanados dėl „HNS 2010 m. protokolo įgyvendinimo priežiūros“, 2
 priedas „Pranešimo apie PKM įmokinį krovinį teikimo gairės“.
 2
 OL L 143, 2004 4 30, p. 56 .
 3
 OL L 351, 2012 12 20, p. 1 .
 4
 2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos
 interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą,
 susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti,
 OL L 337, 2002 12 13, p. 55.
 LT 3 LT
 ---pagebreak--- kurių kiekvienos bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų, ją bus
 ratifikavusios ir TJO generaliniam sekretoriui pateikusios atitinkamus duomenis apie
 įmokinį krovinį, iš kurių matyti, kad tos valstybės per praėjusius kalendorinius metus
 iš viso gavo ne mažiau kaip 40 mln. tonų krovinio, už kurį mokamos įmokos į
 bendrąją PKM sąskaitą. Įsigaliojimo sąlygos buvo tokios pačios, kaip ir 1996 m. HNS
 konvencijos atveju.
 Pagrindiniai 2010 m. HNS konvencijos, palyginti su 1996 m. HNS konvencija,
 pasikeitimai yra tokie:
 (a) supakuotos PKM į įmokinio krovinio, už kurį mokamos įmokos į PKM fondą,
 apibrėžtį neįtraukiamos, tačiau supakuotų PKM padarytai žalai toliau taikoma
 dviejų pakopų kompensacijų sistema, nustatyta pagal Konvenciją (2010 m.
 HNS konvencijos 1 straipsnio 10 dalis);
 (b) padidinama laivų, vežančių supakuotas PKM, savininko atsakomybės ribos,
 siekiant atsižvelgti į tai, kad supakuotos PKM neįtraukiamos į PKM fondą kaip
 įmokinis krovinys (2010 m. HNS konvencijos 9 straipsnio 1 dalies b punktas);
 (c) nustatoma, kad faktinė SGD gavėja yra šalis, atsakinga už atitinkamų įmokų į
 PKM fondą mokėjimą, išskyrus atvejus, kai yra kitoks nuosavybės teisės
 turėtojo ir gavėjo susitarimas (2010 m. HNS konvencijos 19 straipsnio 1 dalies
 b punktas);
 (d) nustatoma sąlyga, kad PKM fondas moka kompensacijas įvykio, kuriam
 taikoma Konvencija, atveju, jeigu atitinkama valstybė įvykdė savo
 įsipareigojimą teikti ataskaitas apie įmokinį krovinį visus metus iki įvykio
 (2010 m. HNS konvencijos 21a straipsnio 2 dalis).
 Šiais pokyčiais panaikinamos pagrindinės kliūtys, trukdžiusios ratifikuoti 1996 m.
 HNS konvenciją.
 Taikymo sritis. 2010 m. HNS konvencija taikoma reikalavimams atlyginti žalą,
 atsirandančią dėl PKM vežimo jūra, išskyrus pagal prekių arba keleivių vežimo sutartį
 pareikštus reikalavimus. Pagal Konvenciją atlyginama žala apima žalą valstybės, šios
 Konvencijos šalies, teritorijai, įskaitant teritorinę jūrą, žalą aplinkai, padarytą
 valstybės, šios Konvencijos šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje, bet kokią už
 valstybės, šios Konvencijos šalies, teritorijos, įskaitant teritorinę jūrą, ribų padarytą
 žalą (ne žalą aplinkai) valstybėje, šios Konvencijos šalyje, registruotu laivu, taip pat
 bet kokias prevencines priemones, kurių imamasi siekiant sumažinti minėtų rūšių žalą.
 Karo laivai ar kiti valstybei priklausantys ar valstybės naudojami laivai, naudojami
 nekomerciniais tikslais, nepatenka į Konvencijos taikymo sritį, išskyrus atvejus, kai
 atitinkama valstybė nusprendžia kitaip. Be to, valstybė gali netaikyti šios Konvencijos
 mažesnės nei 200 bruto tonų talpos laivams, kurie veža tik supakuotas PKM, kai jie
 plaukioja tarp tos valstybės uostų ar įrenginių. Pastaroji išimtis taip pat gali būti
 taikoma dviem kaimyninėms valstybėms pagal aiškų abiejų valstybių susitarimą. Apie
 tokias išimtis, taikomas vienai valstybei ar dviem kaimyninėms valstybėms,
 atitinkamai turi būti pranešta TJO.
 Pagrindiniai atsakomybės ir atlyginimo aspektai. 2010 m. HNS konvencija
 nustatoma griežta atsakomybė pavojingas ir kenksmingas medžiagas vežančio laivo
 savininkui už žalą, atsiradusią dėl įvykio, susijusio su pavojingų ir kenksmingų
 medžiagų vežimu jūra tuo laivu. Griežtai savininko atsakomybei taikomos ribotos
 išimtys, kurių galiojimo įrodymo prievolė tenka savininkui.
 LT 4 LT
 ---pagebreak--- Griežta atsakomybė derinama su įpareigojimu savininkui gauti draudimą ar kitokią
 finansinę garantiją, kuri teiktų apsaugą nuo atsakomybės už žalą pagal Konvenciją.
 Valstybės, šios Konvencijos šalys, pagal Konvenciją turi patvirtinti tokio draudimo ar
 finansinės garantijos buvimą.
 Kad griežtos atsakomybės ir privalomo draudimo reikalavimus remtų atitinkamas
 sektorius, Konvencijoje taip pat numatyta teisė savininko atsakomybę apriboti iki
 atitinkamai 100 milijonų nesupakuotų PKM apskaitos vienetų ir 115 milijonų
 supakuotų PKM apskaitos vienetų. Be to, kaip ir visų atsakomybę jūrų sektoriuje
 reglamentuojančių konvencijų atveju, yra nuostata, draudžianti laivo savininkui reikšti
 atgręžtinį reikalavimą dėl žalos, kuriai taikoma 2010 m. HNS konvencija, „kitaip nei
 pagal šią Konvenciją“.
 Didžiausias šios Konvencijos indėlis į tarptautinę sistemą, reglamentuojančią
 atsakomybę ir kompensaciją už laivybos veiklos, visų pirma prekybos PKM jūra,
 sukeltas avarijas – įsteigtas specialus kompensacijų fondas. PKM fondo paskirtis –
 mokėti kompensacijas visiems asmenims, patyrusiems žalą, susijusią su pavojingų ir
 kenksmingų medžiagų vežimu jūra, jei toks asmuo negalėjo iš laivo savininko ir jo
 draudiko gauti visos ir adekvačios kompensacijos už žalą. Toks negalėjimas gauti
 kompensacijos gali atsirasti dėl įvairių aplinkybių, konkrečiai dėl to, kad laivo
 savininkas nėra prisiėmęs atsakomybės, laivo savininkas ir jo draudikas finansiškai
 nepajėgūs visiškai patenkinti reikalavimų arba kai žala viršija laivo savininko
 atsakomybės ribas.
 Bendra kompensacijos suma, galima pagal šią dviejų pakopų sistemą, yra 250 mln.
 apskaitos vienetų (maždaug 310 mln. EUR pagal dabartinį valiutos kursą). Kad šia
 suma būtų galima pasinaudoti, pagal 2010 m. HNS konvenciją sukurta sudėtinga
 kiekvienos valstybės, šios Konvencijos šalies, PKM gaunančių asmenų PKM fondui
 mokamų įmokų sistema. Valstybės, šios Konvencijos šalys, savo ruožtu yra atsakingos
 už pranešamų duomenų apie įmokinį krovinį, nuo kurio mokamos įmokos į PKM
 fondą, tikslumą, savalaikiškumą ir tvarkingumą; valstybė taip pat gali nuspręsti vietoj
 PKM gavėjo mokėti įmokas į fondą pati.
 Reikalavimai ir ieškiniai valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. 2010 m.
 HNS konvencijoje pateikiamos taisyklės dėl valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų
 jurisdikcijos dėl reikalavimų, kuriuos savininkui ar jo draudikui arba PKM fondui
 pateikė žalą, kuriai taikoma Konvencija, patyrę asmenys. Konvencija taip pat apima
 valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų sprendimų pripažinimą ir vykdymą. Šių
 elementų, kurie nepasikeitė nuo 1996 m. HNS konvencijos, tikslas – užtikrinti, kad
 nuo avarijų, kurioms taikoma Konvencija, nukentėjusiems asmenims būtų taikomos
 aiškios procedūrinės taisyklės ir užtikrintas teisinis tikrumas, kad jie galėtų
 veiksmingiau pareikšti savo reikalavimus.
 1.4. Poveikis direktyvai 2004/35/EB
 Nuo 2004 m. Direktyva 2004/35/EB yra ES galiojantis teisės aktas dėl profesinę
 veiklą, įskaitant laivybą, vykdančių subjektų atsakomybės už aplinkos apsaugą
 valstybių narių jurisdikcijai priklausančioje teritorijoje ir vandenyse, siekiant išvengti
 žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti).
 Tiek 1996 m., tiek 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies sutampa su
 direktyvos taikymo sritimi, kiek tai susiję su i) žala aplinkai, padaryta valstybės, šios
 Konvencijos šalies, teritorijoje, įskaitant jos teritorinius vandenis (2010 m. HNS
 konvencijos 3 straipsnio a punktas), ii) aplinkos užteršimo žala, padaryta valstybės,
 LT 5 LT
 ---pagebreak--- šios Konvencijos Šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje arba jai lygiavertėje
 teritorijoje (ne daugiau kaip 200 jūrmylių nuo pagrindinių linijų) (2010 m. HNS
 konvencijos 3 straipsnio b punktas), ir iii) „prevencinėmis priemonėmis, nepaisant to,
 kur jų buvo imtasi, siekiant išvengti tokios žalos arba ją sumažinti“ (2010 m. HNS
 konvencijos 3 straipsnio d punktas). Atitinkamos direktyvos nuostatos yra 2 straipsnio
 1 dalis dėl sąvokos „žala aplinkai“ ir 2 straipsnio 10 dalis dėl sąvokos „prevencinės
 priemonės“ kartu su Direktyvos 2008/56/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų jūrų
 aplinkos politikos srityje pagrindus5, 3 straipsnio 1 dalies a punktu ir Paukščių
 direktyvos 79/409/EEB6 1 straipsnio 1 dalimi bei Buveinių direktyvos 92/43/EEB7 2
 straipsnio 1 dalimi, kaip nurodyta Komisijos gairėse dėl „Natura 2000“ tinklo steigimo
 jūrų aplinkoje „Buveinių ir Paukščių direktyvų taikymas“8. Nors sąvoka „žala
 aplinkai“ pagal Konvenciją ir Direktyvą 2004/35/EB iš esmės sutampa, ji nėra tokia
 pati. Tačiau praktiškai manoma, kad Konvencija turėtų būti siekiama vienodai aukštų
 žalos aplinkai ištaisymo reikalavimų, kaip ir direktyva.
 Kadangi Direktyvos 2004/35/EB ir 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies
 sutampa, akivaizdu, kad sudarius 2010 m. protokolą, kuriuo iš dalies keičiama
 1996 m. HNS konvencija ir dėl kurio atsiranda naujas teisinis tekstas (t. y. 2010 m.
 HNS konvencija), daromas poveikis galiojančioms Sąjungos taisyklėms.
 Konkrečiai Direktyvoje 2004/35/EB aiškiai daroma nuoroda į 1996 m. HNS
 konvenciją, nustatant, kad direktyva netaikoma žalai, kuri atsiranda dėl įvykio, už kurį
 atsakomybė arba kompensacija reglamentuojama ta Konvencija ir bet kokiais būsimais
 jos pakeitimais, su sąlyga, kad Konvencija galioja atitinkamoje valstybėje narėje
 (Direktyvos 2004/35/EB 4 straipsnio 2 dalis ir IV priedas). Tokia nuostata yra tam,
 kad specializuota tarptautinė sistema, taikoma civilinei atsakomybei už konkrečią
 profesinę veiklą, būtų viršesnė už direktyvą, nes laikyta, kad tokia sistema yra
 veiksmingesnė suteikiant greitą ir pakankamą kompensaciją už žalą aplinkai ir kad ji
 yra geriau pritaikyta prie tokios profesinės veiklos pobūdžio. 1996 m. HNS konvenciją
 iš dalies keičiančiam 2010 m. protokolui taikoma ta Direktyvos 2004/35/EB išimtis;
 taigi, aišku, kad Konvencijos ratifikavimas arba prisijungimas prie jos turės įtakos
 galiojančių ES taisyklių taikymo sričiai.
 Nors Konvencijos ir direktyvos taisyklės didžiąja dalimi sutampa, taip pat yra vienas
 esminis nesutapimas, kuriuo nustatomas Konvencijos nuostatų poveikis Sąjungos
 taisyklėms. Pagal HNS konvencijos 7 straipsnio 4 dalį (tiek 1996 m., tiek 2010 m.
 konvencijos tekste) draudžiama pareikšti bet kokius reikalavimus laivo savininkui
 atlyginti žalą kitaip arba kitur negu pagal šią Konvenciją. Tai reiškia, kad direktyva
 negali būti taikoma kartu su Konvencija laivo savininko atsakomybės už PKM sukeltą
 žalą atžvilgiu; taigi, direktyvos taikymo sritis yra apribota Konvencija ir tai yra svarbu
 valstybėms narėms siekiant sudaryti 2010 m. protokolą.
 1.5. Poveikis Reglamentui (ES) Nr. 1215/2012 (nauja redakcija išdėstytas Reglamentas
 (EB) Nr. 44/2001 „Briuselis I“)
 2010 m. HNS konvencijos IV skyriuje nustatomos darbo tvarkos taisyklės, taikomos
 reikalavimams ir ieškiniams valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. Visų pirma
 Konvencijos 38, 39 ir 40 straipsniuose nustatomos taisyklės dėl teismų jurisdikcijos ir
 5
 OL L 164, 2008 6 25, p. 19.
 6
 Tarybos direktyva 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos, OL L 103, 1979 4 25, p. 1.
 7
 Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, OL L 206,
 1992 7 22, p. 7.
 8
 http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf.
 LT 6 LT
 ---pagebreak--- sprendimų pripažinimo bei vykdymo. Šie straipsniai atitinka 1996 m. HNS
 konvencijos 38, 39 ir 40 straipsnius, kurie sudarė Bendrijos išimtinės kompetencijos
 teisinį pagrindą ir kuriais grindžiamas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.
 Reglamentu (ES) Nr. 1215/2012 nustatomos taisyklės dėl ES valstybių narių
 jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
 vykdymo; jeigu minėtos Konvencijos nuostatos įsigaliotų, tai turėtų įtakos reglamento
 taisyklėms. Pasiūlyme dėl Tarybos sprendimo, kuriuo valstybės narės įgaliojamos
 Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl
 atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų
 vežimu jūra (HNS konvencija), COM(2001) 674 galutinis9, pateikiama išsami
 Konvencijos IV skyriaus ir Reglamento „Briuselis I“ (Reglamentas (EB)
 Nr. 44/200110) sutampančių nuostatų apžvalga ir paaiškinimai.
 Be to, 2010 m. HNS konvencijos IV skyriaus 37, 41 ir 42 straipsniai yra pagalbinio
 pobūdžio, todėl jie nėra savarankiški ir negali būti taikomi atskirai nuo kitų
 Konvencijos nuostatų. Todėl išimtinė Sąjungos kompetencija taikoma visam
 Konvencijos IV skyriui.
 Ypatingos Danijos pozicijos dėl Konvencijos IV skyriaus klausimas turi būti
 sprendžiamas atskirai, pagal Protokolą Nr. 2211 dėl Danijos pozicijos, pridedamą prie
 Sutarčių. Danijai netaikoma SESV trečiosios dalies V antraštinė dalis, todėl ji, kiek tai
 susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, nedalyvauja priimant siūlomą
 Tarybos sprendimą dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos
 dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų
 medžiagų vežimu jūra, 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo.
 1.6. Išvados
 Atsižvelgiant į tai, kad didelę jūrų transportu visame pasaulyje vežamų krovinių dalį
 sudaro pavojingų ir kenksmingų medžiagų kroviniai, būtina, kad būtų priimtos ir
 įsigaliotų tarptautinės taisyklės dėl atsakomybės už nesutartinę žalą, atsirandančią dėl
 pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimo jūra.
 Įgijusi patirties su panašiomis tarptautinėmis sistemomis, reglamentuojančiomis
 atsakomybę už žalą, atsirandančią dėl kitos laivybos veiklos, pavyzdžiui, naftos
 gabenimo tanklaiviais, TJO priėmė šį tarptautinį susitarimą, iš dalies pakeistą 2010 m.
 HNS protokolu, siekdama atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančių konvencijų
 sistemą papildyti specializuota priemone, kuria taip pat sukuriamas naujas
 kompensacijų fondas, skirtas kompensuoti už PKM padarytą žalą.
 Remiantis Tarybos sprendimu 2002/971/EB valstybėms narėms buvo leista ratifikuoti
 1996 m. HNS konvenciją. Pagal Sutartis ir atsižvelgiant į Sąjungos teisės pokyčius
 nuo 2002 m., dėl 2010 m. protokolo, iš dalies keičiančio Konvenciją, taip pat turi būti
 pateiktas naujas Tarybos sprendimas. Dėl 2010 m. protokolo atsiranda naujas
 tarptautinis susitarimas (žr. visų pirma konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS
 konvencijos 45 straipsnio 8 dalį). Todėl ratifikuodama 2010 m. protokolą arba prie jo
 prisijungdama Sąjunga leidžia savo valstybėms narėms taikyti 2010 m. HNS
 konvenciją ne tik Protokolo apimamais klausimais, bet ir visais kitais klausimais,
 nagrinėjamais iš dalies pakeistame 2010 m. HNS konvencijos tekste.
 9
 OL C 51E, 2002 2 26, p. 370.
 10
 OL L 12, 2001 1 16, p. 1.
 11
 OL C 326, 2002 10 26, p. 299.
 LT 7 LT
 ---pagebreak--- Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija siūlo priimti du atskirus Tarybos
 sprendimus dėl valstybių narių ES vardu atliekamo 2010 m. protokolo ratifikavimo ir
 prisijungimo prie jo, siekiant užtikrinti, kad būtų pasiekti Sutartyse numatyti tikslai,
 kaip nustatyta Direktyvoje 2004/35/EB ir Reglamente (ES) Nr. 1215/2012, ir kad būtų
 laikomasi 22 protokolo nuostatų. Atsižvelgiant į minėtą reglamentą, ypač kiek tai
 susiję su taisyklėmis dėl valstybės narės teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo,
 ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės turi
 pateikti atitinkamą pareiškimą, kaip nustatyta siūlomo Tarybos sprendimo priede; taip
 būtų užtikrinta, kad ir toliau būtų laikomasi taisyklių dėl Reglamente (ES)
 Nr. 1215/2012 numatyto teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo, susijusių su
 vienos valstybės narės teismo priimtų sprendimų pripažinimu ir vykdymu kitoje
 valstybėje narėje. Pareiškimas taip pat turėtų apimti kitas atitinkamas Sąjungos
 taisykles šiuo klausimu, visų pirma 2007 m. spalio 30 d. Lugano konvenciją dėl
 jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
 vykdymo12.
 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO
 VERTINIMO REZULTATAI
 Oficialaus poveikio vertinimo šiuo proceso etapu, kuriuo ES veiksmų apimtis jau yra
 ribojama derybomis dėl tarptautinio dokumento sudarymo, atlikti nereikia.
 Tačiau buvo ištirti ir palyginti keli galimi variantai:
 (1) Nesiimti jokių veiksmų
 Šiuo metu, kol HNS konvencija neįsigaliojusi, atsakomybė už žalą aplinkai,
 atsirandančią dėl PKM vežančio laivo sukeltos avarijos jūroje ES, reglamentuojama
 Direktyvos 2004/35/EB. Tai reiškia, kad yra taikoma direktyva nustatyta žalos
 aplinkai apibrėžtis, kartu su laivo savininko teise apriboti savo atsakomybę pagal
 1976 m. Konvenciją dėl atsakomybės pagal jūrinius reikalavimus ribojimo su
 pakeitimais (toliau – LLMC), kaip nurodyta direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje. Laivo
 savininko teisei apriboti savo atsakomybę iki LLMC nustatytų bendrų ribų nustatytos
 ribotos išimtys, t. y. ketinimas padaryti tokią žalą arba nerūpestingumas. Atsakomybės
 ribos pagal LLMC yra mažesnės nei 2010 m. HNS konvencijos 9 straipsniu nustatytos
 atsakomybės ribos. Kadangi nėra kompensacijų fondo, tokio kaip įsteigto pagal
 2010 m. HNS konvencijos III skyrių, šiuo metu direktyvoje nėra jokios nuostatos,
 kuria būtų numatyta mokėti kompensacijas nuo PKM taršos jūroje nukentėjusiems
 asmenims (pvz., žvejams, vietos bendruomenėms), viršijančias laivo savininko
 atsakomybės ribas. Be to, galiojančioje teisinėje sistemoje nenumatytas privalomo
 draudimo reikalavimas, o 2010 m. HNS konvencijos 12 straipsnyje konkrečiai
 nustatytas toks įsipareigojimas laivų savininkams, kartu suteikiant ieškovams teisę
 pareikšti tiesioginį ieškinį draudikui (12 straipsnio 8 dalis). Galiausiai Direktyvoje
 2004/35/EB ES teisės aktų leidėjai nusprendė taikyti išimtį, pagal kurią pirmenybė
 teikiama visoms atitinkamoms konvencijoms, įskaitant HNS konvenciją, kuriomis
 sukuriama laivybos veiklai taikoma tarptautinė sistema, taip pat pašalinti iš direktyvos
 taikymo srities įvykius, kuriems taikomos tarptautinės konvencijos. Jei nebūtų imtasi
 jokių veiksmų ES lygmeniu, kad valstybės narės galėtų ratifikuoti 2010 m. HNS
 protokolą arba prie jo prisijungti tam, kad įsigaliotų paskutinė TJO konvencija, bus
 įtvirtintas tarptautinės ir ES sistemų, reglamentuojančių atsakomybę už laivybos
 12
 OL L 339, 2007 12 27, p. 3.
 LT 8 LT
 ---pagebreak--- veiklą, neatitikimas ir dėl to sumažės teisinis tikrumas ir normų, taikomų, be kita ko,
 žalai aplinkai, atsirandančiai dėl PKM vežimo jūra, vienodumas.
 (2) HNS konvencijos derėjimas su Sąjungos acquis
 Direktyvos 2004/35/EB žalos aplinkai apibrėžtis nevisiškai sutampa su 2010 m. HNS
 konvencijos apibrėžtimi. Konkrečiai apibrėžtis direktyvoje yra platesnė ir apima
 daugiau žalos ištaisymo rūšių, įskaitant pirminį pažeistų gamtos išteklių atkūrimą iki
 pirminės būklės, įskaitant, jei reikia, imantis papildomų ir kompensuojamųjų
 priemonių, jeigu išteklių negalima grąžinti į pirminę būklę, ir atitinkamai
 kompensavimą už išteklių laikiną praradimą (tokios priemonės niekada nesusijusios su
 pinigine kompensacija, bet jomis visada gerinami pažeistos vietovės arba vietovės
 netoli jos gamtos ištekliai). Taigi, būtų galima palaikyti galimybę padaryti
 Konvencijos pataisą, kad būtų galima užtikrinti atitiktį direktyvos nuostatoms.
 Tačiau mažai tikėtina, kad būtų galima užsitikrinti pakankamą valstybių, TJO narių,
 paramą, visų pirma atsižvelgiant į sunkumus, kurie turėjo būti įveikti prieš sutariant
 dėl dabartinės Konvencijos redakcijos. Be to, pagal Konvenciją taršos padarytos žalos
 apibrėžtis buvo kruopščiai nustatyta derinant su kitomis galiojančiomis atsakomybės
 už skirtingų rūšių laivybos veiklos sukeltų avarijų jūroje sistemomis (pvz., 1992 m.
 Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už taršos nafta padarytą žalą,
 2001 m. Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už laivų bunkeriuose
 vežamos naftos padarytą žalą). 2010 m. HNS konvencijoje pakeitus apibrėžtį būtų
 rimtai sutrikdyta įvairių laivybos sektorių pusiausvyra ir tam būtų aktyviai
 priešinamasi TJO.
 (3) Atskyrimo sąlygos įtraukimas į HNS konvenciją ir atitinkamas Direktyvos
 2004/35/EB dalinis pakeitimas
 Taip pat būtų galima išnagrinėti galimybę iš dalies pakeisti Konvenciją įtraukiant
 atskyrimo sąlygą, siekiant užtikrinti, kad kai valstybės narės prisijungia prie
 Konvencijos, Sąjungos teisės taisyklės ir toliau reglamentuoja ypatingus ES ir jos
 valstybių narių santykius. Įsipareigojimai trečiosioms valstybėms pagal Konvenciją
 išliktų tokie patys.
 Priimdamos tokią atskyrimo sąlygą visos Konvencijos šalys (įskaitant ES
 nepriklausančias valstybes) sutiktų, kad ES ir jos valstybės narės savo tarpusavio
 santykiuose taiko ES teisę, kai ji taip pat taikoma Konvencijos dalykui. Tačiau šiai
 galimybei galioja tie patys pirmiau išdėstyti argumentai ir tai reiškia, kad vargu ar
 valstybės narės Sąjungos vardu galėtų ką nors pasiekti TJO naudodamosi šia
 galimybe.
 Be to, dėl tokios sąlygos reikėtų iš dalies pakeisti Direktyvą 2004/35/EB, siekiant iš
 direktyvos taikymo srities pašalinti išimtį dėl žalos, atsiradusios dėl įvykių, kuriems
 taikoma HNS konvencija. Tačiau pagal direktyvą visos IV priede išvardytos
 atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančios konvencijos vertinamos vienodai.
 Taigi, jeigu būtų įvesta skirtinga tvarka vienos iš konvencijų atveju, tai prieštarautų
 pačiai direktyvos dvasiai, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad visos atsakomybę
 reglamentuojančios TJO konvencijos buvo parengtos pagal tuos pačius principus,
 kuriais siekiama nustatyti griežtą laivo savininko atsakomybės sistemą, taip pat įvesti
 privalomo draudimo reikalavimą ir užtikrinti, kad būtų pakankamai lėšų išmokėti
 kompensacijai už taršos sukeltą žalą, atsiradusią dėl laivybos įvykio.
 (4) 2010 m. HNS protokolo ratifikavimas
 LT 9 LT
 ---pagebreak--- Sudarius HNS konvencijos 2010 m. protokolą bus užtikrintas vienodas taisyklių dėl
 atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su avarijomis, sukeltomis PKM jūra
 vežančių laivų visoje ES, taikymas. Be to, juo bus užtikrinta, kad būtų pakankamai
 lėšų išmokėti kompensacijoms nuo tokių avarijų nukentėjusiems asmenims. Dėl
 pasaulinio laivybos veiklos pobūdžio ir potencialiai tarpvalstybinio tokių avarijų
 poveikio, tinkamesnė siekiant šių tikslų yra tarptautinė sistema, o ne regioniniai
 sprendimai.
 Todėl buvo padaryta išvada, kad šis sprendimo projektas, kuriuo valstybėms narėms
 leidžiama ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą ir atitinkamai sutikti būti saistomoms
 konsoliduotos 2010 m. HNS konvencijos redakcijos, yra geriausias veikimo būdas.
 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
 Kaip jau minėta įvade, valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą
 nustoja galioti tos valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija.
 Valstybės, ratifikuojančios Protokolą, pareiškia savo sutikimą būti saistomos
 konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS konvencijos kaip vienintelio konsoliduoto
 Konvencijos dokumento, kuri įsigalios įsigaliojus 2010 m. protokolui.
 Todėl siūlomais Tarybos sprendimais valstybėms narėms bus leista Sąjungos vardu
 ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą arba prie jo prisijungti ir atitinkamai būti
 saistomoms 2010 m. HNS konvencijos taisyklių.
 Siūlomi Tarybos sprendimai grindžiami SESV 218 straipsnio 6 dalimi, kartu su SESV
 81 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus dėl
 teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose, susijusius su darbo tvarkos taisyklėmis,
 taikomomis reikalavimams ir ieškiniams pagal 2010 m. HNS konvencijos IV skyrių, ir
 SESV 192 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus
 dėl aplinkos apsaugos.
 2010 m. HNS konvencija siekiama kelių tikslų, kurie tarpusavyje glaudžiai susiję, ir
 nė vienas iš šių tikslų, lyginant su kitais, nėra antrinis ar netiesioginis. Vieno
 sprendimo negalima priimti remiantis dviem teisiniais pagrindais, jei pagal juos
 reikalaujama taikyti procedūras, kurios tarpusavyje nesuderinamos13. Taip yra ir šiuo
 atveju, nes nuostatos dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose nėra
 privalomos Danijai, o dėl tai lemia skirtingas balsavimo Taryboje teises. Todėl reikia
 priimti du atskirus Tarybos sprendimus.
 Šie du sprendimai yra sudaryti panašiai. Pagal jų 1 straipsnį valstybėms narėms
 leidžiama ratifikuoti HNS konvencijos 2010 m. protokolą Sąjungos vardu arba prie jo
 prisijungti, nes ES negali tapti šios Konvencijos šalimi.
 Pagal bendrą 2 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės sutiktų būti saistomos
 2010 m. protokolo per dvejų metų laikotarpį nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos.
 Visoms ES valstybėms narėms kuo anksčiau prisijungus prie 2010 m. protokolo bus
 galima greičiau pasiekti įsigaliojimui reikalingą TJO valstybių narių skaičiaus ir
 bendro laivų skaičiaus ribą (12 valstybių, įskaitant 4 valstybes, kurių kiekvienos
 bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų). Dar svarbiau tai, kad visoms
 valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus Protokolą turėtų būti užkirstas kelias
 bet kokiam konkurenciniam pranašumui, kuris atsirastų valstybėms narėms atidedant
 prisijungimą prie 2010 m. protokolo ir atitinkamai prie 2010 m. HNS konvencijos, ir
 13
 Žr. naujo 2014 m. birželio 11 d. ETT sprendimo byloje C-377/12 34 punktą.
 LT 10 LT
 ---pagebreak--- dėl to šalims, patyrusioms žalą, atsiradusią dėl su PKM susijusių įvykių jūroje, nebūtų
 užtikrintos vienodos teisių gynimo priemonės. Vykstant protokolo ratifikavimo ar
 prisijungimo prie jo procesui labai naudingas keitimasis informacija ir geriausia
 praktika, visų pirma kiek tai susiję su pranešimu apie įmokinį krovinį pagal
 Konvenciją.
 Siūlomo Tarybos sprendimo, į kurį neįtraukti aspektai, susiję su teisminiu
 bendradarbiavimu civilinėse bylose, 3 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės,
 deponuodamos savo 2010 m. protokolo ratifikavimo arba prisijungimo prie jo
 dokumentus, raštu darytų nuorodą į abu Tarybos sprendimus.
 Siūlomo Tarybos sprendimo 3 straipsnyje dėl aspektų, susijusių su teisminiu
 bendradarbiavimu civilinėse bylose, daroma nuoroda į pareiškimą, kurį valstybės
 narės, sutikdamos būti saistomos 2010 m. protokolo, turi padaryti dėl teismo
 sprendimų pripažinimo ir vykdymo užtikrinimo, atsižvelgiant į Sąjungos išimtinę
 kompetenciją šiais klausimais. Šis pareiškimas yra panašus į pareiškimą, įtrauktą į
 Tarybos sprendimo 2002/971/EB 2 straipsnį.
 Bendru 4 straipsniu nustatoma siūlomų Tarybos sprendimų įsigaliojimo data.
 Bendrame 5 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad, kadangi sprendimų tikslas – leisti
 valstybėms narėms Sąjungos vardu būti saistomoms 2010 m. protokolo, šie
 sprendimai pagal Sutartis skirti joms.
 4. POVEIKIS BIUDŽETUI
 Nėra.
 LT 11 LT
 ---pagebreak--- 2015/0136 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
 kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
 bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), ypač į jos 81 straipsnį kartu su
 218 straipsnio 6 dalies a punkto v papunkčiu,
 atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
 atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą14, kadangi:
 (1) 1996 m. Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią
 su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS konvencija)
 tikslas buvo užtikrinti adekvačią, greitą ir veiksmingą kompensaciją asmenims,
 patyrusiems žalą, išsiliejus jūra vežamoms pavojingoms ir kenksmingoms
 medžiagoms. 1996 m. HNS konvencija buvo užpildyta reikšminga tarptautinio
 atsakomybės už jūrų taršą reguliavimo spraga;
 (2) 2002 m. Taryba priėmė Tarybos sprendimą 2002/971/EB15, leidžiantį valstybėms
 narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos
 prisijungti. Sprendimu 2002/971/EB valstybės narės įpareigotos imtis būtinų veiksmų
 siekiant ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos prisijungti iki 2006 m.
 birželio 30 d. Keturios valstybės narės vėliau tą Konvenciją ratifikavo. 1996 m. HNS
 konvencija neįsigaliojo;
 (3) 1996 m. HNS konvencija buvo iš dalies pakeista 2010 m. protokolu. Pagal 2010 m.
 protokolo 2 straipsnį ir 18 straipsnio 1 dalį 2010 m. protokolas ir 1996 m. HNS
 konvencija turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas bendras
 2010 m. protokolo šalių sudarytas dokumentas;
 (4) 2010 m. protokolo ir 1996 m. HNS konvencijos konsoliduotą redakciją parengė
 Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) sekretoriatas ir patvirtino TJO teisės komitetas
 98-ajame posėdyje (toliau – 2010 m. HNS konvencija). 2010 m. HNS konvencija nėra
 pasirašyti ar ratifikuoti skirtas dokumentas. 2010 m. HNS konvencija įsigalios
 valstybėse narėse įsigaliojus 2010 m. protokolui;
 (5) pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalį)
 valstybei pareiškus sutikimą būti saistomai 2010 m. Protokolo nustoja galioti anksčiau
 14
 OL C 326, 2012 10 26, p. 47.
 15
 2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos
 interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą,
 susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti
 (OL L 337, 2002 12 13, p. 55).
 LT 12 LT
 ---pagebreak--- jos pareikštas sutikimas būti saistomai 1996 m. HNS konvencijos. Todėl valstybės,
 kurios yra 1996 m. HNS konvencijos susitariančiosios šalys, nustoja jomis būti nuo
 momento, kai pareiškia savo sutikimą būti saistomos 2010 m. protokolo pagal to
 protokolo 20 straipsnį, ypač jo 2, 3 ir 4 dalis;
 (6) 2010 m. HNS konvencija, kaip ir ankstesnė konvencija, yra ypač svarbi Sąjungos ir jos
 valstybių narių interesams, nes ja siekiama gerinti aplinkos apsaugą ir nuo PKM taršos
 jūroje sukeltos žalos nukentėjusių asmenų apsaugą pagal tarptautines atsakomybės už
 jūrų taršą taisykles, vadovaujantis 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencija;
 (7) kad valstybės galėtų tapti 2010 m. protokolo ir atitinkamai 2010 m. HNS konvencijos
 susitariančiosiomis šalimis, jos kartu su sutikimo dokumentu TJO generaliniam
 sekretoriui pagal 2010 m. HNS konvencijos 20 straipsnio 4 dalį turi pateikti
 atitinkamus bendro įmokinio krovinio kiekio per praėjusius kalendorinius metus
 duomenis. Šiuo tikslu valstybės narės, prieš pareikšdamos sutikimą būti saistomos
 2010 m. protokolo, privalo sukurti sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį;
 (8) 2010 m. HNS konvencijos 38, 39 ir 40 straipsniai daro poveikį Sąjungos antrinės
 teisės aktams dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
 pripažinimo ir vykdymo, kaip nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente
 (ES) Nr. 1215/201216 (nauja redakcija išdėstytas reglamentas „Briuselis I“);
 (9) todėl Sąjunga turi išimtinę kompetenciją 2010 m. HNS konvencijos 38, 39 ir 40
 straipsnių atžvilgiu, kai ta Konvencija daromas poveikis Reglamente (ES)
 Nr. 1215/2012 nustatytoms taisyklėms. Be to, 2010 m. HNS konvencijos IV skyriaus
 37, 41 ir 42 straipsniai yra pagalbiniai, papildantys Konvencijos esmines taisykles, ir
 tai reiškia, kad jie nėra savarankiški ir negali būti atskirti nuo kitų Konvencijos
 nuostatų. Todėl išimtinė Sąjungos kompetencija taikoma visam Konvencijos IV
 skyriui;
 (10) valstybių narių keitimasis informacija apie 2010 m. protokolo ratifikavimo ar
 prisijungimo prie jo procedūras ir geriausios praktikos pavyzdžiais gali padėti
 valstybėms narėms sukurti veikiančią pranešimo apie PKM įmokinį krovinį sistemą
 pagal 2010 m. HNS konvenciją;
 (11) kaip ir 1996 m. HNS konvencijos atveju, nesant išlygos dėl regioninės ekonominės
 integracijos organizacijos, 2010 m. protokolo šalys gali būti tik suverenios valstybės.
 Todėl Sąjunga šiuo metu negali ratifikuoti 2010 m. protokolo arba prie jo prisijungti,
 ir atitinkamai prisijungti prie 2010 m. HNS konvencijos. Vis dėlto nuoširdaus
 bendradarbiavimo principu reikalaujama, kad valstybės narės ir Sąjunga pagal Sutartis
 siektų Sąjungos tikslų, susijusių su aplinkos apsauga ir bendradarbiavimu civilinės
 teisenos srityje. Šiuo atveju valstybės narės įpareigojamos siekti ir dėti visas
 pastangas, kad Sąjunga prisijungtų prie šios Konvencijos;
 (12) visoms valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus 2010 m. protokolą turėtų būti
 užtikrintos vienodos sąlygos visiems subjektams, kuriems taikoma 2010 m. HNS
 konvencija, ir išvengta konkurencinio pranašumo dėl prisijungimo prie jos atidėjimo;
 (13) todėl valstybėms narėms turėtų būti leista ratifikuoti 2010 m. protokolą arba prie jo
 prisijungti, kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais.
 Dėl Konvencijos nuostatų, patenkančių į Sąjungai suteiktos kompetencijos sritį,
 16
 Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
 civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija), (OL L 351, 2012 12 20,
 p. 1).
 LT 13 LT
 ---pagebreak--- išskyrus kiek tai susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, bus pateiktas
 atskiras sprendimas, priimamas kartu su šiuo sprendimu17;
 (14) ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės turėtų
 pateikti pareiškimą dėl teismo sprendimų, kuriems taikoma 2010 m. HNS konvencija,
 pripažinimo ir vykdymo;
 (15) Jungtinė Karalystė ir Airija yra saistomos Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 ir todėl
 visapusiškai dalyvauja priimant ir taikant šį sprendimą;
 (16) pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
 pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos18 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja
 priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Valstybėms narėms leidžiama Sąjungos vardu ratifikuoti 2010 m. protokolą arba prie jo
 prisijungti, kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais, laikantis
 sąlygų, nustatytų šio sprendimo 2, 3 ir 4 straipsniuose.
 2 straipsnis
 1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad nedelsiant ir bet kuriuo atveju ne vėliau
 kaip per dvejus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos būtų deponuoti 2010 m.
 protokolo ratifikavimo ar prisijungimo prie jo dokumentai.
 2. Per vienus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo valstybės narės informuoja Tarybą
 ir Komisiją apie numatomą savo ratifikavimo arba prisijungimo procedūrų
 užbaigimo datą.
 3. Valstybės narės siekia keistis informacija apie savo ratifikavimo ar prisijungimo
 procedūrų eigą, visų pirma sukurdamos sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį
 pagal 2010 m. protokolą.
 3 straipsnis
 Ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės deponuoja
 pareiškimą, pateikiamą šio sprendimo priede.
 4 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame
 leidinyje.
 17
 OL L
 18
 Protokolas Nr. 22 dėl Danijos pozicijos (OL C 326, 2012 10 26, p. 299).
 LT 14 LT
 ---pagebreak--- 5 straipsnis
 Šis sprendimas pagal Sutartis skirtas valstybėms narėms.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 LT 15 LT
 ---documentbreak--- EUROPOS
 KOMISIJA
 Briuselis, 2015 06 22
 COM(2015) 305 final
 ANNEX 1
 PRIEDAS
 prie
 Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
 dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
 kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
 bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais
 LT LT
 ---pagebreak--- PRIEDAS
 prie
 Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
 dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
 kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
 bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais
 Pareiškimas, kurį, ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos, valstybės
 narės turi deponuoti pagal Tarybos sprendimo 3 straipsnį:
 „[..1.] teismo priimti sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m.
 protokolu, reglamentuojamais klausimais pripažįstami ir vykdomi [..2.] pagal atitinkamas
 Europos Sąjungos taisykles šiuo klausimu3.
 Teismo sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m. protokolu,
 reglamentuojamais klausimais, priimti Danijos Karalystės teismo, [..4.] pripažįstami ir
 vykdomi vadovaujantis 2005 m. Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimu dėl
 jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo5.
 Teismo sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m. protokolu,
 reglamentuojamais klausimais, priimti trečiosios šalies, saistomos 2007 m. spalio 30 d.
 Lugano konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
 pripažinimo ir vykdymo6, [..7.] pripažįstami ir vykdomi vadovaujantis ta Konvencija.“
 1
 Visos valstybės narės, išskyrus pareiškimą teikiančią valstybę narę ir Daniją.
 2
 Pareiškimą teikianti valstybė narė.
 3
 Šiuo metu šios taisyklės yra nustatytos Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo
 sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, OL L 351, 2012 12 20, p. 1.
 4
 Pareiškimą teikianti valstybė narė.
 5
 OL L 299, 2005 11 16, p. 62.
 6
 OL L 339, 2007 12 27, p. 3.
 7
 Pareiškimą teikianti valstybė narė.
 LT 2 LT


type: wikipedia

text:
Ambroz Haračić (Mali Lošinj, 5. prosinca – Mali Lošinj, 1. listopada ) bio je hrvatski prirodoslovac, meteorolog i botaničar.
 U Beču je studirao matematiku i prirodne znanosti. Od godine 1879. predavao na Pomorskoj školi u rodnom mjestu, a 1897. premješten u Trst. U rodnom mjestu 18 je godina provodio meteorološka mjerenja i opažanja, na temelju kojih je bečka vlada 1892. Mali Lošinj proglasila klimatskim lječilištem, nakon čega započinje razvoj turizma na otoku Lošinju.
 Proučavao je biljni pokrov Lošinja te susjednih manjih otoka i otočića (Ilovika, Suska, Unija, Malih i Velih Srakana, Murtara, Orude), povezujući uvijek klimu otoka i njihovu floru. Njegova bogata herbarijska zbirka čuva se u Botaničkom zavodu Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. O svojim istraživanjima objavio veći broj radova. Potpuna bibliografija tih radova može se pronaći u Zborniku radova o prirodoslovcu Ambrozu Haračiću (Zagreb, 1981).
 Izvori
 Enciklopedija Jugoslavije, sv. 4 (E-Hrv), Zagreb: LZMK, 1986.
 Vanjske poveznice
 LZMK / Hrvatska enciklopedija: Haračić, Ambroz
 LZMK / Istarska enciklopedija: Haračić, Ambroz
 LZMK / Hrvatski biografski leksikon: Haračić, Ambroz (autor: Ivan Penzar, 2002.)
 Srednja škola Ambroza Haračića, Mali Lošinj: Ambroz Haračić (životopis i fotografije)
 Hrvatski botaničari
 Životopisi, Lošinj
 Životopisi, Trst


text:
Szczelina na Grzędzie – jaskinia w Dolinie Kościeliskiej w Tatrach Zachodnich. Wejście do niej znajduje się w żlebie Głębowiec, bocznym odgałęzieniu żlebu Żeleźniak, powyżej Żeleźniakowej Bramy i poniżej Wnęki na Grzędzie, na wysokości 1220 metrów n.p.m. Długość jaskini wynosi 4,6 metrów, a jej deniwelacja 1,5 metrów.
 Opis jaskini
 Jaskinię stanowi szczelinowy, wąski korytarzyk, na początku idący w dół, a następnie, za zaciskiem, poziomo. Zaczyna się trójkątnym otworem (1,1 x 0,9 m), a kończy pochyłym prożkiem.
 Przyroda
 W jaskini brak jest nacieków. Ściany są mokre, gładkie, trochę zwietrzałe. Przy otworze wejściowym rosną na nich porosty i mchy.
 Historia odkryć
 Brak jest danych o odkrywcach jaskini. Jest to prawdopodobnie jaskinia, którą w wykazie jaskiń w 1988 roku W.W. Wiśniewski nazwał Szczeliną na Grzędzie Niżnią. Badał on w latach siedemdziesiątych XX wieku zbocza Kominiarskiego Wierchu w poszukiwaniu jaskiń. Pierwszy plan i opis jaskini sporządziła I. Luty przy pomocy J. Łabęckiej w 2003 roku.
 Przypisy
 Jaskinie polskich Tatr
 Jaskinie Tatr Zachodnich


type: contracts

text:
 26.11.2015
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 311/36
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT
 nr 283/2014
 av den 12 december 2014
 om ändring av bilaga XII (Fri rörlighet för kapital) till EES-avtalet [2015/2150]
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet), särskilt artikel 98, och
 av följande skäl:
 (1)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 248/2014 av den 26 februari 2014 om ändring av förordning (EU) nr 260/2012 när det gäller övergången till unionsomfattande betalningar och autogireringar (1) bör införlivas med EES-avtalet.
 (2)
 Bilaga XII till EES-avtalet bör därför ändras i enlighet med detta.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Följande ska läggas till i punkt 3a (Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012) i bilaga XII till EES-avtalet:
 ”, ändrad genom
 —
 32014 R 0248: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 248/2014 av den 26 februari 2014 (EUT L 84, 20.3.2014, s. 1)”.
 Artikel 2
 Texten till förordning (EU) nr 248/2014 på isländska och norska, som ska offentliggöras i EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning, ska vara giltig.
 Artikel 3
 Detta beslut träder i kraft den 13 december 2014 under förutsättning att alla anmälningar enligt artikel 103.1 i EES-avtalet har gjorts (2).
 Artikel 4
 Detta beslut ska offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning.
 Utfärdat i Bryssel den 12 december 2014.
 På gemensamma EES-kommitténs vägnar
 Kurt JÄGER
 Ordförande
 (1) EUT L 84, 20.3.2014, s. 1.
 (2) Konstitutionella krav finns angivna.


type: caselaw

text:
 26.5.2015
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 171/28
 Προσφυγή της 4ης Μαρτίου 2015 — Estland κατά Επιτροπής
 (Υπόθεση T-117/15)
 (2015/C 171/33)
 Γλώσσα διαδικασίας: η εσθονική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Δημοκρατία της Εσθονίας (εκπρόσωπος: Kristi Kraavi-Käerdi)
 Καθής: Ευρωπαϊκή Επιτροπή
 Αιτήματα
 Η προσφεύγουσα ζητεί από το Γενικό Δικαστήριο:
 —
 να ακυρώσει την απόφαση που περιλαμβάνεται στο έγγραφο της Ευρωπαϊκής Επιτροπής της 22ας Δεκεμβρίου 2014 (Ares(2014)4324235), με την οποία η Επιτροπή αρνήθηκε να τροποποιήσει την απόφασή της 2006/776/ΕΚ, σχετικά με τα προς χρέωση ποσά για τις πλεονάζουσες ποσότητες ζάχαρης που δεν απομακρύνθηκαν από την αγορά (1),
 —
 να καταδικάσει την Επιτροπή στα δικαστικά έξοδα.
 Λόγοι και κύρια επιχειρήματα
 Προς στήριξη της προσφυγής της, η προσφεύγουσα προβάλλει τέσσερις λόγους.
 1.
 Πρώτος λόγος: η προσβαλλόμενη απόφαση είναι αντίθετη προς το παράρτημα IV, σημείο 4, παράγραφος 2, σε συνδυασμό με το άρθρο 58 της Πράξεως Προσχωρήσεως (2).
 —
 Κατά την προσφεύγουσα, από την απόφαση του Δικαστηρίου της 12ης Ιουλίου 2012, C-146/11, Pimix (EU:C:2012:450) συνάγεται ότι η απόφαση 2006/776 της Επιτροπή είναι εξαρχής αντίθετη προς τις διατάξεις αυτές της πράξεως προχωρήσεως και ότι η Επιτροπή ήταν υποχρεωμένη να την τροποποιήσει. Δεδομένου ότι, με την προσβαλλόμενη απόφαση, η Επιτροπή αρνήθηκε να τροποποιήσει την απόφαση 2006/776, η προσβαλλόμενη απόφαση είναι επίσης αντίθετη προς τις προαναφερθείσες διατάξεις της πράξεως προσχωρήσεως.
 2.
 Δεύτερος λόγος: παραβίαση της αρχής της χρηστής διοικήσεως
 —
 Κατά την προσφεύγουσα, η Επιτροπή υποχρεούται, βάσει της αρχής της χρηστής διοικήσεως, να εφαρμόζει έννομες πράξεις σύμφωνα με τη νομολογία του Δικαστηρίου. Δεδομένου ότι η Επιτροπή δεν προσάρμοσε την απόφαση 2006/776 στο δίκαιο της Ένωσης, βάσει των αποφάσεων του Γενικού Δικαστηρίου της 29ης Μαρτίου 2012, T-248/07, Τσεχική Δημοκρατία κατά Επιτροπής (EU:T:2012:170) και T-262/07, Λιθουανία κατά Επιτροπής (EU:T:2012:171), καθώς και της αποφάσεως του Δικαστηρίου στην υπόθεση Pimix (C-146/11, EU:C:2012:450), η Επιτροπή έχει παραβιάσει την αρχή της χρηστής διοικήσεως.
 3.
 Τρίτος λόγος: παραβίαση της αρχής της αναλογικότητας
 —
 Κατά την προσφεύγουσα, η προσβαλλόμενη απόφαση και η απόφαση 2006/776 είναι αντίθετες προς την αρχή της αναλογικότητας, διότι η Εσθονία δεν μπορεί να επικαλεστεί, έναντι προσώπων, τον κανονισμό (ΕΚ) 60/2004 (3), οι δε υποχρεώσεις που υπέχει η Εσθονία από τις αποφάσεις αυτές περιορίζονται σε εισφορές στον προϋπολογισμό της Ένωσης και δεν καθιστούν δυνατή την επίτευξη του σκοπού του συστήματος απομακρύνσεως από την αγορά των πλεοναζουσών ποσοτήτων ζάχαρης.
 4.
 Τέταρτος λόγος: η γενική διεύθυνση γεωργίας και αγροτικής ανάπτυξης της Επιτροπής δεν ήταν αρμόδια να εκδώσει την προσβαλλόμενη απόφαση.
 —
 Κατά την προσφεύγουσα, η απόφαση περί τροποποιήσεως ή μη της αποφάσεως 2006/776 της Επιτροπής έπρεπε να εκδοθεί από την ολομέλεια της Επιτροπής. Πρόκειται για απόφαση αρχής, για την έκδοση της οποίας δεν έπρεπε να ακολουθηθεί η διαδικασία της εξουσιοδοτήσεως.
 (1) Απόφαση 2006/776/ΕΚ της Επιτροπής, της 13ης Νοεμβρίου 2006, σχετικά με τα προς χρέωση ποσά για τις πλεονάζουσες ποσότητες ζάχαρης που δεν απομακρύνθηκαν από την αγορά (ΕΕ L 314, σ. 35).
 (2) Πράξη περί των όρων προσχωρήσεως της Τσεχικής Δημοκρατίας, της Δημοκρατίας της Εσθονίας, της Κυπριακής Δημοκρατίας, της Δημοκρατίας της Λετονίας, της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, της Δημοκρατίας της Ουγγαρίας, της Δημοκρατίας της Μάλτας, της Δημοκρατίας της Πολωνίας, της Δημοκρατίας της Σλοβενίας και της Σλοβακικής Δημοκρατίας και των προσαρμογών των Συνθηκών επί των οποίων βασίζεται η Ευρωπαϊκή Ένωση (ΕΕ 2003, L 236, σ. 33).
 (3) Κανονισμός (ΕΚ) 60/2004 της Επιτροπής, της 14ης Ιανουαρίου 2004, για τη θέσπιση μεταβατικών μέτρων στον τομέα της ζάχαρης λόγω της προσχώρησης της Τσεχικής Δημοκρατίας, της Εσθονίας, της Κύπρου, της Λεττονίας, της Λιθουανίας, της Ουγγαρίας, της Μάλτας, της Πολωνίας, της Σλοβενίας και της Σλοβακίας (ΕΕ L 9, σ. 8).


text:
Dřetovice jsou obec v okrese Kladno ve Středočeském kraji, 9 km severovýchodně od Kladna. Mají rozlohu 5,39 km2 a žije zde obyvatel.
 Dřetovice leží v mělkém údolí v nadmořské výšce 250-290 m. Převážná část zástavby se rozkládá ve svahu na pravém břehu Dřetovického potoka. Katastr obce zaujímá též statek Brodce v sousedním údolí Týneckého potoka, 2 km severozápadně od Dřetovic. V obci působí fotbalový oddíl SK Sparta Dřetovice a sbor dobrovolných hasičů SDH Dřetovice.
 Historie
 Nejstarší zmínka o Dřetovicích pochází z roku 1233, kdy je král Václav I. věnoval klášteru v Kladrubech. Název Dřetovice pochází od osobního jména Držata. Od 16. století až do roku 1924 se jméno vsi běžně užívalo v podobě Vřetovice. Na návrší jihozápadně od Dřetovic stávala ve středověku též ves Královice s tvrzí, zaniklá v polovině 15. století za tažení Jiřího Poděbradského proti Buštěhradu. Jejím jediným pozůstatkem a zdaleka viditelnou dominantou obce je kostel sv. Václava na horním okraji Dřetovic, původně románská stavba, později goticky přebudovaná a v nynější podobě z 18. století. Při hlavní silnici stojí pozdně barokní kaplička Panny Marie.
 Územněsprávní začlenění
 Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost obce v roce, kdy ke změně došlo:
 1850 země česká, kraj Praha, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1855 země česká, kraj Praha, soudní okres Unhošť
 1868 země česká, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1893 země česká, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1939 země česká, Oberlandrat Kladno, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1942 země česká, Oberlandrat Praha, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1945 země česká, správní okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1949 Pražský kraj, okres Kladno
 1960 Středočeský kraj, okres Kladno
 Rok 1932
 V obci Dřetovice (940 obyvatel, četnická stanice, katol. kostel) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 3 hostince, kolář, konsum Včela, 2 kováři, 2 krejčí, 2 mlýny, obuvník, pekař, pokrývač, porodní asistentka, 2 rolníci, 2 řezníci, 4 obchody se smíšeným zbožím, obchod se střižním zbožím, švadlena, trafika, 2 truhláři, státní velkostatek, 2 zámečníci.
 Doprava
 Silniční doprava – Obcí prochází silnice II/101 v úseku KLadno – Kralupy nad Vltavou. Po hranici území obce vede dálnice D7, nejblíže je exit 9 (Buštěhrad) ve vzdálenosti 3 km.
 Železniční doprava – Obec Dřetovice leží na železniční trati 093 Kralupy nad Vltavou – Kladno. Jedná se o jednokolejnou celostátní trať, doprava byla na trati zahájena roku 1856. Přepravní zatížení tratě 093 mezi Kralupy nad Vltavou a zastávkou Kladno-Vrapice v roce 2011 činilo obousměrně 15 osobních vlaků. Na území obce leží mezilehlá železniční zastávka Dřetovice (asi 800 m od centra).
 Autobusová doprava – V obci zastavovaly v srpnu 2011 autobusové linky Kladno-Stehelčeves-Středokluky (2 spoje tam, 1 spoj zpět) a linka č.4 MAD Kladno-Dřetovice (7 spojů tam, 9 spojů zpět) .
 Pamětihodnosti
 Kostel svatého Václava
 Kaple Panny Marie
 Galerie
 Reference
 Externí odkazy
 https://web.archive.org/web/20070727020342/http://sdh.dretovice.cz/ – Sbor dobrovolných hasičů Dřetovice
 Vesnice v okrese Kladno
 Obce v okrese Kladno
 Sídla v Pražské plošině


type: other

text:
HG 681 19/07/2001 - Portal Legislativ
 HOTĂRÂRE nr. 681 din 19 iulie 2001privind înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Comitetului Interministerial pentru Supravegherea Pieţei Produselor şi Serviciilor şi Protecţia Consumatorilor
 Publicat în MONITORUL OFICIAL nr. 437 din 6 august 2001
 În temeiul prevederilor art. 107 din Constituţia României şi ale art. 30 din Ordonanţa Guvernului nr. 21/1992 privind protecţia consumatorilor, aprobată şi modificată prin Legea nr. 11/1994, republicată, cu modificările şi completările ulterioare,Guvernul României adopta prezenta hotărâre. + Articolul 1Se înfiinţează Comitetul Interministerial pentru Supravegherea Pieţei Produselor şi Serviciilor şi Protecţia Consumatorilor, denumit în continuare Comitetul interministerial, ca organism fără personalitate juridică, pe lângă Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor, în scopul asigurării armonizării mecanismelor şi instrumentelor vizând piaţa interna a produselor şi serviciilor, precum şi al asigurării protecţiei consumatorilor. (2) Comitetul Interministerial pentru Supravegherea Pieţei Produselor şi Serviciilor şi Protecţia Consumatorilor, care funcţionează pe lângă Ministerul Industriei şi Resurselor, se desfiinţează. ... (3) Componenta Comitetului interministerial este prevăzută în anexa care face parte integrantă din prezenta hotărâre. ... (4) Componenta nominală a Comitetului interministerial se aproba prin ordin al secretarului de stat, preşedinte al Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor. ... + Articolul 2Comitetul interministerial asigura colaborarea dintre autorităţile administraţiei publice centrale, pe de o parte, şi colaborarea dintre aceste autorităţi şi structurile civile, pe de altă parte, în vederea: a) dezvoltării şi perfecţionării Sistemului naţional de supraveghere a pieţei produselor şi serviciilor, concept care reprezintă totalitatea instituţiilor, mecanismelor, metodelor şi procedurilor de control necesare în vederea protejării vieţii, sănătăţii, securităţii şi intereselor economice ale consumatorilor, precum şi a mediului; ... b) perfecţionării cadrului legislativ şi instituţional în materie, care să îndeplinească cerinţele de integrare în piaţa unica europeană; ... c) accelerarii procesului de armonizare a legislaţiei naţionale cu legislaţia comunitara în domeniu. ... + Articolul 3 (1) Comitetul interministerial are următoarele atribuţii principale: ... a) analizează şi evalueaza sistemul actual de supraveghere al pieţei din România; ... b) studiază sistemul actual de supraveghere a pieţei produselor şi serviciilor din ţările Uniuniii Europene; ... c) urmăreşte, în baza analizelor şi evaluărilor efectuate, ca Sistemul naţional de supraveghere a pieţei produselor şi serviciilor sa răspundă următoarelor cerinţe: ... - stabilirea responsabilităţilor operatorilor economici;- delimitarea clara a atribuţiilor organismelor de control abilitate;- delimitarea laboratoarelor şi a personalului specializat de control pe piaţa de organismele care certifica conformitatea produselor cu prevederile legale, în perioada de conceptie şi de producţie;- stabilirea metodelor şi tehnicilor de control;- transparenta procedurilor şi siguranţa mecanismelor de inspecţie şi control;- formarea personalului specializat pentru controlul pe piaţa al produselor şi serviciilor;- perfecţionarea procedurilor de informare şi colaborare între instituţiile cu competenţa în materie. (2) În exercitarea atribuţiilor prevăzute la alin. (1) Comitetul interministerial întocmeşte rapoarte privind dezvoltarea şi perfecţionarea Sistemului naţional de supraveghere a pieţei produselor şi serviciilor, precum şi a cadrului legislativ şi instituţional în materie, care sunt prezentate Guvernului de către preşedintele Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor. ... (3) Deciziile Comitetului interministerial sunt aduse la îndeplinire de autorităţile reprezentate în cadrul acestuia, potrivit atribuţiilor ce le revin în conformitate cu reglementările legale în vigoare. ... + Articolul 4 (1) Comitetul interministerial este condus de secretarul de stat, preşedintele Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor, în calitate de preşedinte. ... (2) În lipsa preşedintelui conducerea Comitetului interministerial este asigurata de către unul dintre vicepreşedinţi desemnat prin ordin al secretarului de stat, preşedinte al Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor. ... + Articolul 5Secretariatul Comitetului interministerial va fi asigurat de Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor. + Articolul 6Comitetul interministerial se întruneşte trimestrial şi, ori de câte ori este necesar, la convocarea preşedintelui sau, în lipsa acestuia, a unuia dintre vicepreşedinţi. + Articolul 7În termen de 10 zile de la data intrării în vigoare a prezentei hotărâri instituţiile prevăzute în anexa îşi vor desemna reprezentanţii în Comitetul interministerial. + Articolul 8În termen de 30 de zile de la data intrării în vigoare a prezentei hotărâri Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor va elabora proiectul regulamentului de organizare şi funcţionare a Comitetului interministerial, care va fi analizat şi adoptat în prima şedinţa a acestuia. Regulamentul se aproba prin ordin al secretarului de stat, preşedinte al Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor, şi se publică în Monitorul Oficial al României, Partea I. + Articolul 9Pe data intrării în vigoare a prezentei hotărâri se abroga Hotărârea Guvernului nr. 449/2000 privind înfiinţarea Comitetului Interministerial pentru Supravegherea Pieţei Produselor şi Serviciilor şi Protecţia Consumatorilor, publicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 253 din 7 iunie 2000.PRIM-MINISTRUADRIAN NASTASEContrasemnează:────────────────Autoritatea Naţionalapentru Protecţia ConsumatorilorRovana Plumb,secretar de statMinistrul pentru coordonareaSecretariatului General al Guvernului,Petru Şerban MihailescuMinistrul afacerilor externe,Mircea GeoanaMinistrul integrării europene,Hildegard Carola PuwakMinistrul finanţelor publice,Mihai Nicolae TanasescuMinistru de interne,Ioan Rusp. Ministrul industriei şi resurselor,Mihai Berinde,secretar de statMinistrul apelor şi protecţiei mediului,Aurel Constantin IlieMinistrul agriculturii,alimentaţiei şi pădurilor,Ilie Sarbup. Ministrul lucrărilor publice,transporturilor şi locuinţei,Ion Selaru,secretar de statMinistrul turismului,Matei-Agathon DanMinistrul pentru întreprinderile micişi mijlocii şi cooperatie,Silvia CiorneiMinistrul sănătăţii şi familiei,Daniela BartosMinistrul administraţiei publice,Octav Cozmanca + Anexă
 Nr. crt. Denumirea instituţiei Funcţia în instituţie a reprezentantului în Comitetul interministerial Calitatea reprezentan- tului în Comitetul interminis- terial
 1. Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor secretar de stat, preşedinte al Autorităţii Naţionale pentru Protecţia Consumatorilor preşedinte
 2. Ministerul pentru Întreprinderile Mici şi Mijlocii şi Cooperatie secretar de stat pentru cooperatie, comerţ interior şi relaţia cu Parlamentul şi organismele neguvernamentale viceprese- dinte
 3. Oficiul Concurentei şeful Oficiului Concurentei viceprese- dinte
 4. Ministerul pentru Întreprinderile Mici şi Mijlocii şi Cooperatie director membru
 5. Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor secretar general membru
 6. Ministerul Integrării Europene director membru
 7. Ministerul Apelor şi Protecţiei Mediului director membru
 8. Ministerul Industriei şi Resurselor director membru
 9. Ministerul Turismului director general membru
 10. Autoritatea Naţionala pentru Protecţia Consumatorilor director al Direcţiei de control şi supraveghere a pieţei membru
 11. Oficiul Concurentei director general/director general adjunct membru
 12. Ministerul Sănătăţii şi Familiei director membru
 13. Ministerul Sănătăţii şi Familiei inspector sanitar de stat şef, Inspecţia Sanitară de Stat membru
 14. Ministerul Agriculturii, Alimentaţiei şi Pădurilor director membru
 15. Ministerul Agriculturii, Alimentaţiei şi Pădurilor director membru
 16. Ministerul de Interne director membru
 17. Garda Financiară Centrala comisar-şef membru
 18. Direcţia Generală a Vamilor director membru
 19. Ministerul Administraţiei Publice director membru
 20. Ministerul Lucrărilor Publice, Transporturilor şi Locuinţei director membru
 21. Ministerul Afacerilor Externe director membru
 NOTĂ:La şedinţele Comitetului interministerial pot participa, în calitate de invitaţi, reprezentanţi ai altor autorităţi ale administraţiei publice şi ai unor organizaţii neguvernamentale reprezentative ale întreprinzătorilor, producătorilor şi consumatorilor.──────────────────


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 6.2.2019.
 COM(2019) 52 final
 2019/0025(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje u ime Europske unije treba zauzeti na devetom zasjedanju Konferencije stranaka Stockholmske konvencije o postojanim organskim onečišćujućim tvarima u pogledu prijedloga za izmjene priloga A i B
 OBRAZLOŽENJE
 1.Predmet prijedloga
 Ovaj prijedlog odnosi se na odluku o utvrđivanju stajališta koje u ime Unije treba zauzeti u okviru Konferencije stranaka Stockholmske konvencije u vezi s predviđenim donošenjem odluka o izmjeni priloga A i B uvrštavanjem dodatnih kemikalija i izmjenom postojećih unosa.
 2.Kontekst prijedloga
 2.1.Stockholmska konvencija
 Cilj Stockholmske konvencije o postojanim organskim onečišćujućim tvarima (dalje u tekstu „Konvencija”) jest zaštita zdravlja ljudi i okoliša od postojanih organskih onečišćujućih tvari. Konvencijom se stranke obvezuju na poduzimanje mjera kako bi se obustavila ili ograničila proizvodnja i uporaba postojanih organskih onečišćujućih tvari te njihov uvoz i izvoz. Stranke su također dužne poduzeti mjere za smanjenje ili zaustavljanje ispuštanja iz nenamjerne proizvodnje postojanih organskih onečišćujućih tvari te ispuštanja iz zaliha i otpada.
 Sporazum je stupio na snagu 24. veljače 2004.
 Europska unija i 27 država članica stranke su Konvencije
 1
 .
 2.2.Konferencija stranaka Stockholmske konvencije
 Osnovana u skladu s člankom 19. Konvencije, Konferencija stranaka upravljačko je tijelo Stockholmske konvencije. U pravilu se sastaje svake dvije godine kako bi pratila provedbu Konvencije. Usto, provjerava kemikalije koje Odbor za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari uputi na razmatranje.
 U skladu s člankom 23. Konvencije svaka stranka ima jedan glas. Međutim, organizacije regionalne gospodarske integracije poput EU-a ostvaruju pravo glasa brojem glasova koji je jednak broju njihovih država članica koje su stranke Konvencije.
 2.3.Predviđeni akt Konferencije stranaka
 Na devetom redovitom zasjedanju, koje će se održati od 29. travnja do 10. svibnja 2019., Konferencija stranaka razmotrit će donošenje odluka o uvrštavanju dodatnih kemikalija ili izmjeni postojećih unosa u prilozima A, B i/ili C Konvenciji.
 Svrha je predviđenih akata uvrstiti dodatne kemikalije ili izmijeniti postojeće unose u prilozima A, B i/ili C Konvenciji. Uvrštavanjem u priloge A, B i/ili C kemikalije će podlijegati mjerama kojima je cilj obustavljanje ili ograničavanje njihove proizvodnje i uporabe, uključujući smanjenje ili zaustavljanje nenamjernih ispuštanja. Izmjenom postojećih unosa nastoji se smanjiti broj izuzeća od mjera kontrole.
 Predviđeni akti postat će obvezujući za stranke u skladu s člankom 22. stavkom 4. Konvencije, kojim je predviđeno sljedeće: „Predlaganje, donošenje i stupanje na snagu izmjena Priloga A, B ili C podliježu istim postupcima kao i za predlaganje, donošenje i stupanje na snagu daljnjih priloga ovoj Konvenciji, osim što izmjena Priloga A, B ili C ne stupa na snagu za svaku stranku koja je u skladu s člankom 25. stavkom 4. dala izjavu u pogledu izmjene tih priloga, u kojem slučaju svaka takva izmjena stupa na snagu za takvu stranku devedesetog dana od datuma deponiranja kod depozitara njezinih isprava o ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju toj izmjeni.”
 3.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije
 Komisija predlaže Vijeću odluku da se na devetom zasjedanju Konferencije stranaka, u ime Unije, podrže odluke o izmjeni priloga A i B Konvenciji. Tim će se odlukama u Prilog A uvrstiti dodatne kemikalije, koje će nakon toga podlijegati obvezama na temelju Konvencije, posebno smanjenju ili zaustavljanju ispuštanja iz namjerne proizvodnje i uporabe. Osim toga, očekuje se da će Konferencija stranaka donijeti odluku kojom će se ukloniti ili izmijeniti određena izuzeća za uporabu jedne kemikalije koja je već navedena u Prilogu B Konvenciji.
 Odluke koje se podnose Konferenciji stranaka na donošenje temelje se na preporukama Odbora za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari (POP-RC), pomoćnog tijela pod nadležnošću Konferencije stranaka. Utvrđeno je da kemikalije koje je Odbor za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari preporučio za uvrštenje u Prilog A ispunjavaju kriterije iz Priloga D Konvenciji. Preporuke Odbora za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari za uklanjanje ili izmjenu izuzeća odobrenih za uporabu kemikalija navedenih u Konvenciji temelje se na procjeni dostupnih alternativa.
 Za EU kao predvodnika u kreiranju politika u području okoliša od ključne je važnosti da potvrdi svoju globalnu predanost promicanju bolje provedbe multilateralnih sporazuma i normi u području okoliša. To uključuje potporu i provedbu preporuka koje su donijela pomoćna znanstvena tijela u okviru tih sporazuma te poštovanje kriterija utvrđenih u sporazumima na kojima se te preporuke temelje.
 Osim toga, inicijativa je u skladu s Junckerovim prioritetom da EU postane snažniji globalni akter, s ciljevima održivog razvoja, posebice dobrim zdravljem (3) i odgovornom proizvodnjom i potrošnjom (12), te sa Sedmim programom djelovanja za okoliš.
 Unija bi stoga trebala podržati predložene odluke za uvrštavanje dikofola i perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i spojeva srodnih PFOA-i u Prilog A. Te su kemikalije već podložne ograničenjima u skladu s pravom Unije koja su slična onima na temelju Konvencije. Uporaba dikofola u Uniji zabranjena je Uredbom Komisije (EZ) br. 2032/2003
 2
 i Odlukom Komisije 2008/764/EZ
 3
 . Uporaba perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i spojeva srodnih PFOA-i ograničena je Uredbom Komisije (EU) 2017/1000
 4
 .
 Odlukom POPRC-14/2 Odbora za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari preporučuje se uvrštavanje perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i spojeva srodnih PFOA-i s određenim posebnim izuzećima. Ta se preporuka temelji na preispitivanju informacija koje su dostavili stranke i dionici, uključujući informacije koje potječu iz Unije, te odražava potrebu za daljnjom uporabom PFOA-e za određene posebne namjene. Kako je utvrđeno Uredbom Komisije (EU) 2017/1000, Uniji bi bila potrebna neka od posebnih izuzeća, što uključuje odredbe kojima se dopušta daljnja uporaba PFOA-e za određene posebne namjene u Uniji.
 Unija bi trebala podržati i uklanjanje ili izmjenu prihvatljivih namjena i posebnih izuzeća za uporabu perfluorooktan-sulfonske kiseline (PFOS), njezinih soli i perfluorooktan-sulfonil fluorida (PFOSF) u Prilogu B. Sve prihvatljive namjene i posebna izuzeća koji se preporučuju za brisanje više se ne koriste u Uniji.
 Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru Konferencije stranaka potrebno je utvrditi jer će izmjene priloga A i B biti pravno obvezujuće za Uniju i morat će se odraziti u Uredbi (EZ) br. 850/2004, kojom se u Uniji provodi Stockholmska konvencija.
 4.Pravna osnova
 4.1.Postupovna pravna osnova
 4.1.1.Načela
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 Pojam „akti koji proizvode pravne učinke” obuhvaća akte koji proizvode pravne učinke na temelju pravila međunarodnog prava kojima se uređuje predmetno tijelo. Obuhvaća i instrumente koji nemaju obvezujući učinak na temelju međunarodnog prava, ali „mogu presudno utjecati na sadržaj propisa koje donese zakonodavac Unije”
 5
 .
 4.1.2.Primjena u ovom slučaju
 Konferencija stranaka tijelo je osnovano na temelju sporazuma, tj. Stockholmske konvencije o postojanim organskim onečišćujućim tvarima.
 Akt koji Konferencija stranaka treba donijeti akt je koji proizvodi pravne učinke. Predviđeni akt bit će obvezujući prema međunarodnom pravu u skladu s člankom 22. stavkom 4. Stockholmske konvencije i morat će se odraziti u Uredbi (EZ) br. 850/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o postojanim organskim onečišćujućim tvarima i izmjeni Direktive 79/117/EEZ
 6
 . To je zato što se člankom 14. stavkom 1. te uredbe zahtijeva izmjena njezinih priloga I., II. i III. kad se god neka tvar uvrsti u Konvenciju.
 Predviđenim aktom ne dopunjuje se niti izmjenjuje institucionalni okvir Sporazuma.
 Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 4.2.Materijalna pravna osnova
 4.2.1.Načela
 Materijalna pravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta o kojemu se zauzima stajalište u ime Unije. Ako predviđeni akt ima dva cilja ili dva elementa te ako se može utvrditi da je jedan od tih dvaju ciljeva ili elemenata glavni, a drugi samo sporedan, odluka na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a mora se temeljiti na samo jednoj materijalnoj pravnoj osnovi, to jest onoj koju zahtijeva glavni ili prevladavajući cilj ili element.
 4.2.2.Primjena u ovom slučaju
 Glavni cilj i sadržaj predviđenih akata odnose se na područje „okoliša”.
 Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 192. stavak 1. UFEU-a.
 4.3.Zaključak
 Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 192. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.
 2019/0025 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje u ime Europske unije treba zauzeti na devetom zasjedanju Konferencije stranaka Stockholmske konvencije o postojanim organskim onečišćujućim tvarima u pogledu prijedloga za izmjene priloga A i B
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Stockholmska konvencija o postojanim organskim onečišćujućim tvarima („Konvencija”) stupila je na snagu 17. svibnja 2004. i sklopljena je u ime Unije Odlukom Vijeća 2006/507/EZ
 7
 .
 (2)Stockholmska konvencija provodi se u Uniji Uredbom (EZ) br. 850/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004.
 8
 (3)Na temelju članka 8. Konvencije, Konferencija stranaka odlučuje o uvrštavanju određene kemikalije i navodi mjere kontrole povezane s njom u prilozima A, B i/ili C.
 (4)Očekuje se da će se na devetom zasjedanju Konferencije stranaka Stockholmske konvencije donijeti odluke o uvrštenju dodatnih kemikalija u Prilog A te izmjeni postojećeg unosa u Prilogu B.
 (5)Budući da će odluke biti obvezujuće za Uniju, primjereno je utvrditi stajalište koje u okviru Konferencije stranaka treba zauzeti u ime Unije.
 (6)Kako bi se zdravlje ljudi i okoliš zaštitili od daljnjih ispuštanja dikofola i perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i spojeva srodnih PFOA-i, potrebno je smanjiti ili obustaviti proizvodnju i uporabu tih kemikalija na globalnoj razini te poduprijeti njihovo uvrštavanje u Konvenciju. Osim toga, potrebno je dodatno smanjiti ili obustaviti uporabu perfluorooktan-sulfonske kiseline (PFOS), njezinih soli i perfluorooktan-sulfonil fluorida (PFOSF) brisanjem ili izmjenom prihvatljivih namjena i posebnih izuzeća u Prilogu B,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 1.Stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na devetom zasjedanju Konferencije stranaka Stockholmske konvencije, u skladu s relevantnim preporukama Odbora za provjeru postojanih organskih onečišćujućih tvari, jest poduprijeti:
 –uvrštavanje dikofola u Prilog A Konvenciji bez posebnih izuzeća;
 –uvrštavanje perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i spojeva srodnih PFOA-i u Prilog A s posebnim izuzećima za proizvodnju poluvodiča ili povezanih elektroničkih uređaja, fotografskih premaza koji se nanose na filmove, tkanina otpornih na ulje i vodu za zaštitu radnika od opasnih tekućina koje mogu predstavljati rizik za zdravlje i sigurnost, invazivnih medicinskih proizvoda i onih za ugradnju, vatrogasne pjene za sprečavanje para tekućih goriva i gašenje požara nastalih tekućim gorivom;
 –brisanje sljedećih „prihvatljivih namjena” iz unosa o perfluorooktan-sulfonskoj kiselini (PFOS) i njezinim derivatima u Prilogu B Konvenciji: razvijanje fotografija, hidrauličke tekućine u zrakoplovstvu, određeni medicinski proizvodi (kao što su proizvodnja slojeva etilen-tetrafluoroetilen (ETFE) kopolimera i ETFE-a nepropusnog za zračenje, medicinska oprema za dijagnostiku in vitro i obojeni CCD filtri), fotootporni i antireflektirajući premazi za poluvodiče, sredstvo za jetkanje za složene poluvodiče i keramičke filtre;
 –brisanje sljedećih „posebnih izuzeća” iz unosa o perfluorooktan-sulfonskoj kiselini (PFOS) i njezinim derivatima u Prilogu B Konvenciji: foto maske u industriji poluvodiča i LCD-a, metalne oplate (tvrde metalne oplate) i metalne oplate (dekorativne metalne oplate), električni i elektronički dijelovi za određene pisače i fotokopirne uređaje u boji, insekticidi za kontrolu uvezenih crvenih vatrenih mrava i termita, kemijska proizvodnja ulja;
 –izmjenu „prihvatljive namjene” za perfluorooktan-sulfonsku kiselinu (PFOS) i njezine derivate za proizvodnju i uporabu vatrogasne pjene u „posebno izuzeće” za uporabu vatrogasne pjene za sprečavanje para tekućih goriva i gašenje požara nastalih tekućim gorivom;
 –izmjenu „prihvatljive namjene” za perfluorooktan-sulfonsku kiselinu (PFOS) i njezine derivate za uporabu u mamcima za insekte za kontrolu mrava koji uzrokuju štetu na lišću (vrste Atta i Acromyrmex) tako da se obuhvati sulfluramid i navede da se „prihvatljiva namjena” odnosi samo na uporabu u poljoprivredi.
 2.U kontekstu devetog zasjedanja Konferencije stranaka Stockholmske konvencije, predstavnici Unije mogu se, nakon savjetovanja s državama članicama, na licu mjesta dogovoriti o doradi stajališta bez daljnje odluke Vijeća.
 Članak 2.
 Ova je Odluka upućena Komisiji.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 SL L 209, 31.7.2006., str. 1.
 (2)
 Uredba Komisije (EZ) br. 2032/2003 od 4. studenoga 2003. o drugoj fazi desetogodišnjeg programa rada iz članka 16. stavka 2. Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište, i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1896/2000 (SL L 307, 24.11.2003., str. 1.).
 (3)
 Odluka Komisije 2008/764/EZ od 30. rujna 2008. o neuvrštenju dikofola u Prilog I. Direktivi Vijeća 91/414/EEZ i o povlačenju odobrenja za sredstva za zaštitu bilja koja sadrže tu tvar (SL L 262, 1.10.2008., str. 40.).
 (4)
 Uredba Komisije (EU) 2017/1000 оd 13. lipnja 2017. o izmjeni Priloga XVII. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) u pogledu perfluorooktanske kiseline (PFOA), njezinih soli i tvari srodnih PFOA-i, (SL L 150, 14.6.2017., str. 14.).
 (5)
 Presuda Suda od 7. listopada 2014., Njemačka protiv Vijeća, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, točke od 61. do 64.
 (6)
 SL L 158, 30.4.2004., str. 7.
 (7)
 Odluka Vijeća 2006/507/EZ od 14. listopada 2004. o sklapanju Stockholmske konvencije o postojanim organskim onečišćujućim tvarima u ime Europske zajednice (SL L 209, 31.7.2006., str. 1.).
 (8)
 Uredba (EZ) br. 850/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o postojanim organskim onečišćujućim tvarima i izmjeni Direktive 79/117/EEZ (SL L 158, 30.4.2004., str. 7.).


text:
Rådhuspladsen er navnet på den centralt beliggende plads mellem Vester Voldgade og H.C. Andersens Boulevard foran Københavns Rådhus i Indre By, København. Vesterbrogade og Strøget støder desuden op til pladsen.
 I dag er pladsen et af de mest befærdede steder i hovedstaden, ligesom H.C. Andersens Boulevard er en af Københavns betydeligste færdselsårer, hvor 60.000 biler dagligt passerer Rådhuspladsen. Tagene på husene omkring pladsen rummer Københavns – og Danmarks – største opbud af neonlysreklamer. Den første lysreklame på Rådhuspladsen blev monteret i 1931.
 Siden 2019 har der ligget en metrostation på pladsen, som er en del af Cityringen.
 Historie og brug
 Pladsen, der er 29.300 m2 stor, blev anlagt hvor Halmtorvet tidligere lå. Inden voldenes fald i 1850'erne havde dette torv ligget lige inden for Vesterport. Nulpunktstenen markerer portens omtrentlige placering. Hvor pladsen findes i dag, var oprindeligt en del af byens Vestervold med Schacks og Gyldenløves Bastioner, og på sidstnævntes plads blev Rådhuset placeret.
 På voldterrænet blev der 1872-1889 i sammenhæng med Tivoli etableret en industri- og kunstudstillingspark, der lagde grund til to udstillinger og blev en stor succes. Den første udstilling åbnedes 13. juni 1872 med megen festivitas. En kantate, skrevet af Carl Ploug og med musik af Niels W. Gade, markerede åbningen. Kong Christian 9. udtalte følgende ord: "Idet jeg nu ønsker, at denne Udstilling maa bære rig og velsignet Frugt for Industriens og Konstens Udvikling til de nordiske Rigers Held og Styrke, erklærer jeg denne anden nordiske Kunst- og IndustriudstiIling for aabnet".
 Til brug for denne nordiske udstilling blev Industribygningen på hjørnet af Vesterbros Passage opført. Bygningen, som blev opført for Industriforeningen 1870-1872 efter arkitekt Vilhelm Kleins tegninger, bestod af fire fløje med hjørnepavilloner og var i to etager. Materialet var røde mursten og stilen inspireret af italiensk renæssance. I 1879 blev midterbygningen ombygget til en grandios hal, igen efter Kleins tegninger, og i 1908 blev en café, Industricaféen, påbygget huset ud mod pladsen. Bygningen blev i 1930'erne indtaget af biografen Palladium, der blev indsat i en funktionalistisk stil ved arkitekt Ernst Kühn. Komplekset blev nedrevet 1976. Det blev afløst af Industriens Hus, tegnet af Erik Møller i en stil, der med sine mokkasten og kobbertag imiterede de københavnske farver. Arne Jacobsen havde tidligere leveret et forslag til en afløser, men hans projekt blev forkastet.
 Den næste udstilling åbnede i 1888 og blev endnu en succes for Danmark. Hovedattraktionen var en stor udstillingshal i træ, opført 1887-89 med Martin Nyrop som arkitekt. Hans bygning strakte sig næsten fra Vesterbros Passage, fortsatte sydvest for byens gamle Halmtorv (hvor Lurblæserne nu er rejst) og nåede til Vester Voldgades daværende forlængelse. Udstillingsbygningen var en imponerende trækonstruktion, der kronedes af en enorm kuppel med flagstang øverst, og blev et gennembrud for nationalromantikken.
 Nyrop blev også arkitekt for Rådhuset, der afløste hans udstillingshal. Først blev udstillingsområdet ryddet efter aftale med kommunen og lå øde allerede 1. januar 1889. To måneder senere afleverede Nyrop sit første projekt til et nyt rådhus i konkurrence med bl.a. Vilhelm Dahlerup og Valdemar Koch. Nyrop måtte først dele førstepræmien med Koch. Men efter at Koch havde udtalt til støtte til Nyrop, og efter atter en konkurrence, sejrede Nyrop alene, hvorefter udgravningen påbegyndtes 1892. Rådhuset stod færdigt 1905.
 Pladsen med rådhuset bærer tydelig præg af inspiration fra italienske byers pladser, især torvet og rådhuset i Siena. Oprindeligt havde Rådhusets arkitekt, Martin Nyrop, anlagt en skålformet, forsænket plads indrammet af granitborner, Muslingeskallen, foran Rådhuset inspireret af netop Siena. Muslingeskallen forsvandt under Besættelsen sammen med den sporvejsventesal, kaldet "Feslottet", som Thorvald Jørgensen havde bygget 1903, og som i dag står i Espergærde. Muslingeskallen blev, modsat rådhuset, aldrig en succes, for Nyrop havde overset, at konceptet ikke kunne overføres fra Sienas intime rådhusplads til det store, forblæste areal i København. Folkeviddet omdøbte Muslingeskallen "æbleskivepanden" eller "gadekæret".
 Den 12. september 1941 skrev Politiken en artikel om "50 Aars Diskussion om Raadhuspladsen". I 1942 blev den første arkitektkonkurrence om pladsens indretning afholdt. Vinderen blev Frits Schlegel, som foreslog at udvide Rådhuspladsen ned ad Vesterbrogade forbi Tivolis hovedindgang. De fleste af konkurrencens deltagere ønskede at fjerne Muslingeskallen. Det forsvandt også, omend af andre grunde, for under Besættelsen blev der i 1944 etableret beskyttelsesrum på pladsen, som først blev fjernet i 1947. I 1954 blev Vestre Boulevard omdøbt til H.C. Andersens Boulevard og samtidig udvidet til motorgade, hvorved Rådhushaven forsvandt.
 Næste arkitektkonkurrence fulgte i 1977 og blev vundet af Knud Holscher og Svend Axelsson fra arkitektfirmaet Krohn & Hartvig Rasmussen, som i lighed med Schlegel foreslog at føre Rådhuspladsen ned til Hovedbanegården, blandt andet via en bred fodgængertunnel under H.C. Andersens Boulevard og ved at lukke Vester Voldgade for biltrafik. Forslaget blev dog ikke til noget, men da Rådhuspladsen endelig blev renoveret og omlagt i beton og granit i 1995-96 op til Kulturby 96 var det Svend Axelsson, der fik opgaven. Denne gang blev vejforløbet hen over pladsen fra Frederiksberggade til Vesterbrogade nedlagt, men projektet var i øvrigt kun en svag afglans af tankerne fra 1977-konkurrencen.
 Den væsentligste forandring i kulturbyåret var opførelsen af Axelssons HT-busterminal, som lå midt på pladsen fra 1996 og indtil 2010. Den adskilte den åbne plads tættest på rådhuset fra busholdepladserne i den modsatte ende. Bygningen var ved sin åbning i 1996 meget omdiskuteret, idet mange mente, at den virkede malplaceret og for voldsom i forhold til det omkringliggende samlede areal, ligesom den blev beskyldt for at ødelægge pladsens æstetik. Mange betragtede bygningen som en øjebæ. Bygningen blev revet ned i vinteren 2010 for at give plads til en ny metrostation, der åbnede i september 2019. Busholdepladserne blev i samme anledning erstattet af et område med træer og en cykelsti på tværs af pladsen mellem Vestergade og Jernbanegade.
 Der er i tidens løb fremkommet mange andre forslag til organisering af pladsen, bl.a. af Vilhelm Klein (en runddel med monumenter à la Tiergarten i Berlin) og Alf Cock-Clausen (et H.C. Andersen-monument).
 Piccadilly Circus i London og Times Square i New York har samme funktionalitet – at være byens midte og omdrejningspunkt. Rådhuspladsen lægger hyppigt fliser til store arrangementer, bl.a. udstillinger, koncerter og storskærmstransmissioner af fodboldkampe. Ved festlige lejligheder bruges den ligeledes som samlingssted, f.eks. ved Copenhagen Pride og nytårsaften. Pladsen bruges også jævnligt til demonstrationer.
 Rådhuspladsen er også kendt som den dyreste grund i Matador-spillet.
 Monumenterne på pladsen
 Landsoldaten med den lille hornblæser (1899 af H.P. Pedersen-Dan og B. Fischer)
 Dragespringvandet (1904, 1908 og 1923 af Thorvald Bindesbøll og Joakim Skovgaard). En omkringliggende kumme blev fjernet ved en udvidelse af H.C. Andersens Boulevard i 1954 men stod efterfølgende på Brønshøj Torv i 1973-2001. I 2023 bliver den placeret midt på Rådhuspladsen sammen med springvandet.
 Lurblæserne (1911-14 af Siegfried Wagner og Anton Rosen)
 Nulpunktsten ved Vesterport (af P.V. Jensen Klint, opsat 1920-25)
 Statue af H.C. Andersen (1961 af Henry Luckow-Nielsen)
 Rådhuspladsen 14: Mindetavle for Poul Valdemar Sørensen, der blev dræbt på stedet 5. maj 1945.
 Rådhuspladsen 45-47: Mindetavle for redaktør Sigurd Thomsen, der blev skuddræbt af Gestapo på stedet 25. marts 1944.
 Bygningerne omkring pladsen
 Københavns Rådhus (1895-1905 af Martin Nyrop, fredet 1981)
 Helmerhus, også kaldet Utrecht-bygningen, Rådhuspladsen 2-4/Vester Voldgade 10-14/Studiestræde/H.C. Andersens Boulevard 15-17 (1892-93 af Knud Arne Petersen og Henrik Hagemann)
 Nye Danskes hus, nu Hotel The Square, Rådhuspladsen 14/Jernbanegade (1960 af Ejner Graae og Henning Helger)
 Richshuset, Rådhuspladsen 16/Vesterbrogade 2 (1936 af Alf Cock-Clausen)
 A/S Ferrum, nu Politikens Hus, Rådhuspladsen 37/Vester Voldgade 35 (1904-05, udvidet 1906-07, af Philip Smidth)
 Hotel Bristol, senere Absalons Gaard, Rådhuspladsen 45 (1901-02 af Vilhelm Fischer, 1. præmie i konkurrence, præmieret af Københavns Kommune 1903)
 Metropol, B.T. Central i tiden 1913-77, Rådhuspladsen 55 (1896 af Philip Smidth, ombygget 1924 og 1929 af Bent Helweg-Møller)
 Palace Hotel, Rådhuspladsen 57/Mikkel Bryggers Gade 8 (1909-10 af Anton Rosen, fredet 1985)
 Kreditkassen for Husejere i Kjøbenhavn, Rådhuspladsen 57 (tegnet 1928 af Einar Ambt, fuldført 1929 efter Ambts død af Gunnar Juul Brask)
 St. Clementshus, Rådhuspladsen 75 (1927 af Arthur Wittmaack & Vilhelm Hvalsøe)
 Dagmarhus, H.C. Andersens Boulevard 12/Jernbanegade 2 (1937-39 af Christian Kampmann og Hans Dahlerup Berthelsen)
 Industriens Hus, H.C. Andersens Boulevard 18/Vesterbrogade 1 (1977-79 af Erik Møller, gennemgribende ombygget og forhøjet 2010-13 af Transform)
 H.C. Andersen Slottet, også kaldet Tivolislottet, H.C. Andersens Boulevard 20-24 (1892-93 af Vilhelm Klein)
 Tidligere bygninger
 Industribygningen lå på hjørnet af Vesterbrogade og Vestre Boulevard fra 1872 indtil 1977 (tegnet af Vilhelm Klein)
 Hjørnebygningen med Centralhotellet og Café Paraplyen lå på hjørnet af Rådhuspladsen 16 og Vesterbrogade 2A fra 1874 indtil 1934 (også af Klein, erstattet af Richshuset)
 Huset Rådhuspladsen 14 eksisterede fra 1875 til 1960 (også af Klein, erstattet af Nye Danskes hus)
 Dagmarteatret lå på hjørnet af Jernbanegade og Vestre Boulevard fra 1883 indtil 1937 (tegnet af Ove Petersen, erstattet af Dagmarhus)
 Sporvejsventesalen "Feslottet" lå midt på pladsen (tegnet af Thorvald Jørgensen 1903, flyttet 1948, findes nu som sommerhus på Stokholmsvej 43 i Mørdrup pr. Espergærde)
 HT-terminalen lå i den modsatte ende af Rådhuspladsen. Den blev revet ned i 2010, i forbindelse med metrobyggeriet (tegnet af KHR arkitekter ved Svend Axelsson)
 Noter
 Kilder
 Om Rådhuspladsen – København, kulturhistorisk opslagsbog
 Om Rådhuspladsens historie hos Politiken
 Eksterne henvisninger
 Dagbladet Politikens webkamera med udsigt over Rådhuspladsen i København
 Københavnske seværdigheder
 Torve og pladser i København
 Kvarterer i Vesterbro/Kongens Enghave
 Gader i Indre By (København)


text:
 26.10.2012
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 326/1
 PROTOKOLL (Nru 6)
 DWAR IL-LOKALITÀ TAS-SEDE TA' L-ISTITUZZJONIJIET U TA’ ĊERTI ORGANI, KORPI U DIPARTIMENTI TA' L-UNJONI EWROPEA
 WARA LI KKUNSIDRAW l-Artikolu 341 tat-Trattat dwar il-Funzjonament ta' l-Unjoni Ewropea, u l-Artikolu 189 tat-Trattat li jistabbilixxi l-Komunità Ewropea ta' l-Enerġija Atomika,
 WAQT LI JFAKKRU U JIKKONFERMAW id-Deċiżjoni tat-8 ta’April 1965, u mingħajr preġudizzju għad-deċiżjonijiet li jikkonċernaw is-sede ta’ istituzzjonijiet, organi, korpi u dipartimenti futuri,
 QABLU dwar id-dispożizzjonijet li ġejjin, li huma annessi mat-Trattat dwar l-Unjoni Ewropea u mat-Trattat dwar il-Funzjonament ta' l-Unjoni Ewropea;
 Artikolu Uniku
 a)
 Il-Parlament Ewropew għandu jkollu s-sede tiegħu fi Strasburgu fejn it-tnax-il perijodu tas-sessjonijiet plenarji ta’ kull xahar, inkluża s-sessjoni tal-baġit, għandhom jinżammu. Il-perjodi tas-sessjonijiet plenarji addizzjonali għandhom jinżammu fi Brussell. Il-kumitati tal-Parlament Ewropew għandhom jiltaqgħu fi Brussell. Is-Segretarjat Ġenerali tal-Parlament Ewropew u d-dipartimenti tiegħu għandhom jibqgħu fil-Lussemburgu.
 b)
 Il-Kunsill għandu jkollu s-sede tiegħu fi Brussell. Matul ix-xhur ta’ April, Ġunju u Ottubru, il-Kunsill għandu jżomm il-laqgħat tiegħu fil-Lussemburgu.
 c)
 Il-Kummissjoni għandha jkollha s-sede tagħha fi Brussell. Id-dipartimenti elenkati fl-Artikoli 7, 8 u 9 tad-Deċiżjoni tat-8 ta’April 1965 għandhom ikunu stabbiliti fil-Lussemburgu.
 d)
 Il-Qorti tal-Ġustizzja ta' l-Unjoni Ewropea għandha jkollha s-sede tagħha fil-Lussemburgu.
 e)
 Il-Qorti ta' l-Awdituri għandha jkollha s-sede tagħha fil-Lussemburgu.
 f)
 Il-Kumitat Ekonomiku u Soċjali għandu jkollu s-sede tiegħu fi Brussell.
 g)
 l-Kumitat tar-Reġjuni għandu jkollu s-sede tiegħu fi Brussell.
 h)
 l-Bank Ewropew ta' l-Investiment għandu jkollu s-sede tiegħu fil-Lussemburgu.
 i)
 l-Bank Ċentrali Ewropew għandu jkollu is-sede tiegħu fi Frankfurt.
 j)
 L-Uffiċju tal-Pulizija Ewropea (Europol) għandu jkollu s-sede tiegħu fl-Aja.


text:
Το σχέδιο για το «ποινολόγιο» ανέργων – Ergasianews.gr
 Το σχέδιο για το «ποινολόγιο» ανέργων
 246 Προβολές Η πρόταση και γνωμοδότηση του Διοικητικού Συμβουλίου του ΟΑΕΔ εγκρίθηκε στις 13 Δεκεμβρίου, έχει ως στόχο «τον καθορισμό μέτρων ελέγχου της ανεργίας, των δικαιωμάτων και υποχρεώσεων των εγγεγραμμένων ανέργων και των επιβαλλόμενων κυρώσεων» και υποβλήθηκε στο υπουργείο Εργασίας. Σύμφωνα με τη νομοθεσία, το Υπουργείο οφείλει να λάβει υπόψιν το σχέδιο του ΟΑΕΔ και να εκδώσει τη σχετική απόφαση, η οποία μάλιστα έχει καθυστερήσει. Βάσει κανονισμού της Ευρωπαϊκής Ένωσης, η Ελλάδα όφειλε μέχρι το τέλος του 2016 να έχει καθορίσει τις «αμοιβαίες υποχρεώσεις ανέργων και ΟΑΕΔ».
 Στην πρόταση του ΟΑΕΔ καταγράφονται λεπτομερώς οι νέες υποχρεώσεις στις οποίες θα πρέπει να ανταποκρίνονται οι εγγεγραμμένοι άνεργοι είτε είναι επιδοτούμενοι με επίδομα ανεργίας 360 ευρώ είτε όχι. Εκτός κάποιων διατάξεων... ρουτίνας, όπως η απαγόρευση υποβολής πλαστών στοιχείων και η ενημέρωση του ΟΑΕΔ για την εύρεση κάποιας θέσης εργασίας, στο σχέδιο προβλέπονται και άλλες υποχρεώσεις, που σχετίζονται με τις θέσεις εργασίας που προσφέρονται στους ανέργους. Οποιαδήποτε παραβίαση του νέου κανονισμού θα επιφέρει στέρηση του επιδόματος ανεργίας και διαγραφή από τα μητρώα του ΟΑΕΔ για συγκεκριμένο διάστημα.
 Πηγές του υπουργείου Εργασίας, μιλώντας στο TPP, απορρίπτουν το ενδεχόμενο να αρχίζουν οι αθρόες διαγραφές ανέργων του ΟΑΕΔ ενώ προσθέτουν ότι ΟΙ κινήσεις αυτές δεν συνδέονται με προσπάθεια πλασματικής μείωσης της ανεργίας. Το σχέδιο του ΟΑΕΔ βρίσκεται στα χέρια της υπουργού Εργασίας, κ.Αχτσιόγλου, και σύντομα αναμένεται η σχετική απόφαση. Το σίγουρο είναι κατά το thepressproject.gr, ότι πλέον η ανεργία θα συνεπάγεται και... υποχρεώσεις.
 Προηγούμενο Πρόσληψη 5 ατόμων
 Επόμενο Δ.Καραγεωργόπουλος: Προειδοποιεί με αγωγή εναντίον κρατικού λειτουργού, η ΓΣΕΕ