text:
Vincent Willem van Gogh (født 30. marts 1853 i Zundert i Nederlandene, død 29. juli 1890 i Auvers-sur-Oise i Frankrig) var en hollandsk maler. Han er en af de mest betydningsfulde kunstnere i europæisk kunsthistorie. Van Gogh nåede at male ~900 malerier og ~1100 tegninger i en periode på 8 år, inden han døde. Han led af maniodepressiv psykose og befandt sig igennem livet både inden- og udenfor sindssygehospitaler.
 Historie
 Han var kunsthandler til 1876 og derefter lægprædikant. Han studerede i Antwerpen; i 1886 rejste han til Paris for at fortsætte studierne. I Paris stiftede han bekendtskab med impressionisterne Paul Gauguin og Henri de Toulouse-Lautrec. Efter to år i Paris tog han til Arles, hvor han malede sine mest kendte landskaber og portrætter.
 Tidlige liv
 Vincent blev født den 30. marts 1853 på samme dag som en storebror, Vincent, året før. Hans storebror var dødfødt. Hans far Theodorus van Gogh var protestantisk præst. Hans mor Anna Cornelia Carbentus havde mange humørsvingninger; hun elskede naturen, at tegne og male akvarel, så det var formodentligt derfra han fik sin glæde ved naturen og at tegne/male. I hans teenageår var der ikke tegn på, at han skulle have kunstneriske evner, men han var meget god til sprog. Da Vincent var 15, blev han af økonomiske årsager tvunget ud af skolen. Han talte fire sprog flydende: fransk, tysk, engelsk og hans modersmål hollandsk. Han kom aldrig tilbage til skolen. Vincent begyndte som 16-årig i lære i Haag hos Goupil & Cie som hans onkel Cent var partner i, da denne af helbredsmæssige årsager ikke længere var i stand til at drive firmaet alene. I 1873 blev han sendt til Goupil galleriet i London; her blev han forelsket i sin udlejers datter, Eugenie Loyer. Han friede til hende, men hun sagde nej; det gav ham nervesammenbrud og fik ham til at smide alle sine bøger ud undtagen Bibelen, og han viede sit liv til Gud.
 Senere liv
 Vincent forlod Goupil den 1. april 1876. Han fik ulønnet arbejde som lærerassistent på en kostskole for drenge i Ramsgate, men senere fik han lønnet arbejde ved en privatskole tæt på London, hvor han fik lov til at prædike på skolen og i nabolandsbyerne. Han så dog hurtigt, at der ikke var en fremtid i det, så han tog hjem til sine forældre i Brabant, hvor han blev. Hans onkel kom ham igen til undsætning, da han fandt arbejde til ham i en boghandel. På denne tid blev Vincent igen mere og mere religiøs, og hans forældre var meget bekymret for ham, fordi han nu var 24 år gammel og stadig ingen idé havde om, hvad han ville med sit liv. De blev enige om, at han skulle studere teologi, men da han ikke havde afsluttet den almene skole, skulle han op til en adgangseksamen. Derfor flyttede han hjem til en onkel, som var præst, så onklen kunne hjælpe ham med eksamen. Intet hjalp, da han ikke kunne koncentrere sig om at læse. Vincent ville hellere gå lange ture uden for byen, og derfor opgav han planen om at studere. Han ville dog gerne stadig tjene Gud. Han forlod Amsterdam, fordi han havde en mission i Belgien. Her arbejde han som lægprædikant og underviste, besøgte de syge og prædikede. Selv om han viede sit liv og alt, hvad han havde til denne mission, og selv om at han blev kaldt ”Christus fra kulminen” blev hans kontrakt ikke fornyet. I sine breve til sin bror Theo medsendte han tit skitser, men broren rådede ham til at fokusere mere på tegninger. Her kom et vendepunkt i hans liv, da han så at han også kunne tjene Gud i sin kunst. Så han flyttede til Bruxelles i oktober 1880, hvor han begyndte at arbejde med sin tegneteknik og kom i kontakt med andre kunstnere.
 Liv som kunstner
 I foråret 1881 flyttede han igen hjem til sine forældre, så han kunne fokusere på sin kunst. Hans bror sendte ham penge, så han ikke skulle tænke på dem. Hans forældre var meget skuffede over, at deres søn havde valgt at blive kunstner, fordi det i deres øjne var det samme som social fiasko. Det hjalp slet ikke, at han blev forelsket i sin kusine Kee Vos. Kee var enke, men hun ville ikke have noget at gøre med Vincent, som dog blev ved med at prøve. Det kunne hans familie ikke gå med til; derfor flyttede han fra forældrene omkring jul 1881. Vincent tog malelektioner fra sin onkel Anton Mauve, som var gift ind i familien. Mauve gav Vincent grundlæggende undervisning i maleri f.eks. akvarel og olie; van Gogh besøgte hans atelier næsten hver dag. Vincent mødte Sien Hoornik i begyndelsen af 1882. Hun blev både hans model og hans kæreste. Vincents venner og familie (herunder Mauve) blev chokeret, da Sien var en tidligere prostitueret. Derudover var hun også gravid, og havde allerede en femårig datter. Vincent havde ondt af Sien og var fast besluttet på at tage sig af hende. De lejede et atelier, hvor Vincent, Sien, den lille pige og den nye baby kunne bo. Theo godkendte ikke Vincents valg, men fortsatte med at støtte ham økonomisk. Vincent var stædig, men indså til sidst, at hans forhold til Sien ikke gik. Så han valgte, at de skulle gå hver til sit.
 Citat fra et brev fra Vincent til Theo, omkring 14. september 1883 oversat til engelsk:
 Vincent flyttede derefter til Drenthe, en provins i de østlige Nederlande, hvor han elskede at male hederne og moserne, men der var dårligt vejr året rundt ifølge ham. Han syntes, at der var for trist og ensomt, så han flyttede til sine forældres nye hjem i december 1883. Han arbejdede i et lille atelier bag huset, men efter et par måneder lejede han et større i landsbyen. Nuenen var en ideel ramme for en "bondemaler". Det var hjemsted for mange landmænd, landarbejdere og vævere, som Vincent tegnede og malede ved enhver lejlighed. Han foreslog i begyndelsen af 1884, at han skulle begynde at give Theo de værker han lavede, for de penge han fik fra Theo. Theo arbejdede i Paris, men Vincents billeder solgte ikke der, for franskmændene var til billeder med masser af farver, og Vincents billeder var alt for mørke efter deres smag. Vincents forældre fandt det svært at leve med deres ældste søn, som nægtede at opføre sig konventionelt. Kort efter hans far døde i slutningen af marts 1885, forlod han familiens hjem og flyttede ind i sit atelier, hvor han begyndte at arbejde på ”Kartoffelspiserne”. Vincent kombinerede sit hårde arbejde på maleriet med kæderygning og dårlig kost. De fleste af hans penge gik til materialer. Senere samme år besluttede han sig for at melde sig ind på Kunstakademiet i Antwerpen og forlod Holland, for aldrig at vende tilbage.
 Liv efter Holland
 Antwerpen havde masser at tilbyde Vincent: gode materialer, tegneklubber med modeller, kirker, museer og gallerier fyldt med kunst. De tegningsklasser, han tog på akademiet, var dog alt for traditionelle for ham.
 Citat fra et brev til hans bror Theo, september 1886
 Han boede ikke længe i den flamske by. Han arrangerede med Theo at komme til Paris og tage lektioner hos Fernand Cormons - en kunstner, der var meget populær hos udenlandske studerende. Theo begyndte at lede efter en lejlighed stor nok til ham og hans bror, men før han kunne finde en, dukkede Vincent uanmeldt op i Paris ved udgangen af februar 1886. Han introducerede sin bror til den farverige verden af kunstnere som Claude Monet. Vincent lærte også en ny generation af kunstnere at kende på Fernand Cormons atelier, herunder Henri de Toulouse-Lautrec og Emile Bernard. Alle disse nye indtryk og nye mennesker har haft indflydelse på hans arbejde og inspirerede ham til at eksperimentere frit. De mørke toner fra Kartoffelspiserne blev hurtigt til lysere farver, som i " Montmartre med stenbrud". Vincents arbejde voksede sig støt lysere i Paris under indflydelse af moderne kunst. Han brugte lysere farver og udviklede sin egen malestil, med korte penselstrøg. Motiverne ændrede sig også, fra landarbejdere til cafeer og boulevarder, landskabet langs Seinen og blomsteropstillinger. Han forsøgte sig også med mere 'kommercielle' projekter som portrætter. Vincent sad mest selv model til sine portrætter, da modeller var relativt dyre. I mellemtiden fandt han en ny inspirationskilde i japanske træsnit, der blev solgt i store mængder i Paris. Vincent og Theo begyndte at samle på dem. Indflydelsen fra de dristige konturer, beskæring og farvekontraster i disse tryk viste sig straks i hans eget arbejde. Efter to år, begyndte Vincent at blive træt af det hektiske liv i Paris. Han længtes efter freden på landet, efter solen, lyset og farverne, der var i de japanske landskaber. Han håbede at finde det i Provence i Sydfrankrig. Han ankom den 20. februar 1888 til Arles, en lille by ved floden Rhône. Vincent blev glad for det skarpe lys og farverne i Arles, han begyndte at male frugttræer i blomst og bønderne, som høstede. Han tog også en tur til kysten, hvor han malede bådene. Hans stil blev løsere og mere udtryksfuld. Vincent talte med Theo om sin plan om at etablere et 'Studio i Syd' i Arles for en gruppe kunstnere, så Theo kunne sælge billederne i Paris. Med denne 'kunstnerkoloni' i tankerne, lejede Vincent fire værelser i 'Det gule hus' på Place Lamartine. Paul Gauguin var den første - og den sidste – af de kunstnere, der flyttede ind hos ham. Gauguin ankom i slutningen af oktober 1888.
 Sammenbrud
 Vincent og Gauguin arbejdede hårdt sammen, og deres samarbejde resulterede i nogle ekstraordinære malerier. De to havde meget forskelligt syn på kunst, hvilket førte til hyppige og ophedede diskussioner. Gauguin arbejdede hovedsageligt fra hukommelsen og sin fantasi, mens Vincent foretrak at male, hvad han kunne se foran sig (ikke Gauguin). Deres meget forskellige karakter fik spændingerne mellem dem til at stige. Vincent begyndte at vise tegn på ophidselse, og da Gauguin truede med at forlade huset, blev presset ham for meget. van Gogh blev så fortvivlet, at han truede sin ven med en barberkniv. Senere samme aften skar han sin ene øre af, svøbte det i en avis og afleverede pakken til en prostitueret i nærheden. Morgenen efter blev Vincent indlagt på et hospital i Arles. Theo skyndte sig med toget, så snart han hørte det.
 Theos brev på hollandsk til sin hustru Jo Bonger 28. december 1888:
 Theo og Gauguin vendte tilbage til Paris umiddelbart efter besøget på hospitalet. Vincents drøm om et fælles atelier var kortvarigt. Han huskede lidt om hændelsen, og da han blev udskrevet fra hospitalet i begyndelsen af januar 1889 genoptog han sin kunst. Men hans helbred svingede kraftigt. Af frygt for et nyt anfald af sygdom, valgte han frivilligt at blive indlagt på Saint-Paul-de-Mausole sindssygehospital i Saint-Rémy i maj. Da Vincent var kommet sig på klinikken i Saint-Rémy, begyndte han at arbejde igen. På sine gode dage malede han ofte i den indhegnede have, og han fik senere lov til også, at arbejde uden for hospitalet. Han fik ekstra plads i klinikken, som han kunne bruge som studie, hvor han malede en række værker som kopier af Rembrandt og Hirse. Vincents sind fortsatte med at svinge. I en periode med ekstrem forvirring spiste han af sin oliemaling, hvorefter han kun måtte at tegne et stykke tid. Trods de tilbagefald var Vincent usædvanligt produktiv i Saint-Rémy, hvor han fuldendte omkring 150 malerier i løbet af et år. Seks af Vincent malerier blev vist i Bruxelles i begyndelsen af 1890 på en gruppeudstilling af de belgiske kunstneres forening 'Les Vingt " ("De Tyve"). Kunstkritikeren Albert Aurier skrev en positiv artikel om van Goghs arbejde, og et af hans udstillede malerier, Den røde Vingård, blev solgt. Vincent forlod sindssygehospitalet i Saint-Rémy i maj 1890 og drog nordpå til Auvers-sur-Oise, hvor flere kunstnere allerede boede. Auvers-sur-Oise gav Vincent den fred og ro, som han havde brug for, og samtidig var det tæt nok på Paris for ham, så han kunne besøge sin bror Theo. Lægen i byen, Paul Gachet, kunne holde øje med ham. Vincent blev hurtigt ven med Gachet, der var amatørmaler. Han rådede Vincent til helt at begrave sig i sin kunst. Det gjorde han, og han malede haver og marker omkring landsbyen i et hektisk tempo. Vincent malede febrilsk, og han færdiggjorde næsten et værk om dagen. Hans helbred syntes også at være forbedret. Vincent besøgte Theo og hans familie i Paris i begyndelsen af juli 1890, hvor han erfarede, at hans bror tænkte på at stoppe sit samarbejde med kunsthandlere, som han havde haft i mange år. Theo ønskede at etablere sin egen virksomhed, og det gav en økonomisk risiko. Vincent vendte tilbage til Auvers-sur-Oise som en bekymret mand. Både Theo og hans kone, Jo Banger, skrev til Vincent for at berolige ham.
 Den 27. juli 1890 gik han ud i en hvedemark for at male. Han vaklede tilbage til sit værelse på Auberge Ravoux med et skudsår i maven. Theo styrtede fra Paris til Auvers-sur-Oise og var til stede, da hans bror døde af sine kvæstelser den 29. juli 1890. Vincent blev begravet Auvers-sur-Oise den 30. juli 1890. Hans arv var en stor mængde kunstværker.
 Det har længe været den almene opfattelse, at van Gogh den 27. juli 1890 selv havde affyret det skud, hvis kvæstelser tog livet af ham. I 2011 blev ny forskning udgivet, der peger på, at van Gogh ikke selv affyrede skuddet. Ifølge den forskning var det nogle teenagere, som van Gogh undertiden havde drukket med, der skulle have affyret skuddet ved et uheld, fordi de legede på marken. Van Gogh skulle efter sigende have dækket over drengene og accepteret døden, da den kom til ham, bl.a. fordi han frygtede at blive en for stor økonomisk belastning for sin bror, Theo, og fordi kunstnerens mentale helbred var meget svingende.
 Hvorvidt van Gogh tog sit eget liv eller ej forbliver en fortsat diskussion. Van Gogh-museet i Amsterdam anerkender for eksempel ikke påstandene..
 Eftermæle
 Van Goghs indflydelse på ekspressionisme, fauvisme og den tidlige abstraktion var enorm og spores i det 20. århundredes kunst. Hans mest betydningsfulde værker findes i Van Gogh-museet i Amsterdam og i Kröller-Müller Museet i Otterlo. Hans værker er blandt de mest værdifulde i verden. Den 30. marts 1987 blev hans Iriser solgt for verdensrekordprisen 53,9 mio. USD og tre år senere blev rekorden slået af et af hans portrætter – Portræt af Dr. Gachet, der blev solgt for 82,5 mio. USD. Rekorden er slået: Picasso (104 mio. USD), Gustav Klimt (135 mio. USD) og Jackson Pollock (140 mio. USD). Van Goghs portræt af Dr. Gachet blev hos Christie's i New York solgt for 470 mio. Kr. Det blev købt af Ryoei Saito, der også ejer Renoirs Au moulin de la Galette.
 Værker
 Kilder
 Litteratur
 Gauguin og van Gogh i København i 1893 / Merete Bodelsen. - Kbh., Ordrupgaard, 1984.
 Van Gogh : mennesket og kunstneren / David Sweetman. - Kbh., Politiken, 1990.
 Van Gogh, Gauguin, Bernard : dramaet i Arles / Anne-Birgitte Fonsmark. - Kbh., Charlottenlund, Ordrupgaard, 2014.
 Vincent van Gogh / Ruth Thomson. - Holte, Flachs, 2017 (målgruppe: 13-16 år).
 Van Gogh / redaktør: Camilla Jalving ... [et al.] ; bidrag: Dorthe Juul Rugaard ... [et al.]. - Ishøj, Arken, 2018.
 Eksterne henvisninger
 Van Gogh Museum, Amsterdam
 Van Gogh Gallery, The Complete Works
 Malere fra Nederlandene
 Kunstnere der har begået selvmord
 Nederlændere i 1800-tallet


type: wikipedia

text:
Mäyrä (Meles meles) on ahman jälkeen suurin Suomessa elävä näätäeläin. Se tunnetaan myös nimillä euraasianmäyrä ja metsäsika.
 Koko ja ulkonäkö
 Mäyrä on keskisuuri petoeläin. Sen vartalo on tukeva, jalat vantterat ja lyhyet ja häntä lyhyt. Mäyrän kuono on pitkä ja kaula lyhyt. Koiraat ja naaraat ovat suurin piirten yhtä pitkiä. Vartalon pituus on 56–90 senttimetriä ja hännän pituus 11,5–20 senttimetriä. Naaraat painavat 6,5–14 kilogrammaa ja koiraat 9–17 kilogrammaa.
 Mäyrän turkki näyttää kirkkaan harmaalta, mutta 7–10 senttimetriä pitkät peitinkarvat ovat kaksivärisiä. Niiden tyvi ja kärki ovat vaaleita, mutta noin senttimetrin päästä kärjestä alkaa 1–2 senttimetriä pitkä musta osa. Tämä yhdistelmä saa aikaan harmaan vivahteen. Alusvilla on tiheää ja valkoista.
 Lajin naamakuviointi on huomiota herättävin tuntomerkki. Sen valkeassa päässä kulkee mustat juovat kuonosta silmien ja korvien kautta niskaan. Pään karvat ovat myös muuta karvoitusta lyhyempiä. Korvat ovat mustat, mutta niissä on valkoiset reunukset.
 Mäyrän vatsapuoli, kaula ja jalat ovat mustat. Se on harvinainen ominaisuus, sillä nisäkkäät ovat yleensä vaaleampia vatsa- kuin selkäpuoleltaan. Mäyrän vatsassa näkyy myös paljasta ihoa, sillä siellä on vain hyvin vähän alusvillaa ja peitinkarvojakin harvemmassa kuin selässä.
 Ääntely
 Normaalisti mäyrän ääni on tuhiseva, röhkivä, muriseva ja ähkivä, eivätkä äänet kantaudu kovinkaan kauas. Ruokaa etsiessään se on kuitenkin äänekkäämpi, ja tällöin äänet koostuvat lähinnä tuhinasta, maiskuttelusta sekä lehtien rapinasta.
 Levinneisyys
 Mäyrää tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta aivan pohjoisinta osaa sekä eräitä Välimeren, Pohjanmeren ja Itämeren saaria. Idässä se on levinnyt Volgalle ja kaakossa Afganistaniin asti.
 Suomessa mäyrää voi tavata kaikkialla Oulu-Nurmes-tasalle saakka. Yksittäisiä havaintoja on tehty pitkälle Lappiin saakka. Pohjoisen mäyräkanta ei ole kuitenkaan yhtä tiheä kuin etelän. Mäyrä on levinnyt Suomessa 1900-luvun aikana pohjoisemmaksi.
 Elinympäristö
 Euroopassa mäyrät suosivat lehtimetsiä, joissa on aukioita, tai viljelymaita, joissa on pieniä metsikköjä. Lajia tavataan myös seka- ja havumetsissä, pensaikoissa, esikaupunkialueilla ja kaupunkipuistoissa. Tiheimmillään mäyräkanta on paikoissa, joissa lehtimetsät ja viljelymaat vuorottelevat ja joissa on pesimäpaikkaa varten sopivaa maata tai luonnononkaloita. Mäyrä ei ole kovin tarkka elinalueensa valinnassa, vaan se pystyy hyvin sopeutumaan elinympäristöönsä.
 Mäyrä kaivaa itse omat pesäkolonsa ja -käytävänsä. Se valitsee pesälleen paikan, jossa maaperä on riittävän paksu, sillä luolat voivat ulottua monen metrin syvyyteen ja niitä voidaan käyttää vuosikausia tai jopa vuosisatoja. Yleensä mäyrä kaivaa käytävänsä hiekkaan. Käytävät voivatkin olla yli 100 metriä pitkiä, niissä on useita kammioita ja useita kymmeniä käytäväaukkoja. Pesäkammiot mäyrä vuoraa kuivalla heinällä, saniaisilla ja sammalilla. Vuoraukset se vaihtaa keväisin ja syksyisin. Joskus mäyrä voi pesiytyä myös syrjäisen ladon alle tai kallioisella alueilla käyttää valmiita luonnonluolia.
 Käyttäytyminen
 Liikkuminen
 Ruoanhankinnan mäyrä hoitaa öisin. Se tulee yleensä esiin puoli tuntia auringonlaskun jälkeen, mutta palaa aamulla pesälleen epäsäännöllisemmin.
 Kesäisin lyhyiden öiden takia eläin saattaa aloittaa toimintansa jo iltahämärässä ja jatkaa sitä aamuun saakka. Kesäisin mäyrän voi tavata myös keskellä päivää, mutta usein kysymyksessä on päivälevon ulkona viettävä yksilö.
 Liikkeiltään mäyrä muistuttaa siiliä. Etsiessään ruokaa se taapertaa kuono maassa, mutta joutuessaan kauemmaksi metsänreunasta se voi alkaa ravata. Tavallisesti mäyrä liikkuu melko hitaasti, mutta vaaran uhatessa se kykenee pakenemaan nopeasti. Mäyrä ei kaihda uimista.
 Toisin kuin monet muut näätäeläimet, mäyrä osaa elää myös ryhmässä. Tiheän kannan alueella ryhmässä on yleensä vanha hallitseva uros, pari naarasta sekä viimeisen tai parin viimeisen poikueen poikasia. Ryhmä puolustaa omaa aluettaan yhdessä.
 Talviuni
 Mäyrä nukkuu talviunta. Talviunen aikana mäyrän hengitys on tavallista hitaampaa ja sen ruumiinlämpö on muutaman asteen alhaisempi kuin muuten. Mäyrä herää joskus uniltaan kesken talven. Silloin se saattaa tehdä pienen kävelylenkin pesän ympäristössä, mutta sitten palaa pesäänsä jatkamaan unta. Yleensä mäyrä herää talviuniltaan vasta maalis-huhtikuussa. Silloin se tuo syksyllä keräämänsä kuivat heinät ja sammalet ulos pesästä. Ne ovat olleet mäyrän peittona talven kylmyyttä vastaan. Keväällä mäyrä on varsin hoikka, sillä se on menettänyt suuren osan painostaan. Syksyllä kerätty rasvakerros on huvennut nukkuvan eläimen ravinnoksi ja lämmöksi.
 Lisääntyminen ja yksilönkehitys
 Mäyrä voi paritella ympäri vuoden, mutta suurin osa paritteluista tapahtuu myöhäistalven tai varhaiskevään ja myöhäiskesään tai varhaissyksyn aikana helmi–toukokuussa ja elo–lokakuussa. Yleisin lisääntymiskausi osuu keväälle.
 Vaikka mäyrä voi paritella käytännössä mihin vuodenaikaan tahansa, viivästyneen sikiönkehityksen takia sikiö alkaa kehittyä joulukuussa. Alkiorakkulan kiinnittymistä kohdun seinämään viivästyttävät muun muassa valonmäärä ja lämpötila. Mäyränaaraat voivat hedelmöityä uudestaan ollessaan jo raskaana, minkä takia usean vanhemman poikueet eivät ole harvinaisia.
 Raskausaika kestää noin 50 päivää, ja naaras synnyttää 1–6 poikasta. Keskimäärin poikueessa on 2 tai 3 jälkeläistä. Vastasyntynyt poikanen on noin 120 millimetriä pitkä ja painaa noin 90 grammaa. Se on täysin avuton ja sokea sekä sen turkki on hyvin harva.
 Maitohampaat alkavat puhjeta neljän viikon iässä, ja poikaset uskaltautuvat maan pinnalle kahdeksan viikon iässä. Poikaset alkavat hiljalleen viettää vähemmän aikaa emonsa kanssa, ja 16-viikkoisina ne ovat tekemisissä säännöllisesti kaikkien yhteisön yksilöiden kanssa. Vieroittaminen alkaa noin 12 viikon iässä, mutta poikaset seuraavat emoa vielä jopa vuoden vanhana.
 Mäyrä saavuttaa sukukypsyyden yleensä 12–15 kuukauden iässä. Levinneisyysalueen lämpimimissä osissa jotkin naaraat voivat olla sukukypsiä jo noin 9 kuukauden iässä, mutta ne lisääntyvät silti hyvin harvoin. Levinneisyysalueen kylmimmissä osissa sen sijaan naaraat saattavat alkaa lisääntyä vasta kolmivuotiaina.
 Poikasista yli puolet kuolee ensimmäisen elinvuotensa aikana. Yleensä mäyrä ei elä 6–7 vuotta vanhemmaksi, mutta sen tiedetään eläneen kymmenvuotiaaksikin.
 Ravinto
 Vaikka mäyrä on petoeläin, se on kaikkiruokainen. Ruokavalioon vaikuttaa elinalue. Keväällä ja kesällä se käyttää ravinnokseen erityisesti lieroja. Kosteina iltoina mäyrä voi syödä maanpinnalle tulleita lieroja jopa sadottain. Yleensä se syö yöllisten retkiensä aikana kaiken, mitä se löytää. Ruokavalioon kuuluu hyönteisiä, kotiloita, linnunmunia, sammakoita ja pikkunisäkkäitä. Syksyllä mäyrät kerryttävät rasvakerrostaan ja syövät paljon kasvisravintoa, kuten marjoja, hedelmiä, terhoja ja viljaa.
 Talvehtiminen
 Tanskassa mäyrä on aktiivinen lähes koko vuoden, mutta muualla lumipohjolassa se pysyttelee luolastossaan loka-marraskuusta huhti-toukokuuhun. Se ei horrosta, vaan nukkuu talviunta. On kuitenkin todettu, että sen ruumiinlämpö laskee hieman talviunen aikana. Lumen aikaan mäyrän on vaikea löytää ravintoa, mutta jäljistä voi päätellä, että se käy välillä ulkona luolastaan. Talviuni ei siis ole yhtäjaksoista. Yleensä mäyrä viettää koko talven samassa pesässä, mutta myös pesäpaikan vaihtamista kesken talven on havaittu.
 Luokitus ja evoluutio
 Mäyrien sukua pidettiin pitkään yksilajisena, mutta 2000-luvulla tehtyjen morfologisten ja geneettisten tutkimusten perusteella mäyrien sukuun kuuluu ainakin kolme lajia. Lisäksi mäyrän Lounais-Aasiassa elävä alalaji saattaa olla oma lajinsa.
 Mäyrät ovat todennäköisesti kehittyneet näätämäisestä esivanhemmasta, joka eli Kaakkois-Aasian trooppisissa metsissä. Mäyrien suku erosi kaulusmäyristä ja aloitti leviämisen kohti Eurooppaa. Vanhimmat nykyisen mäyrän kaltaiset fossiilit ovat noin neljä miljoonaa vuotta vanhoja. Samaan aikaan mäyrät olivat eronneet kaulusmäyristä. Vanhimmat Espanjasta saakka löydetyt mäyräfossiilit ovat 2–3 miljoonaa vuotta vanhoja.
 Mäyrät asuivat jo noin kolme miljoonaa vuotta sitten laajalla alueella Euroopassa. Ne joutuivat kuitenkin peräytymään jääkauden takia. DNA-tutkimusten perusteella nykyiset mäyrät ovat geeniperimältään melko samanlaisia, joten koko kanta on mahdollisesti peräisin yhdestä jääkauden aikaisesta refugista. Mäyrät valloittivat Euroopan uudestaan nopeasti jääkauden jälkeen.
 Mäyrä ja ihminen
 Metsästys
 Mäyrää metsästetään jonkin verran muun muassa Venäjällä ja Saksassa. Suomessa se on luokiteltu riistaeläimeksi. Mäyrää ei Suomessa saa kuitenkaan tappaa 31.3.–1.8. välisenä aikana. Mäyrää on perinteisesti pidetty tuhoeläimenä, mutta sen aiheuttamaksi väitettyjä tuhoja muun muassa riistalintukannoille pidetään liioiteltuina.
 Mäyrää metsästetään aktiivisesti luolakoiralla, passiivisesti loukuilla tai sattumalta muun riistan pyynnin yhteydessä koiran löytäessä sen maastosta. Mäyrä tulee saaliiksi joskus myös supikoiran pyynnin sivutuotteena.
 Käyttö
 Mäyrästä on valmistettu aiemmin ruokaa ja siitä on valmistettu turkkeja. Paikoin mäyrää metsästetään edelleen ruoaksi, ja sen karvoista tehdään edelleen parta- ja maalisuteja. Suteihin käytetyistä karvoista suurin osa tulee Kiinassa kasvatetuilta yksilöiltä, mutta niitä jonkin verran myös Euroopassa metsästetyiltä.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Laji.fi: Mäyrä (Meles meles)
 Suomen Metsästäjäliitto: Mäyrä
 ITIS: Meles meles
 Pherobase: Semiochemicals of Meles meles, the European badger
 Näätäeläimet
 Seulonnan keskeiset artikkelit


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21991D1112(05)
 91/575/EEG:Besluit nr. 1/91 van het Gemengd Comité EEG- Noorwegen van 5 september 1991 houdende aanvulling en wijziging, in het kader van de gemeenschappelijke verklaring betreffende de herziening van de wijzigingen in de regels betreffende de oorsprong ten gevolge van de invoering van het geharmoniseerde systeem, van bijlage III bij Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong" en de methoden van administratieve samenwerking
 Publicatieblad Nr. L 311 van 12/11/1991 blz. 0008 - 0008
 BESLUIT Nr. 1/91 VAN HET GEMENGD COMITÉ EEG-NOORWEGEN van 5 september 1991 houdende aanvulling en wijziging, in het kader van de gemeenschappelijke verklaring betreffende de herziening van de wijzigingen in de regels betreffende de oorsprong ten gevolge van de invoering van het geharmoniseerde systeem, van bijlage III bij Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong" en de methoden van administratieve samenwerking (91/575/EEG)HET GEMENGD COMITÉ, Gelet op de Overeenkomst tussen de Europese Economische Gemeenschap en het Koninkrijk Noorwegen op 14 mei 1973 ondertekend te Brussel, Gelet op Protocol nr. 3 betreffende de definitie van het begrip "produkten van oorsprong" en de methoden van administratieve samenwerking, hierna "Protocol nr. 3" te noemen, in het bijzonder op artikel 28 daarvan, Overwegende dat de gemeenschappelijke verklaring die als bijlage is gehecht aan Besluit nr. 1/88 van het Gemengd Comité EEG-Noorwegen voorziet in een herziening van de wijzigingen die in verband met de invoering van het geharmoniseerde systeem zijn aangebracht in de regels van oorsprong, wanneer deze wijzigingen leiden tot een situatie die nadelig is voor de betrokken sectoren; dat in deze verklaring is bepaald dat het effect van de betrokken regels dient te worden hersteld zoals dit was vóór Besluit nr. 1/88; Overwegende dat de regels van oorsprong van toepassing op in vorm geknipte kraag- en manchetteninlagen van GS-post ex 62.17, zoals deze werden vastgesteld bij Besluit nr. 1/88 van het Gemengd Comité EEG-Noorwegen, dienen te worden gewijzigd om het effect van deze regels te herstellen zoals dit was vóór de invoering van het geharmoniseerde systeem, BESLUIT: Artikel 1 De post en de daarop betrekking hebbende regels die zijn opgenomen in de lijst die als bijlage aan dit besluit is gehecht, worden ingevoegd in de corresponderende post en regels in de lijst in bijlage III bij Protocol nr. 3 van de Overeenkomst EEG-Noorwegen. Artikel 2 Dit besluit is van toepassing vanaf 1 januari 1988. Gedaan te Brussel, 5 september 1991. Voor het Gemengd Comité De Voorzitter E. BERG BIJLAGE >RUIMTE VOOR DE TABEL>


text:
 20.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 309/21
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 99/2008
 ze dne 26. září 2008,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha II Dohody byla pozměněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 63/2008 ze dne 6. června 2008 (1).
 (2)
 Nařízení Komise (ES) č. 61/2008 ze dne 24. ledna 2008, kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu, pokud jde o dinoproston (2), by mělo být začleněno do Dohody,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 V bodě 14 (nařízení Rady (EHS) č. 2377/90) kapitoly XIII přílohy II Dohody se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32008 R 0061: nařízení Komise (ES) č. 61/2008 ze dne 24. ledna 2008 (Úř. věst. L 22, 25.1.2008, s. 8).“
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 61/2008 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 27. září 2008 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 26. září 2008.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 J. K. J. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) Úř. věst. L 257, 25.9.2008, s. 25.
 (2) Úř. věst. L 22, 25.1.2008, s. 8.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


type: other

text:
"Våldtäktsturken" delvis friad för Facebook-våldtäkt | Fria Tider
 Livesände våldtäkten.
 Publicerad 2 juli 2018 kl 11.27
 Lag & Rätt. I det så kallade Facebook-målet friar nu Högsta domstolen den person som direktsände våldtäkten på nätet från underlåtenhet att avslöja brottet. Personen straffas dock för grovt förtal, då sändningen inte haft sådant grundlagsskydd att åtalet för förtalsbrottet måste prövas i särskild ordning.
 Det var den 22 januari 2017 som fyra personer, tre invandrare och en svensk kvinna, hade fest i en lägenhet i Gottsunda i Uppsala. Under natten våldtog två av männen, båda så kallade flyktingbarn från Afghanistan, den kraftigt berusade kvinnan.
 Den tredje mannen, en iranier som i sociala medier fått öknamnet "våldtäktsturken", filmade ett av samlagen och sände filmen i realtid via Facebook till en grupp personer.
 Hovrätten dömde de båda afghanerna för våldtäkt. Filmaren friades dock från medverkan till våldtäkt men fälldes för dels underlåtenhet att avslöja brottet, dels grovt förtal genom sändningen. Samtidigt skärptes straffen.
 Samtliga gärningsmän överklagade domen.
 Den prövning Högsta domstolen nu har gjort avser endast den tredje personen.
 "För att någon ska dömas för underlåtenhet att avslöja ett brott måste avslöjandet kunna ske utan fara. En sådan fara kan vara att själv bli ansvarig för brottet. Genom domen klargör Högsta domstolen att om en person åtalas för ett brott ska ett alternativt yrkande om ansvar för underlåtenhet att avslöja brottet ogillas. I detta fall hade åklagaren i hovrätten påstått ansvar för delaktighet i våldtäkten. Personen kunde därför inte fällas för underlåtenhet att avslöja det brottet", skriver HD.
 Mannen fälls dock för grovt förtal.
 Det grundlagsskydd som gäller för bland annat radioprogram innebär att åtal för förtalsbrott ska prövas i särskild ordning. I Högsta domstolen uppkom frågan om det gällde också ansvar för sändningen av våldtäkten. I så fall kunde straff för grovt förtal inte dömas ut.
 Domstolen påpekar att privatpersoner för sändningar på internet kan ha grundlagsskydd. Men det gäller inte ett rent spontanutflöde från en enskild sändare. Sändningen var i detta fall obestämd till format, inriktning och tid. Den rörde sig därför inte om ett skyddat program, menar HD. Personen kan alltså straffas för grovt förtal.
 I hovrätten dömdes mannen till åtta månaders fängelse. HD ändrar påföljden, som nu gäller grovt förtal och ringa narkotikabrott, till fängelse i fyra månader.
 Inför överklagandet till HD hade advokaten till den nu delvis frikände mannen sagt att hans klient inte "förstått att det varit fråga om en våldtäkt" och att den då 24-årige invandraren lider av ett "begåvningshandikapp", uppgav Dagens Juridik.
 I en video som Fria Tider tidigare publicerat framgår att mannen, i alla fall i efterhand, begrep att kvinnan blivit utsatt för just en våldtäkt. Det bekräftade han själv i videon, där han hånar kvinnan efter våldtäkten:


type: legislation

text:
 12.12.2014
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 355/42
 DIRECTIVE 2014/106/UE DE LA COMMISSION
 du 5 décembre 2014
 modifiant les annexes V et VI de la directive 2008/57/CE du Parlement européen et du Conseil relative à l'interopérabilité du système ferroviaire au sein de la Communauté
 (Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
 LA COMMISSION EUROPÉENNE,
 vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne,
 vu la directive 2008/57/CE du Parlement européen et du Conseil du 17 juin 2008 relative à l'interopérabilité du système ferroviaire au sein de la Communauté (1), et notamment son article 30, paragraphe 3,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 La portée et le contenu de la déclaration «CE» de vérification des sous-systèmes devraient être mieux définis à l'annexe V de la directive 2008/57/CE. La responsabilité du signataire de cette déclaration devrait notamment être indiquée de manière claire.
 (2)
 Les procédures relatives à la déclaration de vérification en cas de modifications de sous-systèmes existants et en cas de vérifications supplémentaires par les organismes notifiés devraient être clarifiées à l'annexe V de la directive 2008/57/CE.
 (3)
 Le but de la procédure de vérification des sous-systèmes devrait être clarifié à l'annexe VI de la directive 2008/57/CE. De plus, les principes qui régissent la procédure de vérification en cas de modifications de sous-systèmes existants devraient être définis à la même annexe.
 (4)
 Les mesures prévues par la présente directive sont conformes à l'avis du comité institué par l'article 29, paragraphe 1, de la directive 2008/57/CE,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
 Article premier
 Les annexes V et VI de la directive 2008/57/CE sont remplacées par le texte figurant, respectivement, aux annexes I et II de la présente directive.
 Article 2
 1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 1er janvier 2016. Ils communiquent immédiatement à la Commission le texte de ces actes.
 Lorsque les États membres adoptent ces actes, ceux-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnés d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
 2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
 3. Les obligations en matière de transposition et de mise en œuvre de la présente directive ne s'appliquent pas à la République de Chypre ni à la République de Malte tant qu'aucun système ferroviaire n'existe sur leurs territoires.
 Article 3
 La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
 Article 4
 Les États membres sont destinataires de la présente directive.
 Fait à Bruxelles, le 5 décembre 2014.
 Par la Commission
 Le président
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) JO L 191 du 18.7.2008, p. 1.
 ANNEXE I
 «ANNEXE V
 DÉCLARATION “CE” DE VÉRIFICATION DES SOUS-SYSTÈMES
 1. DÉCLARATION “CE” DE VÉRIFICATION DES SOUS-SYSTÈMES
 La déclaration “CE” de vérification d'un sous-système est une déclaration établie par le “demandeur” au sens de l'article 18 dans laquelle il déclare sous sa seule responsabilité que le sous-système concerné, qui a été soumis aux procédures de vérification pertinentes, satisfait aux exigences de la législation pertinente de l'Union, y compris aux éventuelles règles nationales pertinentes.
 La déclaration “CE” de vérification et les documents qui l'accompagnent doivent être datés et signés.
 La déclaration “CE” de vérification doit se fonder sur les informations provenant de la procédure de vérification “CE” des sous-systèmes définie à l'annexe VI. Cette déclaration doit être rédigée dans la même langue que le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification et comprendre au moins les éléments suivants:
 a)
 la référence à la présente directive, aux STI et aux règles nationales applicables;
 b)
 la référence à la STI ou aux STI ou aux éléments de celles-ci pour lesquels la conformité n'a pas été examinée pendant la procédure de vérification “CE” et aux règles nationales qui ont été appliquées en cas de dérogation, d'application partielle des STI à l'occasion d'un réaménagement ou d'un renouvellement, de période de transition dans une STI ou un cas spécifique;
 c)
 le nom et l'adresse du “demandeur” au sens de l'article 18 (en indiquant l'appellation commerciale et l'adresse complète et en indiquant également, en cas de mandataire, l'appellation commerciale de l'entité adjudicatrice ou du fabricant);
 d)
 une description succincte du sous-système,
 e)
 le nom, l'adresse et le numéro d'identification du ou des organismes notifiés qui ont procédé à la (aux) vérification(s) “CE” visée(s) à l'article 18;
 f)
 le nom, l'adresse et le numéro d'identification du ou des organismes notifiés qui ont procédé à l'évaluation de la conformité avec d'autres dispositions réglementaires découlant du traité;
 g)
 le nom et l'adresse du ou des organismes désignés qui ont procédé à la (aux) vérification(s) de la conformité avec les règles nationales visées à l'article 17, paragraphe 3;
 h)
 le nom et l'adresse du ou des organismes d'évaluation qui ont établi les rapports d'évaluation de la sécurité relatifs à l'utilisation des méthodes de sécurité communes (MSC) en ce qui concerne l'évaluation des risques, dans les cas prévus par la présente directive;
 i)
 les références des documents qui figurent dans le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification;
 j)
 toutes les dispositions pertinentes temporaires ou définitives auxquelles doivent se conformer les sous-systèmes et notamment, le cas échéant, les restrictions ou conditions d'exploitation;
 k)
 l'identité du signataire (c'est-à-dire la ou les personnes physiques habilitées à signer la déclaration).
 Dans le cas où il est fait référence, à l'annexe VI, à l'attestation de contrôle intermédiaire (ACI), les dispositions de la présente partie s'appliquent à cette déclaration.
 2. DÉCLARATION “CE” DE VÉRIFICATION DES SOUS-SYSTÈMES EN CAS DE MODIFICATIONS
 Les dispositions suivantes s'appliquent, sans préjudice de l'article 20, dans le cas d'une modification, qui n'est pas une substitution dans le cadre d'un entretien, d'un sous-système couvert par une déclaration “CE” de vérification.
 2.1. Si l'entité qui introduit la modification démontre que celle-ci n'a pas d'incidence sur les caractéristiques de conception essentielles du sous-système qui sont pertinentes pour le respect des exigences concernant les paramètres fondamentaux:
 a)
 l'entité qui introduit la modification actualise les références des documents qui figurent dans le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification;
 b)
 il n'est pas nécessaire d'établir une nouvelle déclaration “CE” de vérification.
 2.2. Si l'entité qui introduit la modification démontre que celle-ci a une incidence sur les caractéristiques de conception essentielles du sous-système qui sont pertinentes pour le respect des exigences concernant certains paramètres fondamentaux:
 a)
 l'entité qui introduit la modification établit une déclaration “CE” de vérification complémentaire pour les paramètres fondamentaux concernés;
 b)
 la déclaration “CE” de vérification complémentaire est accompagnée d'une liste mentionnant les documents du dossier technique d'origine accompagnant la déclaration “CE” de vérification qui ne sont plus valables;
 c)
 le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification comprend une démonstration que l'incidence des modifications est limitée aux paramètres fondamentaux visés au point a);
 d)
 les dispositions du point 1 de la présente annexe s'appliquent mutatis mutandis à cette déclaration “CE” de vérification complémentaire;
 e)
 la déclaration “CE” de vérification initiale est considérée comme valable pour les paramètres fondamentaux qui ne sont pas concernés par la modification.
 3. DÉCLARATION “CE” DE VÉRIFICATION DES SOUS-SYSTÈMES EN CAS DE VÉRIFICATIONS SUPPLÉMENTAIRES
 Une déclaration “CE” de vérification d'un sous-système peut être complétée dans le cas où des vérifications supplémentaires sont effectuées, notamment lorsque celles-ci sont nécessaires pour obtenir une autorisation de mise en service supplémentaire. Dans ce cas, la déclaration complémentaire a une portée limitée à celle des vérifications complémentaires.»
 ANNEXE II
 «ANNEXE VI
 PROCÉDURE DE VÉRIFICATION “CE” DES SOUS-SYSTÈMES
 1. PRINCIPES GÉNÉRAUX
 La vérification “CE” désigne une procédure effectuée par le demandeur au sens de l'article 18 en vue de démontrer que les exigences de la législation pertinente de l'Union relatives à un sous-système sont respectées, y compris les éventuelles règles nationales pertinentes, et que la mise en service du sous-système peut être autorisée.
 2. CERTIFICAT DE VÉRIFICATION DÉLIVRÉ PAR UN ORGANISME NOTIFIÉ
 2.1. Introduction
 Aux fins de la présente directive, la vérification au regard des spécifications techniques d'interopérabilité (STI) est la procédure par laquelle un organisme notifié contrôle et atteste que le sous-système est conforme aux STI pertinentes.
 Ceci est sans préjudice des obligations de l'entité adjudicatrice ou du fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18) de se conformer aux autres dispositions législatives applicables découlant du traité, y compris toute vérification que les organismes d'évaluation sont tenus d'effectuer en application des autres dispositions législatives.
 2.2. Attestation de contrôle intermédiaire (ACI)
 2.2.1. Principes
 À la demande de l'entité adjudicatrice ou du fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18), les vérifications peuvent être menées pour des parties d'un sous-système ou être limitées à certaines étapes de la procédure de vérification. Dans ces cas, les résultats de la vérification peuvent être documentés dans une “attestation de contrôle intermédiaire” (ACI) délivrée par l'organisme notifié choisi par l'entité adjudicatrice ou le fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18).
 L'ACI doit faire référence aux STI avec lesquelles la conformité a été évaluée.
 2.2.2. Parties du sous-système
 Le demandeur au sens de l'article 18 peut solliciter une ACI pour n'importe laquelle des parties en lesquelles il décide de scinder le sous-système. Chaque partie est contrôlée à chaque étape, comme décrit au point 2.2.3.
 2.2.3. Étapes de la procédure de vérification
 Le sous-système ou certaines de ses parties sont contrôlés à chacune des étapes suivantes:
 a)
 la conception d'ensemble;
 b)
 la production: la construction, comprenant en particulier l'exécution des travaux de génie civil, la fabrication, le montage des constituants, le réglage de l'ensemble;
 c)
 les essais finals.
 Le demandeur (au sens de l'article 18) peut solliciter une ACI en ce qui concerne l'étape de la conception (y compris les essais de type) et l'étape de la production pour l'ensemble du sous-système ou pour n'importe laquelle des parties en lesquelles il décide de scinder le sous-système (voir point 2.2.2).
 2.3. Certificat de vérification
 2.3.1. Les organismes notifiés responsables de la vérification évaluent la conception, la production et les essais finals du sous-système et établissent un certificat de vérification à l'intention de l'entité adjudicatrice ou du fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18), qui établit ensuite la déclaration “CE” de vérification. Le certificat de vérification doit faire référence aux STI avec lesquelles la conformité a été évaluée.
 Lorsqu'un sous-système n'a pas été évalué pour vérifier sa conformité avec toutes les STI pertinentes (par exemple, en cas de dérogation, d'application partielle des STI à l'occasion d'un réaménagement ou d'un renouvellement, de période de transition dans une STI ou un cas spécifique), le certificat de vérification fait référence avec précision aux STI ou aux éléments de celles-ci pour lesquels la conformité n'a pas été examinée par l'organisme notifié pendant la procédure de vérification.
 2.3.2. Lorsque des ACI ont été délivrées, l'organisme notifié responsable de la vérification du sous-système tient compte de ces ACI et, avant de délivrer son certificat de vérification:
 a)
 s'assure que les ACI correspondent bien aux exigences pertinentes des STI;
 b)
 vérifie tous les aspects qui ne sont pas couverts par les ACI; et
 c)
 vérifie les essais finals du sous-système dans son ensemble.
 2.3.3. Dans le cas d'une modification d'un sous-système déjà couvert par un certificat de vérification, l'organisme notifié ne réalise que les examens et essais nécessaires et appropriés, c'est-à-dire que l'évaluation porte uniquement sur les parties du sous-système qui sont modifiées et sur leurs interfaces avec les parties non modifiées du sous-système.
 2.3.4. Chaque organisme notifié participant à la vérification d'un sous-système constitue un dossier technique conformément à l'article 18, paragraphe 3, qui couvre le champ d'application de ses activités.
 2.4. Dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification
 Le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification est établi par le demandeur (au sens de l'article 18) et doit contenir les éléments suivants:
 a)
 les caractéristiques techniques liées à la conception, y compris les plans généraux et de détail relatifs à l'exécution, les schémas électriques et hydrauliques, les schémas des circuits de commande, la description des systèmes informatiques et des automatismes avec un degré de détail suffisant pour étayer la vérification de la conformité effectuée, les notices de fonctionnement et d'entretien, etc., se rapportant au sous-système concerné;
 b)
 une liste des constituants d'interopérabilité visés à l'article 5, paragraphe 3, point d), incorporés dans le sous-système;
 c)
 les dossiers techniques visés à l'article 18, paragraphe 3, constitués par chacun des organismes notifiés participant à la vérification du sous-système, qui comprennent:
 —
 les copies des déclarations “CE” de conformité et, le cas échéant, des déclarations “CE” d'aptitude à l'emploi établies pour les constituants d'interopérabilité visés à l'article 5, paragraphe 3, point d), accompagnées, s'il y a lieu, des notes de calculs correspondantes et d'une copie des comptes rendus des essais et examens effectués par les organismes notifiés sur la base des spécifications techniques communes,
 —
 le cas échéant, les ACI qui accompagnent le certificat de vérification, y compris le résultat de la vérification effectuée par l'organisme notifié concernant la validité des ACI,
 —
 le certificat de vérification, accompagné des notes de calcul correspondantes et signé par l'organisme notifié chargé de la vérification, déclarant que le sous-système est conforme aux exigences des STI pertinentes et mentionnant les réserves éventuelles qui ont été formulées pendant l'exécution des travaux et qui n'auraient pas été levées; le certificat de vérification est également accompagné des rapports d'inspection et d'audit que l'organisme notifié a établis dans le cadre de sa mission, comme précisé aux points 2.5.2 et 2.5.3;
 d)
 les certificats de vérification délivrés conformément à d'autres dispositions législatives découlant du traité;
 e)
 lorsque la vérification de l'intégration en toute sécurité est requise conformément à l'article 15, le dossier technique concerné comprend le ou les rapports de l'évaluateur sur les méthodes de sécurité communes (MSC) en ce qui concerne l'évaluation des risques visée à l'article 6, paragraphe 3, de la directive 2004/49/CE.
 2.5. Surveillance effectuée par des organismes notifiés
 2.5.1. L'organisme notifié chargé de contrôler la fabrication doit avoir accès en permanence aux chantiers, aux ateliers de fabrication, aux aires de stockage et, s'il y a lieu, de préfabrication, aux installations d'essai, et plus généralement à tous les lieux qu'il pourrait juger nécessaires pour l'accomplissement de sa mission. L'organisme notifié doit recevoir de l'entité adjudicatrice ou du fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18) tous les documents utiles à cet effet, notamment les plans d'exécution et la documentation technique relative au sous-système.
 2.5.2. L'organisme notifié chargé de contrôler la réalisation doit effectuer périodiquement des audits afin de s'assurer que les STI pertinentes sont respectées. Il doit fournir à cette occasion un rapport d'audit aux professionnels chargés de la réalisation. Sa présence peut être exigée durant certaines phases du chantier.
 2.5.3. L'organisme notifié peut en outre effectuer des visites inopinées sur le chantier ou dans les ateliers de fabrication. À l'occasion de ces visites, l'organisme notifié peut procéder à des audits complets ou partiels. Il doit fournir un rapport d'inspection et, le cas échéant, un rapport d'audit aux professionnels chargés de la réalisation.
 2.5.4. L'organisme notifié doit être en mesure de contrôler un sous-système dans lequel est incorporé un constituant d'interopérabilité de manière à déterminer, si la STI correspondante le requiert, son aptitude à l'emploi dans l'environnement ferroviaire auquel il est destiné.
 2.6. Dépôt
 Une copie du dossier technique complet accompagnant la déclaration “CE” de vérification doit être conservée par le fabricant ou l'entité adjudicatrice (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18) pendant toute la durée de vie du sous-système. Le dossier est communiqué à tout État membre qui en fait la demande.
 La documentation présentée pour une demande d'autorisation de mise en service est soumise à l'autorité nationale de sécurité de l'État membre où l'autorisation est sollicitée. L'autorité nationale de sécurité peut demander qu'une ou plusieurs parties des documents présentés en même temps que l'autorisation soient traduites dans sa propre langue.
 2.7. Publication
 Chaque organisme notifié publie périodiquement les informations pertinentes concernant:
 a)
 les demandes de vérification et d'ACI reçues;
 b)
 la demande d'évaluation de conformité et d'aptitude à l'emploi des CI;
 c)
 les ACI délivrées ou refusées;
 d)
 les certificats de conformité et les certificats “CE” d'aptitude à l'emploi délivrés ou refusés;
 e)
 les certificats de vérification délivrés ou refusés.
 2.8. Langue
 Les dossiers et la correspondance se rapportant à la procédure de vérification “CE” sont rédigés dans une langue officielle de l'Union, de l'État membre dans lequel l'entité adjudicatrice ou le fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18) est établi, ou dans une langue officielle de l'Union acceptée par l'entité adjudicatrice ou par le fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18).
 3. CERTIFICAT DE VÉRIFICATION DÉLIVRÉ PAR UN ORGANISME DÉSIGNÉ
 3.1. Introduction
 Dans le cas où des règles nationales s'appliquent, la vérification comprend une procédure par laquelle l'organisme désigné conformément à l'article 17, paragraphe 3, (l'organisme désigné) contrôle et atteste que le sous-système est conforme aux règles nationales notifiées conformément à l'article 17, paragraphe 3, pour chaque État membre dans lequel la mise en service du sous-système est destinée à être autorisée.
 3.2. Certificat de vérification
 L'organisme désigné établit le certificat de vérification destiné à l'entité adjudicatrice ou au fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18).
 Ce certificat fait référence avec précision à la règle nationale ou aux règles nationales dont la conformité a été examinée par l'organisme désigné dans le cadre du processus de vérification.
 En cas de règles nationales se rapportant aux sous-systèmes composant un véhicule, l'organisme désigné subdivise le certificat en deux parties, l'une indiquant les références aux règles nationales se rapportant strictement à la compatibilité technique entre le véhicule et le réseau concernés, l'autre pour toutes les autres règles nationales.
 3.3. Dossier technique
 Le dossier technique qui est constitué par l'organisme désigné et accompagne le certificat de vérification en cas de règles nationales est inclus dans le dossier technique accompagnant la déclaration “CE” de vérification visé au point 2.4 et contient les données techniques utiles pour l'évaluation de la conformité du sous-système avec les règles nationales.
 3.4. Langue
 Les dossiers et la correspondance se rapportant à la procédure de vérification “CE” sont rédigés dans une langue officielle de l'Union, de l'État membre dans lequel l'entité adjudicatrice ou le fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18) est établi, ou dans une langue officielle de l'Union acceptée par l'entité adjudicatrice ou par le fabricant (c'est-à-dire le demandeur au sens de l'article 18).
 4. VÉRIFICATION DE PARTIES DE SOUS-SYSTÈMES CONFORMÉMENT À L'ARTICLE 18, PARAGRAPHE 5
 Si un certificat de vérification est délivré pour certaines parties d'un sous-système, les dispositions de la présente annexe s'appliquent mutatis mutandis à ces parties.»


text:
Klify w Joggins – stanowisko paleontologiczne położone na klifie u zachodniego wybrzeża Nowej Szkocji (Kanada). Zawiera karbońskie skamieniałości dolnego i środkowego pensylwanu (odpowiednik westfalu A), mające około 315–310 milionów lat. Stanowisko zostało odkryte przez Johna Williama Dawsona, kiedy jako mały chłopiec zbierał na klifie skamieniałości. W 1842 roku Dawson odwiedził Joggins wraz z Charlesem Lyellem. Stanowisko w Joggins było także wzmiankowane jako jeden z dowodów na istnienie zjawiska ewolucji przez Charlesa Darwina w dziele „The Origin of Species by Means of Natural Selection” oraz wykorzystane w debacie oksfordzkiej w 1860 roku przez Thomasa Huxleya.
 Stanowisko w Joggins zawiera skamieniałości organizmów lądowych, zamieszkujących bagniska węglotwórcze, oraz brakicznych, zachowanych w piaskowcach, mułowcach, łupkach węglistych, pomiędzy pokładami węgla kamiennego. Przede wszystkim rośliny naczyniowe: widłaki (Lepidodendron, Sigillaria, Stigmaria), kalamity, klinolisty oraz paprocie nasienne (Neuropteris, Alethopteris). Na powierzchniach ławic obecne są ślady poruszania się olbrzymich wijów Arthropleura. Najbardziej interesujący jest zespół zachowany wewnątrz pierwotnie pustych w środku pni sigilarii. Występują tam szkielety kręgowców: płazów (Dendrerpeton acadianum, Calligenethlon, Archerpeton) oraz jedne z najstarszych znanych gadów (Hylonomus lyelli, Asaphestera, Hylerpeton, Leiocephalikon, Ricnodon). Wewnątrz pni znaleziono również jedne z najstarszych ślimaków lądowych (Dendropupa i Zonites) oraz szczątki owadów z rodzaju Meganeura. Zespół skamieniałości brakicznych obejmuje małże Archanodon, małżoraczki, krewetki, mieczogony, pierścienice oraz ryby (rekiny, płaszczki, trzonopłetwe i kostnoszkieletowe).
 Linki zewnętrzne
 http://www.ucmp.berkeley.edu/carboniferous/joggins.html
 Lista UNESCO
 Stanowiska paleontologiczne
 Geologia Kanady
 Obiekty z listy dziedzictwa UNESCO w Kanadzie


text:
 27.11.2014
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 342/56
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG 147/2014 HATÁROZATA
 (2014. június 27.)
 az EGT-megállapodás statisztika terén folytatott együttműködés megszervezésére vonatkozó különös szabályokról szóló 30. jegyzőkönyvének módosításáról
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 A 2014-től 2017-ig tartó EGT statisztikai programnak az 1383/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) által módosított 99/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeleten (2) kell alapulnia, és magában kell foglalnia azokat a programelemeket, amelyek szükségesek az Európai Gazdasági Térség valamennyi vonatkozó gazdasági, szociális és környezeti aspektusának leírásához és nyomon követéséhez,
 (2)
 A 2003-tól 2007-ig tartó EGT statisztikai program hatálya megszűnt, ezért azt el kell hagyni az EGT-megállapodásból.
 (3)
 Ezért módosítani kell az EGT-megállapodás 30. jegyzőkönyvét annak érdekében, hogy a kibővített együttműködés 2014. január 1-jei kezdettel lehetővé váljon,
 ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
 1. cikk
 Az EGT-megállapodás 30. jegyzőkönyve a következőképpen módosul:
 1.
 Az 5. cikk címében a „2013” helyébe a „2013-tól 2017-ig tartó” szöveg lép.
 2.
 Az 5. cikk (1) bekezdése a következő szöveggel egészül ki:
 „, módosította:
 —
 32013 R 1383: az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1383/2013/EU rendelete (HL L 354., 2013.12.28., 84. o.).”
 3.
 Az 5. cikk (2) bekezdésében a „2013. december 31.” szavak helyébe a „2017. december 31.” szavak lépnek.
 4.
 Az 5. cikk (3) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
 „Az EFTA Statisztikai Hivatal és az Eurostat közösen alakítja ki az EGT 2013-tól 2017-ig tartó külön éves statisztikai programját. Az EGT éves statisztikai programja a Bizottság által a 99/2013/EU rendelettel összhangban készített éves munkaprogram egy része alapján, illetve azzal párhuzamosan készül. Az EGT éves statisztikai programját a Szerződő Felek saját belső eljárásaik szerint hagyják jóvá.”
 5.
 Az 5. cikk (4) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
 „Az EFTA-államok hozzájárulása a megállapodás 82. cikke (1) bekezdésének a) pontja és annak pénzügyi szabályzata szerint az Európai Unió költségvetésében a 29 02 05 (A 2013–2017 közötti európai statisztikai program) és a 29 01 04 05 (Statisztikai információs politika – Igazgatási kiadások) költségvetési soron 2013-ra vonatkozóan szereplő összegek 75 %-a, valamint az Európai Unió költségvetésében a 29 02 01 (A 2013–2017 közötti európai statisztikai program) és a 29 01 04 01 (Statisztikai információs politika – Igazgatási kiadások) költségvetési soron a 2014-től 2017-ig tartó időszakra vonatkozóan szereplő összegek 75 %-a.”
 6.
 A 2. cikk szövegét el kell hagyni.
 2. cikk
 Ez a határozat azt a napot követő napon lép hatályba, hogy az EGT-megállapodás 103. cikkének (1) bekezdésében előírt utolsó bejelentést megtették (3).
 Ez a határozat 2014. január 1-jétől kezdve alkalmazandó.
 3. cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében és EGT-kiegészítésében ki kell hirdetni.
 Kelt Brüsszelben, 2014. június 27-én.
 az EGT Vegyes Bizottság részéről
 az elnök
 Gianluca GRIPPA
 (1) HL L 354., 2013.12.28., 84. o.
 (2) HL L 39., 2013.2.9., 12. o.
 (3) Alkotmányos követelmények fennállását nem jelezték.


text:
 1934 (MCMXXXIV) a fost un an obișnuit al calendarului gregorian, care a început într-o zi de luni.
 Evenimente
 Ianuarie
 1 ianuarie: Alcatraz devine închisoare federală.
 2 ianuarie: Se organizează funeralii naționale prim-ministrului, Ion Gheorghe Duca.
 3 ianuarie: Gheorghe Tătărescu este numit prim-ministru, care va guverna până la 28 decembrie 1937.
 4 ianuarie: La conducerea PNL este ales Dinu I.C. Brătianu până în 1947.
 5 ianuarie: S-a format un guvern liberal condus de Gheorghe Tătărăscu.
 25 ianuarie: La București se desfășoară vizita Regelui Boris al III-lea al Bulgariei și a Reginei Ioana.
 Februarie
 9 februarie: Pact balcanic între Iugoslavia, România, Turcia și Grecia, pentru garantarea frontierelor și prevenirea presiunilor germane și ruse.
 23 februarie: Léopold III devine rege al Belgiei.
 Aprilie
 5 aprilie: Este înființată legația României de la Buenos Aires.
 23 aprilie: În prezența Regelui Carol al II-lea, este inaugurat Palatul Telefoanelor.
 29 aprilie: Regele Carol al II-lea aprobă unele dintre punctele programului legionar (desființarea partidelor, a parlamentului etc).
 Iunie
 9 iunie: În urma convorbirilor purtate între cei doi miniștri de externe și a schimbului de scrisori între Nicolae Titulescu și M. Litvinov, în numele celor două guverne, au fost stabilite relații diplomatice între România și URSS.
 9 iunie: Personajul de desene animate, Donald Duck, creat de Walt Disney, debutează pe ecrane în filmul "Găinușa cea înțeleaptă".
 12 iunie: La Londra au fost inaugurate trecerile de pietoni.
 14 iunie: Are loc prima întâlnire dintre Adolf Hitler și Benito Mussolini, la Veneția.
 20 iunie: Vizita de două zile în România a ministrului de externe francez, Louis Barthou.
 30 iunie: A avut loc, în Germania, masacrul împotriva liderilor asociațiilor politice rivale (Noaptea cuțitelor lungi).
 August
 5-12 august: Se desfășoară prima ediție a turului ciclist al României. Câștigător bulgarul Marin Nicoloff.
 19 august: După moartea președintelui Paul von Hindenburg, Adolf Hitler devine președinte al Reich-ului în urma unui referendum, cu 89% din voturi.
 Octombrie
 9 octombrie: La Marsilia este asasinat Regele Alexandru al Iugoslaviei împreună cu ministrul de externe francez, Louis Barthou, de către membri ai organizației fasciste croate Ustașa.
 15 octombrie: Se desființează Republica Sovietică Chineză.
 Decembrie
 1 decembrie: Asasinarea la Leningrad a secretarului Comitetului Central al Partidului Comunist sovietic, Serghei Kirov. Stalin profită de această ocazie pentru a declanșa o vastă epurare a cadrelor de partid suspectate de opoziție față de regim. Grigori Zinoviev și Lev Kamenev sunt primele victime.
 3 decembrie: A fost înființat, la București, Spitalul de Urgență, actualul Spital de Urgență Floreasca.
 9 decembrie: Dinu Lipatti primește Premiul de compoziție „George Enescu” pentru suita simfonică „Șătrarii”.
 27 decembrie: Persia devine Republica Islamică Iran.
 Nedatate
 februarie: În Lituania sunt interzise toate partidele.
 iulie: România: Se constituie organizația de masă Amicii URSS, creată de Petre Constantinescu-Iași. A fost activă până la 25 noiembrie 1934.
 Se înființează Banca Națională a Canadei.
 Arte, științe, literatură și filozofie
 1934-1947. Apare la București Revista Fundațiilor Regale, publicație lunară finanțată din fondurile Casei Regale.
 Agatha Christie publică Crima din Orient Express.
 Constantin Noica publică Mathesis sau bucuriile simple.
 Dumitru Roșca publică Existența tragică. Încercare de sinteză filosofică.
 Emil Cioran publică Pe culmile disperării.
 Henry Miller publică Tropicul Cancerului.
 Lucian Blaga publică Censura transcendentă.
 Petre Negulescu publică Geneza formelor culturii.
 Tudor Vianu publică Estetica, Volumul I.
 Nașteri
 Ianuarie
 1 ianuarie: Gheorghe Dinică, actor român de film, teatru, TV și interpret de romanțe (d. 2009)
 4 ianuarie: Rudolf Schuster, al 2-lea președinte al Slovaciei (1999-2004)
 9 ianuarie: Mircea Tomuș, scriitor român (d. 2022)
 Februarie
 1 februarie: Nicolae Breban, scriitor român
 15 februarie: Niklaus Wirth, programator elvețian
 17 februarie: Alan Arthur Bates, actor britanic de film (d. 2003)
 18 februarie: Adina Caloenescu, artist plastic român (d. 2011)
 Martie
 9 martie: Iuri Alekseevici Gagarin, cosmonaut sovietic (d. 1968)
 20 martie: David Malouf, scriitor australian
 Aprilie
 3 aprilie: Jane Morris Goodall, specialistă britanică în primatologie
 15 aprilie: Ion Vianu, medic psihiatru și scriitor român
 24 aprilie: Shirley MacLaine (n. Shirley MacLean Beaty), actriță americană de film
 Mai
 12 mai: Lucian Raicu, critic literar român (d. 2006)
 30 mai: Aleksei Leonov, cosmonaut rus (d. 2019)
 Iunie
 3 iunie: Andi Andrieș, poet și dramaturg român (d. 2010)
 6 iunie: Albert al II-lea al Belgiei (n. Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie), rege al Belgiei (1993-2013)
 11 iunie: Henrik, Prinț Consort al Danemarcei (n. Henri Marie Jean André de Laborde de Monpezat), (d. 2018)
 15 iunie: Matei Călinescu, critic și teoretician literar român (d. 2009)
 21 iunie: Mihail Cibotaru, prozator și publicist din Republica Moldova (d. 2021)
 Iulie
 1 iulie: Sydney Pollack, actor, producător și regizor american, laureat al Premiului Oscar (1985), (d. 2008)
 11 iulie: Giorgio Armani, designer vestimentar italian
 August
 22 august: Norman Schwarzkopf, comandant și general de armată american în Războiul din Vietnam (d. 2012)
 Septembrie
 20 septembrie: Sophia Loren (n. Sofia Villani Scicolone), actriță italiană de film
 20 septembrie: Marian Hudac, actor român de film și teatru (d. 1996)
 24 septembrie: Maria Pia de Bourbon-Parma, fiica regelui Umberto al II-lea al Italiei
 28 septembrie: Brigitte Bardot (Brigitte Anne-Marie Bardot), actriță franceză de film
 Octombrie
 4 octombrie: Mircea Albulescu (n. Iorgu Constantin V. Albulescu), actor român de teatru și film (d. 2016)
 7 octombrie: Ulrike Meinhof, teroristă germană (d. 1976)
 12 octombrie: Alexandru Zub, istoric român, membru corespondent al Academiei Române
 20 octombrie: Împărăteasa Michiko, soția împăratului Akihito al Japoniei
 Noiembrie
 9 noiembrie: Carl Edward Sagan, astronom și astrobiolog american (d. 1996)
 12 noiembrie: Charles Manson, liderul cultului Familia și criminal american (d.2017)
 Decembrie
 5 decembrie: Joan Didion, scriitoare americană (d. 2021)
 10 decembrie: Leopoldina Bălănuță, actriță română de film, teatru, televiziune, radio, scenă și voce (d. 1998)
 19 decembrie: Pratibha Kumari Patil, politiciană și activistă indiană, al 12-lea președinte a Indiei (2007-2012)
 20 decembrie: George Apostu, sculptor român (d. 1986)
 27 decembrie: Larisa Semionovna Latînina (n. Larîsa Semenivna Dîrii), atletă sovietică
 Decese
 14 ianuarie: Ioan Cantacuzino, 71 ani, medic și microbiolog român, fondator al școlii românești de imunologie și patologie experimentală, profesor universitar și membru al Academiei Române (n. 1863)
 23 ianuarie: László Székely, 56 ani, arhitect maghiar (n. 1877)
 29 ianuarie: Fritz Haber, 65 ani, chimist german, laureat al Premiului Nobel (n. 1868)
 16 februarie: Ștefan Cicio Pop, 68 ani, politician român, ministru de externe (1920), (n. 1865)
 17 februarie: Albert I al Belgiei (n. Albert Léopold Clément Marie Meinrad), 58 ani, rege al Belgiei (1909-1934), (n. 1875)
 1 mai: Paul Zarifopol, 59 ani, teoretician literar, istoric, critic literar român (n. 1874)
 4 iulie: Marie Curie (n. Maria Salomea Skłodowska), 66 ani, savantă poloneză stabilită în Franța, dublu laureată al Premiului Nobel pentru ambele domenii științifice diferite (fizică și chimie) (n. 1867)
 2 august: Paul von Hindenburg (Paul Ludwig Hans Anton von Beneckendorff und von Hindenburg), 86 ani, militar și politician german, al 2-lea președinte al Republicii de la Weimar (1925-1934), (n. 1847)
 21 august: Ion Rusu Abrudeanu, 63 ani, publicist, om politic, deputat (1920-1930) și senator român (1931-1932), (n. 1870)
 9 octombrie: Jean Louis Barthou, 72 ani, om politic francez (n. 1862)
 9 octombrie: Alexandru I al Iugoslaviei, 45 ani, rege al Iugoslaviei (1921-1934), (n. 1888)
 15 octombrie: Raymond Poincaré, 74 ani, președinte al Franței (1913-1920), (n. 1860)
 17 octombrie: Santiago Ramón y Cajal, 82 ani, medic spaniol, laureat al Premiului Nobel (1906), (n. 1852)
 30 noiembrie: Cincinat Pavelescu, 62 ani, poet și epigramist român, autor de romanțe, lieduri, cantilene, serenade și madrigale (n. 1872)
 1 decembrie: Serghei Kirov (n. Serghei Mironovici Kostrikov), 48 ani, revoluționar bolșevic, lider comunist sovietic (n. 1886)
 Premii Nobel
 Fizică: O treime din premiul in bani a fost alocat Fondului Principal, iar celelalte două treimi au fost alocate Fondului Special aferent acestei categorii
 Chimie: Harold Clayton Urey (SUA)
 Medicină: George Hoyt Whipple, George Richards Minot, William Parry Murphy (SUA)
 Literatură: Luigi Pirandello (Italia)
 Pace: Arthur Henderson (Regatul Unit)
 Vezi și
 Listă de conducători de stat din 1934
 Legături externe
 1934


text:
 21.8.2012
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 223/53
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) NR 759/2012
 z dnia 20 sierpnia 2012 r.
 zmieniające ceny reprezentatywne oraz kwoty dodatkowych ceł przywozowych w odniesieniu do niektórych produktów w sektorze cukru, ustalone rozporządzeniem wykonawczym (UE) nr 971/2011 na rok gospodarczy 2011/2012
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Rady (WE) nr 1234/2007 z dnia 22 października 2007 r. ustanawiające wspólną organizację rynków rolnych oraz przepisy szczegółowe dotyczące niektórych produktów rolnych („rozporządzenie o jednolitej wspólnej organizacji rynku”) (1),
 uwzględniając rozporządzenie Komisji (WE) nr 951/2006 z dnia 30 czerwca 2006 r. ustanawiające szczegółowe zasady wykonania rozporządzenia Rady (WE) nr 318/2006 w odniesieniu do handlu z państwami trzecimi w sektorze cukru (2), w szczególności jego art. 36 ust. 2 akapit drugi zdanie drugie,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Kwoty cen reprezentatywnych oraz dodatkowych ceł stosowanych przy przywozie cukru białego, cukru surowego oraz niektórych syropów zostały ustalone na rok gospodarczy 2011/2012 rozporządzeniem wykonawczym Komisji (UE) nr 971/2011 (3). Ceny te i cła zostały ostatnio zmienione rozporządzeniem wykonawczym Komisji (UE) nr 739/2012 (4).
 (2)
 Dane, którymi dysponuje obecnie Komisja, stanowią podstawę do korekty wymienionych kwot, zgodnie z art. 36 rozporządzenia (WE) nr 951/2006.
 (3)
 Ze względu na konieczność zapewnienia, że środek ten będzie mieć zastosowanie możliwie jak najszybciej po udostępnieniu aktualnych danych, niniejsze rozporządzenie powinno wejść w życie z dniem jego opublikowania,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Ceny reprezentatywne i dodatkowe cła mające zastosowanie przy przywozie produktów, o których mowa w art. 36 rozporządzenia (WE) nr 951/2006, ustalone na rok gospodarczy 2011/2012 rozporządzeniem wykonawczym (UE) nr 971/2011, zostają zmienione i są zamieszczone w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 20 sierpnia 2012 r.
 W imieniu Komisji, za Przewodniczącego,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Dyrektor Generalny ds. Rolnictwa i Rozwoju Obszarów Wiejskich
 (1) Dz.U. L 299 z 16.11.2007, s. 1.
 (2) Dz.U. L 178 z 1.7.2006, s. 24.
 (3) Dz.U. L 254 z 30.9.2011, s. 12.
 (4) Dz.U. L 218 z 15.8.2012, s. 12.
 ZAŁĄCZNIK
 Zmienione kwoty cen reprezentatywnych i dodatkowych ceł przywozowych dla cukru białego, cukru surowego oraz produktów objętych kodem CN 1702 90 95, mające zastosowanie od dnia 21 sierpnia 2012 r.
 (w EUR)
 Kod CN
 Kwota ceny reprezentatywnej za 100 kg netto produktu
 Kwota dodatkowego cła za 100 kg netto produktu
 1701 12 10 (1)
 38,09
 0,00
 1701 12 90 (1)
 38,09
 3,18
 1701 13 10 (1)
 38,09
 0,00
 1701 13 90 (1)
 38,09
 3,48
 1701 14 10 (1)
 38,09
 0,00
 1701 14 90 (1)
 38,09
 3,48
 1701 91 00 (2)
 45,48
 3,83
 1701 99 10 (2)
 45,48
 0,69
 1701 99 90 (2)
 45,48
 0,69
 1702 90 95 (3)
 0,45
 0,24
 (1) Odnosi się do jakości standardowej określonej w pkt III załącznika IV do rozporządzenia (WE) nr 1234/2007.
 (2) Odnosi się do jakości standardowej określonej w pkt II załącznika IV do rozporządzenia (WE) nr 1234/2007.
 (3) Stawka dla zawartości sacharozy wynoszącej 1 %.