type: wikipedia

text:
Oskar Karl Wallmüller (* 27. Juli 1842 in Berlin; † 11. Dezember 1920) war ein preußischer Generalleutnant.
 Leben
 Militärkarriere
 Nach seiner Erziehung im elterlichen Hause sowie dem Besuch des Friedrich-Wilhelms-Gymnasiums in seiner Heimatstadt trat Wallmüller am 1. Oktober 1860 als Dreijährig-Freiwilliger in das 1. Thüringische Infanterie-Regiment Nr. 31 der Preußischen Armee ein und avancierte bis Mitte März 1862 zum Sekondeleutnant. Er nahm 1866 während des Krieges gegen Österreich bei der 8. Kompanie an den Schlachten bei Podol und Münchengrätz teil. In der Schlacht bei Königgrätz wurde er durch einen Streifschuss auf der Brust leicht verwundet und mit dem Roten Adlerorden IV. Klasse mit Schwertern ausgezeichnet.
 Nach dem Friedensschluss absolvierte Wallmüller zur weiteren Ausbildung für drei Jahre die Kriegsakademie in Berlin und diente ab 1. Januar 1870 als Bataillonsadjutant. Mit der Mobilmachung anlässlich des Krieges gegen Frankreich wurde er Regimentsadjutant. In dieser Eigenschaft nahm er am Gefecht bei Beaumont und der Schlacht von Sedan sowie während der Belagerung von Paris an den Kämpfen bei Pierrefitte, Stains und Épinay teil. Ende September 1870 zum Oberleutnant aufgestiegen, erhielt er für sein Wirken das Eiserne Kreuz II. Klasse.
 Im Herbst 1872 nahm Wallmüller an der Generalstabsreise des IX. Armee-Korps teil und war ab dem 9. Juni 1874 als Adjutant der 9. Infanterie-Brigade in Frankfurt (Oder) kommandiert. Unter Belassung in diesem Kommando wurde er am 12. Dezember 1874 in das Grenadier-Regiment „König Friedrich Wilhelm IV.“ (1. Pommersches) Nr. 2 versetzt. Mit der Ernennung zum Chef der 7. Kompanie trat Wallmüller als Hauptmann am 2. Februar 1875 in den Truppendienst zurück. Am 16. August 1883 erfolgte seine Kommandierung als Adjutant der 3. Division in Stettin. Unter Belassung in dieser Stellung wurde er am 6. Dezember 1883 zum überzähligen Major befördert und in das Grenadier-Regiment „Prinz Carl von Preußen“ (2. Brandenburgisches) Nr. 12 versetzt. Vom 15. Dezember 1885 bis zum 14. Januar 1889 war Wallmüller Kommandeur des Füsilier-Bataillons im Colbergschen Grenadier-Regiment (2. Pommersches) Nr. 9 in Stargard. Anschließend wurde er als Kommandeur des II. Bataillons in das 6. Badische Infanterie-Regiment „Kaiser Friedrich III.“ Nr. 114 nach Konstanz versetzt. Mit der Beförderung zum Oberstleutnant rückte Wallmüller am 24. März 1890 zum etatmäßigen Stabsoffizier auf und wurde am 28. Juli 1892 Oberst und Kommandeur des Infanterie-Regiments Nr. 143 in Straßburg. Daran schloss sich vom 18. April 1892 bis zum 14. Juni 1899 eine Verwendung als Generalmajor und Kommandeur der 32. Infanterie-Brigade in Saarbrücken an. Anschließend wurde Wallmüller mit der Beförderung zum Generalleutnant als Kommandeur der 35. Division nach Graudenz versetzt. In dieser Stellung erhielt er anlässlich des Ordensfestes im Januar 1901 den Stern zum Roten Adlerorden II. Klasse mit Eichenlaub und Schwertern am Ringe sowie im September 1901 den Kronen-Orden I. Klasse. In Genehmigung seines Abschiedsgesuches wurde Wallmüller am 3. April 1902 mit der gesetzlichen Pension zur Disposition gestellt.
 Familie
 Aus seiner Ehe mit Wisa Credé ging die Tochter Irmgard (* 1876) hervor, die den Schriftsteller Wilhelm von Scholz (1874–1969) heiratete.
 Literatur
 Gustav Florian: Stammliste der Offiziere des 6. Badischen Infanterie-Regiments Kaiser Friedrich III. Nr. 114. 26. Oktober 1868–1. Juni 1904. Reuß & Itta, Konstanz 1904, S. 84–85.
 Kurt von Priesdorff: Offizier-Stammliste des Grenadier-Regiments König Friedrich Wilhelm IV. (1. Pommsches) Nr. 2. Mittler & Sohn, Berlin 1906, S. 681–682.
 Weblinks
 Einzelnachweise
 Generalleutnant (Königreich Preußen)
 Person im Deutschen Krieg
 Person im Deutsch-Französischen Krieg
 Träger des Eisernen Kreuzes II. Klasse
 Träger des Roten Adlerordens 2. Klasse
 Träger des Preußischen Königlichen Kronenordens 1. Klasse
 Träger des Ordens vom Zähringer Löwen (Ritter I. Klasse)
 Großkomtur des Oldenburgischen Haus- und Verdienstordens des Herzogs Peter Friedrich Ludwig
 Träger des Ordens der hl. Mauritius und Lazarus (Großoffizier)
 Infanterist (Preußen)
 Deutscher
 Geboren 1842
 Gestorben 1920
 Mann


type: other

text:
32 Cdo 2765/2016
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Příhody a soudců JUDr. Marka Doležala a JUDr. Miroslava Galluse ve věci žalobce JUDr. Juraje Gajdošíka, se sídlem v Bratislavě, Miletičova 23, PSČ 821 09, Slovenská republika, správce úpadce OZ Energie, a. s. , se sídlem v Bratislavě, Štefanovičova 12, PSČ 811 04, Slovenská republika, identifikační číslo osoby 46310720, proti žalované TRIOL CZ, a. s. , se sídlem v Praze 1 Novém Městě, Senovážné náměstí 978/23, PSČ 110 00, identifikační číslo osoby 46355863, zastoupené Mgr. Michalem Pavlasem, advokátem se sídlem v Českých Budějovicích, Na Sadech 4/3, PSČ 370 01, o zaplacení 181 879,55 EUR s příslušenstvím, vedené u Městského soudu v Praze pod sp. zn. 15 Cm 17/2013, o dovolání žalobce proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 17. 4. 2015, č. j. 4 Cmo 214/2014-119, takto:
 V souzené věci se původní žalobkyně OZ Energie, a. s., po žalované domáhala zaplacení částky 181 879,55 EUR s úrokem z prodlení, a to z titulu práva na zaplacení dlužné části ceny díla podle Smlouvy o dílo na výstavbu bioplynové stanice o výkonu 0,998 MW a 0,527 MW, uzavřené mezi účastníky dne 7. 11. 2011.
 Městský soud v Praze usnesením ze dne 20. 5. 2014, č. j. 15 Cm 17/2013-86, ve znění opravného usnesení téhož soudu ze dne 12. 1. 2015, č. j. 15 Cm 17/2013-110, řízení pro nezaplacení soudního poplatku za žalobu ve výši 233 580 Kč zastavil a uložil původní žalobkyni zaplatit žalované na náhradu nákladů řízení částku 97 760 Kč.
 Proti tomuto rozhodnutí podala žalobkyně dne 23. 6. 2014 odvolání, v jehož rámci učinila návrh, aby na její místo do řízení vstoupila společnost Henry Winterman Consulting Corporation se sídlem Top Floor Steward Building, Long Wall, P.O. BOX 1758, Kingstown, St. Vincent & Grenadines, West Indies.
 Usnesením Okresního soudu v Bratislavě I ze dne 21. 8. 2014, sp. zn. 4K/8/2014, které nabylo právní moci dne 29. 8. 2014, byl na majetek původní žalobkyně (dále též úpadce ) prohlášen konkurs a správkyní úpadce byla ustanovena JUDr. Vlasta Klimentová. Ta byla posléze usnesením téhož soudu ze dne 9. 12. 2014, sp. zn. 4K/8/2014, odvolána a správcem úpadce byl ustanoven JUDr. Juraj Gajdošík, se sídlem Miletičova 23, Bratislava, PSČ 821 09 (dále jen správce ).
 Vrchní soud v Praze usnesením ze dne 17. 4. 2015, č. j. 4 Cmo 214/2014-119, rozhodl tak, že se návrhu původní žalobkyně, aby na její místo do řízení vstoupila společnost Henry Winterman Consulting Corporation, nevyhovuje. Rozhodnutí bylo doručeno původní žalobkyni, která proti němu podala dne 29. 6. 2015 včasné dovolání, a to prostřednictvím advokáta Mgr. Ivana Mazance, se sídlem v Praze 1, Staré Město, Valentinská 92/3, jemuž dne 25. 6. 2015 udělila plnou moc.
 Městský soud v Praze usnesením ze dne 30. 7. 2015, č. j. 15 Cm 17/2013-134, vyrozuměl účastníky řízení, že prohlášením konkursu na majetek původní žalobkyně bylo toto řízení přerušeno a že v řízení lze pokračovat na návrh správce úpadce. Správci stanovil pro podání návrhu na pokračování v řízení lhůtu 20 dnů a poučil účastníky, že nepodá-li správce v určené lhůtě návrh na pokračování v řízení, mohou návrh na pokračování v řízení podat dlužník, popřípadě ostatní účastníci řízení, s tím, že dlužník zůstává účastníkem řízení.
 Toto usnesení, stejně jako usnesení Vrchního soudu v Praze č. j. 4 Cmo 214/2014-119, bylo správci doručeno dne 30. 12. 2015. Podáním datovaným dnem 18. 1. 2016 správce navrhl, aby v řízení bylo pokračováno.
 Na výzvu Městského soudu v Praze správce podáním ze dne 18. 4. 2016 sdělil, že souhlasí s podáním dovolání advokátem Mgr. Mazancem proti usnesení Vrchního soudu v Praze č. j. 4 Cmo 214/2014-119. Na další výzvu, aby dovolání doplnil o řádnou plnou moc pro advokáta Mgr. Mazance, správce reagoval podáním ze dne 16. 5. 2016, jímž vzal zpět odvolání proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 20. 5. 2014, č. j. 15 Cm 17/2013-86, ve výroku, jímž bylo řízení ve věci zastaveno, s tím, že nadále trvá na odvolání proti výroku tohoto usnesení, jímž bylo žalované přiznáno právo na náhradu nákladů řízení.
 Podle čl. 84 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 2015/848 ze dne 20. 5. 2015, o insolvenčním řízení, se ustanovení tohoto nařízení vztahují pouze na insolvenční řízení zahájená po 26. 6. 2017. Jednání dlužníka učiněná přede dnem použitelnosti tohoto nařízení se i nadále řídí právem, které se na ně vztahovalo v době, kdy byla učiněna (odstavec 1). Bez ohledu na článek 91 tohoto nařízení se nařízení (ES) č. 1346/2000 (jež bylo článkem 91 zrušeno) nadále použije na insolvenční řízení, která spadají do oblasti působnosti uvedeného nařízení a která byla zahájena před 26. 6. 2017 (odstavec 2).
 Podle nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. 5. 2000, o úpadkovém řízení (dále též jen nařízení ), pokud toto nařízení nestanoví jinak, je právem rozhodným pro úpadkové řízení a jeho účinky právo členského státu, na jehož území bylo úpadkové řízení zahájeno (dále jen stát, který řízení zahájil ) [čl. 4 odst. 1]. Právo státu, který řízení zahájil, určuje podmínky pro zahájení tohoto řízení, jeho vedení a skončení. Určuje zejména (mimo jiné) účinky úpadkového řízení na řízení zahájená jednotlivými věřiteli, s výjimkou probíhajících soudních řízení [čl. 4 odst. 1 písm. f) ]. Účinky úpadkového řízení na probíhající soudní řízení týkající se majetku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty se řídí právem členského státu, ve kterém se probíhající soudní řízení koná (čl. 15).
 Nejvyšší soud České republiky (dále též je Nejvyšší soud ) v rozsudku ze dne 27. 1. 2011, sp. zn. 29 Cdo 2181/2008, uveřejněném pod číslem 95/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek a dostupném též (stejně jako ostatní rozhodnutí Nejvyššího soudu zde citovaná) na http://www.nsoud.cz (dále jen R 95/2011 ), formuloval a odůvodnil závěr, podle něhož podle článku 15 nařízení může dojít k přerušení probíhajícího soudního řízení, jestliže podle práva členského státu, v němž je toto řízení vedeno (lex fori processus), úpadkové řízení zahájené ve smyslu nařízení takový účinek vyvolává, bez ohledu na to, zda shodný účinek spojuje se zahájením úpadkového řízení právo státu, jehož soud toto úpadkové řízení zahájil (lex fori concursus). Podle lex fori processus lze zkoumat dopad účinků úpadkového řízení jen ve vztahu k těm soudním řízením, jež se týkají majetku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty. Pro určení, zda o takový majetek nebo právo jde, je přitom ve smyslu článku 4 odst. 2 písm. b) nařízení rozhodné právo státu, který zahájil úpadkové řízení (lex fori concursus). Jestliže tedy slovenský soud prohlásí konkurs na majetek dlužníka, který je účastníkem soudního řízení v České republice, a týká-li se spor v České republice majetku náležejícího podle slovenského práva do konkursní podstaty takového dlužníka, přerušuje se řízení v České republice za stejných podmínek, za nichž by se v době prohlášení konkursu přerušilo, kdyby konkurs prohlásil český soud.
 Tyto závěry se v plném rozsahu uplatní též v souzené věci.
 Podle § 68 zákona č. 7/2005 Z. z., o konkurze a reštrukturalizácii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ve znění účinném do 31. 12. 2014 (dále též jen zákon č. 7/2005 Z. z. ), konkurzu podlieha a) majetok, ktorý patril úpadcovi v čase vyhlásenia konkurzu, b) majetok, ktorý úpadca nadobul počas konkurzu, c) majetok, ktorý zabezpečuje úpadcové záväzky, d) iný majetok, ak to ustanovuje tento zákon (odstavec 1). Majetok podliehajúci konkurzu tvorí konkurznů podstatu, která se člení na všeobecnú podstatu a jednotlivé oddelené podstaty zabezpečených veriateľov.
 Podle § 263 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, není li v tomto zákoně stanoveno jinak, přerušují se soudní a rozhodčí řízení, která se týkají majetkové podstaty nebo které mají být uspokojeny z majetkové podstaty, jejichž účastníkem je dlužník, prohlášením konkursu. V těchto řízeních lze pokračovat jen za podmínek stanovených tímto zákonem; možnost postupovat podle ustanovení § 141a tím není dotčena (odstavec 1). Je-li řízení podle odstavce 1 přerušeno, nekonají se jednání a neběží stanovené lhůty. Jestliže se v řízení pokračuje, počínají lhůty běžet znovu (odstavec 2). Jakmile se soud, rozhodce nebo stálý rozhodčí soud příslušný k projednání a rozhodnutí věci dozví o přerušení řízení podle odstavce 1, vyrozumí o tom účastníky řízení; současně je poučí, za jakých podmínek lze v řízení pokračovat (odstavec 4, věta první).
 Podle § 264 insolvenčního zákona v přerušených řízeních, ve kterých v době prohlášení konkursu dlužník vystupoval jako žalobce nebo jiný navrhovatel, jakož i v dalších řízeních, ve kterých uplatňoval své pohledávky nebo jiná práva týkající se majetkové podstaty, lze pokračovat na návrh insolvenčního správce; dnem, kdy soudu, rozhodci nebo stálému rozhodčímu soudu, u kterého je řízení vedeno, došel jeho návrh na pokračování v řízení, se insolvenční správce stává účastníkem řízení místo dlužníka (odstavec 1). Jestliže insolvenční správce ve lhůtě určené mu soudem, rozhodcem nebo stálým rozhodčím soudem, u kterého je řízení vedeno, nepodal návrh na pokračování v řízení, mohou návrh na pokračování v řízení podat dlužník, popřípadě ostatní účastníci řízení s tím, že dlužník zůstává účastníkem řízení (odstavec 2).
 Pokud proto pohledávka uplatněná v souzené věci existuje, pak podle právních předpisů Slovenské republiky jako státu, jenž zahájil úpadkové řízení, podléhá konkurzu a náleží do konkurzní podstaty úpadce. Účinky tohoto úpadkového řízení na řízení v souzené věci se však řídí předpisy České republiky, tj. ustanoveními § 236 a § 237 insolvenčního zákona. Prohlášením konkurzu na majetek úpadce usnesením Okresního soudu v Bratislavě I bylo tudíž toto řízení přerušeno; stalo se tak ještě předtím, než Vrchní soud v Praze vydal dovoláním napadené usnesení č. j. 4 Cmo 214/2014-119. Protože správce podal ve lhůtě mu určené návrh na pokračování v řízení, lze v řízení pokračovat a správce se v něm stal žalobcem namísto úpadce. Sdělením, že souhlasí s dovoláním, které podal úpadce v době, kdy bylo řízení přerušeno, vzal správce toto dovolání za své. V situaci, kdy poté sice správce vzal zpět odvolání proti usnesení Městského soudu v Brně č. j. 15 Cm 17/2013-86 ve výroku, jímž bylo řízení zastaveno, avšak nevzal zpět dovolání proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 17. 4. 2015, č. j. 4 Cmo 214/2014-119, je třeba o tomto dovolání rozhodnout.
 Dovoláním bylo napadeno rozhodnutí, jímž odvolací soud v průběhu odvolacího řízení rozhodl o vstupu do řízení na místo dosavadního účastníka podle § 107a o. s. ř., dovolání je proto přípustné podle § 238a o. s. ř.
 Důvodné však dovolání není, neboť dovolateli nelze přitakat, že napadené rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení věci (§ 241a odst. 1 o. s. ř.).
 Odvolací soud založil své rozhodnutí na tom, že původní žalobkyně přes výzvu nepředložila smlouvu o postoupení pohledávky, na jejímž základě požaduje postup podle § 107a o. s. ř., a nedoložila ani souhlas postupníka, který by měl vstoupit do řízení na její místo. Odvolací soud dovodil, že taková procesní situace nedovoluje posoudit, zda byly splněny podmínky stanovené v § 107a odst. 1 o. s. ř., totiž zda nastala tvrzená právní skutečnost a zda postupník se svým vstupem souhlasí.
 Dovolatel argumentuje ve prospěch názoru, že existence právní skutečnosti, s níž právní předpisy spojují převod práva, které je předmětem řízení, vyplývá z oznámení o postoupení pohledávky, které bylo k návrhu připojeno, a z absence smlouvy o postoupení pohledávky nelze tedy usuzovat na nesplnění podmínek dle § 107a o. s. ř. Stran chybějícího souhlasu postupníka má za to, že soud byl povinen si jeho vyjádření sám vyžádat.
 Dovolatel navrhuje, aby Nejvyšší soud napadené usnesení změnil a návrhu podle § 107a odst. 1 o. s. ř. vyhověl, popřípadě aby napadené usnesení zrušil a věc vrátil odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Podle § 107a o. s. ř. má-li žalobce za to, že po zahájení řízení nastala právní skutečnost, s níž právní předpisy spojují převod nebo přechod práva nebo povinnosti účastníka řízení, o něž v řízení jde, může dříve, než soud o věci rozhodne, navrhnout, aby nabyvatel práva nebo povinnosti vstoupil do řízení na místo dosavadního účastníka; to neplatí v případech uvedených v § 107 (odstavec první). Soud návrhu usnesením vyhoví, jestliže se prokáže, že po zahájení řízení nastala právní skutečnost uvedená v odstavci 1, a jestliže s tím souhlasí ten, kdo má vstoupit na místo žalobce (odstavec druhý, část věty první před středníkem).
 Z citovaného ustanovení se podává, že pro to, aby soud mohl návrhu na vstup nabyvatele práva nebo povinnosti do řízení podle § 107a o. s. ř. vyhovět, zákon v prvé řadě požaduje, aby byla prokázána skutečnost, se kterou právní předpisy spojují přechod nebo převod práva nebo povinnosti. Nejvyšší soud dovodil již v usnesení ze dne 24. 6. 2003, sp. zn. 21 Cdo 306/2003, uveřejněném pod číslem 31/2004 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, a v usnesení ze dne 4. 9. 2003, sp. zn. 29 Odo 708/2002, uveřejněném pod číslem 37/2004 tamtéž, že v případě postoupení pohledávky je takovou skutečností smlouva o postoupení pohledávky ve smyslu ustanovení § 524 a násl. zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, zrušeného ke dni 1. 1. 2014 (dále též jen obč. zák. ). V navazujícím usnesení ze dne 28. 11. 2012, sp. zn. 29 Cdo 901/2012, k němuž se přihlásil též např. v usnesení ze dne 11. 2. 2015, sp. zn. 30 Cdo 4576/2014, pak vysvětlil, že oznámení o postoupení pohledávky podle § 526 odst. 2 obč. zák. takovou právní skutečností není, neboť s ním přechod nebo převod práva nebo povinnosti spojen není, a převod práva ani neprokazuje, nepostačí proto ani pro účely § 107a o. s. ř. Uzavřel, že má-li být právní skutečností, s níž právní předpisy spojují převod práva nebo povinnosti, postoupení pohledávky, o niž v řízení jde, je žalobce povinen k prokázání této právní skutečnosti předložit smlouvu o postoupení.
 Odvolací soud tedy v napadeném rozhodnutí řešil otázku procesních důsledků skutečnosti, že původní žalobkyně přes výzvu nepředložila smlouvu o postoupení pohledávky, v souladu s ustálenou judikaturou Nejvyššího soudu. Odkazy dovolatele na rozhodnutí, v nichž Nejvyšší soud dovozuje, že soud při posouzení podmínek pro vyhovění návrhu podle § 107a odst. 1 o. s. ř. nezkoumá, zda tvrzené právo původnímu žalobci svědčí a zda bylo na základě označené právní skutečnosti skutečně převedeno, jsou nepřípadné, neboť úvahami, které by byly s těmito judikatorními závěry v rozporu, se odvolací soud v souzené věci vůbec nezabýval.
 Závěr, podle něhož nebylo prokázáno, že po zahájení řízení nastala právní skutečnost, s níž právní předpisy spojují přechod práva účastníka řízení, o něž v řízení jde, je sám o sobě postačujícím důvodem, pro nějž návrhu podle § 107a odst. 1 o. s. ř. nemohlo být vyhověno. Je pak již nadbytečné zkoumat, zda tu byl vedle toho ještě i další důvod, jenž měl podle napadeného rozhodnutí spočívat v tom, že původní žalobkyně přes výzvu nedoložila souhlas označeného postupníka; výsledek takového přezkumu by nemohl přivodit rozhodnutí pro dovolatele příznivější.
 Dovoláním zpochybněné právní posouzení věci odvolacím soudem je tedy správné a dovolací důvod dle § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř. není dán.
 U přípustného dovolání dovolací soud z úřední povinnosti přihlíží též ke zmatečnostním vadám uvedeným v § 229 odst. 1, § 229 odst. 2 písm. a) a b) § 229 odst. 3 o. s. ř., jakož i k jiným vadám řízení, které mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci. Takovou vadou by mohlo být zatíženo odvolací řízení v souzené věci, neboť odvolací soud pokračoval v řízení a vydal rozhodnutí v době, v níž bylo řízení prohlášením konkursu přerušeno (srov. k tomu např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 19. 4. 2001, sp. zn. 32 Cdo 2584/98, uveřejněný pod číslem 74/2001 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek). Nejvyšší soud však v R 95/2011 dovodil, že je-li v takové situaci v nalézacím řízení následně pokračováno s osobami k tomu oprávněnými a neodporují-li dosud provedené úkony úkonům oprávněných osob učiněným v době, kdy bylo v řízení již řádně pokračováno, nejde zpravidla o vadu, která by mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí soudu ve věci. Tak je tomu i v souzeném případě. Poté, co vyšlo najevo, že řízení je přerušeno, a co správce navrhl pokračování v řízení, soud prvního stupně doručil správci napadené rozhodnutí odvolacího soudu a správce vzal podané dovolání za své. Tím bylo pochybení odvolacího soudu konvalidováno a není tedy v konečném důsledku důvod mít za to, že byl správce postupem soudů nižších stupňů zkrácen na svých procesních právech. Vadné označení strany žalující v napadeném rozhodnutí pak není samo o sobě důvodem, pro který by toto rozhodnutí nemohlo obstát (též v tomto ohledu srov. obdobně závěry R 95/2011).
 Protože rozhodnutí odvolacího soudu je správné, Nejvyšší soud, aniž nařizoval jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s. ř.), dovolání podle § 243d písm. b) o. s. ř. zamítl.
 V Brně 24. 1. 2017 JUDr. Pavel Příhoda


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 32004L0057
 Directive 2004/57/CE de la Commission du 23 avril 2004 sur l'identification des articles pyrotechniques et de certaines munitions aux fins de la directive 93/15/CEE du Conseil relative à l'harmonisation des dispositions concernant la mise sur le marché et le contrôle des explosifs à usage civil (Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
 Journal officiel n° L 127 du 29/04/2004 p. 0073 - 0080
 Directive 2004/57/CE de la Commissiondu 23 avril 2004sur l'identification des articles pyrotechniques et de certaines munitions aux fins de la directive 93/15/CEE du Conseil relative à l'harmonisation des dispositions concernant la mise sur le marché et le contrôle des explosifs à usage civil(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,vu le traité instituant la Communauté européenne,vu la directive 93/15/CEE du Conseil du 5 avril 1993 relative à l'harmonisation des dispositions concernant la mise sur le marché et le contrôle des explosifs à usage civil(1) et notamment son article 13 paragraphe 3,considérant ce qui suit:(1) la directive 93/15/CEE s'applique aux matériaux et articles explosifs considérés comme tels par les recommandations des Nations unies sur le transport des substances dangereuses et relève de la classe 1 de ces recommandations. Les articles pyrotechniques, cependant, sont expressément exclus de la portée de cette directive;(2) par conséquent, pour assurer une application uniforme de la directive 93/15/CEE dans l'ensemble de la Communauté, il est nécessaire d'identifier, en référence aux recommandations des Nations unies appropriées, les articles qui doivent être considérés comme pyrotechniques;(3) certains articles entrant dans la classe 1 des recommandations des Nations unies ont un double but, puisqu'il est possible de les utiliser soit comme explosifs, soit comme articles pyrotechniques. Il convient donc de prendre des dispositions, dans l'intérêt d'une application cohérente de la directive 93/15/CEE, en vue d'identifier ces articles conformément à leur caractère prédominant, c'est-à-dire en tant qu'explosifs ou articles pyrotechniques;(4) les mesures prévues dans cette directive sont conformes à l'avis du comité créé conformément à l'article 13 de la directive 93/15/CEE,A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:Article premierL'annexe I à la présente directive énumère, pour la mise en oeuvre du deuxième et une partie du troisième alinéa de l'article premier parapraphe 3 de la directive 93/15/CEE, les articles considérés comme pyrotechniques ou munition dans les recommandations pertinentes des Nations-Unies.Article 2L'annexe I à la présente directive énumère des articles pour lesquels il convient de déterminer, aux fins de l'application de l'article 1 paragraphe 3 deuxième alinéa de la Directive 93/15/EEC, s'il s'agit d'articles pyrotechniques ou d'explosifs.Article 31. Les États membres adoptent et publient, au plus tard le 31 décembre 2004, les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive. Ils communiquent immédiatement à la Commission le texte de ces dispositions et un tableau de correspondance entre ces dispositions et la présente directive.Ils appliquent ces dispositions à compter du 31 janvier 2005.Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des principales dispositions de droit national qu'ils ont adoptées dans le domaine couvert par la présente directive.Article 3La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.Article 4Les États membres sont destinataires de la présente directive.Fait à Bruxelles, le 23 avril 2004.Par la CommissionErkki LiikanenMembre de la Commission(1) JO L 121 du 15.5.1993, p. 20.ANNEXE IObjets considérés comme pyrotechniques ou munitions conformément aux recommandations pertinentes des Nations unies>TABLE>>TABLE>ANNEXE IIArticles pour lesquels il convient de déterminer s'il s'agit d'articles pyrotechniques ou d'explosifs>TABLE>>TABLE>


text:
Στατιστικά στοιχεία εγγεγραμμένης ανεργίας ΟΑΕΔ - Εφημερίδα Δυτική Μακεδονία
 1. Το σύνολο των εγγεγραμμένων ανέργων1, με κριτήριο την αναζήτηση εργασίας (αναζητούντων εργασία), για τον μήνα Μάρτιο 2017, ανήλθε σε 918.181 άτομα. Από αυτά 506.447 (ποσοστό 55,16%) είναι εγγεγραμμένα στο μητρώο του ΟΑΕΔ για χρονικό διάστημα ίσο ή και περισσότερο των 12 μηνών και 411.734 (ποσοστό 44,84%) είναι εγγεγραμμένα στο μητρώο του ΟΑΕΔ για χρονικό διάστημα μικρότερο των 12 μηνών. Οι άνδρες ανέρχονται σε 350.771 (ποσοστό 38,20%) και οι γυναίκες ανέρχονται σε 567.410 (ποσοστό 61,80%).
 2. Το σύνολο των εγγεγραμμένων λοιπών (μη αναζητούντων εργασία), για τον μήνα Μάρτιο 2017, ανήλθε σε 150.112 άτομα. Από αυτά 33.310 (ποσοστό 22,19%) είναι εγγεγραμμένα στο μητρώο του ΟΑΕΔ για χρονικό διάστημα ίσο ή και περισσότερο των 12 μηνών και 116.802 (ποσοστό 77,81%) είναι εγγεγραμμένα στο μητρώο του ΟΑΕΔ για χρονικό διάστημα μικρότερο των 12 μηνών. Οι άνδρες ανέρχονται σε 58.793 (ποσοστό 39,17%) και οι γυναίκες σε 91.319 (ποσοστό 60,83%).
 3. Το σύνολο των επιδοτούμενων ανέργων2, για τον μήνα Μάρτιο 2017 (αφορά τον αριθμό των δικαιούχων που πληρώθηκαν εντός του αντίστοιχου μήνα) ανέρχεται σε 141.426 άτομα, από τα οποία οι 103.004 (ποσοστό 72,83%) είναι κοινοί και λοιπές κατηγορίες επιδοτουμένων και οι 38.422 (ποσοστό 27,17%) είναι εποχικοί τουριστικών επαγγελμάτων. Οι άνδρες ανέρχονται σε 69.298 (ποσοστό 49,00%) και οι γυναίκες σε 72.128 (ποσοστό 51,00%).
 Ετικετες:ditiki.gr, ΟΑΕΔ
 Πλήρης Απαγόρευση αλιείας στο σύνολο της Λίμνης Βεγορίτιδας


text:
 |
 52013PC0639
 Togra le haghaidh RIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS ÓN gCOMHAIRLE lena leasaítear Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 966/2012 maidir leis na rialacha airgeadais is infheidhme maidir le buiséad ginearálta an Aontais agus lena n-aisghairtear Rialachán (CE, Euratom) Uimh. 1605/2002 ón gComhairle /* COM/2013/0639 final - 2013/0313 (COD) */
 MEABHRÁN MÍNIÚCHÁIN
 1. COMHTHÉACS AN TOGRA
 Faoi chuimsiú na caibidlíochta maidir leis an
 Rialachán Airgeadais, tháinig Parlaimint na hEorpa, an Chomhairle agus an
 Coimisiún ar chomhaontú an Rialachán Airgeadais a athbhreithniú chun toradh na
 caibidlíochta maidir leis an gcreat airgeadais ilbhliantúil do na blianta 2014‐2020
 a chur san áireamh.
 Dá bhrí sin, bhí an ráiteas comhpháirteach seo
 a leanas ó Pharlaimint na hEorpa, ón gComhairle agus ón gCoimisiún ag gabháil
 le glacadh an Rialacháin Airgeadais nua:
 "Comhaontaíonn
 Parlaimint na hEorpa, an Chomhairle agus an Coimisiún go n‐athbhreithneofar
 an Rialachán Airgeadais chun go n‐áireofar na leasuithe is gá de bharr
 thoradh na caibidlíochta maidir leis an gcreat airgeadais ilbhliantúil do na
 blianta 2014‐2020, lena n‐áirítear na saincheisteanna seo a leanas:
 - na rialacha
 tabhairt anonn don Chúlchiste le haghaidh Cúnaimh Éigeandála agus do
 thionscadail a mhaoinítear faoin tSaoráid um Chónascadh na hEorpa;
 - na
 leithreasaí nár úsáideadh agus iarmhéid an bhuiséid a thabhairt anonn, chomh
 maith leis an togra gaolmhar go n‐iontrálfar iad sin i gcúlchiste
 d'íocaíochtaí agus do ghealltanais;
 - an
 fhéidearthacht an Ciste Eorpach Forbraíochta a áireamh i mbuiséad an Aontais;
 - na cistí atá
 mar thoradh ar na comhaontuithe maidir leis an gcomhrac i gcoinne na gáinneála
 neamhdhleathaí ar tháirgí tobac a láimhseáil."
 An 27 Meitheamh 2013, rinneadh
 comhaontú polaitiúil idir an Pharlaimint, Uachtaránacht na Comhairle agus an
 Coimisiún maidir le pacáiste an Chreata Airgeadais Ilbhliantúil 2014-2020 (MFF)
 agus maidir le dréacht‐Rialachán Pharlaimint na hEorpa agus na Comhairle
 lena mbunaítear an tSaoráid um Chónascadh na hEorpa.
 Déanann an togra sin modhnú ar
 Airteagal 13 den Rialachán Airgeadais chun na rialacha tabhairt anonn don
 Chúlchiste le haghaidh Cúnaimh Éigeandála agus do thionscadail a mhaoinítear
 faoin tSaoráid um Chónascadh na hEorpa a áireamh.
 Tugadh isteach solúbthachtaí nua le haghaidh
 leithreasaí faoi chomhair oibleagáidí agus leithreasaí faoi chomhair íocaíochta
 nár úsáideadh sa dréacht‐Rialachán ón gComhairle ina leagtar síos an
 creat airgeadais ilbhliantúil do na blianta 2014-2020 (Rialachán CAI). Cuirfear
 chun feidhme iad trí bhíthin coigeartuithe teicniúla ar an CAI dá bhforáiltear
 sa dréacht‐Rialachán CAT agus úsáidfear iad faoi chuimsiú an nós imeachta
 bhuiséadaigh de bhun Airteagal 314 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais
 Eorpaigh. Dá bhrí sin, níl tuilleadh modhnuithe ar an Rialachán Airgeadais de
 dhíth chun críche na solúbthachtaí sin.
 Maidir leis an gCiste Eorpach Forbraíochta
 (CEF) agus faoi mar a luaigh an Chomhairle Eorpach an 8 Feabhra 2013,
 tá sé beartaithe ag an gCoimisiún a mholadh go mbuiséadófar an CEF ó 2021
 amach.
 Níor thángthas ar aon chomhaontú eile i
 gcomhthéacs an chreata airgeadais ilbhliantúil do na blianta 2014-2020 maidir
 leis na cistí atá mar thoradh ar na comhaontuithe maidir leis an gcomhrac i
 gcoinne na gáinneála neamhdhleathaí ar tháirgí tobac a láimhseáil. Dá bhrí sin,
 leanfaidh an Coimisiún de na comhaontuithe a chur chun feidhme agus molfaidh
 sé, mar a rinne sé sa togra uaidh do chlár Hercule III, na hacmhainní
 airgeadais a theastaíonn ón AE chun smuigléireacht toitíní agus góchumadh a
 chomhrac, sa bhreis ar na hiarrachtaí atá á ndéanamh ag na Ballstáit.
 2. TORTHAÍ AN CHOMHAIRLIÚCHÁIN LEIS NA
 PÁIRTITHE LEASMHARA AGUS MEASÚNUITHE TIONCHAIR
 Ní dhearnadh aon chomhairliúchán poiblí ós rud
 é nach ndéanann an togra seo ach toradh na caibidlíochta maidir leis an gcreat
 airgeadais bliantúil do na blianta 2014-2020 a chur chun feidhme agus nach
 bhfuil ach raon feidhme an‐teoranta aige.
 3. EILIMINTÍ DLÍ AN TOGRA
 Déantar foráil in Airteagal 9(2) den
 dréacht‐Rialachán CAI go socrófar méid bliantúil an Chúlchiste le
 haghaidh Cúnaimh Éigeandála ag EUR 280 milliún (praghsanna 2011) agus go
 bhféadfar é a úsáid suas go bliain n+1 i gcomhréir leis an Rialachán
 Airgeadais. Iontrálfar an Cúlchiste mar fhoráil i mbuiséad ginearálta an
 Aontais. Tarraingeofar as an gcuid den mhéid bliantúil a tháinig ón mbliain
 roimhe i dtús báire. Rachaidh an chuid sin den mhéid bliantúil ó bhliain n
 nach n‐úsáidfear i mbliain n+1 i léig.
 Tá dhá mhodhnú ar Airteagal 13 den
 Rialachán Airgeadais de dhíth dá bhrí sin: an Cúlchiste le haghaidh Cúnaimh
 Éigeandála a chur isteach in Airteagal 13(2) den Rialachán Airgeadais, agus
 mar eisceacht in Airteagal 13(6), toisc go n‐iontráiltear na
 leithreasaí comhfhreagracha sa bhuiséad faoi Theideal 40 (cúlchistí) mar
 fhoráil.
 Maidir leis an riail tabhairt anonn do
 thionscadail a mhaoinítear faoin tSaoráid um Chónascadh na hEorpa, tá sé
 beartaithe ag an gCoimisiún cheana féin an Rialachán Airgeadais a mhodhnú sa
 mheabhrán míniúcháin a ghabhann leis an togra le haghaidh Rialacháin ón
 gComhairle lena leagtar síos an creat airgeadais ilbhliantúil do na blianta 2014‐2020,
 chun gur féidir na leithreasaí faoi chomhair oibleagáidí go dtí an bhliain n+1
 a thabhairt anonn[1].
 De bharr chineál na dtionscadal bonneagair sin, i neart cásanna beidh nósanna
 imeachta casta conarthacha de dhíth. Faoi na cúinsí sin, d'fhéadfadh
 caillteanas i leithreasaí bliantúla faoi chomhair oibleagáidí a bheith mar
 thoradh ar mhoilleanna teoranta féin agus d’fhéadfadh siad an bonn a bhaint
 d'inmharthanacht na dtionscadal sin agus dá bhrí sin de chinneadh polaitiúil an
 Aontais a líonraí iompair, fuinnimh agus teileachumarsáide agus a bhonneagar a
 nuachóiriú.
 Sa téacs comhréitigh a comhaontaíodh don
 tSaoráid um Chónascadh na hEorpa, rinneadh foráil don mhéid seo a leanas in
 Airteagal 19:
 "Leithreasaí nach n‐úsáidtear
 faoi dheireadh na bliana airgeadais dá n‐iontráiltear iad, tabharfar
 anonn iad i gcomhréir le Rialachán (AE) Uimh. XXXX/2012 [Rialachán
 Airgeadais Nua]."
 De réir fhriotal an Rialacháin Airgeadais mar
 atá faoi láthair, ní fhéadfaí leithreasaí faoi chomhair oibleagáidí a thabhairt
 anonn go n+1, agus dá bhrí sin ní mór an Rialachán Airgeadais a mhodhnú toisc
 gur maolú ar phrionsabal na bliantúlachta é. Dá réir sin, ní mór
 Airteagal 13(2) den Rialachán Airgeadais a leasú d'fhonn leithreasaí faoi
 chomhair oibleagáidí nach n‐úsáidtear faoi dheireadh bliana airgeadais a
 thabhairt anonn go huathoibríoch go dtí an chéad bhliain airgeadais eile le
 haghaidh tionscadal a mhaoinítear faoin tSaoráid um Chónascadh na hEorpa.
 2013/0313 (COD)
 Togra le haghaidh
 RIALACHÁIN Ó PHARLAIMINT NA hEORPA AGUS
 ÓN gCOMHAIRLE
 lena leasaítear Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 966/2012
 maidir leis na rialacha airgeadais is infheidhme maidir le buiséad ginearálta
 an Aontais agus lena n‐aisghairtear Rialachán (CE, Euratom) Uimh. 1605/2002
 ón gComhairle
 TÁ PARLAIMINT NA hEORPA AGUS
 COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH,
 Ag féachaint don Chonradh ar Fheidhmiú an
 Aontais Eorpaigh, agus go háirithe Airteagal 322 de, i gcomhar leis an
 gConradh ag bunú an Chomhphobail Eorpaigh do Fhuinneamh Adamhach, agus go
 háirithe Airteagal 106a de,
 Ag féachaint don togra ón gCoimisiún Eorpach,
 Tar éis dóibh an dréachtghníomh reachtach a
 chur chuig na parlaimintí náisiúnta,
 Ag féachaint don tuairim ón gCúirt Iniúchóirí[2],
 Ag gníomhú dóibh i gcomhréir leis an
 ngnáthnós imeachta reachtach[3],
 De bharr an méid seo a leanas:
 (1) Glacadh Rialachán (AE,
 Euratom) Uimh. 966/2012 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle[4] an 25 Deireadh Fómhair 2012
 agus ag gabháil leis bhí ráiteas comhpháirteach ó Pharlaimint na hEorpa, ón
 gComhairle agus ón gCoimisiún inar cinneadh an Rialachán Airgeadais a
 athbhreithniú chun toradh na caibidlíochta maidir leis an gcreat airgeadais
 ilbhliantúil do na blianta 2014-2020 a chur san áireamh.
 (2) Tar éis teacht ar chomhaontú
 polaitiúil maidir leis an gcreat airgeadais ilbhliantúil do na blianta
 2014-2020 agus maidir le bunú na Saoráide um Chónascadh na hEorpa, agus i
 gcomhréir leis an ráiteas comhpháirteach, is gá Rialachán (AE, Euratom)
 Uimh. 966/2012 a leasú chun na rialacha tabhairt anonn don Chúlchiste le
 haghaidh Cúnaimh Éigeandála agus do thionscadail arna maoiniú faoin tSaoráid um
 Chónascadh na hEorpa a áireamh..
 (3) Maidir leis an gCúlchiste le
 haghaidh Cúnaimh Éigeandála, tá na leithreasaí a ghabhann leis iontráilte sa
 Teideal 'Cúlchiste' den bhuiséid. Dá bhrí sin, ní foláir Rialachán (AE,
 Euratom) Uimh. 966/2012 a leasú chun foráil a dhéanamh maidir leis na
 leithreasaí a cuireadh i gcúlchiste agus nár úsáideadh i mbliain n a
 thabhairt anonn go bliain n+1.
 (4) De bharr chineál na
 dtionscadal a mhaoinítear faoin tSaoráid um Chónascadh na hEorpa, i neart
 cásanna beidh nósanna imeachta casta conarthacha de dhíth. Faoi na cúinsí sin,
 d'fhéadfadh caillteanas i leithreasaí bliantúla faoi chomhair oibleagáidí a
 bheith mar thoradh ar mhoilleanna teoranta féin agus d’fhéadfadh siad an bonn a
 bhaint d'inmharthanacht na dtionscadal sin agus dá bhrí sin de chinneadh
 polaitiúil an Aontais a líonraí iompair, fuinnimh agus teileachumarsáide agus a
 bhonneagar a nuachóiriú. D'fhonn an méid sin a chosc, ba cheart foráil a
 dhéanamh i Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 966/2012 maidir le leithreasaí
 faoi chomhair oibleagáidí nach n‐úsáidtear faoi dheireadh bliana
 airgeadais a thabhairt anonn go huathoibríoch go dtí an chéad bhliain
 airgeadais eile le haghaidh tionscadal a mhaoinítear faoin tSaoráid um
 Chónascadh na hEorpa,
 TAR ÉIS AN RIALACHÁN SEO A
 GHLACADH:
 Airteagal 1
 Leasuithe ar Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 966/2012
 Leasaítear Airteagal 13 de
 Rialachán (AE, Euratom) Uimh. 966/2012 mar seo a leanas:
 (1) Cuirtear na pointí seo (c)
 agus (d) le mír 2:
 "(c) méideanna a fhreagraíonn do leithreasaí
 faoi chomhair oibleagáidí don Chúlchiste le haghaidh Cúnaimh Éigeandála.
 "(d) méideanna a fhreagraíonn do leithreasaí
 faoi chomhair oibleagáidí le haghaidh tionscadal a mhaoinítear faoin tSaoráid
 um Chónascadh na hEorpa".
 (2) Cuirtear an dara
 fomhír seo a leanas le mír 2:
 "Féadfar na méideanna dá dtagraítear i
 bpointí (c) agus (d) den chéad fhomhír a thabhairt anonn go dtí an chéad
 bhliain airgeadais eile amháin."
 (3) Cuirtear an méid seo a leanas
 in ionad mhír 6:
 "6. Gan dochar do phointe (c)
 d'Airteagal 13(2) agus d'Airteagal 14, ní fhéadfar leithreasaí a
 cuireadh i gcúlchiste agus leithreasaí le haghaidh caiteachais foirne a
 thabhairt anonn. Chun críche an Airteagail seo, folaíonn caiteachas foirne
 luach saothair agus liúntais chomhaltaí agus fhoireann na n‐institiúidí a
 bhfuil feidhm ag na Rialacháin Foirne maidir leo".
 Airteagal 2
 Teacht i bhfeidhm
 Tiocfaidh an Rialachán seo i bhfeidhm an
 fichiú lá tar éis lá a fhoilsithe in Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh.
 Beidh an Rialachán seo ina cheangal
 go huile agus go hiomlán agus infheidhme go díreach i ngach Ballstát.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil,
 Thar ceann Pharlaimint na hEorpa Thar
 ceann na Comhairle
 An tUachtarán An
 tUachtarán
 [1] COM(2011) 398 final, pointe 1.2.2
 [2] IO C
 [3] Seasamh ó Pharlaimint na hEorpa an
 XXXX agus Cinneadh ón gComhairle an XXX.
 [4] Rialachán (AE, Euratom) Uimh.
 966/2012 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 25 Deireadh
 Fómhair 2012 maidir leis na rialacha airgeadais is infheidhme maidir le
 buiséad ginearálta an Aontais agus lena n‐aisghairtear Rialachán (CE,
 Euratom) Uimh. 1605/2002 (IO L 298, 26.10.2012, lch. 1).


type: contracts

text:
 28.7.2005
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 198/12
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS nr 28/2005,
 11. märts 2005,
 millega muudetakse EMP lepingu I lisa (Veterinaar- ja fütosanitaarküsimused)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi “leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu I lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 8. veebruari 2005 otsusega nr 1/2005 (1).
 (2)
 Komisjoni 8. juuli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1259/2004, mis käsitleb alalise loa andmist teatavate juba söödas kasutamiseks lubatud söödalisandite jaoks, (2) tuleb inkorporeerida lepingusse.
 (3)
 Komisjoni 14. juuli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1288/2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite kasutamise alalist lubamist ja juba loa saanud söödalisandi uue kasutusviisi ajutist lubamist, (3) tuleb inkorporeerida lepingusse.
 (4)
 Komisjoni 20. juuli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1332/2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite alalist lubamist, (4) tuleb inkorporeerida lepingusse.
 (5)
 Komisjoni 20. juuli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1333/2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite alalist lubamist, (5) tuleb inkorporeerida lepingusse.
 (6)
 Komisjoni 16. augusti 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1453/2004 teatavate söödalisandite alalise lubamise kohta (6) tuleb inkorporeerida lepingusse.
 (7)
 Komisjoni 17. augusti 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1465/2004 söödalisandi kasutamise alalise lubamise kohta (7) tuleb inkorporeerida lepingusse,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu I lisa II peatüki punkti 1zr järele (komisjoni määrus (EÜ) nr 852/2003) lisatakse järgmised punktid:
 “1zs.
 32004 R 1259: komisjoni määrus (EÜ) nr 1259/2004, 8. juuli 2004, mis käsitleb alalise loa andmist teatavate juba söödas kasutamiseks lubatud söödalisandite jaoks (ELT L 239, 9.7.2004, lk 8).
 1zt.
 32004 R 1288: komisjoni määrus (EÜ) nr 1288/2004, 14. juuli 2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite kasutamise alalist lubamist ja juba loa saanud söödalisandi uue kasutusviisi ajutist lubamist (ELT L 243, 15.7.2004, lk 10).
 1zu.
 32004 R 1332: komisjoni määrus (EÜ) nr 1332/2004, 20. juuli 2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite alalist lubamist (ELT L 247, 21.7.2004, lk 8).
 1zv.
 32004 R 1333: komisjoni määrus (EÜ) nr 1333/2004, 20. juuli 2004, mis käsitleb teatavate söödalisandite alalist lubamist (ELT L 247, 21.7.2004, lk 11).
 1zw.
 32004 R 1453: komisjoni määrus (EÜ) nr 1453/2004, 16. august 2004, teatavate söödalisandite alalise lubamise kohta (ELT L 269, 17.8.2004, lk 3).
 1zx.
 32004 R 1465: komisjoni määrus (EÜ) nr 1465/2004, 17. august 2004, söödalisandi kasutamise alalise lubamise kohta (ELT L 270, 18.8.2004, lk 11).”
 Artikkel 2
 Määruste (EÜ) nr 1259/2004, 1288/2004, 1332/2004, 1333/2004, 1453/2004 ja 1465/2004 islandi- ja norrakeelsed tekstid, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 12. märtsil 2005, tingimusel et kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated on edastatud EMP Ühiskomiteele. (8)
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 11. märts 2005.
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Richard WRIGHT
 (1) ELT L 161, 23.6.2005, lk 1.
 (2) ELT L 239, 9.7.2004, lk 8.
 (3) ELT L 243, 15.7.2004, lk 10.
 (4) ELT L 247, 21.7.2004, lk 8.
 (5) ELT L 247, 21.7.2004, lk 11.
 (6) ELT L 269, 17.8.2004, lk 3.
 (7) ELT L 270, 18.8.2004, lk 11.
 (8) Põhiseadusest tulenevad nõudeid ei ole esitatud.