text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52009PC0395
 Priekšlikums Padomes regula, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi /* COM/2009/0395 galīgā redakcija - CNS 2009/0111 */
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 29.7.2009COM(2009) 395 galīgā redakcija2009/0111 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz ZimbabviPASKAIDROJUMA RAKSTS1. Padome 2002. gada 18. februārī nolēma noteikt ierobežojošus pasākumus pret Zimbabvi, tādējādi reaģējot uz nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem, tostarp uzskatu brīvības, apvienošanās brīvības un miermīlīgas pulcēšanās brīvības pārkāpumiem šajā valstī (Kopējā nostāja 2002/145/KĀDP). Ņemot vērā pastāvīgās bažas par cilvēktiesību stāvokli Zimbabvē, Padome ir pieņēmusi Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP, lai pagarinātu un grozītu ierobežojošos pasākumus pret Zimbabvi. Šos pasākumus pēdējo reizi pagarināja ar 2009. gada 26. janvāra Kopējo nostāju 2009/68/KĀDP.2. Kopējās nostājas 2004/161/KĀDP 5. panta 1. punktā ir noteikts, ka līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana attiecas uz „atsevišķiem Zimbabves valdības locekļiem un jebkurām ar tiem saistītām fiziskām vai juridiskām personām, uzņēmumiem vai organizācijām”, kas minētas Kopējās nostājas pielikumā. Ar 2008. gada 31. jūlija Kopējo nostāju 2008/623/KĀDP Padome paplašināja šo darbības jomu, attiecinot to uz jebkurām citām „fiziskām vai juridiskām personām, uzņēmumiem vai organizācijām, kuru darbība smagi grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē”.3. Ar Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi īsteno Kopējā nostājā 2004/161/KĀDP paredzētos ierobežojošos pasākumus tādā apmērā, ciktāl tie nepārkāpj Eiropas Kopienas dibināšanas līguma darbības jomu.4. Svarīgākais šā priekšlikuma mērķis ir saskaņot Regulu (EK) Nr. 314/2004 ar grozīto Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP.5. Lēmumos, kas pieņemti saistībā ar Kopējās nostājas 2004/161/KĀDP pielikumu, ir noteikti atsevišķie un īpašie iemesli, uz kuru pamata katru fizisku vai juridisku personu, uzņēmumu vai organizāciju iekļauj sarakstā, kas atrodas šajā pielikumā. Ierosinātajā procedūrā ar mērķi grozīt to Regulas (EK) Nr. 314/2004 III pielikuma daļu, kas aptver fiziskas vai juridiskas personas, kuru darbība nopietni grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē un kuri nav saistīti ar Zimbabves valdošo režīmu, jāparedz publicēt paziņojumu par to, kā nosūtīt informāciju, lai ļautu sarakstā iekļautajām personām, uzņēmumiem un organizācijām īstenot savas tiesības tikt uzklausītām. Pēc sarakstā iekļauto personu, uzņēmumu vai organizāciju visas iesniegtās informācijas pārbaudes Komisijai jāpieņem jauns lēmums saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 314/2004.6. Lai aptvertu „jebkuras citas fiziskas vai juridiskas personas, kuru darbība nopietni grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē”, ierosinātās regulas juridiskajā pamatā jāiekļauj EK līguma 60., 301. un 308. pants. Proti, Eiropas Kopienu Tiesa pasludināja savā 2008. gada 3. septembra spriedumā apvienotajās lietās C-402/05 P un C-415/05 P, Yassin Abdullah Kadi un Al Barakaat International Foundation pret Padomi, ka pasākumi attiecībā uz „trešām valstīm” EK līguma 60. un 301. panta nozīmē aptver arī trešās valsts vadītāju līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu, kā arī to personu un uzņēmumu līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu, kas saistīti ar šiem valsts vadītājiem vai kurus šie valsts vadītāji tieši vai netieši kontrolē. Pēc Tiesas uzskata šie panti nesniedz piemērotu juridisku pamatu, lai iesaldētu to personu un uzņēmumu līdzekļus un saimnieciskos resursus, kam nav šādas saiknes ar trešās valsts valdošo režīmu. Tomēr Eiropas Kopienu Tiesa atzina, ka EK līguma 60., 301. un 308. pants ir uzskatāms par pietiekamu juridisku pamatu, lai iesaldētu šādu personu un uzņēmumu līdzekļus un saimnieciskos resursus.7. Lai radītu skaidrību par tādas klasificētas informācijas apstrādi, ko var sniegt, lai pamatotu saistībā ar Kopējās nostājas 2004/161/KĀDP pielikumu pieņemtos lēmumus, tiek ierosināts atbilstošs noteikums.8. Tiesības uz privāto dzīvi personas datu apstrādes jomā aizsargā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti. Ir vajadzīgs noteikums, lai radītu skaidrību par noteikumiem, kādus piemēro sarakstā iekļauto personu personas datu apstrādei saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 314/2004, jo īpaši to datu apstrādei, kas saistīti ar likumpārkāpumiem, notiesājošiem spriedumiem krimināllietās vai drošības pasākumiem.9. Šajā priekšlikumā iekļauti arī daži tehniski grozījumi, piemēram, līdzekļu definīcijas un 13. panta, kas attiecas uz Kopienas jurisdikciju, saskaņošana ar standarta formulējumu, kas noteikts „Ierobežojošu pasākumu (sankciju) īstenošanas un vērtēšanas pamatnostādnēs ES kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā” (Padomes 2005. gada 2. decembra dokuments 15114/05).2009/0111 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz ZimbabviEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 60., 301. un 308. pantu,ņemot vērā Padomes 2004. gada 19. februāra Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Zimbabvi[1], kas grozīta ar 2008. gada 31. jūlija Kopējo nostāju 2008/632/KĀDP, ar kuru groza Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Zimbabvi[2],ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[3],apspriedusies ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju,tā kā:(1) Ar 2004. gada 19. februāra Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi[4] īsteno Kopējā nostājā 2004/161/KĀDP paredzētos ierobežojošos pasākumus, tostarp konkrētu fizisku vai juridisku personu, uzņēmumu un organizāciju līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu. Regulas (EK) Nr. 314/2004 darbības joma, kas attiecas uz līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu, ir jāsaskaņo ar Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP, kura grozīta ar Kopējo nostāju 2008/632/KĀDP.(2) Lēmumos, kas pieņemti saistībā ar Kopējās nostājas 2004/161/KĀDP pielikumu, ir noteikti atsevišķie un īpašie iemesli, uz kuru pamata katru fizisku vai juridisku personu, uzņēmumu vai organizāciju iekļauj sarakstā. Grozītajā procedūrā ar mērķi grozīt Regulas (EK) Nr. 314/2004 III pielikuma daļu, kas aptver fiziskas vai juridiskas personas, kuru darbība nopietni grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē un kuri nav saistīti ar Zimbabves valdošo režīmu, jāparedz publicēt paziņojumu par to, kā nosūtīt informāciju, lai ļautu sarakstā iekļautajām personām, uzņēmumiem un organizācijām īstenot savas tiesības tikt uzklausītām. Pēc visas iesniegtās informācijas pārbaudes Komisijai jāpieņem jauns lēmums saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 314/2004.(3) Lai īstenotu Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP tās grozītajā redakcijā, ar šo regulu jāparedz iesaldēt to fizisku un juridisku personu, uzņēmumu un organizāciju līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas nav saistīti ar Zimbabves valdošo režīmu. Tādēļ šīs regulas juridiskajā pamatā atbilstoši Eiropas Kopienu Tiesas praksei jāiekļauj ne tikai 60. un 301. pants, bet arī EK līguma 308. pants.(4) Jāpieņem noteikums par Padomes vai valsts sniegtās klasificētās informācijas apstrādi.(5) Šajā Regulā ir ievērotas pamattiesības un pamatprincipi, kas īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā[5], īpaši tiesības uz efektīvu aizsardzību un taisnīgu tiesu, īpašuma tiesībām un tiesībām uz personas datu aizsardzību. Šī regula jāpiemēro saskaņā ar šīm tiesībām un principiem.(6) Regulas (EK) Nr. 314/2004 nolūks ir izbeigt nopietnos cilvēktiesību pārkāpumus Zimbabvē, piemērojot ierobežojošus pasākumus pret Zimbabves valdību, kā arī pret tiem, kuri ir galvenokārt atbildīgi par šiem pārkāpumiem, un tiem, kas šos pārkāpumus veic. Lai radītu Kopienā iespējami lielāku juridisko noteiktību, jādara publiski zināmi to fizisko un juridisko personu, uzņēmumu un organizāciju vārdi, nosaukumi un cita ar tiem saistītā informācija, kuru līdzekļi ir jāiesaldē saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 314/2004. Ja ir nodrošināti piemēroti drošības pasākumi, Komisija drīkst apstrādāt konkrētos datus, kas attiecas uz sarakstā iekļauto fizisko personu izdarītajiem noziedzīgiem nodarījumiem, kā arī notiesājošiem spriedumiem krimināllietās vai drošības pasākumiem saistībā ar šīm personām.(7) Jebkura fizisku personu datu apstrāde, kas notiek saskaņā ar šo regulu, jāveic, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti[6] un Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[7].(8) Ir lietderīgi saskaņot dažas Regulas (EK) Nr. 314/2004 daļas ar standarta formulējumiem, kas pēdējā laikā izmantoti regulās par ierobežojošiem pasākumiem.(9) Tādēļ atbilstīgi jāgroza Regula (EK) Nr. 314/2004,IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.1. pantsAr šo Regulu (EK) Nr. 314/2004 groza šādi.(1) Regulas 1. pantu groza šādi.a) Ar šādu punktu aizstāj b) apakšpunktu;„b) „līdzekļi” ir jebkāda veida finanšu aktīvi un labums, tostarp arī šādi:i) skaidra nauda, čeki, prasījumi skaidrā naudā, vekseļi, maksājumu uzdevumi un citi maksāšanas līdzekļi,ii) noguldījumi finanšu iestādēs vai citās iestādēs, kontu atlikumi, parādi un parādu saistības,iii) publiski vai privāti tirgojami vērtspapīri un parāda instrumenti, tostarp akcijas un kapitāla daļas, vērtspapīru sertifikāti, obligācijas, parādzīmes, garantijas vērtspapīri, ķīlu zīmes un atvasinātu finanšu instrumentu līgumi,iv) procenti, dividendes vai citi ienākumi no aktīviem vai to uzkrātās vai radītās vērtības,v) kredīts, tiesības uz kompensāciju, garantijas, saistību izpildes garantijas vai citas finanšu saistības,vi) akreditīvi, konosamenti, pārvedu vekseļi,vii) dokumenti, kas apliecina līdzdalību līdzekļos vai finanšu resursos;”b) ar šādu punktu aizstāj e) apakšpunktu:„e) „saimniecisko resursu iesaldēšana” ir liegums to izmantošanai, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus jebkādā veidā, tostarp tos pārdodot, iznomājot vai ieķīlājot.”(2) Regulas 6. pantu aizstāj ar šādu tekstu:„1. Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir to fizisko vai juridisko personu, uzņēmumu vai organizāciju īpašumā, valdījumā vai turējumā, kas minētas III pielikumā.2. Līdzekļi vai saimnieciskie resursi nav tieši vai netieši pieejami III pielikumā minētajām fiziskajām vai juridiskajām personām, uzņēmumiem vai organizācijām, kā arī no tiem netiek gūts labums.3. Ir aizliegta apzināta un tīša līdzdalība darbībās, kuru mērķis vai sekas ir tieši vai netieši veicināt 1. un 2. punktā minētos darījumus.4. Regulas III pielikums aptver fiziskās un juridiskās personas, uzņēmumus un organizācijas, kuras noteikusi Padome saskaņā ar grozīto Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP. Regulas III pielikums ietver A daļu, kurā minēti atsevišķi Zimbabves valdības locekļi un ar tiem saistītās fiziskās vai juridiskās personas, uzņēmumi vai organizācijas, un B daļu, kurā minētas citas fiziskās vai juridiskās personas, uzņēmumi vai organizācijas, kuru darbība nopietni grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē.5. Aizliegums, kas noteikts 2. punktā, nerada nekādu atbildību attiecīgām fiziskām vai juridiskām personām vai organizācijām, ja tās nezināja un tām nebija pamatotu iemeslu uzskatīt, ka to rīcība būtu pretrunā šim aizliegumam.”(3) Regulas 7. pantu papildina ar šādu 3. punktu:„3. Regulas 6. panta 2. punkts neliedz finanšu iestādēm vai kredītiestādēm Kopienā kreditēt iesaldētos kontus, saņemot līdzekļus, ko sarakstā iekļautās fiziskās vai juridiskās personas, uzņēmuma vai organizācijas kontā ieskaita trešās personas, ar nosacījumu, ka visus šo kontu papildinājumus arī iesaldē. Finanšu iestāde vai kredītiestāde par šādiem darījumiem nekavējoties informē II pielikumā minētās kompetentās iestādes dalībvalstīs.”(4) Regulas 11. panta pašreizējais teksts kļūst par 1. punktu, un tam pievieno šādu 2. punktu:„2. Komisija publicē paziņojumu par kārtību, kādā sniedz informāciju saistībā ar III pielikumu.”(5) Iekļauj šādus 11.a, 11.b un 11.c pantus:„11.a pants1. Ja Padome saskaņā ar Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP nolemj iekļaut sarakstā kādu fizisku vai juridisku personu, uzņēmumu vai organizāciju, kuras darbība smagi grauj demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu un tiesiskumu Zimbabvē un kas nav saistīta ar Zimbabves valdošo režīmu, Komisija nekavējoties pieņem pagaidu lēmumu par III pielikuma B daļas grozīšanu.2. Pēc šā lēmuma pieņemšanas Komisija nekavējoties publicē paziņojumu par kārtību, kādā sniedzama informācija saistībā ar III pielikumu, lai dotu attiecīgajai personai, uzņēmumam vai organizācijai iespēju paust savu viedokli šajā jautājumā.3. Pēc III pielikuma B daļā minēto personu, uzņēmumu vai organizāciju visas iesniegtās informācijas pārbaudes Komisija pieņem galīgo lēmumu.11.b pants1. Ja Padome vai kāda valsts iesniedz klasificētu informāciju, Komisija šādu informāciju izmanto saskaņā ar Lēmumu 2001/844/EK, EOTK, Euratom[8] un vajadzības gadījumā saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts starp Eiropas Savienību un iesniedzēju valsti par drošības procedūrām klasificētas informācijas apmaiņai.2. Dokumenti, kas klasificēti kā „ EU Top Secret ”, „ EU Secret ” vai „ EU Confidential ”, netiek publiskoti bez informācijas sniedzēja piekrišanas.11.c pants1. Komisija apstrādā personas datus, lai veiktu savus uzdevumus saskaņā ar šo regulu. Šie uzdevumi ir:a) sagatavot grozījumus šīs regulas III pielikumā,b) konsolidēt III pielikuma saturu elektroniskajā, konsolidētajā sarakstā, kas pieejams Komisijas tīmekļa vietnē un kurā iekļautas personas, grupas un organizācijas, uz kurām attiecas ES finansiālās sankcijas[9],c) apstrādāt informāciju, kas pamato iekļaušanu sarakstā, und) apstrādāt informāciju par šīs regulas pasākumu ietekmi, piemēram, iesaldēto līdzekļu vērtība, kā arī informāciju par kompetento iestāžu piešķirtajām atļaujām.2. Regulas III pielikumā iekļauj tikai šādu informāciju par sarakstā minētajām fiziskām personām:a) uzvārds un vārdi, tostarp pseidonīmi un tituli, jā tādi ir,b) dzimšanas datums un vieta,c) valstspiederība,d) pases vai identifikācijas kartes numurs,e) nodokļu maksātāja vai sociālās apdrošināšanas numurs,f) dzimums,g) adrese vai cita informācija par atrašanās vietu,h) amats vai profesija,i) regulas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētais paziņošanas datums,j) iekļaušanas sarakstā iemesli, ja amats nav pietiekams iemesls.3. Regulas III pielikumā var iekļaut arī šādus personas datus par sarakstā minētajām fiziskajām personām, ja šos datus sniedz Padome un tie ir vajadzīgi konkrētā lietā tikai sarakstā iekļautās fiziskās personas identitātes pārbaudei:a) fiziskās personas tēva uzvārds un vārdi,b) fiziskās personas mātes uzvārds un vārdi.Attiecīgās fiziskās personas tiek informētas par viņu vārdu un uzvārdu minēšanu III pielikumā tādā pašā veidā, kā informē sarakstā iekļauto fizisko personu.4. Datus par sarakstā iekļauto fizisko personu izdarītajiem likumpārkāpumiem, kā arī notiesājošiem spriedumiem krimināllietās vai drošības pasākumiem saistībā ar šādām personām Komisija, nodrošinot piemērotus īpašus aizsardzības pasākumus, drīkst apstrādāt tikai tādā mērā, ciktāl tas vajadzīgs, lai izskatītu konkrētās fiziskās personas iesniegtos apsvērumus par sarakstā iekļaušanas iemesliem. Šādus datus nepubliskos un nenodos tālāk.5. Šīs regulas nolūkā Komisijas nodaļa, kas minēta II pielikumā, tiek noteikta kā „par datu apstrādi atbildīgā persona” Regulas (EK) Nr. 45/2001 2. panta d) punkta nozīmē, lai nodrošinātu, ka attiecīgās fiziskās personas var izmantot savas tiesības saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.”(6) Regulas 13. pantu aizstāj ar šādu tekstu:„13. pantsŠo regulu piemēro:a) Kopienas teritorijā, arī tās gaisa telpā,b) visos gaisa kuģos vai kuģos, kas atrodas kādas dalībvalsts jurisdikcijā,c) attiecībā uz jebkuru fizisku personu Kopienas teritorijā vai ārpus tās, kurai ir kādas dalībvalsts valstspiederība,d) attiecībā uz jebkuru juridisku personu, uzņēmumu vai organizāciju, kas reģistrēta vai izveidota saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem,e) attiecībā uz jebkuru juridisku personu, uzņēmumu vai organizāciju, kas pilnībā vai daļēji veic jebkāda veida uzņēmējdarbību Kopienā.”2. pantsŠī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē, [...]Padomes vārdā –priekšsēdētājs [...] [1] OV L 50, 20.2.2004., 66. lpp.[2] OV L 205, 1.8.2008., 53. lpp.[3] OV C [...], [...], [...] lpp.[4] OV L 55, 24.2.2004., 1. lpp.[5] OV C 364, 18.12.2000., 1. lpp.[6] OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.[7] OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.[8] OV L 317, 3.12.2001., 1. lpp.[9] http://ec.europa.eu/external_relations/cfsp/sanctions/list/consol-list.htm


type: other

text:
Ohtlikust lastist teavitamise kord ja esitatavate andmete loetelu ning huvitatud isikutele ohtliku lasti kohta käiva teabe edastamise kord – Riigi Teataja
 Ohtlikust lastist teavitamise kord ja esitatavate andmete loetelu ning huvitatud isikutele ohtliku lasti kohta käiva teabe edastamise kord
 RTL 2005, 90, 1343
 Ohtlikust lastist teavitamise kord ja esitatavate andmete loetelu ning huvitatud isikutele ohtliku lasti kohta käiva teabe edastamise kord1
 Vastu võetud 10.08.2005 nr 89
 Määrus kehtestatakse «Meresõiduohutuse seaduse» § 42 lõike 9 ja lõike 12 alusel.
 (1) Teavitamisele kuulub iga ohtlik last või osalast (edaspidi ohtlik last), mille klassifitseerib ohtlikuks:
 1) «Rahvusvaheline ohtlike kaupade mereveo koodeks» (edaspidi IMDG koodeks);
 2) «Tahkete puistkaupade veo ohutuskoodeks» (edaspidi BC koodeks);
 3) «Rahvusvaheline ohtlikku kemikaali mahtlastina vedava laeva ehituse ja seadmete koodeks» (edaspidi IBC koodeks);
 4) «Rahvusvaheline veeldatud gaasi vedellastina vedava laeva ehituse ja seadmete koodeks» (edaspidi IGC koodeks) või
 5) «Rahvusvaheline konventsioon merereostuse vältimiseks laevadelt» (edaspidi MARPOL 73/78) I lisa.
 (2) Infot lõikes 1 nimetatud konventsioonide kohta saab Veeteede Ameti veebilehelt.
 (3) Ohtliku lasti nimetuse osas lähtutakse ingliskeelsest nimetusest, mis on kasutusel lõikes 1 loetletud dokumentides.
 (4) Teave ohtlikust lastist peab olema lihtsalt äratuntav, selgelt loetav ja esitatud mittekustuvas kirjas. Kui teave on mitmel leheküljel, peavad leheküljed olema nummerdatud.
 § 2. Ohtlikust lastist teavitamise kord
 (1) Teave ohtliku lasti ja laeva kohta edastatakse määruse lisas toodud teavitamise vormi (edaspidi teavitamise vorm) kaudu. Teave ohtliku lasti kohta edastatakse Veeteede Ametile Veeteede Ameti Teatajas või veebilehel avalikustatud sidekanali kaudu.
 (2) Kui laevas olevast ohtlikust lastist teavitamine ei toimu «Meresõiduohutuse seaduses» ja käesolevas määruses ettenähtud korras või õigeaegselt, siis pöördub Veeteede Amet järelepärimisega esimeses järjekorras laevaagendi poole.
 § 3. Ohtliku lasti kohta esitatavad andmed
 (1) Ohtliku lasti kohta tuleb esitada vähemalt järgmine teave:
 1) ohtliku lasti või selle ohtlikkust määrava põhiaine korrektne tehniline nimetus (correct technical number, edaspidi tehniline nimetus), mis on kooskõlas IMDG, BC, IBC või IGC koodeksis või MARPOL 73/78 I lisas kasutatud nimetustega;
 2) olemasolul ÜRO tunnusnumber (edaspidi UN number);
 3) ohuklass (class) vastavalt IMDG, BC, IBC või IGC koodeksile. Võimalusel laeva klass vastavalt «Pakitud kujul kasutatud tuumakütuse, plutooniumi ja kõrgradioaktiivsete jäätmete ohutuks veoks laevadel koodeksile» (edaspidi INF koodeks);
 4) lasti kogus ja veoüksuse, mis ei ole mahuti, identifitseerimisnumber;
 5) aadress koos sidekanalite äranäitamisega, millelt on võimalik saada lasti kohta käivat üksikasjalikku teavet.
 (2) Dokumendi vormi kasutamisel, millel on eraldi väljad teavitatava lasti ohtlikke omadusi iseloomustavate näitajate (näiteks leekpunkt, puistekauba varisemisnurk jm) jaoks, tuleb need täita konkreetse lasti kohta määratud näitajatega.
 (3) IMDG koodeksi kohaselt pakitud ohtliku aine, materjali või toote kohta tuuakse ohtliku lasti kirjeldus, mis peab sisaldama järgnevat teavet:
 1) UN number, millele eelnevad tähed «UN»;
 2) ohtliku kauba õige nimetus (proper shipping name, edaspidi ohtliku kauba nimetus) vastavalt IMDG koodeksi punktile 3.1.2;
 3) ohuklass või alaklass (division), mis 1. klassi (lõhkematerjalid) korral esitatakse koos sobivusrühma tähega. Kõik lisaohud ohuklassi või alaklassi numbritena esitatakse põhiohtu tähistava numbri järel sulgudes. Ingliskeelseid sõnu « class» või «division» võib kasutada vastavat ohtu tähistavate numbrite ees;
 4) pakendirühm (edaspidi PG ), kui see on määratud, millele võib lisada tähed «PG».
 (4) Ohtliku lasti kirjeldus esitatakse lõike 3 punktide 1, 2, 3 ja 4 järjekorras või järjestuses lõike 3 punkt 2, 3, 1 ja 4 ilma IMDG koodeksis nõutud täiendava teabe vahele lisamiseta. Juhul kui IMDG koodeks sätestab ohtliku kauba nimetuse kohustusliku täiendamise nõude (IMDG koodeks punkt 5.4.1.4.3), lisatakse lõikes 3 loetlemata täiendav teave ohtliku lasti kohta pärast ohtliku lasti kirjeldust.
 (5) Mahtlastina veetavast ohtlikust lastist teavitamisel juhindutakse UN numbri, ohtliku kauba nimetuse või tehnilise nimetuse, ohuklassi ja muude iseloomustavate näitajate osas tahkete puistekaupade korral BC koodeksist, vedelkemikaalide korral IBC koodeksist, gaaside korral IG koodeksist ja vedelate naftasaaduste veol MARPOL 73/78 I lisast.
 (6) Usaldusväärse teabe puudumisel ohtliku lasti kohta tuleb märkida sobival ja üheselt mõistetaval viisil «ei ole määratud ( not estimated)» või «ei ole rakendatav (not applicable)», et vältida ohtliku lasti kohta esitatud teabest vääriti arusaamist.
 §4. Ohtliku lasti kohta õnnetus- või vahejuhtumi toimumisel esitatavad andmed
 (1) Ohtliku lastiga merel juhtunud õnnetus- või vahejuhtumist ettekandmisel Veeteede Ametile juhindutakse majandus- ja kommunikatsiooniministri 2. septembri 2004. a määrusest nr 178 «Laevaliikluse korraldamise süsteemi tööpiirkonna piirid, liiklemise ning teadete ja informatsiooni edastamise kord» ja IMO resolutsiooni A.851(20) «Üldised põhimõtted ja nõuded laeva ettekannete süsteemidele, kaasa arvatud juhtnöörid juhtumitest teatamiseks, kuhu on kaasatud ohtlik last, kahjulikud ained ja/või merereostusained» standardse ettekande vormist.
 (2) Õnnetus- või vahejuhtumi korral tuleb edastada andmed ohtliku lasti kohta järgmistel vormidel:
 1) vorm P – ohtliku lasti üksikasjad vastavalt §-le 5, 6 või 7;
 2) vorm Q – lühidalt rikete, vigastuste, puuduste ja piiravate asjaolude üksikasjad vastavalt §-le 6 või 7;
 3) vorm R – keskkonnaohtliku lasti üksikasjad vastavalt §-le 5, 6 või 7;
 § 5. Pakitud ohtliku lasti kohta õnnetus- või vahejuhtumi toimumisel esitatavad andmed
 1) ohtliku kauba nimetus või tehniline nimetus või nimetused;
 3) IMO ohuklass;
 5) kaubasaaja või kaubasaatja;
 § 6. Tankeril veetava ohtliku lasti kohta õnnetus- või vahejuhtumi toimumisel esitatavad andmed
 (1) Ettekanne mahtlastina veetava MARPOL 73/78 I lisa alla käiva nafta või naftasaaduse või MARPOL 73/78 II lisa alla käiva vedelkemikaali merre sattumisel või merre sattumise võimaluse tekkimisel peab lasti eripärast tulenevaid asjaolusid kajastama vormidel P, Q, R, T ja X.
 1) nafta või naftasaaduse tüüp või lastiks oleva kahjuliku kemikaali tehniline nimetus;
 3) iga kahjuliku kemikaali reostuskategooria vastavalt MARPOL 73/78 II lisale (A, B, C või D);
 4) vajadusel lasti tootja, kaubasaaja või kaubasaatja;
 2) lasti, ballasti või kütuse üleandmise suutlikkus.
 1) merre sattunud nafta või naftasaaduse tüüp või kahjuliku kemikaali tehniline nimetus;
 4) kui on asjakohane, siis lasti tootja, kaubasaaja või kaubasaatja;
 (7) Lisaks § 4 lõike 2 asjakohastele vormidele tuleb edastada täiendavalt:
 § 7. Pakitud keskkonnaohtliku lasti kohta õnnetus- või vahejuhtumi toimumisel esitatavad andmed
 (2) Vorm P täidetakse vastavalt § 5 lõikes 2 sätestatule.
 2) lasti, ballasti ja kütuse üleandmise suutlikkus.
 (4) Vorm R täidetakse vastavalt § 6 lõikes 4 sätestatule.
 (5) Vorm T täidetakse vastavalt § 6 lõikes 5 sätestatule.
 (6) Vorm X täidetakse vastavalt § 6 lõikes 6 sätestatule.
 § 8. Huvitatud isikutele ohtliku lasti kohta käiva teabe edastamine
 (1) Ohtliku lasti kohta käiva teabe avalikustab Veeteede Amet vastavalt «Avaliku teabe seadusele». Konkreetse laevaga seotud teavet ohtliku lasti kohta väljastatakse mahus ja kujul, mis tagab Veeteede Ametile teatavaks saanud ärisaladuse kaitse.
 1) päästetööde juhile või teda asendavale isikule;
 2) välisriigi pädevale asutusele või isikule.
 1 Euroopa Parlamendi ja EL nõukogu direktiivi (EÜ) nr 2002/59, millega luuakse ühenduse laevaliikluse seire- ja teabesüsteem ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/75/EMÜ artiklite 12, 13 ja 17 rakendamiseks (EÜT L 208, 05. 08. 2002, lk 10–27).
 Majandus- ja kommunikatsiooniministri 10. augusti 2005. a määruse nr 89 «Ohtlikust lastist teavitamise kord ja esitatavate andmete loetelu ja huvitatud isikutele ohtliku lasti kohta käiva teabe edastamise kord»
 TEAVE OHTLIKKU LASTI VEDAVA LAEVA KOHTA
 INFORMATION ON VESSEL CARRYING DANGEROUS OR POLLUTING GOODS
 1. Laeva nimi / Name of vessel: .....................................................................
 Kutsung / Call sign: ...............................................................................
 IMO number / IMO number: .................................................................
 või MMSI number / or MMSI number: .................................................
 2. Sihtsadam / Port of destination: ................................................................
 3. Eeldatav saabumise aeg / Estimated time of arrival
 lootsijaama / at the pilot station: kuupäev / date: ......... aeg / time : .........
 sihtsadamasse / at the port of destination: kuupäev / date: ......... aeg / time : .........
 4. Eeldatav lahkumise aeg / Estimated time of departure: ......................................................
 5. Inimeste arv laevas / Total number of persons on board: ...................................................
 6. Ohtlik last, vaata järgnevat loetelu / Dangerous or polluting goods, see the list below
 7. Kinnitus, et nimekiri, manifest või vastav stoovimisplaan koos üksikasjalise teabega veetava ohtliku lasti või osalasti kohta ja asukoha äratoomisega laeval on laeva pardal / Confirmation that a list or manifest or appropriate loading plan giving details of the dangerous or polluting goods carried and of their location on vessel is on board
 8. Aadress, millelt on võimalik saada lasti kohta käivat üksikasjalikku teavet / Address from which detailed information on the cargo may be obtained: ...........................................................
 Kuupäev / Date .......................................... Allkiri / Signature ...................................
 Teave ohtliku lasti kohta
 Information on dangerous or polluting goods
 Tanker / Tanker: Nafta / Oil Gaas / Gas Kemikaal / Chemical
 Puistlast / Solid bulk cargo
 Ohtlik kaup pakitult / Dangerous goods
 in packaged form
 Korrektne tehniline nimetus (ohtliku kauba õige nimetus) / Correct technical name (proper shipping name) UN number / UN No. IMDG, IBC, IGC, INF, BC koodeksi ohuklass (PG) / Code class (PG) Kogus, m3 või t / Quantity, m3 or t Asukoht / Location Kui ohtlik last on veoüksuses, mis ei ole tank, siis selle identifitseerimisnumber / If dangerous or polluting goods are being carried in cargo transport units other than tanks, the identification number thereof


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 24.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 87/45
 RÅDETS GENNEMFØRELSEFORORDNING (EU) Nr. 266/2012
 af 23. marts 2012
 om gennemførelse af artikel 32, stk. 1, i forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien
 RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
 under henvisning til Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (1), særlig artikel 32, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Den 18. januar 2012 vedtog Rådet forordning (EU) nr. 36/2012.
 (2)
 I betragtning af den alvorlige situation i Syrien og i overensstemmelse med Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/172/FUSP (2) om gennemførelse af afgørelse 2011/782/FUSP (3) om restriktive foranstaltninger over for Syrien bør der opføres flere personer og enheder på den liste over fysiske og juridiske personer, enheder eller organer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, som findes i bilag II til forordning (EU) nr. 36/2012.
 (3)
 Derudover bør angivelsen vedrørende visse personer og en enhed, der er opført på listen over fysiske og juridiske personer, enheder eller organer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, som findes i bilag II til forordning (EU) nr. 36/2012, ændres —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 De personer og enheder, der er opført på listen i bilag I til denne forordning, tilføjes listen i bilag II til forordning (EU) nr. 36/2012.
 Artikel 2
 I bilag II til forordning (EU) nr. 36/2012 erstattes oplysningerne om de personer og den enhed, der er opført på listen i bilag II til denne forordning, med oplysningerne i bilag II til denne forordning.
 Artikel 3
 Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 23. marts 2012.
 På Rådets vegne
 C. ASHTON
 Formand
 (1) EUT L 16 af 19.1.2012, s. 1.
 (2) Se side 103 i denne EUT.
 (3) EUT L 319 af 2.12.2011, s. 56.
 BILAG I
 Personer og enheder omhandlet i artikel 1
 A. Personer
 Navn
 Identificerende oplysninger
 Begrundelse
 Opført på listen den
 1.
 Anisa Al Assad
 (alias Anisah Al Assad)
 Født: 1934
 Pigenavn: Makhlouf
 Mor til præsident Al Assad. Det nære personlige forhold og iboende finansielle forhold til den syriske præsident Bashar Al Assad betyder, at hun nyder gavn af og er forbundet med det syriske regime.
 23.3.2012
 2.
 Bushra Al Assad
 (alias Bushra Shawkat)
 Født: 24.10.1960
 Søster til Bashar al Assad og gift med Asif Shawkat, vicestabschef for sikkerhed og rekognoscering.
 Det nære personlige forhold og iboende finansielle forhold til den syriske præsident Bashar Al Assad og andre centrale figurer i det syriske regime betyder, at hun nyder gavn af og er forbundet med det syriske regime.
 23.3.2012
 3.
 Asma Al Assad (alias Asma Fawaz Al Akhras)
 Født: 11.8.1975
 Fødested: London, UK
 Pasnummer: 707512830 udløber den 22.9.2020
 Pigenavn: Al Akhras
 Gift med Bashar Al Assad. Det nære personlige forhold og iboende finansielle forhold til den syriske præsident Bashar Al Assad betyder, at hun nyder gavn af og er forbundet med det syriske regime.
 23.3.2012
 4.
 Manal Al Assad (alias Manal Al Ahmad)
 Født: 2.2.1970
 Fødested: Damascus
 Pasnummer (syrisk): 0000000914
 Pigenavn: Al Akhras
 Gift med Maher Al Assad; som sådan nyder hun gavn af og er nært forbundet med regimet.
 23.3.2012
 5.
 Imad Mohammad Deeb Khamis
 Født: 1.8.1961
 Fødested: nær Damascus
 Elektricitetsminister. Ansvarlig for anvendelse af strømafbrydelser som undertrykkelsesmetode
 23.3.2012
 6.
 Omar Ibrahim Ghalawanji
 Født: 1954
 Fødested: Tartus
 Minister for lokalforvaltning. Ansvarlig for lokale myndigheder og således ansvarlig for lokale myndigheders undertrykkelse af civilbefolkningen
 23.3.2012
 7.
 Joseph Suwaid
 Født: 1958
 Fødested: Damascus
 Viceminister og som sådan nært forbundet med regimets politik
 23.3.2012
 8.
 Ghiath Jeraatli
 Født: 1950
 Fødested: Salamiya
 Viceminister og som sådan nært forbundet med regimets politik
 23.3.2012
 9.
 Hussein Mahmoud Farzat
 Født: 1957
 Fødested: Hama
 Viceminister og som sådan nært forbundet med regimets politik
 23.3.2012
 10.
 Yousef Suleiman Al-Ahmad
 Født: 1956
 Fødested: Hasaka
 Viceminister og som sådan nært forbundet med regimets politik
 23.3.2012
 11.
 Hassan al-Sari
 Født: 1953
 Fødested: Hama
 Viceminister og som sådan nært forbundet med regimets politik
 23.3.2012
 12.
 Mazen al-Tabba
 Født: 1.1.1958
 Fødested: Damascus
 Pasnummer (syrisk): 004415063 udløber den 6.5.2015
 Forretningspartner med Ihab Makhlouf og Nizar al-Assad (sanktioneret den 23.8.2011); sammen med Rami Makhlouf medejer af valutaselskabet Al-Diyar lil-Saraafa, som støtter den syriske centralbanks politik.
 23.3.2012
 B. Enheder
 Navn
 Identificerende oplysninger
 Begrundelse
 Opført på listen den
 1.
 Syrian Petroleum company
 Adresse: Dummar Province, Expansion Square, Island 19-Building 32
 P.O. BOX: 2849 eller 3378
 Tlf.: 00963-11-3137935 eller 3137913
 Fax: 00963-11-3137979 eller 3137977
 E-mail: spccom2@scs-net.org eller
 spccom1@scs-net.org
 Websted: www.spc.com.sy
 Websted: www.spc-sy.com
 Statsejet olieselskab. Yder finansiel støtte til det syriske regime
 23.3.2012
 2.
 Mahrukat Company
 (Det syriske selskab til opbevaring og forsyning af olieprodukter)
 Hovedkvarter: Damaskus - Al Adawi st., Petroleum building
 Fax: 00963-11/4445796
 Tlf.: 00963-11/44451348 - 4451349
 E-mail: mahrukat@net.sy
 Websted: http://www.mahrukat.gov.sy/indexeng.php
 Statsejet olieselskab. Yder finansiel støtte til det syriske regime
 23.3.2012
 BILAG II
 Personer og enhed, der er omhandlet i artikel 2
 Fornavn
 Identificerende oplysninger
 Årsager
 Dato for optagelse på listen
 1.
 Tarif Akhras
 Født den 2. juni 1951 i Homs, Syrien, syrisk
 pas nr. 0000092405
 Fremtrædende forretningsmand, der nyder godt af og støtter regimet. Grundlægger af Akhras Group (råvarer, handel, forarbejdning og logistik) og tidligere formand for handelskammeret i Homs. Nære forretningsforbindelser til præsident Al-Assads familie. Bestyrelsesmedlem i Sammenslutningen af Syriske Handelskamre. Har skaffet industri- og boligområder til improviserede fangelejre samt logistisk støtte til regimet (busser og køre tøjer til transport af tanks).
 2.9.2011
 2.
 Issam Anbouba
 Fødselsdato: 1952; fødested: Homs, Syrien
 Formand for Anbouba for Agricultural Industries Co. Støtter det syriske regime økonomisk.
 2.9.2011
 3.
 Riad’if Al-Quwatli (alias Ri’af Al-Quwatli)
 En af Maher Al-Assads forretningsforbindelser og ansvarlig for forvaltning af nogle af hans forretninger; kilde til finansiering af regimet.
 23.6.2011
 4.
 Bassam Sabbagh
 Født den 24. august 1959 i Damaskus. Adresse: Kasaa, Anwar al Attar (gadenavn), al Midani (bygning), Damaskus. Syrisk
 pas nr. 004326765 udstedt den 2. november 2008, gyldigt indtil november 2014.
 Juridisk og finansiel rådgiver samt forretningsfører for Rami Makhlouf og Khaldoun Makhlouf. Tilknytning til Bachar al-Assad i forbindelse med finansiering af et byggeprojekt i Lattaquié. Støtter regimet økonomisk.
 14.11.2011
 5.
 Mohamed Hamcho
 Født den 20. maj 1966,
 pas nr. 002954347
 Syrisk forretningsmand og lokal agent for adskillige udenlandske selskaber, partner med Maher al-Assad, bestyrer en del af hans finansielle og økonomiske interesser og som sådan kilde til finansiering af regimet.
 23.5.2011
 6.
 El-Tel Co. (El-Tel Middle East Company)
 Adresse: Dair Ali Jordan Highway, PO Box 13052, Damaskus – Syrien
 Tlf.: +963-11-2212345
 Fax: +963-11-44694450
 E-mail: sales@eltelme.com
 Websted: www.eltelme.com
 Fremstilling og levering af kommunikations- og transmissionstårne og andet udstyr til den syriske hær.
 23.9.2011
 7.
 Rami Makhlouf
 Født den 10. juli 1969 i Damaskus,
 pas nr. 454224
 Syrisk forretningsmand, fætter til præsident Bashar Al-Assad, kontrollerer investeringsfonden Al Mahreq, Bena Properties, cham Holding Syriatel, Souruh company og yder derigennem finansiering og støtte til regimet.
 9.5.2011
 8.
 Ihab (alias Ehab, Iehab) Makhlouf
 Født den 21. januar 1973 i Damaskus,
 pas nr. N002848852
 Præsident for Syriatel, som via sin licensaftale indbetaler 50 % af sit overskud til den syriske regering.
 23.5.2011


type: caselaw

text:
2.5.98 EL Epiärglg Eugleqiäda sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm C 137/7
 isakijotä dijaiäot pot rtmgäuhg lesantä sxm leqxäm koäcx lg Verwaltungsgerichtshof (Bieämmg) tpeäbake rso Dijarsgäqio
 ejpkgqxärexy sxm tpovqexärexm sgy jahgäy. sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm, rso pkaiärio sxm tpoheärexm
 Johann Seemeier jai Jörg Schreiber jasó Unabhängiger Ver-
 waltungssenat des Landes Salzburg jahxäy jai Jörg Schreiber
 jasó Unabhängiger Verwaltungssenat für Kärnten (paqirsa-
 leämot sot olorpomdiajotä tpotqcotä Epirsglxäm jai
 Lesauoqxäm) pot ejjqelotäm emxäpiom sot aisotämsoy dijarsg-
 Pqorutcgä sgy Episqopgäy sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm qiäot, so ajoäkotho pqodijarsijoä eqxäsgla:
 jasó sgy TVR-Tecnologie SpA, pot arjgähgje rsiy
 18 Uebqotaqiäot 1998
 (Tpoäherg C-41/98) èvotm sa óqhqa 30 eäxy 36 sgy rtmhgäjgy EJ (diasóneiy peqiä
 sgy eketäheqgy jtjkouoqiäay sxm elpoqetlósxm) jai oi koi-
 (98/C 137/14) peäy diasóneiy sot em irvtäi joimosijotä dijaiäot sgm eämmoia oäsi
 apacoqetäotm re eäma jqósoy leäkoy ma epibókkei peqioqi-
 G Episqopgä sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm, ejpqorxpotälemg rlotäy rsg lesauoqó sxm fxäxm pot pqooqiäfomsai cia ruacgä
 apoä som Eugenio de March, molijoä rtälbotko, epijotqotälemo jai, rtcjejqileäma, ma episqeäpei siy lesauoqeäy atseäy loämom
 apoä som Alberto Dal Ferro, dijgcoäqo Vincenza, le amsiäjkgso euoärom soäpoy pqooqirlotä eiämai so pkgrieärseqo jasókkgko
 rso Kotnelbotäqco som Carlos Gómez de la Cruz, Centre ecvxäqio ruaceiäo jai, em pórg peqipsxärei, loämom euoärom,
 Wagner, Kirchberg, órjgre rsiy 18 Uebqotaqiäot 1998, emxä- sgqotleämxm sxm molohesijxäm jai jamomirsijxäm diasónexm
 piom sot Dijarsgqiäot sxm Etqxpaøjxäm Joimosgäsxm, pqo- peqiä odijgäy jtjkouoqiäay, g rtmokijgä dióqjeia sgy lesauo-
 rutcgä jasó sgy esaiqeiäay TVR-Tecnologie Vetroresina SpA, qóy dem tpeqbaiämei siy eäni xäqey jai g apoärsarg sgy dia-
 le eädqa sg Qxälg, Isakiäa. dqolgäy dem tpeqbaiämei sa 130 vikioälesqa, emxä, cia som tpo-
 kocirloä sgy aporsórexy, kalbómesai tpoäwg loämom so gälirt
 G pqoruetäcotra fgseiä apoä so Dijarsgäqio: sot aqihlotä sxm vikioleäsqxm pot eävotm pqóclasi diamtheiä
 rsom atsojimgsoädqolo;
 Ç ma jasadijórei sgm jahgäy rsgm apoädorg porotä täwoty
 77 558,80 Ecu, emsoäjxy apoä 1gy Uebqotaqiäot 1990 jai
 leävqi sgm jasabokgä sot porotä, pqoy 24,97 Ecu gleq-
 griäxy,
 Ç ma epidijórei rsgm Episqopgä poroä täwoty 7 700 Ecu gä
 opoiodgäpose ókko poroä jahoqirseiä jasó dijaiäa jqiärg Aiäsgrg cia sgm eäjdorg pqodijarsijgäy apouórexy pot tpeä-
 xy apofgliäxrg, bake so Bundespatentgericht le apoäuarg sgy 29gy Iamota-
 qiäot 1998 rsgm tpoäherg BASF Aktiengesellschaft jasó
 Ç ma jasadijórei sgm jahgäy rsa dijarsijó eänoda. Präsident des Deutschen Patentamts
 Irvtqirloiä jai jtäqia epiveiqgälasa (Tpoäherg C-44/98)
 (98/C 137/16)
 G pqorutcgä, arjgheiära dtmólei qgäsqay diaisgriäay, eävei xy
 amsijeiälemo sgm apoädorg vqglasijxäm porxäm pot pqoja-
 sebkgähgram rsa pkaiäria sgy rtlbórexy BREU-0114-I(A)
 Le apoäuarg sgy 29gy Iamotaqiäot 1998, g opoiäa peqigäkhe
 cia som rvediarloä jasarjetxäm apo rtämhesa tkijó le sg
 rsg Cqallaseiäa sot Dijarsgqiäot sxm Etqxpaøjxäm Joi-
 vqgärg sgy sevmijgäy lehoädot CAD-CAM jai sgm jasarjetgä
 mosgäsxm rsiy 20 Uebqotaqiäot 1998, so Bundespatentgericht
 oäkxy atsolasopoigleämot tpodeiäclasoy cia sgm paqacxcgä
 Ð 4. Senat (Juristischer Beschwerdesenat und Nichtigkeitsse-
 leärx sgy lehoädot ÛFilamento Windingë. G Episqopgä
 nat), rso pkaiärio sgy diauoqóy lesantä BASF Aktiengesell-
 apouórire ma jasacceiäkei sg rtälbarg isakijotä dijaiäot pot
 schaft jai Präsident des Deutschen Patentamts pot ejjqeleiä
 rtmgäuhg lesantä sxm leqxäm koäcx lg ejpkgqxärexy sxm
 emxäpioäm sot, fgseiä apoä so Dijarsgäqio sgm eäjdorg pqodija-
 tpovqexärexm sgy jahgäy.
 rsijgäy apouórexy epiä sot engäy eqxsgälasoy:
 Rtlbibófesai le siy aqveäy sgy eketäheqgy jtjkouoqiäay sxm
 elpoqetlósxm (óqhqa 30, 36 sgy rtmhgäjgy EJ) so oäsi dem
 epeäqvomsai enaqvgäy oi eämmoley rtmeäpeiey voqgcgheämsoy apoä
 Aiäsgrg cia sgm eäjdorg pqodijarsijgäy apouórexy pot tpeä- so Etqxpaøjoä Cqaueiäo Dipkxlósxm Etqerisevmiäay jai irvtä-
 bake le diósang sgy 21gy Iamotaqiäot 1998 so Verwaltungs- omsoy re eäma jqósoy leäkoy dipkxälasoy etqerisevmiäay, so
 gerichtshof (Bieämmg) rso pkaiärio sxm ejjqelxäm emxäpioäm sot opoiäo eävei rtmsavheiä re ckxärra diauoqesijgä apoä sgm
 tpoheärexm Johann Seemeier jai Jörg Schreiber jasó Unab- epiärglg ckxärra atsotä sot jqósoty leäkoty, oäsam o jósovoy
 hängiger Verwaltungssenat des Landes Salzburg jahxäy jai sot dipkxälasoy etqerisevmiäay dem pqorjoliäfei rso Cqaueiäo
 Jörg Schreiber jasó Unabhängiger Verwaltungssenat für Dipkxlósxm Etqerisevmiäay sot jqósoty leäkoty emsoäy sqixäm
 Kärnten (paqirsaleämot sot olorpomdiajotä tpotqcotä lgmxäm apoä sgy dglorietärexy sgy amajoimxärexy peqiä voqg-
 Epirsglxäm jai Lesauoqxäm) cgärexy sot Etqxpaøjotä Dipkxälasoy Etqerisevmiäay rsgm
 (Tpoäherg C-42/98) Etqxpaøjgä Eugleqiäda Dipkxlósxm Etqerisevmiäay lesó-
 (98/C 137/15) uqarg sgy peqicqaugäy sot dipkxälasoy etqerisevmiäay rsgm
 epiärglg ckxärra sot jqósoty leäkoty;
 Le diósang sgy 21gy Iamotaqiäot 1998, g opoiäa peqigäkhe rsg
 Cqallaseiäa sot Dijarsgqiäot rsiy 19 Uebqotaqiäot 1998, so


type: wikipedia

text:
Železniški transport tudi železniški prevoz, je voden način kopenskega transporta, za prevoz potnikov in blaga s tirnimi vozili, ki vozijo po železniških tirih.
 Tirna vozila se v nasprotju s cestnim transportom, kjer vozila vozijo po pripravljenem (makadamskem ali asfaltiranem) cestišču, največkrat na kovinskih kolesih premikajo po tirih. Železniški tir je narejen iz dveh vzporednih tirnic, običajno narejenih iz jekla, pričvrščenih na lesene ali betonske pragove, ki natančno držijo tirnici na pravilni medsebojni oddaljenosti (tirni širini). Ponekod so tirnice pričvrščene na tirne plošče, nameščene na betonske temelje.
 Splošno
 Železniški transport je eden od najbolj energetsko učinkovitih načinov motoriziranega kopenskega transporta. Tirnice omogočajo zelo gladko in trdno površino, na katerih se kolesa vlaka kotalijo po progi z zelo majhno količino trenja. To je bolj udobno kot večina drugih oblik kopenskega transporta ter varčuje z energijo. Vlaki imajo tudi majhno čelno površino glede na razmerje tovora, ki ga prevažajo, kar precej zmanjša zračni upor in s tem porabo energije. Pod normalnimi pogoji vlak porabi od 50 do 70 odstotkov manj energije za prevoz tone tovora (oz. števila potnikov) kot pa cestni transport. Poleg tega pa tračnice skupaj s pragovi enakomerno porazdelijo težo vlaka, kar dovoljuje precej večje osne obtežitve kot pa pri cestnem transportu.
 Železniški transport je eden od najbolj varnih oblik prevoza ter tudi zelo učinkovit pri rabi prostora; dvotirna železniška proga lahko prepelje več potnikov ali tovora v nekem časovnem obdobju kot pa štiripasovna cesta.
 Rezultat tega je, da so železnice dostikrat največja oblika javnega prevoza v več državah. V Aziji, pa tudi v Evropi, milijoni ljudi uporabljajo vlake kot glavno prevozno sredstvo.
 Komercialno pa ima železniški prevoz raznoliko bilanco. Večina železniških sistemov, med drugim tudi sistemi podzemne in mestne železnice, je močno subvencioniranih in niso nikoli bili ali pa so zelo redko dobičkonosni. Na primer, kljub odlično razvitemu omrežju s štirimi vrstami vlakov in široko razvito urbano železniško mrežo v Seulu in Pusanu, so Korejske državne železnice ostale državna organizacija, ki ni nikoli niti približno pokrila prihodkov z odhodki. Podobno je potniški promet v večini držav še vedno odvisen od državnih subvencij, tovorni promet pa v precej državah postaja bolj učinkovit in dobičkonosen, tudi v Sloveniji.
 Žal pa morajo tudi železnice narediti obsežne investicije v dodatno varnost, saj niso več imune na terorizem.
 Zgodovina
 Prva vlečna vozila, ki so jih vlekli konji, so se pojavila pred vsaj 2000 leti v Grčiji, Malti in delih Rimskega imperija. Tiri so bili izklesani v kamen. Znova so se začeli pojavljati v Evropi okoli leta 1550, uporabljen pa je bil večinoma les. Proti koncu 18. stoletja so se začele pojavljati železne tirnice. Britanski gradbeni inženir William Jessop je zasnoval tirnico, ki naj se uporabi s kolesi z robnim vencem. Leta 1802 je Jessop odprl Surrey Iron Railway v južnem Londonu. To je najverjetneje prva javna železnica, čeprav so jo poganjali konji.
 Prva parna lokomotiva, ki je delovala na tračnicah, je od leta 1804 delovala v Walesu, čeprav ni bila finančno uspešna. Zgradil jo je Richard Thevithick.
 Prve uspešne parne lokomotive je zgradil George Stephenson, najbolj uspešna je bila znana lokomotiva The Rocket.
 Leta 1806 je med krajema Swansea in Mumbles pričela delovati prva železnica, ki pa je za vleko potrebovala konje. V letu 1807 je železnica proti plačilu začela prevažati potnike - prva železnica nasploh.
 Prva uspešna železniška proga je bila proga med Stocktonom in Darlingtonom v severni Angliji, odprta leta 1825. Kmalu je sledila proga Liverpool - Manchester, ki je dokazala uspešnost železniškega transporta.
 Železnice so se kmalu razširile po Britaniji in po celem svetu in so za skoraj eno stoletje postale vodilen način kopenskega transporta. To je trajalo vse do izuma avtomobila in letala. Takrat se je začel postopoma zmanjševati pomen železnice.
 Uporaba nadtirnih električnih kablov, kar je izumil Granville T. Woods leta 1888, je skupaj s še nekaterimi drugimi izumi Woodsa pripeljala do razvoja elektrificirane železnice. Prva taka je delovala na Coney Islandu od leta 1892.
 Dizelske in električne lokomotive so po 2. svetovni vojni zamenjale paro kot pogonsko sredstvo v večini držav.
 Veliko držav je od 60-ih let 20. stoletja začelo uporabljati hitro železnico.
 Tabela železniškega omrežja v svetu
 Delovanje
 Sistem železniškega transporta je sestavljen iz več potrebnih elementov, na katere gledamo iz sistemske perspektive. Nekatere lokomotive so lahko zelo estetične, vendar ne bodo delovale, če nimajo na voljo primernega sistema za delovanje.
 Najprej je tu geografija, na katero je zgrajena trajna pot. Nato so zahteve sistema - za kaj je bil zgrajen? Za prevažanje tovora, vozačev, potnikov na srednje ali dolge razdalje? Ali so se te zahteve spremenile s časom in se je treba nanje prilagoditi?
 Rezultat tega je vrsta sistema. Ali je to mestna, navadna ali hitra železnica? Kakšna bo tirna širina? V širšem smislu se pod železniški transport upošteva tudi ozkotirna železnica, enotirnična železnica, podzemna železnica na gumah in maglev, ker se vozila vodeno premikajo po tirnici. Izraz »tirnica« opisuje tudi netradicionalne načine vodenja.
 Vlaki potrebujejo pogonski mehanizem: konje, parne, dizelske ali električne lokomotive (električni pogonski mehanizem, najbolj učinkovit od vseh, potrebuje elektrifikacijo sistema).
 Za elektrifikacijo potrebujemo način dovoda električne energije. To lahko naredimo z nadtirnimi električnimi kabli ali s tretjo tirnico. Prva možnost je najpogostejša.
 Železnice imajo različno število tirov, kar je odvisno od količine prometa, ki ga prenašajo. Železniške proge, ki imajo le malo prometa, so le enotirne in se promet po njih odvija v obe smeri. Na takih progah se gradijo izogibališča; to so kratki odseki dvotirne proge, ki so postavljeni na določenih odsekih in omogočajo, da se srečata dva vlaka, ki potujeta v različne smeri. Lahko se zgradijo tudi daljši dvotirni odseki in z učinkovitim voznim redom se lahko proga precej približa prometni učinkovitosti prave dvotirne proge po celotni dolžini. Nasprotno pa je lahko dvotirna proga na nekaterih ozkih odsekih zmanjšana na enotirno. Enotirne proge so cenejše za izgradnjo, vendar pa lahko prenašajo le omejeno količino prometa.
 Na bolj obremenjenih progah se gradijo dvo- ali večtirne proge, za vsako smer vožnje po eden ali več tirov. Na zelo obremenjenih progah se zaradi velikega obsega prometa gradi tudi po osem tirov (štiri za vsako smer vožnje).
 Z uvedbo kontejnerskega tovora v 60. letih 20. stoletja sta se železniški in ladijski transport zelo učinkovito povezala in postala integrirano omrežje za učinkovit in poceni prevoz velikih količin tovora. Na primer, tovor iz vzhodne Azije, ki je namenjen v Evropo, se pogosto prevaža preko Tihega oceana, prestavi na vlake za prečkanje Severne Amerike, nato pa spet nazaj na ladje, ki prečkajo Atlantski ocean.
 Velika mesta imajo pogosto sisteme podzemne železnice in/ali mestne železnice oz. tramvaje. Za tramvaje na cesti se pogosto uporablja tudi izraz cestna železnica.
 Osnovni pojmi
 Lokomotiva
 Drezina
 Kretnica
 Oplenjak
 Prag
 Železniški tir
 Spodnji ustroj
 Zgornji ustroj
 Vlak
 Železniška proga
 Železniška postaja (Kolodvor)
 Železniški vagon
 Železniško postajališče
 Transportno odpravništvo
 Železniška signalizacija
 Glej tudi
 Kombinirani transport
 Navadna železnica
 Regionalna železnica
 Ozkotirna železnica
 Mestna železnica
 Podzemna železnica
 Zobata železnica
 Tramvaj
 Hitra železnica
 Vrtna železnica
 Gozdna železnica
 Maglev
 Sporazum o mednarodnem železniškem prevozu nevarnih snovi
 Roadrailer
 Notranje povezave
 Seznam železniških prog v Sloveniji
 Zunanje povezave
 Slovenske železnice
 Prometni institut Ljubljana
 v angleščini:
 http://www.cia.gov/cia/publications/factbook/fields/2121.html - železniški transport po državah
 http://www.bahn.de/pv/uebersicht/die_bahn_international_guests.shtml - potovalni načrtovalec (pokriva Evropo ter nekaj vej Transsibirske železnice)
 http://www.vagabondo.net/Indexeng.htm?/Eng/Thenet/Travel/rail.htm - povezave do železniških družb in njihovih voznih redov
 http://www.routesinternational.com/rail.htm - povezave
 Rinbad - o železniški geografiji in infrastrukturi v Evropi in po svetu
 Zemljevidi železnic
 Prikaz delovanja sodobnih signalno-varnostnih in telekomunikacijskih naprav v železniškem prometu
 Transport


text:
Vec C‐70/15
 „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Článok 34 bod 2 – Pojem možnosť podať odvolanie proti rozsudku – Nariadenie (ES) č. 1393/2007 – Článok 19 – Odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty“
 1. Súdny dvor dostal tento rok už druhý raz príležitosť, aby podľa nariadenia (ES) č. 44/2001(2) preskúmal námietky, ktoré odporca môže uplatniť proti návrhu na vyhlásenie rozsudku za vykonateľný. Kým ústredným bodom veci Meroni(3) je námietka verejného poriadku (ordre public) podľa článku 34 bodu 1 uvedeného nariadenia, v prejednávanej veci ide o článok 34 bod 2, ktorý má pre právnu prax ešte väčší význam. V danom ustanovení sa upravuje, za akých podmienok môžu pri doručovaní písomnosti, ktorou sa začalo konanie, vzniknúť nedostatky, ktoré by mohli brániť neskoršiemu uznaniu rozsudku a jeho vyhláseniu za vykonateľný v inom členskom štáte.
 2. Základná koncepcia článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 vychádza z Dohovoru o súdnej právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „Dohovor“)(4), ale obsah, ktorý predpis upravuje, sa od Dohovoru značne zmenil. Podľa Dohovoru nedostatky pri doručovaní písomnosti, ktorou sa začalo konanie, totiž ešte systematicky svedčili v neprospech uznania rozsudku, ktorý bol následne vydaný. Naproti tomu sa nariadenie (ES) č. 44/2001 prezentuje v podobe, ktorá je výrazne priaznivejšia pre navrhovateľa. Prekážku uznania, a to aj v prípade, keď sa odporca z dôvodu absencie včasného predvolania nemohol účinne brániť v štáte, kde bol rozsudok vydaný, pred jeho vydaním, odstraňuje v prípade, keď odporca mohol v štáte, kde bol rozsudok vydaný, po vydaní sporného rozsudku podať odvolanie, ale neurobil to.
 3. Prejednávaná vec rozširuje kazuistiku uznávania v prípade kontumačných rozsudkov v tejto súvislosti o ďalší aspekt, keďže v prípade, ktorý má posúdiť Súdny dvor, v štáte, kde bol rozsudok vydaný, z dôvodu uplynutia lehoty už nemožno podať odvolanie, ale v danej súvislosti sa malo zohľadniť konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty.
 4. Hlavnými otázkami prejednávanej veci sú, či článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 od odporcu vyžaduje, že na to, aby sa vyhol neskoršiemu vyhláseniu vykonateľnosti v inom členskom štáte, musí vnútroštátne odvolanie dosiahnuť v konaní o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, a aké lehoty pre to prípadne platia.
 5. Právny rámec tohto prípadu na úrovni práva Únie určuje nariadenie č. 44/2001 a nariadenie (ES) č. 1393/2007(5).
 6. Podľa článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 sa rozsudok neuzná „v prípade, že bol vydaný bez účasti žalovaného v konaní, ak sa mu nedoručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom čase a takým spôsobom, aby si mohol zabezpečiť obhajobu, okrem prípadu, že žalovaný opomenul začať konanie [podať odvolanie – neoficiálny preklad], ktorým by napadol rozsudok, keď tak mohol urobiť“.
 7. Podľa článku 45 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 44/2001 „súd, ktorý rozhoduje o odvolaní podľa článku 43... môže odmietnuť vydať alebo zrušiť vydané vyhlásenie vykonateľnosti len na základe jedného z dôvodov uvedených v článkoch 34 a 35.“
 B – Nariadenie č. 1393/2007
 8. V článku 1 nariadenia č. 1393/2007 (ďalej len „nariadenie o doručovaní písomností“) sa rozsah jeho pôsobnosti upravuje takto:
 „Toto nariadenie sa uplatní v občianskych a obchodných veciach, keď sa má odoslať súdna alebo mimosúdna písomnosť z jedného členského štátu do iného, aby sa tam doručila. ...
 9. V článku 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností sa stanovuje:
 a) odporca sa bez svojho zavinenia nedozvedel o tejto písomnosti v dostatočnom časovom predstihu, aby sa mohol obhájiť, alebo o rozsudku včas, aby sa mohol odvolať, a
 Každý členský štát má právo, aby [voči Európskej komisii podľa článku 23 ods. 1 nariadenia o doručovaní písomností] vyhlásil, že takáto žiadosť sa neprijme, ak sa podá po uplynutí lehoty, ktorú vymedzí vo svojom vyhlásení, ale táto lehota nesmie byť kratšia ako jeden rok odo dňa vydania rozsudku.“
 10. Tribunal de Grande Instance de Paris (Súd prvého stupňa v Paríži, Francúzsko) uložil 8. apríla 2010 pánovi D., ktorý má od roku 1996 bydlisko v Poľskej republike, povinnosť platiť navrhovateľovi, pánovi L., mesačne výživné. Odporca, pán D., sa konania na francúzskom súde nezúčastnil. Písomnosť, ktorou sa začalo konanie, mu totiž nebola doručená, pretože navrhovateľ uviedol ako doručovaciu adresu odporcu nesprávnu adresu v Paríži, na ktorej pán D. nemohol preberať nijaké zásielky.
 11. Pán D. sa o existencii rozsudku dozvedel až v júli 2011, keď sa uskutočnilo vyhlásenie jeho vykonateľnosti v Poľskej republike a Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze (Okresný súd Jelenia Góra, Poľsko) mu doručil kópiu návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti spolu s priloženou kópiou rozsudku. Keďže podľa zistení, ku ktorým dospel súd v Poľsku,(6) už uplynula vnútroštátna lehota na podanie odvolania proti francúzskemu rozsudku, prvý návrh na vyhlásenie vykonateľnosti v Poľsku nebol ani po opravnom prostriedku navrhovateľa úspešný, pričom príslušný poľský súd opiera zamietnutie návrhu o článok 34 bod 2 v spojení s článkom 45 nariadenia č. 44/2001.
 12. Sporný rozsudok bol potom pánovi D. opätovne doručený v máji 2012 v súlade s normatívmi nariadenia o doručovaní písomností, pričom bol poučený, že do dvoch mesiacov od doručenia rozsudku môže požiadať o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty. Toto poučenie o odpustení dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty sa obsahovo zhoduje s článkom 540 francúzskeho občianskeho súdneho poriadku (Code de procédure civile). Pán D. sa však vo Francúzsku nezúčastnil ani na konaní o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, ani nepodal odvolanie proti spornému rozsudku.
 13. Na základe toho sa opätovne podal návrh na vyhlásenie vykonateľnosti rozsudku v Poľskej republike. Navrhovateľ pán L. pritom tvrdil, že opakovaným doručením vrátane poučenia o práve na odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty sa odporcovi umožnilo napadnúť rozsudok, čo nevyužil. Sąd Apelacyjny we Wrocławiu (Odvolací súd vo Vroclave) sa však nechcel pripojiť k tejto argumentácii a uznesením z 27. mája 2013 návrh na vyhlásenie vykonateľnosti rozsudku znovu zamietol. Na odôvodnenie uviedol, že samotné právo požiadať o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty nie je totožné s možnosťou podať opravný prostriedok proti rozsudku v zmysle článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001. Možnosť napadnúť dotknutý rozsudok totiž existuje len vtedy, keď sa počas riadnej odvolacej lehoty odporcovi doručí rozsudok spolu s odôvodnením a poučením o opravnom prostriedku.
 14. Proti uvedenému uzneseniu podal navrhovateľ kasačný opravný prostriedok na vnútroštátnom súde. Ten predkladá predovšetkým otázku, či v prejednávanom prípade vôbec možno vychádzať z odpustenia dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty po tom, ako Francúzska republika poskytla vyhlásenie podľa článku 23 ods. 1 nariadenia o doručovaní písomností, podľa ktorého po uplynutí jedného roka od prijatia rozsudku, ktorý bol vydaný v apríli 2010, nie je prípustné odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty.
 15. Vzhľadom na tieto okolnosti vnútroštátny súd rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o týchto otázkach:
 „1. Má sa článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že v ňom uvedená možnosť podať odvolanie zahŕňa tak situáciu, keď príslušné odvolanie môže byť podané v lehote určenej vnútroštátnym právom, ako aj situáciu, keď táto lehota už uplynula, ale môže byť podaná žiadosť o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty a následne – po tom, ako sa tejto žiadosti vyhovie – aj samotné odvolanie?
 IV – Posúdenie prejudiciálnych otázok
 16. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd chce predovšetkým dozvedieť, či článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 treba vykladať v tom zmysle, že po uplynutí vnútroštátnej lehoty na podanie odvolania v štáte, kde bol rozsudok vydaný, nebráni vyhláseniu vykonateľnosti, keď odporca konaním o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty mal opätovne možnosť podať odvolanie.
 17. Pokiaľ ide o stanovisko k prvej prejudiciálnej otázke, písomné vyhlásenia členských štátov, ktoré boli účastníkmi tohto konania, ako aj Európskej komisie, obsahujú vyjadrenia v prospech toho, že článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 treba vykladať extenzívne.
 18. Podľa toho by sa v prípade, keby v štáte, kde bol rozsudok vydaný, prichádzalo do úvahy odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, na odporcu v zásade vzťahovala povinnosť dosiahnuť týmto spôsobom oprávnenie podať proti rozsudku odvolanie a potom po odpustení dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty podať odvolanie v štáte, kde bol rozsudok vydaný. V opačnom prípade by odporca musel počítať s tým, že v konaní o vyhlásenie vykonateľnosti v inom členskom štáte sa nemôže odvolávať na článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001. Zdá sa, že aj názory v odbornej literatúre a v judikatúre členských štátov(7) obsahujú tento extenzívny prístup, ktorý je naklonený uznaniu rozsudku.
 19. Táto interpretácia sa však nedá nevyhnutne odvodiť zo znenia predpisu, v ktorom sa totiž hovorí o odvolaní „ktorým by napadol rozsudok“. Prísne vzaté, takéto konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty nie je odvolaním. V situáciách, keď treba vziať do úvahy konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, odporca už nemá automaticky možnosť podať odvolanie, ktoré smeruje proti samotnému rozsudku.
 20. Ani systematické argumenty nesvedčia nevyhnutne v prospech toho, že na odporcu treba za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, uložiť bremeno v podobe uskutočnenia konania o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty a inak mu nepriznať uplatnenie prekážky uznania rozsudku podľa článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001.
 21. Na tento účel sa ako argument nemôže uplatniť najmä článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností, ktorý upravuje odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty pre prípad neprítomnosti odporcu pri cezhraničnom doručovaní. Z tohto ustanovenia totiž nemožno odvodiť nič presvedčivé v prospech významu konania o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty v rámci článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001, ktorý sa – na rozdiel od článku 26 daného nariadenia – nevyznačuje systematickým prepojením s nariadením o doručovaní písomností.
 22. Na jednej strane už pôsobnosť nariadenia o doručovaní písomností a článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001, o ktorý ide v tomto prípade, nie je celkom rovnaká, pretože článok 34 sa týka aj prekážok pri uznávaní rozsudkov, keď sa doručenie neuskutočnilo v súlade s nariadením o doručovaní písomností. Okrem toho článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností sa pri interpretácii uplatňovanej v praxi na prejednávaný prípad neuplatní. Uvedené ustanovenie sa totiž týka výslovne prípadov, keď „sa do iného členského štátu malo odoslať predvolanie... podľa ustanovení tohto nariadenia a(8) vydal sa rozsudok proti odporcovi“. V prejednávanom prípade z toho nemožno vychádzať, pretože predvolanie sa poslalo na parížsku adresu, a teda vôbec neexistoval podnet na cezhraničné doručovanie v prípade začatia konania vo Francúzsku. V dôsledku toho chýba už prvá z dvoch kumulatívnych podmienok, na ktorých spočíva úprava odpustenia dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty článku 19 ods. 4.
 23. Aj keby bol článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností uplatniteľný, z daného ustanovenia sa povinnosť uskutočniť konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty nedá odvodiť. Článok 19 ods. 4 totiž predstavuje normu, ktorá slúži na ochranu adresáta doručenia a ponecháva na ňom, za akých podmienok je možné uskutočniť konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, ale bez toho, aby sa mu to uložilo ako povinnosť. Má pritom na zreteli prípadné záujmy adresáta doručenia, aby z vlastného podnetu nechal obnoviť konanie s nedostatkami pri doručení a prípadne dosiahol zamietnutie žaloby.(9) Z článku 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností však nemožno odvodiť systematický záver, že na odporcu sa v rámci článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 vzťahuje povinnosť začať takéto konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty alebo sa v opačnom prípade zmieriť s vyhlásením vykonateľnosti rozsudku.
 24. Z hľadiska otázky, či „možnosť podať odvolanie“ v zmysle článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 zahŕňa aj začatie konania o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, sa treba venovať skôr zmyslu a účelu uvedeného ustanovenia. Pritom treba rešpektovať, že nariadenie č. 44/2001 sleduje účel, ktorým je umožniť rýchle a účinné vyhlásenie vykonateľnosti súdnych rozhodnutí, pričom sa musí zaručiť právo odporcu na obhajobu.(10) V porovnaní so starou úpravou v Dohovore sa mu má odňať predovšetkým možnosť, aby v konaní o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty nenáležitým spôsobom uplatňoval opomenutie doručenia písomnosti, ktorou začalo konanie, pokiaľ sa ešte v prípade plynúcej odvolacej lehoty mohol v štáte, kde bol rozsudok vydaný, automaticky brániť pred sporným rozsudkom. Zo znenia ustanovenia, ani z odôvodnení nariadenia sa nedá jednoznačne odvodiť, že by okrem toho po uplynutí odvolacej lehoty mal byť povinný uskutočniť aj konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty.
 25. Úvahy z hľadiska zásady spravodlivého súdneho konania(11) skôr svedčia proti tomu, aby sa znenie článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 rozšírilo a konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty sa zahrnulo pod pojem „odvolanie“ v zmysle tohto predpisu. Keby bol odporca totiž po uplynutí odvolacej lehoty povinný uskutočniť konanie o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty v štáte, kde bol rozsudok vydaný, a v opačnom prípade by mu hrozilo vyhlásenie vykonateľnosti v inom členskom štáte, bolo by to v rozpore so zásadou zabezpečenia rovnakého postavenia účastníkov konania, ktorá predstavuje dôležitý prvok spravodlivého súdneho konania(12) v zmysle judikatúry Súdneho dvora.
 26. Uvedené je zrejmé, keď si uvedomíme, že keď odporca pred uplynutím odvolacej lehoty podľa článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 podá svoje odvolanie a zabezpečí si tak právne vypočutie v štáte, kde bol rozsudok vydaný, sa v podstate nachádza v rovnakej situácii, v akej by sa nachádzal, keby mu písomnosť, ktorou sa začalo konanie, bola doručená včas, a on by sa mohol zúčastniť prvostupňového konania: len za uskutočnenie jediného konania mu potom v štáte, kde bol rozsudok vydaný, prípadne vzniknú súdne trovy a náklady na právne zastupovanie a spor sa obmedzí na predmet rozsudku, ktorý sa má vykonať.
 27. O inú situáciu ide vtedy, keď odporca až po uplynutí odvolacej lehoty zistí, že bez jeho vedomia bol proti nemu vydaný rozsudok. Keďže už nemožno automaticky podať odvolanie, musí na to, aby napadol rozsudok v štáte, kde bol rozsudok vydaný, najprv preskúmať možnosti odpustenia dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, a potom uskutočniť príslušné konanie. Až potom by – ak by jeho žiadosť o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty bola úspešná – ako druhý krok mohol podať svoje odvolanie proti rozsudku. Na rozdiel od situácie opísanej v bode 26 by teda odporcu zaťažili dve konania (a s nimi spojené výdavky), ktorých predmet by okrem toho značne prekročil predmet sporu, v ktorom bol prijatý rozsudok, pretože dodatočne by sa musela posúdiť problematika obnovy konania. Keď ďalej vezmeme do úvahy, že okrem procesných a finančných komplikácií sa môžu objaviť aj praktické problémy, ako napríklad hľadanie vhodných advokátov a výdavky na preklad, je jasné, že odporca, ktorému sa na obranu pred vyhlásením vykonateľnosti uložilo bremeno v podobe uskutočnenia konania o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, sa v porovnaní s navrhovateľom nachádza vo výrazne horšej situácii. Platí to najmä pre právne neskúsených a málo zbehlých odporcov. Najmä v prípade porovnateľne menších žalobných nárokov by sa malo počítať s tým, že s ohľadom na hroziace komplikácie, pokiaľ ide o náklady a konanie, by sa takíto odporcovia mohli prikloniť k tomu, že sa zmieria s výkonom rozhodnutia bez obrany, aby si týmto spôsobom v každom prípade ušetrili ďalšie výdavky na právne zastúpenie a trovy konania, ktorých rentabilita sa v prípade zahraničných skutkových stavov často – a práve pre laikov – dá ťažko odhadnúť.
 28. S ohľadom na to treba vychádzať z toho, že postulát povinnosti odpustiť dôsledky uplynutia odvolacej lehoty by v rámci článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 citeľne narušil rovnaké postavenie účastníkov tým, že by sa odporcovi navrhlo viesť doplňujúce konanie na uplatnenie jeho záujmov.
 29. Okrem toho každé uľahčenie vyhlásenia vykonateľnosti v prípadoch, keď sa odporcovi neposkytlo pred vyhlásením rozsudku právo byť vypočutý, podľa primárneho práva smeruje ku kolízii so zásadou spravodlivého súdneho konania. K tomu vo všeobecnosti treba poznamenať, že ustanovenia článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 v súčasnosti skúma ESĽP, ktorého veľká komora bude vo veci Avotiņš v. Lotyšsko pravdepodobne čoskoro rozhodovať o jeho zlučiteľnosti s článkom 6 EDĽP. Aj v danej veci išlo o hroziace vyhlásenie vykonateľnosti rozsudku, pred ktorého vyhlásením nebol odporca vypočutý a nepodal proti nemu odvolanie. Rozhodnutie komory, ktoré bolo v roku 2014 prijaté tesnou väčšinou,(13) síce v danej veci považovalo úpravu v článku 34 bode 2 nariadenia č. 44/2001 a vyhlásenie vykonateľnosti za zlučiteľné s článkom 6 EDĽP, ale zdôraznilo, že odporca, ktorý predložil sťažnosť, mal profesijné skúsenosti. Spôsob uvažovania ESĽP, ktorý sa vzťahoval striktne na osobitný skutkový stav a bol zameraný na odmietnutie porušenia článku 6 EDĽP v danej veci, odôvodňuje domnienku, že v prípade odporcu, ktorý nemá profesijné skúsenosti, by jeho rozhodnutie bolo možno iné.
 30. Hoci sa skutkový stav vo veci predloženej ESĽP vo všetkých bodoch nezhoduje s prejednávaným prípadom, jeho rozhodnutie vo veci Avotiņš v. Lotyšsko treba považovať prinajmenšom za varovanie, aby sa pri výklade prekážok uznania v článku 34 bode 2 nariadenia č. 44/2001 postupovalo triezvo a nezabúdalo na oprávnené záujmy odporcu – popri zásade zaistenia voľného pohybu súdnych rozhodnutí. To znamená, že nad rámec kogentného obsahu upraveného v predpise by sa odporcovi nemalo brániť v tom, aby uplatnil prekážky uznania rozsudku.
 31. Podľa toho neexistuje dôvod, aby sa od odporcu, ktorý nebol včas predvolaný, očakávalo, že po uplynutí lehôt na podanie odvolania bude musieť najprv konaním o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty dosiahnuť prístup k odvolaniu, a v opačnom prípade mu zabrániť v uplatnení prekážky uznania rozhodnutia. Ak odvolacie lehoty uplynuli už v čase, keď sa odporca dozvie o rozhodnutí, ktoré sa ho týka, treba v zmysle uvedeného ustanovenia vychádzať skôr z toho, že odporca nemal možnosť podať proti rozhodnutiu odvolanie.
 32. Na prvú prejudiciálnu otázku preto treba odpovedať, že článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 treba vykladať v tom zmysle, že možnosť podať odvolanie, ktorá sa tam uvádza, zahŕňa len prípad, že príslušné odvolanie možno podať v lehote určenej vnútroštátnym právom, ale nie situáciu, keď táto lehota už uplynula, ale možno podať žiadosť o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty a následne – po tom, ako sa tejto žiadosti vyhovie – aj samotné odvolanie.
 33. Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd chce v podstate dozvedieť, či článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností treba vykladať v tom zmysle, že vylučuje uplatnenie ustanovení vnútroštátneho práva o odpustení dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, alebo v tom zmysle, že odporca si môže vybrať, či podá žiadosť podľa tohto ustanovenia, alebo využije príslušný právny inštitút vnútroštátneho práva.
 34. Na úvod treba pripomenúť, že sporné ustanovenie nariadenia o doručovaní písomností, ako sa uvádza v bode 22 vyššie, zrejme nie je na prejednávaný prípad uplatniteľné, pretože nejde o cezhraničné doručenie písomnosti, ktorou sa začalo konanie. Na prejudiciálnu otázku sa preto odpovie len pre prípad, keby Súdny dvor vychádzal z uplatniteľnosti článku 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností na prejednávaný prípad.
 35. Pre tento prípad treba konštatovať, že článok 19 nariadenia o doručovaní písomností sa uplatní, keď pri doručovaní v zahraničí „podľa tohto nariadenia“ sa odporca na konaní nezúčastnil. V prvom kroku článok 19 ods. 1 nariadenia o doručovaní písomností v zásade vyžaduje prerušenie konania, kým sa dá overiť, že písomnosť, ktorou sa konanie začalo, sa odporcovi naozaj doručila. V článku 19 ods. 2 nariadenia o doručovaní písomností sa z tejto zásady upravujú výnimky, ktoré umožňujú pokračovať v konaní. Článok 19 ods. 4 napokon obsahuje úpravu odpustenia dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty „v primeranom čase od okamihu, keď sa odporca o rozsudku dozvedel“, a to v prospech odporcu, ktorý sa bez zavinenia nedozvedel o písomnosti, ktorou sa začalo konanie, a preto sa nebránil, napriek tomu sa mu však uložila povinnosť. Článok 19 ods. 4 tretí pododsek nariadenia o doručovaní písomností ponecháva na rozhodnutí členských štátov, či stanovia prekluzívnu lehotu pre návrh na odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty, ktorá však nesmie byť kratšia „ako jeden rok odo dňa vydania rozsudku.“
 36. Francúzska republika predložila príslušné vyhlásenie v prospech lehoty jeden rok, a teda taxatívne upravila lehotu na podanie žiadosti o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností. Táto úprava neponecháva priestor na koexistenciu s prípadnými ustanoveniami vnútroštátneho práva, ktoré sa od nej odlišujú, ako je napríklad článok 540 občianskeho súdneho poriadku (Code de procédure civile), ktorý na účely lehoty na odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty vychádza z dátumu doručenia rozsudku, a nie – ako nariadenie o doručovaní písomností – z „vydania rozsudku.“ S Komisiou síce treba súhlasiť, že v konkrétnom prípade môže úprava odpustenia dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty podľa nariadenia o doručovaní písomností dopadnúť pre odporcu nevýhodnejšie ako úprava podľa vnútroštátneho práva. Je to však nevyhnutný dôsledok vyhlásenia v prospech ročnej lehoty, ktoré predložila Francúzska republika, a preto ju treba akceptovať tak, že ju tento členský štát takto chcel.
 37. Ak sa článok 19 ods. 4 bude považovať za relevantný, na druhú prejudiciálnu otázku by sa malo odpovedať, že článok 19 ods. 4 nariadenia o doručovaní písomností treba vykladať v tom zmysle, že v súvislosti s odvolacou lehotou vylučuje uplatnenie ustanovení vnútroštátneho práva o odpustení dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty.
 38. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky takto:
 Článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 treba vykladať v tom zmysle, že možnosť podať odvolanie, ktorá sa tam uvádza, zahŕňa len prípad, že príslušné odvolanie možno podať v lehote určenej vnútroštátnym právom, ale nie situáciu, keď táto lehota už uplynula, ale možno podať žiadosť o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty a následne – po tom, ako sa tejto žiadosti vyhovie – aj samotné odvolanie.
 Článok 19 ods. 4 nariadenia č. 1393/2007 treba vykladať v tom zmysle, že v súvislosti s odvolacou lehotou v pôsobnosti nariadenia č. 1393/2007 vylučuje uplatnenie ustanovení vnútroštátneho práva o odpustení dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty.
 2 – Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42, v znení uplatniteľnom v prejednávanom prípade, ktoré bolo naposledy zmenené a doplnené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1103/2008 z 22. októbra 2008 (Ú. v. EÚ L 304, s. 80)].
 3 – Pozri v tejto súvislosti moje návrhy vo veci Meroni (C‐559/14, EU:C:2016:120).
 4 – Pozri článok 27 bod 2 Dohovoru z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32).
 5 – Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 13. novembra 2007 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch (doručovanie písomností) a o zrušení nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 (Ú. v. EÚ L 324, s. 79).
 6 – Bez ohľadu na doručenie rozsudku, ktoré sa predtým opomenulo, sa z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, žiaľ, nedajú odvodiť detaily o prípustných odvolaniach, ani o dôvode uplynutia lehôt na ich podanie (pozri jeho stranu 7, IV.1).
 7 – Pozri napríklad uznesenie nemeckého Bundesgerichtshof z 21. januára 2010, spisová značka IX ZB 193/07, EuZW 2010, s. 478, bod 14 a tam citovanú judikatúru.
 8 – Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
 9 – Taký záujem môže existovať napríklad vtedy, keď v tretej krajine alebo dokonca v štáte, kde bol rozsudok vydaný, aj z konania, ktoré sa neuskutočnilo podľa vykonávacieho nariadenia Únie, existuje obava z negatívnych dôsledkov pre odporcu, napríklad z exekučných opatrení, alebo vtedy, keď má odporca záujem o plynulé právoplatné rozhodnutie spornej veci, napríklad pretože si myslí, že má dobré vyhliadky na úspech a nové konanie, ktoré by prípadne mohlo hroziť, by preňho predstavovalo záťaž.
 10 – Pozri v tejto súvislosti rozsudok ASML (C‐283/05, EU:C:2006:787, body 20 a 24).
 11 – Pozri k jeho relevantnosti rozsudky Apostolides (C‐420/07, EU:C:2009:271, bod 73) a ASML (C‐283/05, EU:C:2006:787, bod 27).
 12 – Rozsudok Ordre des barreaux francophones et germanophone a i. (C‐305/05, EU:C:2007:383, bod 31), ako aj článok 47 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie.
 13 – Rozsudok ESĽP, Avotiņš v. Lotyšsko (CE:ECHR:2014:0225JUD001750207, predovšetkým bod 51 a nasl.); pozri v tejto súvislosti bod 39 mojich návrhov vo veci Meroni.


text:
Slitta al 17 luglio la sentenza del processo Garavaglia-Mantovani | Ticino Notizie
 Home/Cronaca/Slitta al 17 luglio la sentenza del processo Garavaglia-Mantovani
 Le difese hanno replicato con decisione all'impianto accusatorio del Pm Polizzi
 MILANO – Quando sembrava che tutto fosse pronto per la camera di consiglio fissata per giovedì 13 giugno, a sorpresa il presidente del collegio giudicante, Giulia Turri, ha comunicato che il processo in corso alla Quarta Sezione Penale di Milano contro Massimo Garavaglia, Mario Mantovani ed altri 10 imputati andrà a sentenza mercoledì 17 luglio.
 Slitta quindi di oltre 1 mese la sentenza del processo milanese che, tra gli altri, vede sul banco degli imputati il viceministro dell’Economia, il leghista Massimo Garavaglia, accusato di turbativa d’asta e difeso in questo procedimento da Gaia e Jacopo Pensa, avvocato che difende anche il presidente della Regione Attilio Fontana nel procedimento avviato di recente dalla Procura di Milano.
 Nel corso delle ultime due udienze, celebrate mercoledì e ieri, dopo l’intervento del pm Giovanni Polizzi, che ha preso la parola in aula per le repliche dell’accusa, otto avvocati delle difese hanno annunciato l’intenzione di controreplicare alle argomentazioni del magistrato.
 Tutte le difese hanno perorato con decisione la tesi dell’innocenza dei propri clienti, col principe del foro Guido Calvi (già componente del Csm) che ha parlato di una ‘concussione senza concusso’ per il suo cliente, Mario Mantovani.
 Altrettanto agguerrita la difesa dell’ex direttore dell’Asl Giorgio Scivoletto, il quale ha voluto dimostrare- con una certosina ricostruzione dell’iter amministrativo- la bontà del suo operato in merito alla ben nota gara per il trasporto dei dializzati.
 Anche Gianpiero Chiodo, avvocato di Giacomo Di Capua, ha ribadito punto per punto alle accuse del Pubblico Ministero, evidenziando come nella condotta del suo assistito non ci siano stati interventi contrari alla legge e ai doveri d’ufficio.
 Da rilevare che tra gli avvocati difensori di questo lungo processo, cominciato nell’estate del 2016, c’è anche Davide Steccanella, noto penalista milanese divenuto di recente il legale di Cesare Battisti dopo la sua estradizione dal Sudamerica.
 Il 17 luglio, quindi, sarà il giorno in cui i giudici si ritireranno in camera in consiglio. Sono in tutto 12 gli imputati nel processo milanese. L’ultimo a parlare sarà Roberto Lassini, difensore di Mario Mantovani, dopodiché i giudici emetteranno la sentenza di primo grado.
 garavaglia Processo Mantovani sentenza
 Abbiategrasso, da stasera la tre giorni dedicata a Leonardo da Vinci
 Forza Italia-1. Toti si muove, Gallera 'convoca': azzurri in subbuglio, in Lombardia
 Abbiategrasso: i Besuschio si confermano ai vertici della pasticcera italiana, ancora Tre Torte dal Gambero Rosso
 Dalla Lombardia 1.8 milioni di euro per i coniugi separati
 Cornaredo, la replica di Raben Sittam dopo la manifestazione di ieri