type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52013PC0044
 Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS raha ülekandmisel edastatava teabe kohta /* COM/2013/044 final - 2013/0024 (COD) */
 SELETUSKIRI
 1. ETTEPANEKU TAUST
 Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 Käesoleva ettepaneku eesmärk on läbi vaadata
 määrus (EÜ) nr 1781/2006 raha ülekandmisel edastatava maksjaga seotud teabe
 kohta[1]
 (edaspidi „rahaülekandeid käsitlev määrus”), et parandada maksete jälgitavust
 ja tagada ELi raamistiku täielik kooskõla rahvusvaheliste standarditega.
 Üldine taust
 Rahaülekandeid käsitlevas määruses on
 sätestatud eeskirjad, mille kohaselt saadavad makseteenuste pakkujad kogu
 makseahela raames teavet maksja kohta, et hoida ära, uurida ja tuvastada
 rahapesu ja terrorismi rahastamist.
 Kõnealune määrus põhines suurel määral
 rahapesuvastase töökonna (FATF)[2]
 VII erisoovitusel (elektrooniliste ülekannete kohta) ning selle eesmärk on
 tagada kõnealuste rahvusvaheliste standardite ühtne ülevõtmine kogu liidus ja
 eelkõige hoida ära diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste
 maksete ja liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel.
 Võttes arvesse rahapesu ja terrorismi
 rahastamise ohtude muutlikkust, mida soodustab tehnoloogia ja kurjategijate
 käsutuses olevate vahendite pidev areng, on FATF läbi viinud rahvusvaheliste
 standardite põhjaliku hindamise, mille tulemusel võeti 2012. aasta veebruaris
 vastu uued soovitused.
 Samal ajal on Euroopa Komisjon läbi viinud ELi
 raamistiku läbivaatamise. Kõnealune läbivaatamine hõlmas komisjoni avaldatud
 välisuuringut rahaülekandeid käsitleva määruse rakendamise kohta, laialdasi
 kontakte ja konsultatsioone erasektori sidusrühmadega ja kodanikuühiskonna
 organisatsioonidega, samuti ELi liikmesriikide reguleerivate asutuste ja
 järelevalveasutuste esindajatega.
 Selle töö tulemusel jõuti seisukohale, et ELi
 raamistikku, sealhulgas rahaülekandeid käsitlevat määrust, tuleb täiendada ja
 kohandada muutustele, keskendudes eelkõige a) rahapesu ja terrorismi
 rahastamise vastase korra tulemuslikkusele, b) eeskirjade suuremale selgusele
 ja ühtsusele liikmesriikides ning c) laiemale reguleerimisalale, et võtta
 arvesse uusi ohtusid ja nõrku kohti.
 Kõnealuses valdkonnas kehtivad õigusnormid
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri
 2005. aasta direktiiviga 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi
 rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta[3]
 (edaspidi „kolmas rahapesuvastane direktiiv”) on ette nähtud raamistik, et
 kaitsta rahapesu ja terrorismi rahastamise ohtude eest krediidi- ja
 finantseerimisasutuste usaldusväärsust, terviklikkust ja stabiilsust ning
 usaldust finantssüsteemi vastu tervikuna.
 Direktiiviga 2006/70/EÜ[4] (rakendusdirektiiv) on ette
 nähtud kolmanda rahapesuvastase direktiivi rakendusmeetmed, mis käsitlevad
 mõistet riikliku taustaga isik ning kliendi suhtes rakendatavate lihtsustatud
 hoolsusmeetmete ja harva või väga piiratud mahus teostatud finantstegevuse
 alusel tehtud erandite tehnilisi kriteeriumeid.
 Rahaülekandeid käsitleva määrusega
 täiendatakse kõnealuseid meetmeid, tagades, et põhiteave raha ülekandva maksja
 kohta on viivitamata kättesaadav asjakohastele õiguskaitse- ja kohtuasutustele,
 mis aitaks neil tuvastada, uurida ja vastutusele võtta terroriste või teisi
 kurjategijaid ja saada jälile terroristide varadele.
 Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega
 Käesolev ettepanek on kooskõlas ettepanekuga
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviks finantssüsteemi rahapesu ja
 terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta ning täiendab seda.
 Kõnealuse kahe õigusakti ühine eesmärk on vaadata läbi kehtiv rahapesu ja
 terrorismi rahastamise vastane ELi raamistik, et parandada selle
 tulemuslikkust, tagades samas vastavuse rahvusvahelistele standarditele.
 Samuti on ettepanek kooskõlas ELi
 sisejulgeoleku strateegia[5]
 eesmärkidega, milles on kindlaks määratud ELi julgeoleku kõige olulisemad
 väljakutsed järgmistel aastatel ja pandud aastateks 2011–2014 ette viis
 strateegilist eesmärki ja erimeedet, et muuta EL turvalisemaks. Need hõlmavad
 rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist eelkõige ELi raamistiku
 ajakohastamise teel, et edendada juriidiliste isikute tegelikult kasusaavaid
 omanikke käsitleva teabe läbipaistvust.
 Seoses andmekaitsega on isikuandmete
 töötlemise kavandatud täpsustused kooskõlas komisjoni hiljutises
 andmekaitsealases ettepanekus[6]
 esitatud lähenemisviisiga.
 Karistuste puhul on ettepaneku kohaselt
 kehtestatavad põhimõttepõhised miinimumeeskirjad halduskaristuste ja -meetmete
 tugevdamiseks kooskõlas komisjoni poliitikaga nagu on esitatud teatises
 „Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris”[7].
 2. HUVITATUD ISIKUTEGA
 KONSULTEERIMISE TULEMUSED JA MÕJU HINDAMINE
 Konsulteerimine huvitatud isikutega
 Komisjon võttis 2012. aasta aprillis vastu
 aruande direktiivi 2005/60/EÜ kohaldamise kohta ja võttis arvesse kõigi
 sidusrühmade seisukohti[8].
 Kõnealuse aruande lisas on eelkõige keskendutud piiriülestele elektroonilistele
 ülekannetele ning konkreetsemalt kahele uuele nõudele, mis käsitlevad teabe
 esitamist tegeliku kasusaaja kohta elektrooniliste ülekannete puhul ja varade
 külmutamist tulenevalt ÜRO resolutsioonidest.
 Komisjonile esitati ainult 4 vastust, milles
 sõnaselgelt osutati kõnealuse aruande lisale. Vastanute arvates tuleks konsulteerida
 huvitatud isikutega kõigis riikides ja kõigil territooriumidel, mida mõjutab
 rahaülekandeid käsitlev määrus, ja tagada, et makseteenuste pakkujate suhtes
 kohaldatavad mis tahes täiendavad nõuded või kohustused oleksid
 proportsionaalsed ja lihtsasti järgitavad.
 Euroopa komisjoni tellimusel
 väliskonsultantide poolt läbi viidud uuringu[9]
 käigus konsulteeriti ulatuslikult huvitatud isikutega. See hõlmas 108
 sidusrühma küsitlemist, sealhulgas telefoniintervjuusid ja asjakohase
 küsimustiku täimist.
 Eksperdiarvamuste kasutamine
 Komisjoni tellimusel viisid väliskonsultandid
 2012. aastal läbi uuringu, et koguda andmeid rahaülekandeid käsitleva määruse
 kohaldamise ja sellega seotud probleemide kohta liikmesriikides[10].
 Uuringu põhjal on esitatud mitmeid soovitusi,
 sealhulgas:
 –
 kehtestada makseteenuse pakkujate suhtes kohustus
 tagada, et elektrooniliste ülekannete puhul edastatakse ka kogu teave makse
 algataja ja saaja kohta;
 –
 määrata kindlaks saajat käsitlev teave, mida tuleb
 kontrollida, ja see, kes seda peab tegema;
 –
 kaaluda lihtsustatud korra kehtestamist piiriüleste
 elektrooniliste ülekannete suhtes, mille maht on kuni 1000 eurot, välja arvatud
 rahapesu või terrorismi rahastamise kahtluse korral;
 –
 täiendavalt täpsustada makseteenuste pakkujate
 suhtes kohaldatavaid teavitamiskohustusi;
 –
 sõnaselgelt keelata elektroonilise ülekande
 tegemine, kui see ei vasta ettenähtud nõuetele (teabe terviklikkus ja täpsus);
 –
 saaja makseteenuse pakkuja peab rakendama tõhusad
 riskipõhised põhimõtted ja protseduurid, et määrata kindlaks asjakohased
 järelmeetmed;
 –
 võtta arvesse mõju andmekaitse seisukohast.
 Mõju hindamine
 Käesolevale ettepanekule on lisatud
 mõjuhinnang, milles on kindlaks määratud ELi kehtiva rahapesu ja terrorismi
 rahastamise vastase õigusraamistiku põhiprobleemid[11]: i) ebakõlad õigusraamistiku
 ja hiljuti läbivaadatud rahvusvaheliste standardite vahel; ii) eeskirjade
 erinev tõlgendamine liikmesriikides ning iii) puudused ja lüngad seoses uute
 rahapesu ja terrorismi rahastamise ohtudega. See vähendab rahapesu ja terrorismi
 rahastamise korra tõhusust ning sellel on negatiivne majanduslik ja rahaline
 mõju, samuti negatiivne mõju mainele.
 Mõju hindamisel analüüsiti järgmist kolme
 stsenaariumit:
 (1)
 alusstsenaarium, mille kohaselt komisjon meetmeid
 ei võta;
 (2)
 kohandamisstsenaarium, mille kohaselt tehakse
 rahaülekandeid käsitlevas määruses piiratud muudatused, et i) viia õigusakt
 kooskõlla läbivaadatud rahvusvaheliste standarditega või ii) tagada piisaval
 määral ühtsus siseriiklike eeskirjade vahel või iii) kõrvaldada kõige olulisemad
 puudused seoses uute esilekerkivate ohtudega ning
 (3)
 täieliku ühtlustamise stsenaarium, mis hõlmab suuri
 poliitilisi muudatusi ja täiendavat ühtlustamist, võttes samas arvesse ELi
 eripärasid.
 Mõju hindamisel läbi viidud analüüs osutab, et
 teine stsenaarium on kõige sobivam, et viia rahaülekandeid käsitlev määrus
 kooskõlla läbivaadatud rahvusvaheliste standarditega, tagades samas
 siseriiklike eeskirjade piisaval tasemel ühtsuse ja nende rakendamise
 paindlikkuse.
 Lisaks analüüsiti mõjuhinnangus õigusakti ettepaneku
 mõju põhiõigustele. Kooskõlas põhiõiguste hartaga võetakse ettepaneku puhul
 arvesse isikuandmete kaitset (harta artikkel 8) seoses isikuandmete säilitamise
 ja edastamisega.
 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
 Õiguslik alus
 Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114.
 Subsidiaarsus ja proportsionaalsus
 Kõik sidusrühmad (eelkõige liikmesriigid ja
 makseteenuste sektor) on üksmeelel, et ettepaneku eesmärke ei suuda
 liikmesriigid piisaval määral saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada
 ELi meetmete abil.
 Liikmesriikide poolt eraldi võetud
 koordineerimata meetmed piiriüleste rahaülekannete valdkonnas võivad
 märkimisväärselt mõjutada maksesüsteemide sujuvat toimimist ELi tasandil ning
 seega kahjustada siseturgu finantsteenuste valdkonnas (vt rahaülekandeid
 käsitleva määruse põhjendus 2).
 Meetmete ulatuse kaudu tagab liit FATFi uue
 soovituse 16 ühtse ülevõtmise kogu ELis ning selle, et ei oleks
 diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste maksete ja
 liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel.
 Seepärast on ettepanek kooskõlas
 subsidiaarsuse põhimõttega.
 Seoses proportsionaalsuse põhimõttega võetakse
 vastavalt mõju hindamisel läbi viidud analüüsile ettepanekuga üle FATFi
 läbivaadatud soovitused elektrooniliste ülekannete kohta ning kehtestatakse
 rahaülekannete jälgitavuse tagamiseks vajalikud miinimumnõuded, minemata samas
 kaugemale, kui on vajalik ettepaneku eesmärkide saavutamiseks.
 4. MÕJU EELARVELE
 Käesolev ettepanek ei avalda mõju ELi
 eelarvele.
 5. LISATEAVE
 Ettepaneku üksikasjalik selgitus
 Kooskõlas FATFi uue soovitusega 16
 elektrooniliste ülekannete kohta ja sellele lisatud tõlgendava märkusega on
 kavandatud muudatuste eesmärk reguleerida valdkondi, kus on jätkuvalt probleeme
 seoses vähese läbipaistvusega.
 Soovitakse edendada jälgitavust järgmiste
 peamiste nõuete kehtestamise teel:
 –
 esitada teave maksja kohta;
 –
 seoses määruse reguleerimisalaga täpsustada, et
 määruse sätteid kohaldatakse krediit- või deebetkaartide või mobiiltelefonide
 või muude digitaal- või IT-seadmete suhtes, kui neid kasutatakse raha
 ülekandmiseks isikult isikule. Lisaks täpsustada, et ELi-väliste rahaülekannete
 suhtes, mille maht on alla 1 000 euro, kohaldatakse lihtsustatud korda,
 mille kohaselt võib edastada maksjat ja saajat käsitlevat teavet ilma seda
 kontrollimata (erandina võimalikest eranditest määruse (EÜ) nr 1781/2006
 reguleerimisalast);
 –
 seoses saaja makseteenuste pakkuja kohustustega
 kehtestada nõue kontrollida tegeliku kasusaaja isikusamasust (kui see ei ole
 juba varem kindlaks tehtud) maksete puhul, mis algatatakse väljaspool ELi ja
 mille maht on üle 1000 euro. Seoses saaja makseteenuse pakkujaga ja
 makseteenuse vahendajaga kehtestada kohustus näha ette riskipõhised
 protseduurid, mille kohaselt tehakse, lükatakse tagasi või peatatakse
 rahaülekanne, mille puhul ei esitata ettenähtud teavet, ja määrata kindlaks
 asjakohased järelmeetmed;
 –
 seoses andmekaitsega viia andmete säilitamise
 nõuded kooskõlla FATFi standarditega vastavalt direktiiviga [xxxx/yyyy] ette
 nähtud uuele korrale;
 –
 seoses karistustega tugevdada pädevate asutuste
 volitusi seoses karistuste kohaldamisega ning kehtestada nõue koordineerida
 meetmeid piiriülestel juhtudel, nõue avaldada rikkumiste eest määratud
 karistused ja nõue näha ette tõhusad mehhanismid, et soodustada kõnealuse
 määruse sätete rikkumisest teatamist.
 Euroopa Majanduspiirkond
 Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa
 Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda laiendada ka Euroopa
 Majanduspiirkonnale.
 2013/0024 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
 raha ülekandmisel edastatava teabe kohta
 (EMPs kohaldatav tekst)
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
 NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
 lepingut, eelkõige selle artiklit 114,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
 liikmesriikide parlamentidele,
 võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
 Sotsiaalkomitee arvamust,[12]
 võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust,[13]
 olles konsulteerinud Euroopa
 andmekaitseinspektoriga,[14]
 tegutsedes seadusandliku tavamenetluse
 kohaselt
 ning arvestades järgmist:
 (1) Musta raha vood võivad
 rahaülekannete kaudu kahjustada rahandussektori stabiilsust ja mainet ning
 ohustada siseturgu. Terrorism raputab meie ühiskonna alustalasid. Kurjategijate
 ja nende kaasosaliste püüded kas varjata kuritegelikul teel saadud tulu
 päritolu või teha rahaülekandeid terrorismi rahastamiseks võivad tõsiselt
 ohustada rahaülekannete süsteemi usaldusväärsust, terviklikkust ja stabiilsust
 ning vähendada usaldust finantssüsteemi suhtes üldiselt.
 (2) Kui liidu tasandil ei võeta
 teatavaid koordineerimismeetmeid, võivad rahapesu ja terrorismi rahastamisega
 tegelejad üritada oma kuritegeliku tegevuse hõlbustamiseks ära kasutada
 integreeritud finantspiirkonnaga kaasnevat kapitali liikumise vabadust. Ulatust
 silmas pidades peaksid liidu meetmed tagama, et rahapesuvastase töökonna (FATF)
 soovitus 16 (elektrooniliste ülekannete kohta), mis võeti vastu 2012. aasta
 veebruaris, võetakse ühtselt üle kogu liidus ning eelkõige selle, et ei oleks
 diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste maksete ja
 liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel. Liikmesriikide poolt
 eraldi võetud koordineerimata meetmed piiriüleste rahaülekannete valdkonnas
 võivad märkimisväärselt mõjutada maksesüsteemide sujuvat toimimist liidu
 tasandil ning seega kahjustada siseturgu finantsteenuste valdkonnas.
 (3) Liidu 17. juuli 2008. aasta
 terrorismi rahastamise vastase muudetud strateegia[15] kohaselt tuleb jätkuvalt teha
 jõupingutusi, et hoida ära terrorismi rahastamist ning terrorismis
 kahtlustatavate poolt oma rahaliste vahendite kasutamist. Tunnustatakse, et
 FATF üritab pidevalt parandada oma soovitusi ja kujundada ühist arusaama
 sellest, kuidas neid tuleks rakendada. Liidu muudetud strateegias märgitakse,
 et rakendamist kõikide FATF liikmete ja FATF-tüüpi piirkondlike organite
 liikmete poolt hinnatakse korrapäraselt ning et seepärast on oluline tagada
 liikmesriikide ühine lähenemisviis rakendamisele.
 (4) Selleks et ära hoida
 terrorismi rahastamist, on võetud meetmeid, mille eesmärk on teatavate isikute,
 rühmituste ja üksuste rahaliste vahendite ja finantsallikate külmutamine, kaasa
 arvatud nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2580/2001 teatavate
 isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks
 võitluseks[16]
 ja nõukogu 27. mai 2002. aasta määrus (EÜ) nr 881/2002, millega kehtestatakse
 teatavate Al-Qaida võrguga seotud isikute ja üksuste vastu suunatud
 eripiirangud[17].
 Samal eesmärgil on võetud meetmeid finantssüsteemi kaitsmiseks selle eest, et
 rahalisi vahendeid ja finantsallikaid kaasatakse terroristlikel eesmärkidel.
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv [xxxx/yyyy] finantssüsteemi rahapesu ja
 terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta[18] hõlmab mitmeid selliseid
 meetmeid. Need meetmed ei takista siiski täielikult terroristide ja teiste
 kurjategijate juurdepääsu maksesüsteemidele oma rahaliste vahendite
 liigutamiseks.
 (5) Selleks et edendada ühtset
 lähenemisviisi rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu võitlemise alal
 rahvusvahelisel tasandil, tuleks edasiste liidu meetmete puhul võtta arvesse
 sellel tasandil toimunud arengut, nimelt FATFi poolt 2012. aastal vastu võetud
 rahvusvahelisi standardeid, mis käsitlevad rahapesu ning terrorismi rahastamise
 ja tuumarelva leviku tõkestamist, ning eelkõige soovitust 16 ja läbivaadatud
 tõlgendavat märkust selle rakendamise kohta.
 (6) Rahaülekannete täielik
 jälgitavus võib olla eriti oluline ja väärtuslik vahend rahapesu või terrorismi
 rahastamise ärahoidmiseks, uurimiseks ja tuvastamiseks. Seepärast on asjakohane
 teabe edastamise tagamiseks kogu makseahelas kehtestada kord, mille kohaselt
 peavad makseteenuse pakkujad raha ülekandmisel edastama teabe maksja ja saaja
 kohta.
 (7) Käesoleva määruse sätteid
 kohaldatakse ilma, et see piiraks selliste siseriiklike õigusaktide
 kohaldamist, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ, üksikisikute kaitse kohta
 isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta[19]. Näiteks ei tohiks käesoleva
 määruse kohaselt kogutavaid isikuandmeid täiendavalt töödelda viisil, mis ei
 ole kooskõlas direktiiviga 95/46/EÜ. Eelkõige peaks olema rangelt keelatud
 isikuandmete täiendav töötlemine ärilistel eesmärkidel. Võitlust rahapesu ja
 terrorismi rahastamise vastu käsitavad olulise avaliku huvina kõik
 liikmesriigid. Käesoleva määruse kohaldamisel tuleks isikuandmete edastamist
 kolmandale riigile, kes ei taga piisavat kaitset direktiivi 95/46/EÜ artikli 25
 tähenduses, lubada vastavalt kõnealuse direktiivi artikli 26 punktile d.
 (8) Käesoleva määruse
 reguleerimisalasse ei kuulu isikud, kes ainult teisendavad paberkandjal
 dokumente elektroonilisteks andmeteks ja tegutsevad makseteenuse pakkujaga
 sõlmitud lepingu alusel; sama kohaldatakse ka füüsilise või juriidilise isiku
 suhtes, kes pakub makseteenuse pakkujatele vaid sõnumi- või muid tugisüsteeme
 raha ülekandmiseks või kriiring- ja arveldussüsteeme.
 (9) On asjakohane jätta käesoleva
 määruse reguleerimisalast välja rahaülekanded, mille puhul rahapesu või
 terrorismi rahastamisega seotud risk on väiksem. Selline väljajätmine peaks
 hõlmama krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaal- või
 IT-seadmeid, sularaha väljavõtmist sularahaautomaadist, maksude, trahvide või
 muude tasude tasumist ning rahaülekandeid, mille puhul nii maksja kui ka saaja
 on enda nimel tegutsevad makseteenuse pakkujad. Siseriiklike maksesüsteemide
 eriomaduste kajastamiseks peaks liikmesriikidel olema õigus vabastada
 elektroonilised žiiromaksed, tingimusel et rahaülekannet on alati võimalik
 jälgida tagasi kuni maksjani. Erandit ei tohiks siiski kohaldada juhul, kui
 krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaalseadmeid või
 ettemaksuga või järelmaksuga IT-seadmeid kasutatakse isikutevahelise
 rahaülekande tegemiseks.
 (10) Et mitte piirata
 maksesüsteemide tõhusust, tuleks teha vahet kontoga seotud ja kontoga mitteseotud
 ülekannete kontrollinõuete vahel. Selleks et vähendada ohtu, et väikeste
 rahaülekannetega seotud potentsiaalse terroriohu vältimiseks kehtestatud liiga
 rangete identifitseerimisnõuete tõttu hakatakse tegema ebaseaduslikke
 tehinguid, tuleks kontoga mitteseotud ülekannete puhul maksjat käsitleva teabe
 õigsuse kontrollimise kohustust kohaldada ainult üksikute rahaülekannete
 suhtes, mille maht on üle 1 000 euro. Kontoga seotud ülekannete puhul ei
 peaks nõudma makseteenuse pakkujatelt maksjaga seotud teabe kontrollimist iga
 rahaülekande puhul, kui direktiivi [xxxx/yyyy] kohased kohustused on täidetud.
 (11) Võttes arvesse liidu
 makseteenustealaseid õigusakte (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri
 2009. aasta määrus (EÜ) nr 924/2009 piiriüleste maksete kohta ühenduses,[20] Euroopa Parlamendi ja nõukogu
 14. märtsi 2012. aasta määrus (EÜ) nr 260/2012, millega kehtestatakse eurodes
 tehtavatele kreedit- ja otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded,[21] ning Euroopa Parlamendi ja
 nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiiv 2007/64/EÜ makseteenuste kohta
 siseturul[22])
 on piisav näha ette maksjat käsitleva lihtsustatud teabe edastamine raha
 ülekandmisel liidus.
 (12) Selleks et rahapesu või
 terrorismi rahastamise vastu võitlemise eest vastutavad kolmandate riikide
 ametiasutused saaksid teha kindlaks nendeks eesmärkideks kasutatud rahaliste
 vahendite päritolu, tuleks liidust väljapoole tehtavate rahaülekannete puhul
 edastada täielik teave maksja ja saaja kohta. Kõnealustele ametiasutustele
 tuleks võimaldada juurdepääs maksjaga seotud täielikule teabele ainult rahapesu
 ja terrorismi rahastamise ärahoidmise, uurimise ja tuvastamise eesmärgil.
 (13) Selleks et rahaülekandeid
 saaks ühelt maksjalt mitmele saajale teha odavalt liidust väljapoole tehtavaid
 üksikülekandeid sisaldava maksejuhiste kogumiga, peaks selliste üksikülekannete
 puhul piisama ainult maksja kontonumbrist või kordumatust tehingutunnusest,
 tingimusel et täielik teave maksja ja saaja kohta on esitatud maksejuhiste
 kogumis.
 (14) Raha ülekandmisel maksja ja saaja
 kohta nõutava teabe edastamise kontrollimiseks ja kahtlaste tehingute
 tuvastamiseks peaksid saaja makseteenuse pakkujal ja makseteenuse vahendajal
 olema tõhusad protseduurid maksjaga ja saajaga seotud teabe puudumise
 kindlakstegemiseks.
 (15) Kuna anonüümsed ülekanded
 kujutavad endast potentsiaalset terrorismi rahastamise ohtu, tuleks ette näha,
 et makseteenuse pakkuja peab hankima teavet maksja ja saaja kohta. Kooskõlas
 FATFi välja töötatud riskipõhise lähenemisviisiga on asjakohane määrata
 kindlaks suurema ja väiksema riskiga valdkonnad, et võtta paremini arvesse
 rahapesu ja terrorismi rahastamise riske. Seega peaks saaja makseteenuse
 pakkuja ja makseteenuse vahendaja kehtestama riskipõhised protseduurid, mille
 kohaldatakse juhul, kui raha ülekandmisel ei edastada nõutavat teavet maksja ja
 saaja kohta, ja mille kohaselt otsustatakse, kas kõnealune rahaülekanne teha,
 tagasi lükata või peatada ning milliseid asjakohaseid järelmeetmeid võtta. Kui
 maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu, tuleks vastavalt
 direktiivile [xxxx/yyyy] kohaldada tugevdatud hoolsusmeetmeid seoses kõnealuse
 makseteenuse pakkuja ja kliendi vaheliste korrespondentpangandussuhetega.
 (16) Saaja makseteenuse pakkuja ja
 makseteenuse vahendaja peaksid olema eriti valvsad ja hindama riske, kui nad
 saavad teada, et teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, ning
 teatama kahtlastest tehingutest pädevatele asutustele vastavalt direktiivis
 [xxxx/yyyy] ja siseriiklikes rakendusmeetmetes sätestatud teatamiskohustusele.
 (17) Sätteid, mis käsitlevad
 rahaülekandeid, mille puhul teave maksja või saaja kohta puudub või ei ole
 täielik, kohaldatakse, ilma et see piiraks makseteenuse pakkujate ja
 makseteenuste vahendajate kohustust peatada ja/või tagasi lükata rahaülekanded,
 mis lähevad vastuollu tsiviil-, haldus- või kriminaalõiguse sätetega.
 (18) Kuni eemaldatakse tehnilised
 piirangud, mis võivad takistada makseteenuse vahendajal täita kohustust
 edastada kogu teave, mis on saadud maksja kohta, peaksid makseteenuse
 vahendajad selle teabe säilitama. Sellised tehnilised piirangud tuleks
 eemaldada kohe pärast maksesüsteemide ajakohastamist.
 (19) Kuna uurimise käigus ei pruugi
 olla võimalik tuvastada vajalikke andmeid või asjaomaseid isikuid enne mitmeid
 kuid või isegi aastaid pärast algset rahaülekannet ning selleks, et uurimise
 käigus oleks võimalik pääseda ligi olulistele tõenditele, tuleb ette näha, et
 makseteenuse pakkujad säilitavad teabe maksja ja saaja kohta rahapesu ja
 terrorismi rahastamise ärahoidmise, uurimise ja tuvastamise eesmärgil. Andmete
 säilitamise periood peaks olema piiratud.
 (20) Selleks et terrorismivastase
 võitluse raames saaks kiiresti võtta meetmeid, peaksid makseteenuse pakkujad
 kiiresti vastama nende asukohaliikmesriigis asuvate rahapesu või terrorismi rahastamise
 vastu võitlemisega tegelevate ametiasutuste teabenõuetele maksja kohta.
 (21) Päevade arv, mille jooksul
 tuleb vastata teabenõudele maksja kohta, määratakse kindlaks maksja
 makseteenuse pakkuja liikmesriigis ette nähtud tööpäevade arvu põhjal.
 (22) Selleks et parandada käesoleva
 määruse nõuete täitmist ning vastavalt komisjoni 9. detsembri 2010. aasta
 teatisele „Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris”,[23] tuleks suurendada pädevate
 asutuste volitusi rakendada järelevalvemeetmeid ja määrata karistusi. Võttes
 arvesse rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse tähtsust, tuleks
 ette näha halduskaristused ning liikmesriigid peaksid sätestama tõhusad,
 proportsionaalsed ja hoiatavad karistused. Liikmesriigid
 peaksid sellest teavitama komisjoni, samuti Euroopa järelevalveasutust (Euroopa
 Pangandusjärelevalve) (edaspidi „EBA”), mis on asutatud Euroopa Parlamendi ja
 nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1093/2010 (millega
 asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve), muudetakse
 otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/78/EÜ); Euroopa järelevalveasutust (Euroopa Kindlustus- ja
 Tööandjapensionide Järelevalve) (edaspidi „EIOPA”), mis on asutatud Euroopa
 Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1094/2010
 (millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Kindlustus- ja
 Tööandjapensionide Järelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning
 tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/79/EÜ); ja
 Euroopa järelevalveasutust (Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve) (edaspidi
 „ESMA”), mis on asutatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta
 määrusega (EL) nr 1095/2010 (millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus
 (Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning
 tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/77/EÜ).
 (23) Selleks et tagada käesoleva
 määruse artikli XXX rakendamiseks ühetaolised tingimused, tuleks komisjonile
 anda rakendamisvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr
 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad
 liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni
 rakendamisvolituste teostamise suhtes[24].
 (24) Mitmed liidust väljaspool
 asuvad riigid ja territooriumid moodustavad rahaliidu mõne liikmesriigiga või
 on osa mõne liikmesriigi valuutapiirkonnast või on sõlminud liiduga selle
 liikmesriigi kaudu rahandusalase lepingu ja neil on makseteenuse pakkujad, kes
 osalevad otseselt või kaudselt asjaomase liikmesriigi makse- ja
 arveldussüsteemis. Selleks et vältida olulist negatiivset mõju nende riikide
 või territooriumide majandusele, mis tuleneb käesoleva määruse kohaldamisest asjaomaste
 liikmesriikide ja kõnealuste riikide või territooriumide vaheliste
 rahaülekannete suhtes, on asjakohane näha ette võimalus käsitada selliseid
 rahaülekandeid asjaomaste liikmesriikide siseste rahaülekannetena.
 (25) Pidades silmas muudatusi, mida
 tuleb teha 15. novembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1781/2006 raha
 ülekandmisel edastatava maksjaga seotud teabe kohta, tuleks kõnealune määrus
 selguse huvides kehtetuks tunnistada.
 (26) Kuna liikmesriigid ei suuda
 käesoleva määruse eesmärke piisavalt saavutada ning tegevuse ulatuse või toime
 tõttu on neid parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid
 kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega.
 Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe
 käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide
 saavutamiseks.
 (27) Käesolevas määruses järgitakse
 põhiõigusi ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohaseid põhimõtteid, eelkõige
 õigust era- ja pereelu puutumatusele (artikkel 7), õigust isikuandmete kaitsele
 (artikkel 8) ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele
 kohtumõistmisele (artikkel 47) ning ne bis in idem põhimõtet.
 (28) Rahapesu ja terrorismi
 rahastamise uue raamistiku sujuva rakendamise tagamiseks on asjakohane, et
 käesoleva määruse kohaldamise algus langeks kokku direktiivi [xxxx/yyyy]
 ülevõtmise tähtpäevaga;
 ON VASTU
 VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 I PEATÜKK
 REGULEERIMISESE, MÕISTED JA REGULEERIMISALA
 Artikkel 1
 Reguleerimisese
 Käesoleva määrusega nähakse ette eeskirjad,
 mis käsitlevad raha ülekandmisel edastatavat teavet maksja ja saaja kohta
 rahapesu ja terrorismi rahastamise ärahoidmise, tuvastamise ja uurimise
 eesmärkidel.
 Artikkel 2
 Mõisted
 Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi
 mõisteid:
 (1)
 „terrorismi rahastamine” – terrorismi rahastamine
 direktiivi [xxxx/yyyy] artikli 1 lõikes 4 määratletud tähenduses;
 (2)
 „rahapesu” – direktiivi [xxxx/yyyy] artikli 1
 lõigete 2 või 3 kohane rahapesuga seotud tegevus;
 (3)
 „maksja” – füüsiline või juriidiline isik, kes teeb
 oma kontolt rahaülekande või annab korralduse rahaülekande tegemiseks;
 (4)
 „saaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes peaks
 olema ülekantava raha saaja;
 (5)
 „makseteenuse pakkuja” – füüsiline või juriidiline
 isik, kes kutsetegevuse käigus pakub rahaülekande teenust;
 (6)
 „makseteenuse vahendaja” – makseteenuse pakkuja,
 kes ei ole ei maksja ega saaja makseteenuse pakkuja ning kes maksja või saaja
 makseteenuse pakkuja või teise makseteenuse vahendaja nimel võtab vastu ja
 edastab rahaülekande;
 (7)
 „raha ülekandmine” – tehing, mille maksja teostab
 elektrooniliselt makseteenuse pakkuja kaasabil, et saaja saaks makseteenuse
 pakkuja kaudu juurdepääsu rahalistele vahenditele, sõltumata sellest, kas
 maksja ja saaja on üks ja sama isik;
 (8)
 „maksejuhiste kogumi edastamine” – mitme sellise
 iseseisva rahaülekande kogum, mis on edastamiseks kokku kogutud;
 (9)
 „kordumatu tehingutunnus” – makseteenuse pakkuja
 määratud tähtede, numbrite või sümbolite selline kombinatsioon vastavalt
 tehingu tegemiseks kasutatud makse- ja arveldussüsteemi või teavitussüsteemi protokollile,
 mis võimaldab tehingut jälgida maksjani ja saajani;
 (10)
 „isikutevaheline” rahaülekanne – kahe füüsilise
 isiku vaheline tehing.
 Artikkel 3
 Reguleerimisala
 1. Käesolevat määrust
 kohaldatakse mis tahes vääringus tehtavate rahaülekannete suhtes, mille on
 teinud või vastu võtnud liidus asutatud makseteenuse pakkuja.
 2. Käesolevat määrust ei
 kohaldata rahaülekannete suhtes, mida tehakse krediit- või deebetkaardi,
 mobiiltelefoni või muu digitaal- või IT-seadme abil, kui täidetud on järgmised
 tingimused:
 (a)
 kaarti või seadet kasutatakse kauba või teenuste
 eest maksmiseks;
 (b)
 kõigi tehingust tulenevate ülekannetega edastatakse
 kõnealuse kaardi või seadme number.
 Käesolevat määrust ei kohaldada siiski juhul, kui
 krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaal- või IT-seadmeid
 kasutatakse isikutevahelise rahaülekande tegemiseks.
 3. Käesolevat määrust ei
 kohaldata rahaülekannete suhtes:
 (a)
 mille puhul võtab maksja raha välja oma kontolt;
 (b)
 mille puhul raha kantakse üle ametiasutustele
 maksude, trahvide ja muude tasude tasumiseks liikmesriigi siseselt;
 (c)
 mille puhul nii maksja kui ka saaja on oma nimel
 tegutsevad makseteenuse pakkujad.
 II PEATÜKK
 MAKSETEENUSE PAKKUJATE KOHUSTUSED
 1. jagu
 Maksja makseteenuse pakkuja kohustused
 Artikkel 4
 Raha ülekandmisel edastatav teave
 1. Maksja makseteenuse pakkuja
 tagab, et raha ülekandmisel edastatakse maksja kohta järgmine teave:
 (a)
 maksja nimi;
 (b)
 maksja kontonumber, kui sellist kontot kasutatakse
 rahaülekande töötlemiseks, või kordumatu tehingutunnus, kui sellel eesmärgil sellist
 kontot ei kasutata;
 (c)
 maksja aadress või isikukood või kliendinumber või
 sünniaeg ja -koht.
 2. Maksja makseteenuse pakkuja
 tagab, et raha ülekandmisel edastatakse saaja kohta järgmine teave:
 (a)
 saaja nimi; ning
 (b)
 saaja kontonumber, kui sellist kontot kasutatakse
 tehingu töötlemiseks, või kordumatu tehingutunnus, kui sellel eesmärgil sellist
 kontot ei kasutata.
 3. Enne raha ülekandmist
 kontrollib maksja makseteenuse pakkuja lõikes 1 osutatud teabe täpsust
 usaldusväärsest ja sõltumatust allikast saadud dokumentide, andmete või teabe
 põhjal.
 4. Kui raha kantakse üle maksja
 kontolt, loetakse lõikes 3 osutatud kontroll teostatuks järgmistel juhtudel:
 (a)
 kui maksja isikusamasust on kontrollitud seoses
 konto avamisega vastavalt direktiivi [xxxx/yyyy] artiklile 11 ja kõnealuse
 kontrolli käigus saadud teavet säilitatakse vastavalt kõnealuse direktiivi
 artiklile 39;
 või
 (b)
 kui maksja suhtes kohaldatakse direktiivi
 [xxxx/yyyy] artikli 12 lõiget 5.
 5. Kui rahaülekannet ei tehta
 kontolt, ei pea maksja makseteenuse pakkuja erandina lõikest 3 kontrollima
 lõikes 1 osutatud teavet, kui summa ei ületa 1 000 eurot ja kui
 rahaülekanne ei näi olevat seotud muu rahaülekandega, mis koos kõnealuse
 rahaülekandega on suurem kui 1 000 eurot.
 Artikkel 5
 Raha ülekandmine liidus
 1. Kui nii maksja kui ka saaja
 makseteenuse pakkuja(d) on asutatud liidus, edastatakse erandina artikli 4
 lõigetest 1 ja 2 raha ülekandmisel ainult maksja kontonumber või kordumatu
 tehingutunnus.
 2. Olenemata lõikest 1 teeb
 maksja makseteenuse pakkuja saaja makseteenuse pakkuja või makseteenuse
 vahendaja taotlusel vastavalt artiklile 4 kättesaadavaks teabe maksja või saaja
 kohta kolme tööpäeva jooksul pärast kõnealuse taotluse saamist.
 Artikkel 6
 Raha ülekandmine väljapoole liitu
 1. Üksikmaksja maksejuhiste
 kogumi edastamise puhul, kui saajate makseteenuse pakkujad on asutatud
 väljaspool liitu, ei kohaldata artikli 4 lõikeid 1 ja 2 kogumisse koondatud
 üksikmakse suhtes, tingimusel et maksejuhiste kogum sisaldab kõnealuse artikli
 kohast teavet ja et üksikülekanded kannavad maksja kontonumbrit või kordumatut
 tehingutunnust.
 2. Kui saaja makseteenuse
 pakkuja on asutatud väljaspool liitu, edastatakse erandina artikli 4 lõigetest
 1 ja 2 raha ülekandmisel summas kuni 1 000 eurot ainult järgmine teave:
 (a)
 maksja nimi;
 (b)
 saaja nimi;
 (c)
 nii maksja kui ka saaja kontonumber või kordumatu
 tehingutunnus.
 Kõnealust teavet ei pea kontrollima, välja arvatud
 juhul, kui on rahapesu või terrorismi rahastamise kahtlus.
 2. jagu
 Saaja makseteenuse pakkuja kohustused
 Artikkel 7
 Maksjat ja saajat käsitleva teabe puudumise tuvastamine
 1. Saaja makseteenuse pakkuja
 teeb kindlaks, kas raha ülekandmiseks kasutatud teavitus- või makse- ja
 arveldussüsteemi väljad seoses maksjat ja saajat käsitleva teabega on täidetud
 selles teavitus- või makse- ja arveldussüsteemis kasutatavate tähemärkide või
 sisendiga.
 2. Saaja makseteenuse pakkujal
 on tõhusad protseduurid, et teha kindlaks järgneva teabe puudumine maksja ja
 saaja kohta:
 (a)
 artikli 5 kohane teave rahaülekannete puhul,
 kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud liidus;
 (b)
 artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave maksja ja
 saaja kohta või vajaduse korral artikli 14 kohane teave rahaülekannete puhul,
 kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu
 ning
 (c)
 artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave seoses maksejuhiste
 kogumiga, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu.
 3. Raha ülekandmisel summas üle
 1 000 euro, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu,
 kontrollib saaja makseteenuse pakkuja saaja isikusamasust, kui seda ei ole juba
 varem tehtud.
 4. Raha ülekandmisel summas kuni
 1 000 eurot, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu, ei
 pea saaja makseteenuse pakkuja kontrollima saajaga seotud teavet, välja arvatud
 juhul, kui on rahapesu või terrorismi rahastamise kahtlus.
 Artikkel 8
 Rahaülekanne, mille puhul teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole
 täielik
 1. Maksja makseteenuse pakkuja
 näeb ette tõhusad riskipõhised protseduurid, et määrata kindlaks millal teha,
 lükata tagasi või peatada rahaülekanne, mille puhul nõutav teave maksja ja
 saaja kohta puudub, ja asjakohased järelmeetmed.
 Kui saaja makseteenuse pakkuja teeb rahaülekande
 saamisel kindlaks, et artikli 4 lõigete 1 ja 2, artikli 5 lõike 1 ja artikli 6
 kohane teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, lükkab ta
 ülekande tagasi või nõuab täielikku teavet maksja ja saaja kohta.
 2. Kui makseteenuse pakkuja ei
 ole pidevalt suuteline esitama nõutud teavet maksja kohta, võtab saaja
 makseteenuse pakkuja meetmeid, mis võivad esialgu hõlmata hoiatuste andmist ja
 tähtaegade seadmist, enne kui lükatakse tagasi mis tahes tulevased
 rahaülekanded kõnealuselt makseteenuse pakkujalt või otsustatakse piirata
 ärisuhteid selle makseteenuse pakkujaga või need lõpetada.
 Saaja makseteenuse pakkuja teavitab sellest
 asjaolust rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse eest vastutavaid
 ametiasutusi.
 Artikkel 9
 Hindamine ja teatamine
 Hinnates seda, kas rahaülekanne või mis tahes
 sellega seotud tehing on kahtlane ja kas sellest tuleks teatada rahapesu
 andmebüroole, võtab saaja makseteenuse pakkuja arvesse puuduvat või
 mittetäielikku teavet maksja ja saaja kohta.
 3. jagu
 Makseteenuse vahendajate kohustused
 Artikkel 10
 Ülekandega edastatava teabe säilitamine maksja ja saaja kohta
 Makseteenuse vahendaja tagab, et maksja ja
 saaja kohta saadud teave, mis edastatakse raha ülekandmisel, säilitatakse koos
 maksega.
 Artikkel 11
 Maksjat ja saajat käsitleva teabe puudumise tuvastamine
 1. Makseteenuse vahendaja teeb
 kindlaks, kas raha ülekandmiseks kasutatud teavitus- või makse- ja
 arveldussüsteemi väljad seoses maksjat ja saajat käsitleva teabega on täidetud
 selles teavitus- või makse- ja arveldussüsteemis kasutatavate tähemärkide või
 sisendiga.
 2. Makseteenuse vahendajal on
 tõhusad protseduurid, et teha kindlaks järgneva teabe puudumine maksja ja saaja
 kohta:
 (a)
 artikli 5 kohane teave rahaülekannete puhul,
 kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud liidus;
 (b)
 artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave maksja ja
 saaja kohta või vajaduse korral artikli 14 kohane teave rahaülekannete puhul,
 kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu
 ning
 (c)
 artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave seoses
 maksejuhiste kogumiga, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool
 liitu.
 Artikkel 12
 Rahaülekanne, mille puhul teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole
 täielik
 1. Makseteenuse vahendaja näeb
 ette tõhusad riskipõhised protseduurid, et määrata kindlaks millal teha, lükata
 tagasi või peatada rahaülekanne, mille puhul nõutav teave maksja ja saaja kohta
 puudub, ja asjakohased järelmeetmed.
 Kui makseteenuse vahendaja teeb rahaülekande
 saamisel kindlaks, et artikli 4 lõigete 1 ja 2, artikli 5 lõike 1 ja artikli 6
 kohane teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, lükkab ta
 ülekande tagasi või nõuab täielikku teavet maksja ja saaja kohta.
 2. Kui makseteenuse pakkuja ei
 ole pidevalt suuteline esitama nõutud teavet maksja kohta, võtab makseteenuse
 vahendaja meetmeid, mis võivad esialgu hõlmata hoiatuste andmist ja tähtaegade
 seadmist, enne kui lükatakse tagasi mis tahes tulevased rahaülekanded
 kõnealuselt makseteenuse pakkujalt või otsustatakse piirata ärisuhteid selle
 makseteenuse pakkujaga või need lõpetada.
 Makseteenuse vahendaja teavitab sellest asjaolust
 rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse eest vastutavaid
 ametiasutusi.
 Artikkel 13
 Hindamine ja teatamine
 Hinnates seda, kas rahaülekanne või mis tahes
 sellega seotud tehing on kahtlane ja kas sellest tuleks teatada rahapesu
 andmebüroole, võtab makseteenuse vahendaja arvesse puuduvat või mittetäielikku
 teavet maksja ja saaja kohta.
 Artikkel 14
 Tehnilised piirangud
 1. Käeolevat artiklit kohaldatakse juhul, kui maksja makseteenuse pakkuja
 on asutatud väljaspool liitu ja makseteenuse vahendaja asub liidus.
 2. Välja arvatud juhul, kui makseteenuse
 vahendaja tuvastab rahaülekande saamisel, et käesoleva määruse kohane teave
 maksja kohta puudub või ei ole täielik, võib ta rahaülekannete edastamisel
 saaja makseteenuse pakkujale kasutada tehniliste piirangutega maksesüsteemi,
 mis hoiab ära maksja kohta teabe edastamise koos rahaülekandega.
 3. Kui makseteenuse vahendaja tuvastab
 rahaülekande saamisel, et käesoleva määruse kohane teave maksja kohta puudub
 või ei ole täielik, kasutab ta tehniliste piirangutega süsteemi ainult juhul,
 kui ta saab teavitada sellest asjaolust saaja makseteenuse pakkujat kas
 teavitus- või maksesüsteemi abil või muu protseduuri kaudu, tingimusel et teabe
 edastamise viisi suhtes on mõlemad makseteenuse pakkujad heakskiidu andnud või
 omavahel kokku leppinud.
 4. Kui makseteenuse vahendaja kasutab tehniliste piirangutega
 maksesüsteemi, peab makseteenuse vahendaja tegema saaja makseteenuse pakkuja
 taotlusel kolme tööpäeva jooksul alates taotluse saamisest kõnealuse
 makseteenuse pakkujale kättesaadavaks kogu teabe, mis on saadud maksja kohta,
 sõltumata sellest, kas teave on täielik või mitte.
 III PEATÜKK
 KOOSTÖÖ JA ANDMETE SÄILITAMINE
 Artikkel 15
 Koostöökohustused
 Kooskõlas oma asukohaliikmesriigi siseriiklikus
 õiguses kehtestatud menetlusnõuetega vastavad makseteenuse pakkujad täielikult
 ja viivitamata liikmesriigis rahapesu ja terrorismi rahastamise vastase
 võitluse eest vastutavate ametiasutuste järelepärimistele käesoleva määrusega
 nõutud teabe kohta.
 Artikkel 16
 Teabe säilitamine
 Maksja makseteenuse pakkuja ja saaja
 makseteenuse pakkuja säilitavad artiklites 4, 5, 6 ja 7 osutatud teabe viis
 aastat. Artikli 14 lõigetes 2 ja 3 osutatud juhtudel peab makseteenuse
 vahendaja säilitama kogu saadud teabe viis aastat. Pärast selle ajavahemiku
 lõppu tuleb isikuandmed kustutada, kui ei ole teisiti ette nähtud siseriiklike
 õigusaktidega, millega määratakse kindlaks, millistel asjaoludel võivad
 makseteenuse pakkujad andmeid jätkuvalt säilitada või peavad seda tegema.
 Liikmesriigid võivad lubada või näha ette, et teavet säilitatakse jätkuvalt
 ainult juhul, kui see on vajalik rahapesu ja terrorismi rahastamise
 ärahoidmiseks, tuvastamiseks või uurimiseks. Maksimaalne säilitamisperiood
 pärast rahaülekande tegemist on kümme aastat.
 IV PEATÜKK
 KARISTUSED JA SEIRE
 Artikkel 17
 Karistused
 1. Liikmesriigid sätestavad
 eeskirjad käesoleva määruse sätete rikkumise eest kohaldatavate haldusmeetmete
 ja -karistuste kohta ning võtavad nende rakendamise tagamiseks kõik vajalikud
 meetmed. Ettenähtud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
 2. Liikmesriigid
 tagavad, et kui makseteenuse pakkujate suhtes kohaldatakse kohustusi, võib
 rikkumise korral kohaldada karistusi juhtorgani liikmete suhtes ning kõigi
 teiste üksikisikute suhtes, kes siseriikliku õiguse kohaselt vastutavad
 rikkumise eest.
 3. Liikmesriigid esitavad lõikes
 1 osutatud eeskirjad komisjonile ning EBA, EIOPA ja ESMA ühiskomiteele [24
 kuu jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist]. Nad teatavad viivitamata
 komisjonile ning EBA, EIOPA ja ESMA ühiskomiteele kõnealuste eeskirjade mis
 tahes hilisematest muudatustest.
 4. Pädevatele asutustele tuleb
 anda kõik nende ülesannete täitmiseks vajalikud uurimisvolitused. Karistuste
 kehtestamise volituste kasutamisel teevad pädevad asutused tihedat koostööd,
 tagamaks, et kõnealused karistused või meetmed annaksid soovitud tulemuse, ja
 koordineerivad oma tegevust piiriülestel juhtudel.
 Artikkel 18
 Erisätted
 1. Käesolevat artiklit kohaldatakse järgmise
 rikkumiste suhtes:
 (a)
 nõutava teabe korduv edastamata jätmine maksja ja
 saaja kohta, mille puhul rikutakse artikleid 4, 5 ja 6;
 (b)
 makseteenuse pakkuja kohustuste oluline
 täitmatajätmine seoses andmete säilitamisega vastavalt artiklile 16;
 (c)
 makseteenuse pakkuja kohustuste oluline
 täitmatajätmine seoses tõhusate riskipõhiste põhimõtete ja protseduuride
 kehtestamisega vastavalt artiklitele 8 ja 12.
 2. Lõikes 1 osutatud juhtudel
 hõlmavad haldusmeetmed ja -karistused, mida võib kohaldada, vähemalt järgmist:
 (a)
 avalik teadaanne, milles on märgitud füüsiline või
 juriidiline isik ja rikkumise laad;
 (b)
 korraldus, millega nõutakse, et füüsiline või
 juriidiline isik lõpetaks sellise tegevuse ja hoiduks selle tegevuse
 kordamisest;
 (c)
 makseteenuse pakkuja puhul tegevusloa tühistamine;
 (d)
 ajutine keeld makseteenuse pakkuja juhtorgani
 liikme või mis tahes muu füüsilise isiku suhtes, kes vastutab rikkumise eest,
 täita makseteenuse pakkuja juures mis tahes funktsioone;
 (e)
 juriidilise isiku puhul rahaline halduskaristus
 kuni 10 % kõnealuse juriidilise isiku aastasest kogukäibest eelmisel
 majandusaastal; kui juriidiline isik on emaettevõtja tütarettevõtja, on
 asjaomane aasta kogukäive selline aasta kogukäive, mis tuleneb kõrgeima tasandi
 emaettevõtja konsolideeritud aastaaruandest eelmisel majandusaastal;
 (f)
 füüsilise isiku puhul rahaline halduskaristus kuni
 5 000 000 eurot, või liikmesriigis, kus euro ei ole ametlik vääring,
 vastav summa omavääringus käesoleva määruse jõustumise kuupäeva seisuga;
 (g)
 rahaline halduskaristus, mis vastab kuni
 kahekordsele kasule, mis on saadud sellisest rikkumisest, või kuni kahekordsele
 kahjule, mis on ära hoitud sellise rikkumise tulemusena, kui kõnealust kasu või
 kahju on võimalik kindlaks määrata.
 Artikkel 19
 Karistuste avaldamine
 Artiklis 17 ja artikli 18 lõikes 1 osutatud
 juhtudel kehtestatud halduskaristused ja -meetmed avaldatakse põhjendamatu
 viivituseta, esitades rikkumise liigi ja laadi ning rikkumise eest vastutava
 isiku andmed, välja arvatud juhul, kui selle teabe avaldamine ohustaks tõsiselt
 finantsturgude stabiilsust.
 Kui avaldamine põhjustaks asjaomastele
 isikutele ebaproportsionaalset kahju, avaldavad pädevad asutused karistused
 anonüümselt.
 Artikkel 20
 Karistuste kohaldamine pädevate asutuste poolt
 Halduskaristuste või -meetmete liigi ja
 rahaliste halduskaristuste suuruse kindlaksmääramisel võtavad pädevad asutused
 arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas järgmist:
 (a)
 rikkumise raskus ja kestus;
 (b)
 vastutava füüsilise või juriidilise isiku vastutuse
 ulatus;
 (c)
 vastutava füüsilise või juriidilise isiku
 finantsseisundi tugevus, mida näitab vastutava juriidilise isiku kogukäive või
 vastutava füüsilise isiku aastane sissetulek;
 (d)
 vastutava füüsilise või juriidilise isiku saadud
 kasu või välditud kahju suurus, kui seda saab kindlaks määrata;
 (e)
 kolmandate isikute kahju, mis tulenes rikkumisest,
 kui seda on võimalik kindlaks määrata;
 (f)
 vastutava füüsilise või juriidilise isiku ja pädeva
 asutuse koostöö tase;
 (g)
 vastutava füüsilise või juriidilise isiku varasemad
 rikkumised.
 Artikkel 21
 Rikkumistest teatamine
 1. Liikmesriigid kehtestavad tõhusad
 mehhanismid, et soodustada pädevate asutuste teavitamist käesoleva määruse
 sätete rikkumistest.
 2. Lõikes 1 osutatud mehhanismid hõlmavad
 vähemalt järgmist:
 (a)
 rikkumisteadete vastuvõtmise erimenetlused ja nende
 järelkontroll;
 (b)
 võimalikest või tegelikest rikkumistest teatavate
 isikute asjakohane kaitse;
 (c)
 selliste isikuandmete kaitse, mis hõlmab nii
 isikut, kes teatab rikkumisest, kui ka füüsilist isikut, kes on väidetavalt
 vastutav rikkumise toimepanemise eest, kooskõlas direktiivis 95/46/EÜ
 sätestatud põhimõtetega.
 3. Makseteenuse pakkujad kehtestavad
 asjakohased protseduurid, mille kohaselt saavad töötajad teatada rikkumistest
 ettevõttesiseselt erikanali kaudu.
 Artikkel 22
 Seire
 Liikmesriigid näevad ette, et pädevad asutused
 teostavad tõhusalt seiret ja võtavad käesoleva määruse nõuete täitmise
 tagamiseks vajalikke meetmeid.
 V PEATÜKK
 RAKENDAMISVOLITUSED
 Artikkel 23
 Komiteemenetlus
 1. Komisjoni abistab rahapesu ja
 terrorismi rahastamise tõkestamise komitee (edaspidi „komitee”). Kõnealune
 komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
 2. Kui on viidatud käesolevale
 lõikele, kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.
 VI PEATÜKK
 ERANDID
 Artikkel 24
 Lepingud aluslepingu artiklis 355 osutatud territooriumide või riikidega
 1. Komisjon võib anda
 liikmesriigile loa sõlmida asutamislepingu artiklis 355 osutatud riigi või
 territooriumiga, mis ei moodusta osa liidu territooriumist, lepinguid, millega
 nähakse ette erandid käesolevast määrusest, et selle riigi või territooriumi ja
 asjaomase liikmesriigi vahelisi rahaülekandeid saaks käsitleda
 liikmesriigisiseste rahaülekannetena.
 Sellised lepingute sõlmimine on lubatud ainult
 juhul, kui täidetud on kõik järgmised tingimused:
 (a)
 asjaomane riik või territoorium moodustab rahaliidu
 asjaomase liikmesriigiga, on osa selle liikmesriigi valuutapiirkonnast või on
 sõlminud liiduga mõne liikmesriigi kaudu rahandusalase lepingu;
 (b)
 makseteenuse pakkujad asjaomases riigis või
 territooriumil osalevad otseselt või kaudselt selle liikmesriigi makse- ja
 arveldussüsteemis
 ning
 (c)
 asjaomane riik või territoorium nõuab, et tema
 jurisdiktsiooni alla kuuluvad makseteenuse pakkujad kohaldaksid eeskirju, mis
 on samaväärsed käesoleva määruse kohaste eeskirjadega.
 2. Kui liikmesriik soovib
 sõlmida lõikes 1 osutatud kokkuleppe, saadab ta komisjonile avalduse koos kogu
 vajaliku teabega.
 Alates sellest, kui komisjon on liikmesriigi
 avalduse kätte saanud, käsitatakse rahaülekandeid liikmesriigi ja asjaomase
 riigi või territooriumi vahel ajutiselt kõnealuse liikmesriigi siseste
 rahaülekannetena, kuni võetakse vastu otsus vastavalt käesolevas artiklis
 sätestatud menetlusele.
 Kui komisjon arvab, et tal ei ole kogu vajalikku
 teavet, võtab ta kahe kuu jooksul alates avalduse kättesaamisest ühendust
 asjaomase liikmesriigiga ja täpsustab, millist lisateavet veel vaja on.
 Kui komisjonil on olemas kogu teave, mida ta peab
 taotluse hindamisel vajalikuks, teavitab ta taotluse esitanud liikmesriiki
 vastavalt ühe kuu jooksul ja edastab taotluse teistele liikmesriikidele.
 3. Kolme kuu jooksul alates
 lõike 2 neljandas lõigus osutatud teavitamisest teeb komisjon vastavalt artikli
 23 lõikes 2 osutatud menetlusele otsuse, kas lubada asjaomasel liikmesriigil
 sõlmida käesoleva artikli lõikes 1 osutatud leping.
 Igal juhul võetakse esimeses lõigus osutatud otsus
 vastu 18 kuu jooksul alates sellest, kui komisjon avalduse kätte sai.
 VII PEATÜKK
 LÕPPSÄTTED
 Artikkel 25
 Kehtetuks tunnistamine
 Määrus (EÜ) nr 1781/2006 tunnistatakse
 kehtetuks.
 Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele
 käsitatakse viidetena käesolevale määrusele ja loetakse vastavalt lisas
 esitatud vastavustabelile.
 Artikkel 26
 Jõustumine
 Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
 pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Seda kohaldatakse alates [direktiivi
 xxxx/yyyy ülevõtmise kuupäev].
 Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
 vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Strasbourgis,
 Euroopa Parlamendi nimel nõukogu
 nimel
 president eesistuja
 LISA
 Artiklis 25 osutatud vastavustabel.
 Määrus (EÜ) nr 1781/2006 || Käesolev määrus
 Artikkel 1 || Artikkel 1
 Artikkel 2 || Artikkel 2
 Artikkel 3 || Artikkel 3
 Artikkel 4 || Artikli 4 lõige 1
 Artikkel 5 || Artikkel 4
 Artikkel 6 || Artikkel 5
 Artikkel 7 || Artikkel 7
 Artikkel 8 || Artikkel 7
 Artikkel 9 || Artikkel 8
 Artikkel 10 || Artikkel 9
 Artikkel 11 || Artikkel 16
 Artikkel 12 || Artikkel 10
 || Artikkel 11
 || Artikkel 12
 || Artikkel 13
 Artikkel 13 || Artikkel 14
 Artikkel 14 || Artikkel 15
 Artikkel 15 || Artiklid 17 kuni 22
 Artikkel 16 || Artikkel 23
 Artikkel 17 || Artikkel 24
 Artikkel 18 || -
 Artikkel 19 || -
 || Artikkel 25
 Artikkel 20 || Artikkel 26
 [1] ELT L 345, 8.12.2006, lk 1.
 [2] FATF on G7 tippkohtumisel Pariisis 1989. aastal asutatud
 rahvusvaheline organ, keda peetakse maailmas juhtivaks asjatundjaks rahapesu ja
 terrorismi rahastamise vastu võitlemisel.
 [3] ELT L 309,
 25.11.2005, lk 15.
 [4] ELT L 214, 4.8.2006, lk 29.
 [5] KOM(2010)673 (lõplik).
 [6] COM(2012) 10 final ja COM(2012) 11
 final.
 [7] KOM(2010)716 (lõplik).
 [8] Komisjoni aruanne, sidusrühmade vastused ja tagasiside
 kokkuvõte on kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
 [9] Uuring on kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
 [10] Ibidem.
 [11] Mõjuhinnang on kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
 [12] ELT C , , lk .
 [13] ELT C , , lk .
 [14] ELT C , , lk .
 [15] http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st11/st11778-re01.en08.pdf
 [16] EÜT L 344, 28.12.2001, lk 70.
 [17] EÜT L 139, 29.5.2002, lk 9.
 [18] ELT L ..., ..., lk ...
 [19] EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31.
 [20] ELT L 266, 9.10.2009, lk 11.
 [21] ELT L 94, 30.3.2012, lk 22.
 [22] ELT L 319, 5.12.2007, lk 1.
 [23] KOM(2010)716 (lõplik).
 [24] ELT L 55, 28.2.2011, lk 13.


type: other

text:
M A R I E H : viikko 6: Suosittu rantareitti & Kirpputorilta överipaksu suklaakeittokirja
 viikko 6: Suosittu rantareitti & Kirpputorilta överipaksu suklaakeittokirja
 Suosittu rantareitti
 Maanantaina tein mieheni kanssa reilun parin tunnin kävelyretken rantareitillä, mikä kulkee Vanajaveden ääressä, Hämeenlinnassa. Rantareitti on suosittu lenkkipolku ihan kaikkina vuoden aikoina. Reitin varrella voi lenkkeilyn lisäksi pysähtyä kalastamaan, uimaan tai vaikkapa grillaamaan. Levähdyspaikat ovat suosittuja etappeja, missä monesti istuskellaan eväiden kanssa, nautitaan järvimaisemasta ja ikuistetaan valokuviin kaunis Hämeen linna.
 Sää oli mitä monimuotoisin, mutta kaiken kaikkiaan oli passeli lenkkisää. Välillä vähän paistoi aurinko, välillä vihmosi lunta vaakatasossa, kun taas toisessa hetkessä lumihiutaleet satoi alas maahan kaikessa hiljaisuudessa. Lunta riittää ja vitsit, että se kimmelsi paikka paikoin upeasti.
 Kirjoittelinkin jo viikolla tästä aivan ihanasta Uunifetapastasta. Herkulliset kuvat tuli alkujaan mua vastaan Instagramissa ja alkuperäinen resepti löytyy Liemessä-blogista. Itse jätin chilin ja basilikan ostamatta, mutta paistoin tarjolle pekonia, joka sopi tähän ruokaan kuin kirsikka kakun päälle. Om nom! Tuunattu versio löytyy täältä.
 Kirpputorilta överipaksu suklaakeittokirja
 Tällä viikolla on tullut kierreltyä muutamia kirpputoreja pitkästä aikaa. Yritin katsella meille olohuoneeseen keväisiä verhoja tai verhokagasta, mutta ei eihän sellaisia löytynyt. Ihan perus juttu - jos jotakin tiettyä olet etsimässä, oli se sitten kaupasta tai kirpputorilta, harvemmin sitä juuri silloin löytää.
 Turengista löytyy todella siisti Pelastusarmeijan kirpputori. Kaikki tuotteet on laitettu esille selkeästi - vaatteet omissa rekeissään (housut, paidat, takit), kirjat oli omassa hyllyssään, samoin astiat ja ihan kaikki muukin. Ostin kyseiseltä kirpputorilta Dexter-sarjan ensimmäisen tuotantokauden ja muutaman elokuvan. Koko paketti 0,30 euroa, joten hinnatkin tuolla todella maltilliset.
 Laskin äkkiseltään, että täältä Hämeenlinnasta löytyy yhteensä 11 kirpputoria. Kyseinen kuva on Portobello-nimiseltä kirpputorilta, mikä on niitä uusimpia kirpputoreja kaupungissa. Ihan siisti kirpputori, mutta jostain syystä tuo tahtoo aina vähän unohtua, johtuu ehkäpä juurikin siitä, että kirpputori ei ole ollut kaupungissa vielä kovin kauaa. Tavaramäärästä toki voi todeta, että ihmiset ovat sinne tiensä löytäneet, kovin montaa tyhjää pöytää ei nimittäin ollut.
 Verhoja ei löytynyt, mutta ostin kahdella eurolla ihan överipaksun ja painavan reseptikirjan, jossa on yli 300 suklaa-aiheista reseptiä, apua! En juurikaan omista keittoikirjoja, koska valtaosan ideoista ruoanlaittoon etsin netistä - muun muassa blogeista, ruoka-aiheisista yhteisöistä tai lehdistä. Suklaa- jättiläistä sellaillessani kuitenkin kiinnitin positiivisesti huomion siihen, että kirja kätkee sisälleen monia sellaisia reseptejä, joissa ei ole kovin pitkät ainesosaluettelot, kirjassa on herkulliset kuvat ja onhan tuo nyt vaan niin houkuttelevan näköinen opus.
 Takakansi: "Kirjasta löytyy yli 300 herkullista ja helppoa ohjetta, joiden avulla voit valmistaa keksejä, brownieita, kuppikakkuja, erilaisia leivonnaisia, jälkiruokia, vanukkaita, jäätelöä, kakkuja, makeisia, juomia ja suolaisia herkkuja - tämä on ainoa suklaakeittokirja, jonka tarvitset. Kirjassa esitellään lisäksi suklaan eksoottinen historia aina muinaisesta Meksikosta nykypäivään asti."
 Miltä kuulostaisi esimerkiksi Suklaa-vaahtokarkkikeksit, Suklaiset yllätysmuffinit, Churrot suklaakastikkeen kera, Suklaa-appelsiinimousse tai vaikkapa Tuplasuklaapirtelö. Niinpä! Nyt kun olen tässä pitänyt ko. kirjasta isoo ääntä niin lupaan tottakai julkaista jotakin herkkuja myös täällä blogin puolella, kunhan ehdin leipomispuuhiin.
 Täällä jatkuu nyt sunnuntai siivouspuuhien merkeissä. On mukavaa aloittaa uusi viikko kun koti on järjestyksessä. Ajattelin myös, että tekisin jauhelihalasgnea kahdeksi päiväksi niin ei tarvitse huomenna miettiä, että mitä ruoaksi. Mukavaa sunnuntaita sinulle!
 Tunnisteet: #marienkeittiössä, kirjat, kirpputoriostokset, kirpputorit, minun vuosi 2019
 OLI AIKA - Titta 10.2.2019 18.28
 Vanajaveden rantareitti kuulostaa jo ajatuksenakin ihanalta. Kiva nähdä talvisia kuvia, kun omat ko. paikan muistot liittyvät kesään ja syksyyn. Tämä viikonloppu on meilläpäin ollut vesisadetta ja nyt hillitön pääkallokeli. On kiva katsoa lumikuvia, kun ulkona on nyt yhtä suurta jääkenttää ja vesilätäkköä. Eipä tarvi mennä kauas luistelemaan ;)
 Marie H 10.2.2019 18.48
 Ihan hullun liukasta nyt ja sen vuoksi ollaankin aikalailla pysytelty viikonloppu kotioloissa. Alkuviikosta oli kyllä aivan ihana sellainen oikea talvisää ja onneksi silloin tuli lähdettyä ulos. Rantareittiin kannattaa kyllä tutustua jos joskus liikut Hämeenlinnassa! Sen kun voi lähteä kiertämään esimerkiksi suoraan rautatieaseman nurkalta tai vaikkapa Hämeen linnan pihasta.
 viikko 7: Äänikirjoista apua keskittymiseen & Mist...
 viikko 6: Suosittu rantareitti & Kirpputorilta öve...
 viikko 5: Raskaat lumikerrostumat & Kotikatu - lem...
 #marienkeittiössä elokuvat elämä kahvilat kauneus kirjat kirpputoriostokset kirpputorit kollaasihaaste Makrotex minun vuosi 2019 musiikki putiikit tv-sarjat


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 6.7.2018.
 COM(2018) 528 final
 2018/0278(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o ovlašćivanju Austrije i Rumunjske da u interesu Europske unije prihvate pristup Hondurasa Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece iz 1980.
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 •Razlozi i ciljevi prijedloga
 Cilj je Haške konvencije o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece od 25. listopada 1980. (dalje u tekstu „Konvencija iz 1980.”), koju je dosad ratificiralo 98 zemalja, među kojima i sve države članice EU-a, obnoviti status quo osiguravajući što hitniji povratak nezakonito odvedene ili zadržane djece s pomoću sustava suradnje između središnjih tijela koja su imenovale njezine ugovorne stranke.
 Budući da je sprečavanje otmice djece važan dio politike EU-a za promicanje prava djeteta, Europska unija aktivno radi na međunarodnoj razini na poboljšanju primjene Konvencije iz 1980. i potiče treće zemlje da joj pristupe.
 Honduras je 20. prosinca 1993. položio ispravu o pristupu Konvenciji iz 1980. Konvencija je stupila na snagu u Hondurasu 1. ožujka 1994.
 Konvencija iz 1980. već je na snazi između Hondurasa i 25 država članica EU-a. Samo Austrija, Danska i Rumunjska još nisu prihvatile pristup Hondurasa Konvenciji.
 Člankom 38. stavkom 4. Konvencije iz 1980. propisano je da se ona primjenjuje između države pristupnice i onih država ugovornica koje budu izjavile da prihvaćaju pristup.
 Isključivu nadležnost EU-a za pitanja prihvata pristupa treće zemlje Konvenciji iz 1980. potvrdio je Sud Europske unije, s kojim se savjetovalo na inicijativu Komisije.
 U Mišljenju 1/13 od 14. listopada 2014. Sud Europske unije izjavio je da je prihvat pristupa treće države Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece iz 1980. u isključivoj nadležnosti Europske unije.
 Sud je ustrajao na potrebi za ujednačenošću o tom pitanju na razini EU-a kako bi se izbjegla varijabilna geometrija među državama članicama.
 Budući da je pitanje međunarodne otmice djece u isključivoj vanjskoj nadležnosti Europske unije, odluka o tome hoće li se prihvatiti pristup Hondurasa donosi se na razini EU-a u obliku Odluke Vijeća. Austrija i Rumunjska trebale bi stoga u vezi s pristupom Hondurasa dati izjavu o prihvatu u interesu Europske unije.
 Prihvaćanjem Austrije i Rumunjske Konvencija iz 1980. postala bi primjenjiva između Hondurasa i svih država članica EU-a osim Danske.
 •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području
 Kada je riječ o otmici djeteta koju je počinio roditelj, Haška konvencija iz 1980. međunarodna je inačica Uredbe Vijeća br. 2201/2003 (poznate kao Uredba Bruxelles II.a) koja je temelj pravosudne suradnje EU-a u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću.
 Jedan je od glavnih ciljeva Uredbe spriječiti otmice djece između država članica uspostavom postupaka za osiguravanje što hitnijeg povratka djeteta u državu članicu u kojoj ono ima uobičajeno boravište. U tu svrhu u članak 11. Uredbe Bruxelles II.a uključen je postupak propisan u Haškoj konvenciji iz 1980. koji se nadopunjuje pojašnjavanjem nekih aspekata, posebno u pogledu saslušanja djeteta, roka za donošenje odluke nakon podnošenja zahtjeva za predaju i razloga da se dijete ne preda. Njome se uvode i odredbe kojima se uređuje postupak u slučaju oprečnih odluka o tome treba li dijete predati ili ne, izdanih u različitim državama članicama.
 Na međunarodnoj razini Europska unija podupire pristup trećih zemalja Konvenciji iz 1980. kako bi se njezine države članice mogle osloniti na zajednički pravni okvir za rješavanje slučajeva međunarodne otmice djece.
 Od lipnja 2015. do prosinca 2017. već je doneseno 14 odluka Vijeća u cilju prihvata pristupa 20 trećih zemalja (Maroka, Singapura, Ruske Federacije, Albanije, Andore, Sejšela, Armenije, Republike Koreje, Kazahstana, Perua, Gruzije, Južne Afrike, Čilea, Islanda, Bahama, Paname, Urugvaja, Kolumbije, El Salvadora i San Marina)
 1
 Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece iz 1980.
 •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije
 Ovaj Prijedlog jasno je povezan s općim ciljem zaštite prava djeteta iz članka 3. Ugovora o Europskoj uniji. Sustav Haške konvencije iz 1980. osmišljen je u cilju zaštite djeteta od štetnih učinaka otmice koju je počinio roditelj te kako bi se osiguralo da dijete može održati kontakte s oba roditelja, primjerice osiguravanjem djelotvornog ostvarivanja prava na kontakt.
 Vrijedi spomenuti i povezanost s promicanjem uporabe mirenja u rješavanju prekograničnih obiteljskih sporova. Direktiva o nekim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim stvarima
 2
 primjenjuje se, među ostalim, na obiteljsko pravo unutar zajedničkog europskog pravosudnog prostora. Haškom konvencijom iz 1980. također se potiče sporazumno rješavanje obiteljskih sporova. Jedan od vodiča o dobroj praksi u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. koji je objavila Haška konferencija o međunarodnom privatnom pravu posvećen je uporabi mirenja za rješavanje međunarodnih obiteljskih sporova u vezi s djecom koja su obuhvaćena područjem primjene Konvencije. Na inicijativu Europske komisije taj Vodič preveden je na sve jezike EU-a, osim na engleski i francuski, te na arapski u cilju poticanja dijaloga s državama koje još nisu ratificirale Konvenciju te kako bi se pridonijelo pronalaženju konkretnih načina za rješavanje problema međunarodne otmice djece sa zemljama koje ju nisu ratificirale
 3
 .
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 •Pravna osnova
 Budući da se Odluka odnosi na međunarodni sporazum, primjenjiva pravna osnova je članak 218. Ugovora o funkcioniranju Europske unije zajedno s člankom 81. stavkom 3. Vijeće odlučuje jednoglasno, nakon savjetovanja s Europskim parlamentom.
 Ujedinjena Kraljevina i Irska obvezane su Uredbom (EZ) br. 2201/2003 i stoga sudjeluju u donošenju i primjeni ove Odluke.
 U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.
 •Proporcionalnost
 Ovaj Prijedlog oblikovan je po uzoru na već donesene odluke Vijeća na istu temu i ne prelazi ono što je nužno za postizanje cilja usklađenog djelovanja EU-a u području međunarodne otmice djece osiguravanjem da Austrija i Rumunjska u utvrđenom roku prihvate pristup Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA
 •Savjetovanja s dionicima
 Nakon savjetovanja s Komisijom o svojoj volji da prihvate pristup Hondurasa Konvenciji iz 1980. Austrija i Rumunjska dale su povoljno mišljenje.
 U raspravama na sastanku stručnjaka 18. travnja 2018. pokazalo se da u ovoj fazi države članice nemaju prigovora na to da Austrija i Rumunjska prihvate pristup Hondurasa Konvenciji iz 1980.
 •Prikupljanje i primjena stručnih znanja
 Budući da je Konvencija već na snazi između Hondurasa i 25 država članica, Komisija i stručnjaci država članica smatrali su da stoga nije potrebna posebna procjena situacije u predmetnoj trećoj zemlji.
 •Procjena učinka
 Kao i u slučaju 14 odluka Vijeća o prihvatu pristupa određenih trećih zemalja Haškoj konvenciji iz 1980. koje su već donesene od 2015. do 2017., s obzirom na prirodu ovog zakonodavnog akta nije provedena posebna procjena učinka ovog Prijedloga. U svakom slučaju, posebna procjena situacije u Hondurasu smatrala se suvišnom s obzirom na to da je Konvencija već na snazi u 25 država članica EU-a te s obzirom na to da su Austrija i Rumunjska voljne prihvatiti pristup Hondurasa.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Predložena odluka nema utjecaja na proračun.
 5.OSTALI DIJELOVI
 •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja
 Budući da se Prijedlog odnosi samo na ovlašćivanje Austrije i Rumunjske da prihvate pristup Hondurasa Konvenciji iz 1980., praćenje njegove provedbe ograničeno je na to poštuju li Austrija i Rumunjska tekst izjave te rok za njezino polaganje i rok za obavješćivanje Komisije o njezinu polaganju, kako je utvrđeno u Odluci Vijeća.
 2018/0278 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o ovlašćivanju Austrije i Rumunjske da u interesu Europske unije prihvate pristup Hondurasa Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece iz 1980.
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 81. stavak 3., u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (b),
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta
 4
 ,
 budući da:
 (1)Europska unija postavila je za jedan od svojih ciljeva promicanje zaštite prava djeteta, kako je navedeno u članku 3. Ugovora o Europskoj uniji. Mjere za zaštitu djece od nezakonitog odvođenja ili zadržavanja ključan su dio te politike.
 (2)Vijeće je donijelo Uredbu (EZ) br. 2201/2003
 5
 („Uredba Bruxelles II.a”), čiji je cilj zaštititi djecu od štetnih učinaka njihova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja te utvrditi postupke kojima bi se jamčila njihova što hitnija predaja u državu njihova uobičajenog boravišta, kao i osigurati zaštitu prava na kontakt s djetetom i prava na roditeljsku skrb.
 (3)Uredbom Bruxelles II.a dopunjuje se i učvršćuje Haška konvencija o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece od 25. listopada 1980. („Haška konvencija iz 1980.”), kojom se na međunarodnoj razini utvrđuje sustav obveza i suradnje među državama ugovornicama te između središnjih tijela i kojom se nastoji osigurati što hitnija predaja nezakonito odvedene ili zadržane djece.
 (4)Sve države članice Unije stranke su Haške konvencije iz 1980.
 (5)Unija potiče treće zemlje da pristupe Haškoj konvenciji iz 1980. i podupire ispravnu provedbu Haške konvencije iz 1980. sudjelovanjem zajedno s državama članicama, među ostalim, u posebnim komisijama koje se redovno organiziraju u okviru Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu.
 (6)Zajednički pravni okvir koji se primjenjuje na odnose između država članica Unije i trećih zemalja mogao bi biti najbolje rješenje za osjetljive slučajeve međunarodne otmice djece.
 (7)Haškom konvencijom iz 1980. određuje se da se ona primjenjuje između države pristupnice i onih država ugovornica koje su izjavile da prihvaćaju pristup.
 (8)Haškom konvencijom iz 1980. ne dopušta se organizacijama za regionalnu gospodarsku integraciju kao što je Unija da postanu njezina stranka. Stoga Unija ne može pristupiti toj konvenciji niti može položiti izjavu o prihvatu države pristupnice.
 (9)Na temelju Mišljenja 1/13 Suda Europske unije, izjave o prihvatu u skladu s Haškom konvencijom iz 1980. potpadaju pod isključivu vanjsku nadležnost Unije.
 (10)Honduras je 20. prosinca 1993. položio ispravu o pristupu Konvenciji iz 1980. Konvencija je stupila na snagu za Honduras 1. ožujka 1994.
 (11)Sve predmetne države članice osim Austrije, Danske i Rumunjske već su prihvatile pristup Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980. Honduras je prihvatio pristup Bugarske, Cipra, Estonije, Latvije, Litve, Malte i Slovenije Haškoj konvenciji iz 1980. Procjena situacije u Hondurasu dovela je do zaključka da Austrija i Rumunjska mogu prihvatiti, u interesu Unije, pristup Hondurasa prema uvjetima iz Haške konvencije iz 1980.
 (12)Austrija i Rumunjska stoga bi trebale biti ovlaštene položiti svoje izjave o prihvatu pristupa Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980. u interesu Unije u skladu s uvjetima utvrđenima ovom Odlukom. Ostale države članice Unije koje su već prihvatile pristup Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980. ne bi trebale položiti nove izjave o prihvatu jer postojeće izjave ostaju valjane u skladu s međunarodnim javnim pravom.
 (13)Uredba Bruxelles II.a obvezujuća je za Ujedinjenu Kraljevinu i Irsku te one stoga sudjeluju u donošenju i primjeni ove Odluke.
 (14)U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Odluke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 1.
 Austrija i Rumunjska ovlašćuju se da u interesu Unije prihvate pristup Hondurasa Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece od 25. listopada 1980. („Haška konvencija iz 1980.”).
 2.
 Austrija i Rumunjska najkasnije do ... [dvanaest mjeseci od datuma donošenja ove Odluke] polažu izjavu o prihvatu pristupa Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980. u interesu Unije koja glasi:
 „[Puno ime DRŽAVE ČLANICE] izjavljuje da prihvaća pristup Hondurasa Haškoj konvenciji o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece od 25. listopada 1980. u skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2018/...”.
 3.
 Austrija i Rumunjska obavješćuju Vijeće i Komisiju o polaganju svojih izjava o prihvatu pristupa Hondurasa Haškoj konvenciji iz 1980. te priopćuju Komisiji tekst tih izjava u roku od dva mjeseca od njihova polaganja.
 Članak 2.
 Ova Odluka proizvodi učinke od dana priopćenja.
 Članak 3.
 Ova je Odluka upućena Austriji i Rumunjskoj.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Već je doneseno 14 odluka Vijeća kojima se države članice ovlašćuju prihvatiti pristup Andore (Odluka Vijeća (EU) 2015/1023 donesena 15. lipnja 2015.); Sejšela (Odluka Vijeća (EU) 2015/2354 donesena 10. prosinca 2015.); Rusije (Odluka Vijeća (EU) 2015/2355 donesena 10. prosinca 2015.); Albanije (Odluka Vijeća (EU) 2015/2356 donesena 10. prosinca 2015.); Singapura (Odluka Vijeća (EU) 2015/1024 donesena 15. lipnja 2015.); Maroka (Odluka Vijeća (EU) 2015/2357 donesena 10. prosinca 2015.); Armenije (Odluka Vijeća (EU) 2015/2358 donesena 10. prosinca 2015.); Republike Koreje (Odluka Vijeća (EU) 2016/2313 donesena 8. prosinca 2016.); Kazahstana (Odluka Vijeća (EU) 2016/2311 donesena 8. prosinca 2016); Perua (Odluka Vijeća (EU) 2016/2312 donesena 8. prosinca 2016.); Gruzije i Južne Afrike (Odluka Vijeća (EU) 2017/2462 od 18. prosinca 2017.); Čilea, Islanda i Bahama (Odluka Vijeća (EU) 2017/2424 od 18. prosinca 2017.); Paname, Urugvaja, Kolumbije i El Salvadora (Odluka Vijeća (EU) 2017/2464 od 18. prosinca 2017.); San Marina (Odluka Vijeća (EU) 2017/2463 od 18. prosinca 2017.) Konvenciji iz 1980.
 (2)
 Direktiva 2008/52/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o nekim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 136 od 24. svibnja 2008., str. 3.).
 (3)
 https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3
 (4)
 SL C , , str. .
 (5)
 Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (SL L 338, 23.12.2003., str. 1.).


type: wikipedia

text:
Olga Scherer, Olga Scherer-Virsky (ur. 6 stycznia 1924 w Krakowie, zm. 26 listopada 2001 w Paryżu) – polska pisarka, eseistka, publicystka, tłumaczka, slawistka, historyk i teoretyk literatury polskiej, europejskiej i amerykańskiej.
 Urodziła się w rodzinie żydowskiej; była córką Wiktora Scherera i Lei Kornreich. Była uczennicą żeńskiego gimnazjum im. St. Mūnnichowej. Wybuch II wojny światowej zastał ją w Paryżu, gdzie uczęszczała do francuskiego liceum. Przebywała następnie w wielu krajach Europy, następnie znalazła się w Stanach Zjednoczonych. W 1954 obroniła doktorat na Uniwersytecie Columbia w Nowym Jorku. Była nauczycielką akademicką na Uniwersytecie Yale’a (w New Haven) i Uniwersytecie Indiany (w Bloomington). W 1957 powróciła do Francji, gdzie podjęła pracę naukową w dziedzinie teorii literatury i komparatystyki literackiej. Przez kilka lat pracowała w Centre National de Recherche Scientifique w Paryżu, w dziale badań nad literaturą. W 1976 uzyskała tytuł profesora na Uniwersytecie Paryskim. Wykładała też w American College in Paris.
 Publikowała m.in. w „Etudes Anglaises”, „Slavic Reviev” (Waszyngton), „Tematach”, „Wiadomościach” (Londyn; felietony Czerep rubaszny), „Życiu Literackim”, paryskiej „Kulturze”. Wchodziła w skład zarządu Funduszu Pomocy Niezależnej Literaturze i Nauce Polskiej w Paryżu. Była członkiem Stowarzyszenia Pisarzy Polskich.
 Mieszkała w paryskiej dzielnicy Le Marais. Przez pewien czas była związana z malarzem i artystą grafikiem Janem Lebensteinem (swoiście portretowana przez niego, np. w serii Animal's Sweety Bar). Materiały z nią związane znajdują się w Archiwum Emigracji w Bibliotece Uniwersyteckiej w Toruniu oraz w Bibliotece Rzadkich Ksiąg i Rękopisów im. Beinecke'ów Uniwersytetu Yale’a.
 Twórczość
 The Modern Polish Short Story (rozprawa; Slavistic Printings and Reprintings, Haga, Mouton, 1955)
 Spot Luck (wydanie bibliofilskie w nakładzie 300 egz.; na tej podstawie napisane ponownie wydanie polskie pt. „Psim swędem”, Yale University Press, 1957)
 Wesołych Świąt (opowiadania; Oficyna Poetów i Malarzy, Londyn 1962)
 W czas morowy (powieść; Instytut Literacki, Paryż 1967; Biblioteka „Kultury”, t. 141)
 Psim swędem (powieść; ilustracje Jan Lebenstein, Czytelnik 2001, )
 Opracowania, udział w pracach zbiorowych
 10 Contemporary Polish Stories (autorka przedmowy; red. Edmund Ordon; Wayne State University Press, Detroit, 1958)
 "Przebity światłem". Pożegnanie z Kazimierzem Wierzyńskim (Polska Fundacja Kulturalna, Londyn, 1969)
 Gombrowicz (numer specjalny czasopisma „L'Herne”; red. Konstanty Jeleński, Dominique de Roux, Paryż, 1971)
 For Wiktor Weintraub, essays in Polish literature, language and history presented on the occasion of his 65th birthday (Mouton, Haga i Paryż, 1965)
 Tłumaczenia z polskiego i języków obcych (wybór)
 Manfred Kridl, A Survey of Polish Literature and Culture (Columbia University Press, Nowy Jork, 1956; Haga, 1967)
 Anthologie de la poesie polonaise (współautorka przekładów; opr. Konstanty Jeleński, Editions du Seuil, Paryż, 1961)
 M. Lelong, O dialog z niewierzącymi (Éditions du Dialogue, Paryż, 1967)
 Paul Chauchard, Nauka i wiara (Éditions du Dialogue, Paryż, 1968)
 René Le Trocquer, Kim jestem ja – człowiek (Éditions du Dialogue, Paryż, 1968)
 Marie-Dominique Chenu, teologia materii. Cywilizacja techniczna i duchowość chrześcijańska (Éditions du Dialogue, Paryż, 1969)
 Henri de Lubac, Ateizm i sens człowieka (Éditions du Dialogue, Paryż, 1969)
 A l'ombre de leur Dieu. Anthologie du récit polonais contemporains (współautorka tłumaczenia; Éditions du Dialogue, Paryż, 1969)
 Christopher Butler, Teologia Soboru Watykańskiego Drugiego (Éditions du Dialogue, Paryż, 1971)
 Przypisy
 Bibliografia
 Renata Gorczyńska: Portrety paryskie. Wydawnictwo Literackie, 1999, )
 Renata Gorczyńska: Dama z dalmatynką. Rzeczpospolita, Plus-Minus nr 4 (6081)/5-6, 2002
 Linki zewnętrzne
 – fotografie Olgi Scherer (m.in. z Janem Lebensteinem)
 Olga Scherer, nekrolog w The New York Times]
 Członkowie Stowarzyszenia Pisarzy Polskich
 Ludzie związani z paryską „Kulturą”
 Polscy historycy literatury
 Polscy pisarze współcześni
 Polscy Żydzi
 Polscy prozaicy
 Polscy tłumacze literatury francuskojęzycznej
 Tłumacze literatury polskiej
 Wykładowcy Uniwersytetu Yale
 Urodzeni w 1924
 Zmarli w 2001


text:
Paolo Truzzu, né le à Cagliari, en Sardaigne, est un homme politique italien, membre du parti des Frères d'Italie. Il est maire de Cagliari depuis .
 Biographie
 Formation
 Paolo Truzzu naît le à Cagliari. Il est titulaire d’un lauréat en sciences politiques et d’un master en . Pendant dix ans, il travaille dans les secteurs privés de l’énergie, des télécommunications et des technologies de l’information.
 Carrière politique
 Aux élections régionales de 2014 en Sardaigne, il est listé comme conseiller régional sous l'égide d'Ugo Cappellacci. Lors des élections régionales de 2019 en Sardaigne, il devient conseiller régional sous l'égide de l'élu Christian Solinas.
 La même année, Truzzu est élu maire de Cagliari en recueillant 50,12% des voix au premier tour.
 Notes et références
 Personnalité politique italienne du XXIe siècle
 Maire de Cagliari
 Naissance à Cagliari
 Naissance en juillet 1972
 Conseiller régional de la Sardaigne
 Personnalité des Frères d'Italie


text:
 22.5.2012
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 131/1
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 424/2012 AL COMISIEI
 din 21 mai 2012
 de stabilire a valorilor forfetare de import pentru fixarea prețului de intrare pentru anumite fructe și legume
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (1),
 având în vedere Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în sectorul fructelor și legumelor și în sectorul fructelor și legumelor procesate (2), în special articolul 136 alineatul (1),
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 prevede, ca urmare a rezultatelor negocierilor comerciale multilaterale din cadrul Rundei Uruguay, criteriile pentru stabilirea de către Comisie a valorilor forfetare de import din țări terțe pentru produsele și perioadele menționate în partea A din anexa XVI la regulamentul respectiv.
 (2)
 Valoarea forfetară de import se calculează în fiecare zi lucrătoare, în conformitate cu articolul 136 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011, ținând seama de datele zilnice variabile. Prin urmare, prezentul regulament trebuie să intre în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Valorile forfetare de import prevăzute la articolul 136 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 sunt stabilite în anexa la prezentul regulament.
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 21 mai 2012.
 Pentru Comisie, pentru președinte
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Director general pentru agricultură și dezvoltare rurală
 (1) JO L 299, 16.11.2007, p. 1.
 (2) JO L 157, 15.6.2011, p. 1.
 ANEXĂ
 Valorile forfetare de import pentru fixarea prețului de intrare pentru anumite fructe și legume
 (EUR/100 kg)
 Codul NC
 Codul țării terțe (1)
 Valoarea forfetară de import
 0702 00 00
 AL
 98,8
 MA
 56,3
 TR
 87,7
 ZZ
 80,9
 0707 00 05
 AL
 41,0
 JO
 208,4
 MK
 59,4
 TR
 120,9
 ZZ
 107,4
 0709 93 10
 TR
 117,2
 ZZ
 117,2
 0805 10 20
 EG
 50,0
 IL
 73,0
 MA
 50,7
 ZZ
 57,9
 0805 50 10
 TR
 60,0
 ZA
 55,9
 ZZ
 58,0
 0808 10 80
 AR
 140,4
 BR
 93,6
 CA
 135,2
 CL
 91,3
 CN
 83,7
 EC
 94,2
 MK
 29,3
 NZ
 148,1
 US
 179,9
 ZA
 97,9
 ZZ
 109,4
 (1) Nomenclatura țărilor stabilită prin Regulamentul (CE) nr. 1833/2006 al Comisiei (JO L 354, 14.12.2006, p. 19). Codul „ZZ” desemnează „alte origini”.


text:
 12.7.2021
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 245/1
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2021/1135 VAN DE COMMISSIE
 van 9 juli 2021
 tot vaststelling van de begrotingsmaxima voor 2021 voor bepaalde regelingen inzake rechtstreekse steunverlening die zijn ingesteld bij Verordening (EU) nr. 1307/2013 van het Europees Parlement en de Raad
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1307/2013 van het Europees Parlement en de Raad van 17 december 2013 tot vaststelling van voorschriften voor rechtstreekse betalingen aan landbouwers in het kader van de steunregelingen van het gemeenschappelijk landbouwbeleid en tot intrekking van Verordening (EG) nr. 637/2008 van de Raad en Verordening (EG) nr. 73/2009 van de Raad (1), en met name artikel 22, lid 1, artikel 36, lid 4, artikel 42, lid 2, artikel 47, lid 3, artikel 49, lid 2, artikel 51, lid 4, en artikel 53, lid 7,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Voor elke lidstaat die de bij titel III, hoofdstuk 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde basisbetalingsregeling toepast, moet de Commissie het in artikel 22, lid 1, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maximum voor 2021 vaststellen door op het in bijlage II bij die verordening vastgestelde jaarlijkse nationale maximum de overeenkomstig de artikelen 42, 47, 49, 51 en 53 van die verordening vastgestelde maxima in mindering te brengen. Overeenkomstig artikel 22, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 moet rekening worden gehouden met de verhogingen die de lidstaten op grond van die bepaling toepassen.
 (2)
 Voor elke lidstaat die de bij titel III, hoofdstuk 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde regeling inzake een enkele areaalbetaling toepast, moet de Commissie het in artikel 36, lid 4, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maximum voor 2021 vaststellen door op het in bijlage II bij die verordening vastgestelde jaarlijkse nationale maximum de overeenkomstig de artikelen 42, 47, 49, 51 en 53 van die verordening vastgestelde maxima in mindering te brengen. Overeenkomstig artikel 36, lid 4, tweede alinea, van die verordening moet de Commissie bij het vaststellen van het jaarlijkse nationale maximum voor de regeling inzake een enkele areaalbetaling rekening houden met de verhogingen die de lidstaten op grond van die bepaling toepassen.
 (3)
 Voor elke lidstaat die de bij titel III, hoofdstuk 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde herverdelingsbetaling toekent, moet de Commissie het in artikel 42, lid 2, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maximum voor 2021 vaststellen op basis van het door die lidstaten op grond van artikel 42, lid 1, van die verordening gemelde percentage.
 (4)
 Voor de bij titel III, hoofdstuk 3, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde betaling voor klimaat- en milieuvriendelijke landbouwpraktijken in 2021 moeten de in artikel 47, lid 3, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 worden berekend overeenkomstig artikel 47, lid 1, van die verordening; deze bedragen 30 % van het in bijlage II bij die verordening vermelde nationale maximum van de desbetreffende lidstaat.
 (5)
 Voor lidstaten die de bij titel III, hoofdstuk 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde betaling voor gebieden met natuurlijke beperkingen toekennen, moet de Commissie de in artikel 49, lid 2, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 vaststellen op basis van het door de desbetreffende lidstaten op grond van artikel 49, lid 1, van die verordening gemelde percentage.
 (6)
 Voor de bij titel III, hoofdstuk 5, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde betaling voor jonge landbouwers moet de Commissie de in artikel 51, lid 4, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 vaststellen op basis van het door de lidstaten op grond van artikel 51, lid 1, van die verordening gemelde percentage; deze maxima mogen niet hoger zijn dan 2 % van het in bijlage II bij die verordening vastgestelde jaarlijkse maximum.
 (7)
 Wanneer het totaalbedrag van de betaling voor jonge landbouwers dat voor 2021 in een lidstaat wordt aangevraagd, hoger is dan het uit hoofde van artikel 51, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 vastgestelde maximum, moet de lidstaat het verschil overeenkomstig artikel 51, lid 2, van die verordening financieren met inachtneming van het in artikel 51, lid 1, van die verordening vastgelegde maximum. Duidelijkheidshalve moet dit maximum voor elke lidstaat worden vastgesteld.
 (8)
 Voor elke lidstaat die in 2021 de bij titel IV, hoofdstuk 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde vrijwillige gekoppelde steun toekent, moet de Commissie de in artikel 53, lid 7, van die verordening bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 vaststellen op basis van het door de desbetreffende lidstaat op grond van artikel 54, lid 1, van die verordening gemelde percentage.
 (9)
 Voor het jaar 2021 is de uitvoering van de bij Verordening (EU) nr. 1307/2013 ingestelde regelingen inzake rechtstreekse steunverlening op 1 januari 2021 van start gegaan. Omwille van de samenhang tussen de toepasselijkheid van die verordening voor het aanvraagjaar 2021 en de toepasselijkheid van de overeenkomstige begrotingsmaxima moet de onderhavige verordening met ingang van dezelfde datum van toepassing zijn.
 (10)
 De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Comité voor rechtstreekse betalingen,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 1. De in artikel 22, lid 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de basisbetalingsregeling zijn in punt I van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 2. De in artikel 36, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de regeling inzake een enkele areaalbetaling zijn in punt II van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 3. De in artikel 42, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de herverdelingsbetaling zijn in punt III van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 4. De in artikel 47, lid 3, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de betaling voor klimaat- en milieuvriendelijke landbouwpraktijken zijn in punt IV van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 5. De in artikel 49, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de betaling voor gebieden met natuurlijke beperkingen zijn in punt V van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 6. De in artikel 51, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de betaling voor jonge landbouwers zijn in punt VI van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 7. De in artikel 51, lid 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde maximumbedragen voor 2021 voor de betaling voor jonge landbouwers zijn in punt VII van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 8. De in artikel 53, lid 7, van Verordening (EU) nr. 1307/2013 bedoelde jaarlijkse nationale maxima voor 2021 voor de vrijwillige gekoppelde steun zijn in punt VIII van de bijlage bij de onderhavige verordening vermeld.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de zevende dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Zij is van toepassing met ingang van 1 januari 2021.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 9 juli 2021.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) PB L 347 van 20.12.2013, blz. 608.
 BIJLAGE
 I. Jaarlijkse nationale maxima voor de basisbetalingsregeling als bedoeld in artikel 22, lid 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 220 516
 Denemarken
 510 443
 Duitsland
 2 881 039
 Ierland
 814 613
 Griekenland
 1 068 840
 Spanje
 2 791 396
 Frankrijk
 3 025 957
 Kroatië
 164 601
 Italië
 2 074 792
 Luxemburg
 22 741
 Malta
 650
 Nederland
 460 278
 Oostenrijk
 458 384
 Portugal
 288 469
 Slovenië
 72 302
 Finland
 258 372
 Zweden
 391 520
 II. Jaarlijkse nationale maxima voor de regeling inzake een enkele areaalbetaling als bedoeld in artikel 36, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 Bulgarije
 376 265
 Tsjechië
 464 763
 Estland
 125 439
 Cyprus
 29 400
 Letland
 168 899
 Litouwen
 220 860
 Hongarije
 712 920
 Polen
 1 535 543
 Roemenië
 935 992
 Slowakije
 216 589
 III. Jaarlijkse nationale maxima voor de herverdelingsbetaling als bedoeld in artikel 42, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 45 157
 Bulgarije
 55 362
 Duitsland
 323 453
 Frankrijk
 673 644
 Kroatië
 36 497
 Litouwen
 85 495
 Polen
 278 884
 Portugal
 55 302
 Roemenië
 104 163
 Slowakije
 11 100
 IV. Jaarlijkse nationale maxima voor de betaling voor klimaat- en milieuvriendelijke landbouwpraktijken als bedoeld in artikel 47, lid 3, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 148 478
 Bulgarije
 236 588
 Tsjechië
 254 432
 Denemarken
 240 600
 Duitsland
 1 386 226
 Estland
 57 215
 Ierland
 355 885
 Griekenland
 539 123
 Spanje
 1 440 177
 Frankrijk
 2 020 932
 Kroatië
 109 490
 Italië
 1 088 559
 Cyprus
 14 294
 Letland
 94 217
 Litouwen
 170 990
 Luxemburg
 10 030
 Hongarije
 391 715
 Malta
 1 573
 Nederland
 198 415
 Oostenrijk
 203 275
 Polen
 1 008 015
 Portugal
 204 262
 Roemenië
 567 542
 Slovenië
 39 459
 Slowakije
 125 125
 Finland
 154 714
 Zweden
 205 703
 V. Jaarlijkse nationale maxima voor de betaling voor gebieden met natuurlijke beperkingen als bedoeld in artikel 49, lid 2, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 Denemarken
 2 857
 Slovenië
 2 078
 VI. Jaarlijkse nationale maxima voor de betaling voor jonge landbouwers als bedoeld in artikel 51, lid 4, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 9 367
 Bulgarije
 2 117
 Tsjechië
 1 696
 Denemarken
 15 238
 Duitsland
 46 208
 Estland
 1 240
 Ierland
 23 726
 Griekenland
 35 942
 Spanje
 96 012
 Frankrijk
 67 364
 Kroatië
 7 299
 Italië
 72 571
 Cyprus
 476
 Letland
 3 831
 Litouwen
 7 125
 Luxemburg
 501
 Hongarije
 5 223
 Malta
 21
 Nederland
 13 228
 Oostenrijk
 13 552
 Polen
 33 600
 Portugal
 13 617
 Roemenië
 21 091
 Slovenië
 1 973
 Slowakije
 1 706
 Finland
 5 157
 Zweden
 13 714
 VII. Maximumbedragen voor de betaling voor jonge landbouwers als bedoeld in artikel 51, lid 1, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 9 899
 Bulgarije
 15 773
 Tsjechië
 16 962
 Denemarken
 16 040
 Duitsland
 92 415
 Estland
 3 814
 Ierland
 23 726
 Griekenland
 35 942
 Spanje
 96 012
 Frankrijk
 134 729
 Kroatië
 7 299
 Italië
 72 571
 Cyprus
 953
 Letland
 6 281
 Litouwen
 11 399
 Luxemburg
 669
 Hongarije
 26 114
 Malta
 105
 Nederland
 13 228
 Oostenrijk
 13 552
 Polen
 67 201
 Portugal
 13 617
 Roemenië
 37 836
 Slovenië
 2 631
 Slowakije
 8 342
 Finland
 10 314
 Zweden
 13 714
 VIII. Jaarlijkse nationale maxima voor de vrijwillige gekoppelde steun als bedoeld in artikel 53, lid 7, van Verordening (EU) nr. 1307/2013
 (in duizend EUR)
 Kalenderjaar
 2021
 België
 81 801
 Bulgarije
 118 294
 Tsjechië
 127 216
 Denemarken
 32 863
 Estland
 6 821
 Ierland
 3 000
 Griekenland
 178 331
 Spanje
 573 817
 Frankrijk
 1 010 466
 Kroatië
 54 745
 Italië
 468 806
 Cyprus
 3 812
 Letland
 47 108
 Litouwen
 85 495
 Luxemburg
 160
 Hongarije
 195 857
 Malta
 3 000
 Nederland
 3 350
 Oostenrijk
 14 229
 Polen
 504 007
 Portugal
 133 521
 Roemenië
 272 554
 Slovenië
 17 099
 Slowakije
 62 562
 Finland
 101 080
 Zweden
 89 138