type: caselaw

text:
 7.7.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 212/18
 Tužba podnesena 24. travnja 2014. – Europska komisija protiv Republike Portugal
 (Predmet C-205/14)
 2014/C 212/20
 Jezik postupka: portugalski
 Stranke
 Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Guerra e Andrade i F. Wilman, agenti)
 Tuženik: Republika Portugal
 Tužbeni zahtjevi
 —
 Utvrditi da je Republika Portugal, time što nije osigurala funkcionalnu i financijsku neovisnost koordinatora slotova, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe (EEZ) br. 95/93. (1)
 —
 Naložiti Republici Portugal snošenje troškova.
 Tužbeni razlozi i glavni argumenti
 Koordinator slotova u Portugalu je ANA, privatno trgovačko društvo koje upravlja zračnim lukama te stoga ne ispunjava zahtjeve neovisnosti koji su predviđeni Uredbom (EEZ) br. 95/93.
 Budući da je Odjel za nacionalnu koordinaciju slotova u sastavu ANA-e i isključivo je ovisan o tom društvu, ne postoji funkcionalna niti financijska neovisnost koju zahtijevaju propisi Unije.
 (1) Uredba (EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice (SL L 14, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 18., str. 5.).


type: wikipedia

text:
Harpo Marx, właśc. Adolph Arthur Marx (ur. 23 listopada 1888 Nowy Jork, zm. 28 września 1964 Los Angeles) – amerykański aktor komediowy. Jeden z braci Marx.
 Biografia
 Adolph Marx urodził się w 1888 roku w Nowym Jorku. Był drugim w kolejności z pięciorga rodzeństwa. Edukację zakończył na drugiej klasie szkoły podstawowej. Później pracował dorywczo w różnych zawodach, często bywał też bezrobotny. W 1910 roku za namową matki dołączył do zespołu swoich braci, Juliusa zwanego Groucho i Miltona zwanego Gummo, występujących w wodewilach. Razem z nimi stworzył grupę grupę „The Three Nightingales”. W 1911 roku zmienił imię na Arthur. W 1918 Gummo wystąpił z grupy w 1918, a jego miejsce zajął Zeppo.
 Podczas występów Adolph Arthur Marx opracował swój specyficzny styl, polegający na niezwykle dynamicznej gestykulacji. Ponieważ w gazetach pojawiły się recenzje krytykujące jego sposób mówienia, zaczął grywać niemowę, a jego nieodłącznym atrybutem stał się klakson. Elementem jego stylu były również kręcone rude włosy, wysoki kapelusz i luźny płaszcz z niezwykle pojemnymi kieszeniami, z których podczas występów często wyjmował różne rzeczy dla rozbawienia publiczności. Swój pseudonim Harpo zawdzięczał umiejętności gry na harfie (ang. harp).
 Jako aktor filmowy zadebiutował wspólnie z braćmi w 1921 roku w filmie „Humor Risk”, a cztery lata później w „Too Many Kisses” (film bez udziału pozostałych braci). Razem z braćmi Zeppo, Groucho i Chico, pojawił się w takich filmach jak „Orzechy kokosowe”, „Sucharki w kształcie zwierząt”, „Małpi interes”, „Końskie pióra” i „Kacza zupa”. Po odejściu z grupy najmłodszego Zeppo, trzej pozostali bracia wystąpili jeszcze w takich filmach jak m.in. „Noc w operze”, „Dzień na wyścigach”, czy „Szczęśliwą miłość”. Harpo oprócz gry w filmach, występował również okazjonalnie w produkcjach telewizyjnych.
 W 1933 występował w Związku Radzieckim mając status ambasadora dobrej woli.
 W 1936 roku ożenił się z Susan Fleming. Wspólnie adoptowali czwórkę dzieci: Billa, Alexa, Jimmy’ego i Minnie. Małżeństwo przetrwało do śmierci aktora. 28 września 1964 Harpo dostał zawału serca, zmarł w trakcie operacji.
 Filmografia wybrana
 Humor Risk (1921) jako Watson
 Too Many Kisses (1924) jako Wiejski Piotruś Pan
 Orzechy kokosowe (The Cocoanuts, 1929) jako Harpo
 Sucharki w kształcie zwierząt (Animal Crackers, 1930) jako profesor
 Małpi interes (Monkey Business, 1931) jako Harpo
 Końskie pióra (Horse Feathers, 1932) jako Pinky
 Kacza zupa (Duck Soup, 1933) jako Pinky
 Noc w operze (A Night at the Opera, 1935) jako Tomasso
 Dzień na wyścigach (A Day at the Races, 1937) jako Stuffy
 Panika w hotelu (Room Service, 1938) jako Faker
 Bracia Marx w cyrku (At the Circus, 1939) jako Punchy
 Bracia Marx na Dzikim Zachodzie (Go West, 1940) jako „Rusty” Panello
 Dom towarowy (The Big Store, 1941) jako Wacky
 Noc w Casablance (A Night in Casablanca, 1946) jako Rusty
 Szczęśliwa miłość (Love Happy, 1950) jako Harpo
 Historia ludzkości (The Story of Mankind, 1957) jako Isaak Newton
 Dodatkowe informacje
 Postać Harpo Marxa, a także wielu innych przedwojennych amerykańskich aktorów, pojawiła się w filmie animowanym The Autograph Hound z 1939, gdzie Kaczor Donald włamuje się do studia filmowego, aby zdobyć autografy.
 Postać Harpo Marxa pojawiła się w filmie animowanym Mickey’s Polo Team. W którym drużyna Myszki Miki rozgrywa mecz polo z drużyną złożoną z przedwojennych aktorów.
 Przypisy
 Linki zewnętrzne
 Amerykańscy aktorzy filmowi
 Amerykańscy aktorzy teatralni
 Amerykanie pochodzenia żydowskiego
 Amerykańscy komicy
 Urodzeni w 1888
 Zmarli w 1964
 Ludzie urodzeni w Nowym Jorku


type: other

text:
z dne 8. junija 2017(*)
 „Predhodno odločanje – Javna naročila – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2004/18/ES – Člen 2 in člen 23(2) in (8) – Člena 34 in 36 PDEU – Javno naročilo za preskrbo bolnišnice – Nacionalna ureditev, ki zahteva prednost preskrbe bolnišnic z zdravili, izdelanimi iz nacionalne plazme – Načelo enakega obravnavanja“
 V zadevi C‐296/15,
 katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija) z odločbo z dne 14. maja 2015, ki je na Sodišče prispela 18. junija 2015, v postopku
 Splošni bolnišnici Murska Sobota,
 v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan in D. Šváby (poročevalec), sodniki,
 – za Medisanus d.o.o. A. Godec, odvetnik, G. Backmann in M. Žlebnik,
 – za slovensko vlado A. Grum, agentka,
 – za Evropsko komisijo G. Braga da Cruz, A. Sipos in B. Rous Demiri, agenti,
 po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 1. decembra 2016
 1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, člena 23(2) in (8) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132) v povezavi s členom 83 Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/98 z dne 27. januarja 2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 346) (v nadaljevanju: Direktiva 2001/83), členom 4(2) Direktive 2002/98 in členom 18 PDEU.
 2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Medisanus d.o.o. in Splošno bolnišnico Murska Sobota (v nadaljevanju: bolnišnica) zaradi zakonitosti določbe razpisne dokumentacije v zvezi s postopkom oddaje javnega naročila za dobavo zdravil, ki ga je začela ta bolnišnica.
 3 Direktiva 2004/18, ki se uporablja ratione temporis za spor o glavni stvari, je bila od 18. aprila 2016 razveljavljena z Direktivo 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju (UL 2014, L 94, str. 65). V členu 1(2)(a) Direktive 2004/18 so bila javna naročila opredeljena kot „proti plačilu pisno sklenjene pogodbe med enim ali več gospodarskimi subjekti ter enim ali več naročniki, katerih predmet je izvedba gradenj, dobav blaga ali izvajanje storitev v skladu s pomenom iz te direktive“.
 4 Člen 2 te direktive, naslovljen „Načela za oddajo naročil“, je določal, da morajo naročniki gospodarske subjekte obravnavati enakopravno in nediskriminatorno ter delovati transparentno.
 5 Člen 23 navedene direktive je določal:
 8. Če tega ne upravičuje predmet naročila, se tehnične specifikacije ne smejo sklicevati na posamezno znamko ali vir ali na določeni postopek ali na blagovne znamke, patente, tipe ali posebno poreklo ali proizvodnjo, če bi se s takim navajanjem dajala prednost nekaterim podjetjem ali nekaterim proizvodom oziroma bi s tem bila nekatera podjetja ali nekateri proizvodi izločeni. To sklicevanje je izjemoma dovoljeno, če ni mogoče dovolj natančno in razumljivo opisati predmeta naročila v skladu z odstavkoma 3 in 4; pri takem sklicevanju se morajo navesti besede ,ali enakovredno‘.“
 6 Pojem „tehnične specifikacije“ je bil opredeljen v točki 1 Priloge VI k isti direktivi. Navedena točka 1(b) je posebej glede javnih naročil blaga in storitev to specifikacijo opredelila kot specifikacijo „v dokumentu, ki opredeljuje zahtevane značilnosti proizvoda ali storitve, kot so stopnje kakovosti, stopnje okoljske uspešnosti, zahteve za konstrukcijo, namenjeno vsem uporabnikom (vključno z dostopnostjo za invalidne osebe), ter ocenjevanje skladnosti, kakovosti, varnosti ali dimenzij, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se bo prodajal, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi metodami, pakiranjem, označevanjem, uporabo nalepk, navodili za uporabnike, proizvodnimi postopki in metodami ter postopki ocenjevanja skladnosti“.
 Pravila prava Unije glede človeške krvi
 7 V uvodnih izjavah 2, 4, 23 in 32 Direktive 2002/98, ki ureja različne dejavnosti v zvezi s človeško krvjo, je navedeno:
 „(2) Razpoložljivost krvi in komponent krvi, ki se uporabljajo v terapevtske namene, je v veliki meri odvisna od državljanov v Skupnosti, ki so pripravljeni dati kri. [...]
 (4) [...] Poleg tega morajo države članice sprejeti potrebne ukrepe za spodbujanje samozadostnosti Skupnosti glede človeške krvi ali komponent krvi ter pospeševati prostovoljno in neplačano dajanje krvi in komponent krvi.
 (23) Prostovoljno in neplačano dajanje krvi je dejavnik, ki lahko pripomore k strogim varnostnim standardom za kri in komponente krvi in s tem k varovanju zdravja ljudi. Treba je podpreti prizadevanja Sveta Evrope na tem področju in sprejeti vse potrebne ukrepe za spodbujanje prostovoljnega in neplačanega dajanja krvi s pomočjo primernih ukrepov in pobud ter zagotoviti, da so dajalci deležni večjega javnega priznanja, s čimer se poveča tudi samozadostnost. [...]
 (32) [...] [C]ilje te direktive, in sicer prispevati k splošnemu zaupanju, tako glede kakovosti dane krvi in komponent krvi ter varovanja zdravja dajalcev, doseči samozadostnost na ravni Skupnosti ter povečati zaupanje v varnost transfuzijske verige v državah članicah [...]“
 8 Člen 2(1) Direktive 2002/98 opredeljuje področje uporabe te direktive tako:
 „Ta direktiva se uporablja za zbiranje in testiranje človeške krvi in komponent krvi, ne glede na predvideni namen uporabe, ter za njihovo predelavo, shranjevanje in razdeljevanje, kadar so namenjene za transfuzijo.“
 9 Člen 4(2) te direktive določa:
 „Ta direktiva ne preprečuje državam članicam, da obdržijo ali uvedejo strožje zaščitne ukrepe na svojem ozemlju, ki so v skladu z določbami Pogodbe.
 Države članice lahko še zlasti uvedejo zahteve za prostovoljno in neplačano dajanje krvi, vključno s prepovedjo ali omejevanjem uvoza krvi in komponent krvi, da bi zagotovile visoko raven zdravstvenega varstva in dosegle cilj, določen v členu 20(1), pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji iz Pogodbe.“
 10 Člen 20(1) navedene direktive določa:
 „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje prostovoljnega in neplačanega dajanja krvi z namenom zagotoviti, da so kri in komponente krvi v čim večji meri pridobljene iz takih dajanj.“
 11 V uvodni izjavi 19 Direktive 2001/83, ki se v bistvu nanaša na industrijsko izdelana zdravila za uporabo v humani medicini, je navedeno:
 „Skupnost v celoti podpira napore Sveta Evrope pri spodbujanju prostovoljnega neplačanega krvodajalstva in darovanja plazme, s čimer se ohranja samozadostnost krvnih izdelkov na celotnem območju Skupnosti, ter zagotavlja spoštovanje etičnih načel v prometu s terapevtskimi snovmi človeškega izvora.“
 12 Člen 1 te direktive med drugim vsebuje ti opredelitvi:
 „10. Zdravila, izdelana iz človeške krvi ali človeške plazme:
 Vsa zdravila, izdelana iz sestavin krvi, ki jih industrijsko izdelujejo javne ali zasebne ustanove, kot npr. zdravila, ki vključujejo zlasti albumin, koagulacijske faktorje in imunoglobuline človeškega izvora.
 17. Promet z zdravili na debelo:
 Za promet z zdravili na debelo se šteje nakup zdravil, hramba ter prodaja ali izvoz zdravil, razen izdajanja zdravil širši javnosti. Promet z zdravili na debelo opravljajo proizvajalci ali njihovi depozitarji, uvozniki, drugi trgovci ali pa ga opravljajo farmacevti in osebe, ki imajo v zadevni državi članici dovoljenje za izdajanje zdravil širši javnosti.
 13 Člen 83 navedene direktive, ki je del naslova VII o prometu z zdravili na debelo in posredovanju zdravil, določa:
 „Določbe tega naslova ne smejo preprečiti uporabe strožjih zahtev, ki jih države članice določijo v zvezi s prometom na debelo za:
 – zdravila, pridobljena iz krvi,
 14 Člen 109 te direktive, ki je pod njenim naslovom X v zvezi s posebnimi določbami o zdravilih, pridobljenih iz človeške krvi in plazme, določa:
 „Za zbiranje in testiranje človeške krvi in človeške plazme se uporablja Direktiva [2002/98].“
 15 Člen 110 iste direktive določa:
 „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje samozadostnosti Skupnosti pri oskrbi s človeško krvjo ali človeško plazmo. V ta namen spodbujajo prostovoljno, neplačano darovanje krvi in plazme ter sprejmejo potrebne ukrepe za razvoj proizvodnje in uporabe zdravil, pridobljenih iz človeške krvi ali človeške plazme, ki prihaja iz prostovoljnega in neplačanega darovanja. O takih ukrepih obvestijo Komisijo.“
 16 V zvezi z opredelitvijo načela prednosti preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz plazme, zbrane v Sloveniji, člen 6(71) Zakona o zdravilih (Uradni list RS, št. 17/14) določa:
 „Prednost preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz slovenske plazme (to je iz sveže zamrznjene plazme za predelavo, zbrane v Republiki Sloveniji) je načelo, na podlagi katerega se izvaja preskrba z zdravili iz Evropske unije iz tuje plazme na podlagi dovoljenja za promet, če se z zdravili iz slovenske plazme ne pokrije vseh potreb po teh zdravilih v Republiki Sloveniji, razen kadar je vnos ali uvoz določenega zdravila iz tuje plazme strokovno utemeljen ali za to obstaja strateški razlog, do katerega se opredelita Strateški svet za zdravila ter Strokovni svet za preskrbo s krvjo in z zdravili iz plazme.“
 17 Odstavek 106 tega člena opredeljuje „zdravila iz krvi ali plazme“ tako:
 „Zdravila iz krvi ali plazme so industrijsko proizvedena zdravila, kot na primer zdravila, ki vsebujejo zlasti albumine [...] in imunoglobuline človeškega izvora, ki jih iz krvnih sestavin, pridobljenih v skladu s predpisi, ki urejajo preskrbo s krvjo in krvnimi pripravki in s predpisi, ki urejajo zdravila, proizvajajo za to dejavnost specializirani poslovni subjekti.“
 18 Člen 11(6) Zakona o zdravilih opredeljuje področje uporabe tega zakona tako:
 „Določbe tega zakona se ne uporabljajo za: [...] kri, plazmo ali krvne celice, ki jih urejajo predpisi o preskrbi s krvjo, razen za plazmo pripravljeno po metodi, ki vključuje industrijski postopek in se uporablja za proizvodnjo zdravil.“
 19 Člen 2 Zakona o preskrbi s krvjo (Uradni list RS, št. 104/06) v prvih dveh odstavkih določa:
 „1. Preskrba s krvjo po tem zakonu je del transfuzijske dejavnosti, ki vključuje načrtovanje, zbiranje, predelavo, testiranje, shranjevanje, razdeljevanje, zdravljenje in enakomerno ter zadostno preskrbo prebivalstva s krvjo in krvnimi pripravki ter promet z njimi.
 2. Dejavnosti iz prejšnjega odstavka se opravljajo v skladu z načeli nacionalne samozadostnosti in prostovoljnega neplačanega krvodajalstva zaradi zagotavljanja zadostnega števila krvodajalcev oziroma krvodajalk (v nadaljnjem besedilu: krvodajalec) in varne transfuzije krvi.
 20 Člen 3 tega zakona v odstavkih 11, 12, 13, 18 in 27 opredeljuje:
 – „kri“ kot „polno človeško kri“;
 – „komponento krvi“ kot „zdravilno komponento krvi ([...], plazma), ki jo je mogoče iz krvi pripraviti z različnimi postopki“;
 – „krvni pripravek“ kot „vsak zdravilni pripravek (komponenta ali zdravilo), ki izvira iz človeške krvi ali plazme“;
 – „samozadostnost“ kot „načelo preskrbe s krvjo in krvnimi pripravki, po katerem država z lastnimi viri pokriva potrebe po krvi in krvnih pripravkih“ in
 – „zdravilo iz krvi“ kot „vsako zdravilo, izdelano iz človeške krvi ali plazme“.
 21 Člen 5(1) navedenega zakona, ki se med drugim nanaša na zbiranje krvi, določa:
 „Dejavnost zbiranja in testiranja krvi in komponent krvi, ne glede na predvideni namen uporabe, njihovo pripravo, shranjevanje in razdeljevanje, kadar so namenjene za transfuzijo, je javna služba. Izvaja jo transfuzijski zavod ali transfuzijski center, ki ga je imenovala Agencija in mu izdala dovoljenje.“
 22 Člen 10(1) in (2) navedenega zakona opredeljuje nalogo Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino (v nadaljevanju: ZTM) tako:
 „1. [ZTM] [...] je na državni ravni odgovoren za strokovno raven preskrbe s krvjo in krvnimi pripravki ter povezovanje transfuzijske medicine z bolnišnično dejavnostjo.
 2. [ZTM] usklajuje vse dejavnosti v zvezi z izbiro krvodajalcev, zbiranjem, testiranjem, predelavo, hrambo in razdeljevanjem krvi ter krvnih pripravkov, klinično rabo krvi [...].“
 23 Bolnišnica je 14. januarja 2015 sprejela sklep o začetku oddaje javnega naročila za nakup dveh vrst zdravil iz plazme, in sicer humanega albumina 200mg/ml raztopina za infundiranje in humanega imunoglobulina za intravenozno aplikacijo 50 mg/ml ali 100 mg/ml.
 24 V razpisni dokumentaciji je bilo pojasnjeno, da morata biti zdravili, ki sta predmet tega javnega naročila, „iz slovenske plazme“. Na vprašanje gospodarskega subjekta je bila ta zahteva utemeljena s sklicevanjem na načelo prednosti preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz plazme, zbrane v Sloveniji, ki je določeno v členu 6(71) Zakona o zdravilih.
 25 Družba Medisanus je izpodbijala to zahtevo po nacionalnem poreklu zdravil iz plazme, in od bolnišnice zahtevala, naj to zahtevo prekliče in zato spremeni razpisno dokumentacijo. Ker lahko ZTM edini zbira kri v Sloveniji, naj bi lahko namreč po definiciji edini dobavljal zdravila iz plazme, zbrane v Sloveniji, in tako edini izpolnjeval zahtevo po nacionalnem poreklu plazme, določeno v navedeni dokumentaciji. Taka zahteva pa naj bi bila v nasprotju s pravom Unije.
 26 Bolnišnica je ta zahtevek zavrnila z obrazložitvijo, da navedene zahteve izhajajo iz nacionalnega prava, da so utemeljene z znanstvenega vidika in da so poleg tega v skladu s ciljem samozadostnosti v Uniji, določenim v členu 110 Direktive 2001/83. Naročnik je še poudaril, da zdravila iz slovenske plazme ne pokrivajo vseh potreb slovenskega prebivalstva po zdravilih iz plazme. Del teh potreb naj bi bil tako pokrit z javnim razpisom za nakup zdravil iz krvi iz različnih držav članic.
 27 Družba Medisanus je zato zavrnitev svojega zahtevka izpodbijala pred Državno revizijsko komisijo za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija).
 28 Ta komisija je poseben nacionalni organ, urejen z Zakonom o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja (Uradni list RS, št. 43/11), ki ima izključno pristojnost za odločanje o zakonitosti odločb, ki so jih sprejeli naročniki v okviru postopkov javnega naročanja.
 29 Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil v okviru zahtevka za revizijo, o katerem odloča, dvomi o skladnosti zahteve po slovenskem poreklu plazme, ki se uporablja za izdelavo zdravil, ki sta predmet javnega naročila iz postopka v glavni stvari, s členoma 2 in 23 Direktive 2004/18, ker bi ta zahteva lahko kršila načelo enakega obravnavanja in spoštovanja konkurence med gospodarskimi subjekti.
 30 Vendar navaja, da ta zahteva temelji na slovenskem zakonu. Na prvem mestu člen 6(71) Zakona o zdravilih določa prednost preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz plazme, zbrane v Sloveniji. Na drugem mestu Zakon o preskrbi s krvjo določa načelo samozadostnosti, v skladu s katerim se je Republika Slovenija odločila z lastnimi viri pokrivati svoje potrebe po krvi ter zdravilih iz človeške krvi in plazme. Na tretjem mestu isti zakon ZTM nalaga izvajanje javne službe v zvezi z dejavnostjo zbiranja in testiranja krvi in komponent krvi, ne glede na predvideni namen uporabe, njihovo pripravo, shranjevanjem in razdeljevanjem, kadar so namenjene za transfuzijo.
 31 V teh okoliščinah je Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil prekinila odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložila to vprašanje:
 „Ali je potrebno Direktivo [2004/18], zlasti člene 23(2), 23(8) in 2, v povezavi
 – z Direktivo [2001/83], zlasti členom 83,
 – z Direktivo [2002/98], zlasti členom 4(2),
 – s PDEU, zlasti členom 18,
 razlagati tako, da nasprotuje zahtevi po zdravilih ‚iz slovenske plazme‘, izdelanih na industrijski način (ki temelji na nacionalni zakonodaji [...])?“
 32 Najprej je treba preučiti vprašanje, ali Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil izpolnjuje merila, na podlagi katerih jo je mogoče šteti za „sodišče države članice“ v smislu člena 267 PDEU.
 33 Ali ima predložitveni organ status „sodišča“ v smislu člena 267 PDEU je odvisno od skupka elementov, kot so zakonska podlaga tega organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2015, Consorci Sanitari del Maresme, C‐203/14, EU:C:2015:664, točka 17 in navedena sodna praksa).
 34 V obravnavani zadevi je iz podatkov, ki jih je Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil predložila v prilogi k predložitveni odločbi, razvidno, da ta komisija ni povezana z javnimi organi, katerih odločbe nadzira. Poleg tega imajo njeni člani, kar zadeva njihovo imenovanje ter trajanje in razloge za prenehanje njihovega mandata, zagotovljena vsa jamstva, določena z Zakonom o sodniški službi, tako da je njihova neodvisnost zagotovljena.
 35 Poleg tega je ta komisija določena z Zakonom o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, na podlagi katerega je stalna, njena sodna pristojnost pa obvezna.
 36 Dalje, navedena komisija ne odloča le na podlagi zadnjenavedenega zakona, ampak uporablja tudi Zakon o pravdnem postopku in svoj poslovnik, ki je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije. Poleg tega začne odločati na podlagi zahtevka, njene odločbe pa postanejo pravnomočne.
 37 Nazadnje, stranke in glede na primer izbrani ponudnik imajo v okviru postopka pravico predstaviti svoje stališče in se izreči o navedbah, ki so jih podale druge stranke in zagovornik javnega interesa. Postopek pred predložitvenim organom je tako kontradiktoren.
 38 Iz tega sledi, da Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil izpolnjuje merila za to, da jo je mogoče šteti za „sodišče države članice“ v smislu člena 267 PDEU, in je vprašanje, ki ga je postavila Sodišču, dopustno.
 39 Namen postavljenega vprašanja je v bistvu ugotoviti, ali je zahteva, da se zdravila izdelajo iz plazme, zbrane v Sloveniji, v skladu, prvič, s členom 2 in členom 23(2) in (8) Direktive 2004/18 v povezavi s členom 83 Direktive 2001/83 in členom 4(2) Direktive 2002/98, ter drugič, s členom 18 PDEU.
 40 Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je slovenski zakonodajalec glede industrijsko izdelanih zdravil iz človeške plazme uvedel sistem, ki temelji na teh elementih.
 41 Na prvem mestu, člen 3(18) Zakona o preskrbi s krvjo določa načelo samozadostnosti preskrbe s človeško krvjo ter komponentami krvi in zdravili iz človeške krvi ali plazme, po katerem slovenska država z lastnimi viri pokriva potrebe bolnikov, ki se zdravijo na njenem ozemlju, po krvi in zdravilih iz krvi ali plazme (v nadaljevanju: načelo nacionalne samozadostnosti).
 42 V skladu s členom 2 tega zakona se spoštovanje načela nacionalne samozadostnosti zahteva za vso transfuzijsko dejavnost, in sicer, med drugim, za zbiranje, predelavo, razdeljevanje ter preskrbo prebivalstva s krvjo in komponentami krvi ter zdravili iz krvi in plazme ter promet z njimi.
 43 Ta člen 2 določa načelo prostovoljnega neplačanega krvodajalstva. Določa, da je hkratno izvajanje načel nacionalne samozadostnosti in prostovoljnega neplačanega krvodajalstva namenjeno zagotavljanju zadostnega števila krvodajalcev in varne transfuzije krvi.
 44 Na drugem mestu, člen 10 Zakona o preskrbi s krvjo določa, da je ZTM, ki je javni zavod, na državni ravni med drugim odgovoren za preskrbo s krvjo ter komponentami krvi in zdravili iz krvi in plazme. Poleg tega med drugim usklajuje dejavnosti v zvezi z zbiranjem, predelavo in razdeljevanjem teh komponent in zdravil.
 45 Na tretjem mestu, člen 6(71) Zakona o zdravilih določa prednost preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz plazme, zbrane v Sloveniji (v nadaljevanju: slovenska plazma). To načelo pomeni, da je dajanje zdravil iz plazme, zbrane zunaj Slovenije, na trg načeloma dovoljeno, le če zdravila iz slovenske plazme ne pokrijejo vseh potreb (v nadaljevanju: načelo prednosti preskrbe).
 46 Iz tega načela torej izhaja, da morajo biti potrebe slovenskih bolnišnic po zdravilih iz plazme prednostno pokrite z zdravili, izdelanimi iz slovenske plazme (v nadaljevanju: zahteva po nacionalnem poreklu), kadar pa zdravil slovenskega porekla ni dovolj, pa po potrebi z zdravili, izdelanimi iz plazme, zbrane v drugih državah članicah.
 47 ZTM količino slovenske plazme, ki ni uporabljena za transfuzijo, v praksi nameni za izdelavo zdravil. V ta namen organizira razpise za oddajo javnih naročil storitev za izbor gospodarskega subjekta, ki bo opravil to izdelavo, pri čemer ZTM ostane lastnik plazme in postane lastnik zdravil, izdelanih iz te plazme. Ta javni zavod ta zdravila dobavlja bolnišnicam po ceni, ki je enaka stroškom njihove izdelave.
 48 Poleg tega ZTM za zadovoljitev potreb po zdravilih, izdelanih iz plazme, ki niso pokrite z zdravili iz slovenske plazme, skupaj s slovenskimi bolnišnicami razpisuje javna naročila blaga.
 49 V te okoliščine se umešča postopek oddaje javnega naročila iz postopka v glavni stvari, s katerim je bolnišnica želela kupiti zdravila, izdelana iz plazme, ki mora biti v skladu z načelom prednosti preskrbe slovenska in ki ji jo lahko dobavi samo ZTM.
 Opredelitev človeške krvi in njenih komponent
 50 Slovenska vlada se je v pisnem stališču in na obravnavi sklicevala na člen 168(7) PDEU za utemeljitev, da človeška kri in njene komponente pomenijo „vir“ in ne blago v smislu člena 34 PDEU.
 51 Člen 168(7) PDEU res vključuje razporejanje virov med odgovornosti držav članic za opredelitev njihove zdravstvene politike ter za organizacijo in zagotavljanje zdravstvenih storitev in zdravstvene oskrbe.
 52 Vendar iz besedila člena 168(7) PDEU ni mogoče sklepati na voljo avtorjev Pogodb, da so z generično uporabo pojma „viri“ imeli v mislih prav kri in njene komponente.
 53 Poleg tega nič ne nasprotuje temu, da so zdravila iz človeške krvi ali plazme zajeta v opredelitvi pojma „blago“ v smislu določb Pogodbe DEU o prostem pretoku blaga, ob upoštevanju posebej široke razlage tega pojma v sodni praksi Sodišča zlasti glede zdravil ter krvi in komponent krvi (glej v tem smislu sodbi z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točke od 27 do 32, in z dne 9. decembra 2010, Humanplasma, C‐421/09, EU:C:2010:760, točki 27 in 30). Iz tega sledi, da so zdravila iz človeške krvi ali plazme „blago“ v smislu člena 34 PDEU.
 54 Poleg tega, kot je generalni pravobranilec poudaril v točkah od 62 do 66 sklepnih predlogov, so zdravila iz postopka v glavni stvari „proizvodi“ v smislu člena 1(2)(a) in (c) Direktive 2004/18, ki se lahko ocenijo v denarju in ki so lahko predmet poslovnih transakcij.
 Določbe, ki se uporabijo
 55 Opozoriti je treba, da se mora vprašanje za predhodno odločanje preučiti glede na vse določbe Pogodb in sekundarnega prava, ki so lahko upoštevne za izpostavljeno problematiko (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 1985, Mutsch, 137/84, EU:C:1985:335, točka 10). Okoliščina, da je predložitveno sodišče vprašanje za predhodno odločanje oblikovalo tako, da se je sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, ni ovira za to, da mu Sodišče predloži vse elemente razlage, ki so lahko uporabni pri sojenju v zadevi, o kateri odloča, ne glede na to, ali jih predložitveno sodišče v vprašanjih navaja (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 1990, SARPP, C‐241/89, EU:C:1990:459, točka 8).
 56 Glede določb prava Unije, za katerih razlago predložitveno sodišče prosi Sodišče, pa je treba najprej presoditi, ali se za položaj, kakršen je v postopku v glavni stvari, uporabljajo člen 83 Direktive 2001/83, člen 4(2) Direktive 2002/98 in člen 18 PDEU.
 57 Na prvem mestu, člen 83 Direktive 2001/83 državam članicam za promet na debelo za zdravila, pridobljena iz krvi, omogoča uporabo strožjih zahtev od zahtev, ki veljajo, prvič, za promet na debelo za druga zdravila, in drugič, za druge načine prometa z zdravili, ki niso zajeti s to določbo.
 58 „Promet z zdravili na debelo“ je v členu 1, točka 17, Direktive 2001/83 opredeljen kot „nakup zdravil, hramba ter prodaja ali izvoz zdravil, razen izdajanja zdravil širši javnosti. Promet z zdravili na debelo opravljajo proizvajalci ali njihovi depozitarji, uvozniki, drugi trgovci ali pa ga opravljajo farmacevti in osebe, ki imajo v zadevni državi članici dovoljenje za izdajanje zdravil širši javnosti.“
 59 To pa očitno ni predmet dejavnosti bolnišnice. Iz tega izhaja, da se člen 83 Direktive 2001/83 v okoliščinah, kakršne so te v sporu o glavni stvari, ne uporablja.
 60 Na drugem mestu, člen 4(2) Direktive 2002/98 državam članicam omogoča, da prepovejo oziroma omejijo uvoz krvi in komponent krvi, da bi spodbujale prostovoljno in neplačano darovanje krvi in komponent krvi.
 61 V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 2(1) Direktive 2002/98 ureja razdeljevanje človeške krvi in komponent krvi, le „kadar so namenjene za transfuzijo“. Ker pa zdravila iz plazme niso namenjena temu, se člen 4(2) Direktive 2002/98 v okoliščinah, kakršne so te v sporu o glavni stvari, ne uporablja.
 62 Na tretjem mestu in kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 37 in 38 sklepnih predlogov, je treba opozoriti, da se člen 18 PDEU samostojno uporablja le v položajih, ki jih ureja pravo Unije in za katere Pogodba ne določa posebnih pravil glede prepovedi diskriminacije (glej v tem smislu med drugim sodbe z dne 21. junija 1974, Reyners, 2/74, EU:C:1974:68, točki 15 in 16; z dne 30. maja 1989, Komisija/Grčija, 305/87, EU:C:1989:218, točki 12 in 13, in z dne 18. decembra 2014, Generali‐Providencia Biztosító, C‐470/13, EU:C:2014:2469, točka 31).
 63 V okoliščinah postopka v glavni stvari in ker gre za prosti pretok blaga, pa je treba ugotoviti, da zahteva po nacionalnem poreklu spada na področje uporabe člena 34 PDEU, ki prepoveduje omejitve prostega pretoka blaga.
 64 V zvezi s tem je treba spomniti na ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero se prepoved ukrepov z enakim učinkom kot količinske omejitve, določena v členu 34 PDEU, nanaša na vse ukrepe držav članic, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirali uvoz med državami članicami (sodba z dne 19. oktobra 2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‐148/15, EU:C:2016:776, točka 22 in navedena sodna praksa).
 65 Člen 34 PDEU pa v povezavi s členom 36 navedene pogodbe med drugim prepoveduje vse diskriminatorne omejitve prostega pretoka blaga in tako določa posebna pravila glede prepovedi diskriminacije glede na člen 18 PDEU.
 66 Iz tega izhaja, da se v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, člen 83 Direktive 2001/83, člen 4(2) Direktive 2002/98 in člen 18 PDEU za spor o glavni stvari ne uporabijo.
 Skladnost zahteve po nacionalnem poreklu zdravil iz plazme, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, s členoma 2 in 23 Direktive 2004/18 ter členom 34 PDEU
 67 Glede na zgornje preudarke je treba postavljeno vprašanje razumeti tako, da se sprašuje, ali je treba člen 2 in člen 23(2) in (8) Direktive 2004/18 ter člen 34 PDEU v povezavi s členom 36 PDEU razlagati tako, da nasprotujejo določbi razpisne dokumentacije glede javnega naročila, ki v skladu z zakonodajo države članice, ki velja za naročnika, zahteva, da so zdravila iz plazme, ki so predmet zadevnega javnega naročila, izdelana iz plazme, zbrane v tej državi članici.
 68 Ugotoviti je treba, da je v obravnavani zadevi zahteva po nacionalnem poreklu sama po sebi diskriminatorna. Obveznost, da se prednostno preskrbijo zdravila iz slovenske plazme, vsakemu podjetju, ki ima zdravila iz plazme, zbrane v drugi državi članici Unije, namreč preprečuje, da bi kandidiralo z možnostjo uspeha na javnih razpisih, kakršen je ta, ki ga je objavila bolnišnica.
 69 V zvezi s tem je treba navesti, da z Direktivo 2004/18, kot je generalni pravobranilec opozoril v točki 94 sklepnih predlogov, niso izčrpno harmonizirani vidiki, ki se nanašajo na prosti pretok blaga. Ta ugotovitev izhaja predvsem iz besedila člena 23(8) te direktive v delu, v katerem je dovoljeno, da so lahko tehnične specifikacije upravičene s predmetom naročila.
 70 Poleg tega mora naročnik v postopku v glavni stvari po eni strani spoštovati zahteve v zvezi z oddajo javnih naročil, in sicer tiste, ki izhajajo iz člena 2 in člena 23(2) in (8) Direktive 2004/18, po drugi pa upoštevati člen 110 Direktive 2001/83, v skladu s katerim države članice sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje samozadostnosti Unije pri oskrbi s človeško krvjo in človeško plazmo. Ta določba določa, da države članice za to spodbujajo prostovoljno, neplačano darovanje krvi in plazme ter sprejmejo potrebne ukrepe za razvoj proizvodnje in uporabe zdravil, pridobljenih iz človeške krvi ali človeške plazme, ki prihaja iz prostovoljnega in neplačanega darovanja.
 71 Glede pristojnosti in odgovornosti držav članic glede, med drugim, darovanja krvi, določenih v členu 168(7) PDEU na področju zdravstvene politike, upravljanja zdravstvenih storitev in zdravstvene oskrbe ter razporejanja dodeljenih virov je treba ugotoviti, da morajo države članice pri izvrševanju teh pristojnosti, predvsem na področju javnih naročil, spoštovati pravo Unije, zlasti določbe v zvezi s prostim pretokom blaga (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točke od 22 do 25 in navedena sodna praksa).
 72 Iz tega sledi, da glede diskriminatornih omejitev prostega pretoka blaga in razlogov za njihovo utemeljenost preizkus zahteve po nacionalnem poreklu iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero morajo biti zdravila iz plazme izdelana iz plazme, zbrane v Sloveniji, ne more biti omejen na presojo glede na Direktivo 2004/18, ampak mora upoštevati tudi določbe primarnega prava.
 73 Glede Direktive 2004/18 ugotovitev iz točke 68 te sodbe zadostuje za dokaz nespoštovanja njenega člena 2, ki med drugim od naročnika zahteva, da gospodarske subjekte obravnava enakopravno in nediskriminatorno.
 74 Poleg tega je treba navesti, da morajo v skladu s členom 23(2) Direktive 2004/18 tehnične specifikacije v dokumentaciji glede javnega naročila omogočati enakopraven dostop vsem ponudnikom in ne smejo ustvarjati neupravičenih ovir za odpiranje javnih naročil konkurenci.
 75 Vendar v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, pogoji iz člena 23(8) navedene direktive očitno niso izpolnjeni.
 76 Iz besedila te določbe Direktive 2004/18 je namreč jasno razvidno, da se tehnična specifikacija lahko sklicuje na določeno poreklo, le če to upravičuje predmet javnega naročila, in da je to sklicevanje lahko dovoljeno le izjemoma. Pri sklicevanju na tehnično specifikacijo, kot je določeno poreklo ali izvor, je treba vsekakor navesti izraz „ali enakovredno“ (glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 1988, Komisija/Irska, 45/87, EU:C:1988:435, točka 22).
 77 V postopku v glavni stvari pa bolnišnica s tem, da po določitvi zahteve po nacionalnem poreklu ni navedla izraza „ali enakovredno“, ni le odvrnila gospodarskih subjektov, ki imajo podobna zdravila, da bi se prijavili na javni razpis, ampak je tudi ovirala uvozne tokove v trgovini med državami članicami, ker je trg z zdravili iz slovenske plazme pridržala le za ZTM. Bolnišnica s takim ravnanjem ni spoštovala niti člena 2 Direktive 2004/18, niti njenega člena 23(2) in (8), niti člena 34 PDEU (glej po analogiji sodbo z dne 24. januarja 1995, Komisija/Nizozemska, C‐359/93, EU:C:1995:14, točka 27).
 Upravičenost ovire za prosti pretok blaga
 78 Za ugotovitev, ali določba razpisne dokumentacije glede javnega naročila, ki vsebuje zahtevo po nacionalnem poreklu zdravil iz plazme, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, pomeni prepovedano omejitev v smislu člena 34 PDEU, je treba preučiti, ali je lahko ta omejitev, kot sta med drugim navedli slovenska vlada in Komisija, upravičena zaradi varovanja javnega zdravja (glej po analogiji sodbo z dne 9. decembra 2010, Humanplasma, C‐421/09, EU:C:2010:760, točka 31).
 79 Najprej je treba navesti, da mora v postopku v glavni stvari naročnik, kot je bilo opozorjeno v točki 70 te sodbe, izpolniti zahtevi, ki bi morda lahko bili protislovni. Upoštevati mora namreč člen 6 Zakona o zdravilih, ki določa načeli prednosti preskrbe in nacionalne samozadostnosti, pri čemer ta izhaja iz člena 2 Zakona o preskrbi s krvjo. Hkrati mora ta naročnik v skladu s členom 2 Direktive 2004/18 spoštovati enakost dostopa do javnih naročil in zato zagotoviti nediskriminatorno obravnavanje gospodarskih subjektov, ki imajo zdravila iz plazme.
 80 Ker je v obravnavani zadevi zahteva po nacionalnem poreklu diskriminatorna, kot je bilo ugotovljeno v točki 68 te sodbe, je slovensko zakonodajo mogoče upravičiti le z enim od razlogov, naštetih v členu 36 PDEU (glej po analogiji med drugim sodbi z dne 17. junija 1981, Komisija/Irska, 113/80, EU:C:1981:139, točke 7, 8, 10 in 11, in z dne 30. novembra 1995, Gebhard, C‐55/94, EU:C:1995:411, točka 37).
 81 V zvezi s tem slovenska vlada meni, da je sistem zbiranja človeške krvi in plazme iz postopka v glavni stvari upravičen iz razlogov javnega zdravja.
 82 V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri presoji, ali država članica spoštuje načelo sorazmernosti na področju javnega zdravja, upoštevati dejstvo, da sta zdravje in življenje ljudi najpomembnejša med dobrinami in interesi, varovanimi s Pogodbo DEU, in da države članice določijo raven, na kateri želijo zagotoviti varovanje javnega zdravja, in kako naj se ta raven doseže. Ker je ta raven v državah članicah lahko različna, je treba tem priznati polje proste presoje (glej med drugim sodbe z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točka 51; z dne 19. maja 2009, Apothekerkammer des Saarlandes in drugi, C‐171/07 in C‐172/07, EU:C:2009:316, točka 19; z dne 21. junija 2012, Susisalo in drugi, C‐84/11, EU:C:2012:374, točka 28; z dne 5. decembra 2013, Venturini in drugi, od C‐159/12 do C‐161/12, EU:C:2013:791, točka 59, in z dne 19. oktobra 2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‐148/15, EU:C:2016:776, točka 30).
 83 Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja tudi, da je ureditev, ki lahko omejuje temeljno svoboščino, zagotovljeno s Pogodbo DEU, kakršna je prosti pretok blaga, mogoče veljavno upravičiti, le če lahko uresniči želeni legitimni cilj in ne presega tega, kar je potrebno za dosego tega cilja (glej v tem smislu na področju javnega zdravja sodbi z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točka 48, in z dne 9. decembra 2010, Humanplasma, C‐421/09, EU:C:2010:760, točka 34).
 84 Najprej je treba preučiti, ali zahteva po nacionalnem poreklu iz postopka v glavni stvari sledi legitimnemu cilju.
 85 Slovenska vlada meni, da naj bi ta zahteva po nacionalnem poreklu spodbujala prostovoljno neplačano krvodajalstvo na eni strani in zagotavljala spoštovanje načela nacionalne samozadostnosti na drugi. Ta vlada, ki opozarja na prepletanje teh dveh ciljev, poudarja, da strogi pogoji, ki veljajo za prostovoljno neplačano krvodajalstvo, močno vplivajo na zbrano količino človeške krvi in komponent krvi, kar vpliva na samozadostnost dobave krvi in zato dobave komponent krvi.
 86 V uvodu je treba opozoriti, da prepletanje teh dveh ciljev, ki jih navaja slovenska vlada, izhaja iz samega besedila člena 110 Direktive 2001/83. Opozoriti je namreč treba, da v skladu s to določbo „[d]ržave članice sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje samozadostnosti Skupnosti pri oskrbi s človeško krvjo ali človeško plazmo. V ta namen spodbujajo prostovoljno, neplačano darovanje krvi in plazme [...]“.
 87 Spodbujanje prostovoljnega neplačanega krvodajalstva ustreza skrbi za javno zdravje, kot je ta iz člena 36 PDEU. Zato je s tem ciljem načeloma mogoče upravičiti oviro za prosti pretok blaga (glej v tem smislu sodbo z dne 9. decembra 2010, Humanplasma, C‐421/09, EU:C:2010:760, točka 33).
 88 Glede drugega cilja, ki ga navaja slovenska vlada in ki je zagotavljanje spoštovanja načela nacionalne samozadostnosti, je treba presoditi, ali nacionalna zakonodaja, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki sledi takemu cilju, prispeva k spodbujanju samozadostnosti Unije glede človeške krvi in plazme iz člena 110 Direktive 2001/83.
 89 Prvič, ker zakonodajalec Unije ni določil načinov za dosego samozadostnosti Unije glede človeške krvi in plazme, je mogoče – tako kot Komisija – sklepati, da se v trenutnem stanju prava Unije samozadostnost Unije udejanja tako, da vsaka država članica uresničuje cilj nacionalne samozadostnosti.
 90 Drugič, ugotoviti je treba, da zakonodajalec Unije uporablja nedosledno izrazoslovje za določitev obsega samozadostnosti Unije. Medtem ko sta v členu 110 Direktive 2001/83 navedeni le človeška kri in človeška plazma, pa člen 20(1) Direktive 2002/98 v povezavi z njeno uvodno izjavo 4 države članice poziva, naj sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje prostovoljnega neplačanega dajanja krvi za zagotovitev, da so kri in komponente krvi v čim večji meri pridobljene iz takega dajanja.
 91 Področje uporabe načela samozadostnosti Unije je še bolj razširjeno v uvodni izjavi 19 Direktive 2001/83, ki se sklicuje na „samozadostnost krvnih izdelkov na celotnem območju Skupnosti“.
 92 Ker je cilj zagotovitve samozadostnosti Unije na področju preskrbe s krvnimi izdelki usmerjen k varovanju javnega zdravja, je treba njegovo področje uporabe razumeti široko.
 93 Zato nacionalna zakonodaja, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, uresničuje legitimne cilje varovanja javnega zdravja.
 94 Nato je treba presoditi sorazmernost take zakonodaje za uresničitev tega cilja varovanja javnega zdravja.
 95 Ker je člen 36 PDEU izjema od pravila o prostem pretoku blaga znotraj Unije, ki se razlaga ozko, mora biti nacionalna ureditev nujna za dosego zatrjevanega cilja in tega ne bi bilo mogoče doseči s prepovedmi ali omejitvami, ki so milejše oziroma ki manj prizadenejo trgovino v Uniji (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točka 50).
 96 V zvezi s tem nobeden od elementov, ki jih ima Sodišče, ne omogoča ugotovitve, da načelo prednosti preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz slovenske plazme, zbrane v slovenskih bolnišnicah, odločilno prispeva k spodbujanju slovenskega prebivalstva k prostovoljnemu neplačanemu krvodajalstvu.
 97 Uvodna izjava 19 in člen 110 Direktive 2001/83 res spadata v okvir koncepta solidarnosti. Vsi krvodajalci namreč zato, ker ne prejmejo plačila, ravnajo v interesu vseh posameznikov, s katerimi delijo enake interese, tako da skupaj med drugim omogočijo, da se prepreči nevarnost pomanjkanja zdravil iz krvi ali plazme. Vendar je načelo prednosti preskrbe iz postopka v glavni stvari, ker izključuje gospodarske subjekte, ki želijo v Slovenijo uvažati zdravila iz plazme, ki prav tako izhajajo iz prostovoljnega neplačanega dajanja krvi, zbrane v drugih državah članicah, očitno v nasprotju s tem konceptom, na katerem temelji cilj samozadostnosti Unije. Ker je na eni strani motivacija krvodajalcev v drugih državah članicah enaka kot v Sloveniji in ker imajo na drugi strani vsi krvodajalci držav članic objektivno skladne interese glede proizvodnje in uporabe proizvodov iz človeške krvi in plazme, ki sta zbrani s tem prostovoljnim neplačanim krvodajalstvom, ni nobenega razloga, da bi se štelo, kot trdi slovenska vlada, da imajo lahko v Sloveniji velik vpliv na zbrano količino človeške krvi in komponent krvi ter zato na količino krvnih izdelkov, ki izhajajo iz tega krvodajalstva, le pogoji, ki temeljijo na povsem nacionalnem konceptu solidarnosti.
 98 Torej cilj, ki je spodbujanje in ohranjanje visoke ravni prostovoljnega neplačanega krvodajalstva, očitno ne zahteva nujno, da se uporabi zahteva po nacionalnem poreklu iz postopka v glavni stvari. V teh okoliščinah je treba načelo prednosti preskrbe šteti za nesorazmerno.
 99 Te ugotovitve ni mogoče izpodbiti s trditvijo, da je sistem prednosti preskrbe, kakor je opisan v točkah od 41 do 48 te sodbe, mogoče šteti za rešitev, ki bi najmanj vplivala na prosti pretok blaga, zlasti glede na to, da so zdravila bolnišnicam dobavljena proti plačilu cene, ki ustreza le stroškom, povezanim z njihovo izdelavo.
 100 Sistem zbiranja plazme, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, je bil namreč res uveden v svetovnem okviru, za katerega je značilno stalno in nesporno pomanjkanje kakovostne krvi in plazme ter velika koncentracija sektorja industrijske predelave krvi in plazme v zdravila. Poleg tega, kot je Komisija poudarila v pisnem stališču, ta trajajoči trend spodbuja tistih nekaj podjetij, dejavnih na tem področju, da raje prodajajo zdravila iz plazme v državah, ki lahko plačajo višjo ceno oziroma ki ta zdravila kupujejo v večjih količinah, tako da so manjše države izpostavljene občutnemu povišanju cen zdravil iz plazme.
 101 Za gospodarske interese, katerih cilj je zagotoviti ohranitev kakovostne, varne in vsem dostopne bolnišnične oskrbe, res lahko velja odstopanje iz razlogov javnega zdravja, določeno v členu 36 PDEU, če prispevajo k uresničevanju visoke ravni varovanja zdravja (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2008, Komisija/Nemčija, C‐141/07, EU:C:2008:492, točka 60).
 102 Vendar za sistem prednosti preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz slovenske plazme, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti, da je nujen za preprečitev podražitve stroškov zdravil iz plazme, saj imajo vsa industrijsko izdelana zdravila iz plazme, pa naj bo to v Sloveniji ali v drugi državi članici, enako osnovo, kar zadeva določitev cene teh zdravil, namreč prostovoljno neplačano krvodajalstvo.
 103 Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba ugotoviti, da omejitev, kot je ta, ki izhaja iz nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari, ni primerna za dosego navedenih ciljev in je torej ni mogoče šteti za upravičeno z doseganjem teh ciljev.
 104 Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2 in člen 23(2) in (8) Direktive 2004/18 ter člen 34 PDEU v povezavi s členom 36 PDEU razlagati tako, da nasprotujejo določbi razpisne dokumentacije glede javnega naročila, ki v skladu z zakonodajo države članice, ki velja za naročnika, zahteva, da so zdravila iz plazme, ki so predmet zadevnega javnega naročila, izdelana iz plazme, zbrane v tej državi članici.
 105 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
 Člen 2 in člen 23(2) in (8) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev ter člen 34 PDEU v povezavi s členom 36 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujejo določbi razpisne dokumentacije glede javnega naročila, ki v skladu z zakonodajo države članice, ki velja za naročnika, zahteva, da so zdravila iz plazme, ki so predmet zadevnega javnega naročila, izdelana iz plazme, zbrane v tej državi članici.
 Razglašeno na sodni obravnavi v Luxembourgu, 8. junija 2017.
 Predsednik tretjega senata


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 52009PC0339
 Proposta għal regolament tal-Kunsill Li jġib fi tmiemha r-reviżjoni parzjali interim tal-miżuri ta' kontra d-dumping applikabbli għall-importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina /* KUMM/2009/0339 finali */
 [pic] | KUMMISSJONI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ |Brussel 6.7.2009KUMM(2009) 339 finaliProposta għalREGOLAMENT TAL-KUNSILLLi jġib fi tmiemha r-reviżjoni parzjali interim tal-miżuri ta' kontra d-dumping applikabbli għall-importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-ĊinaMEMORANDUM TA’ SPJEGAZZJONI1. IL-KUNTEST TAL-PROPOSTA- Ir-raġunijiet u l-għanijiet tal-propostaDin il-proposta tikkonċerna l-applikazzjoni tar-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 384/96 tat-22 ta' Diċembru 1995 dwar il-protezzjoni kontra l-importazzjonijiet li huma l-oġġett ta' dumping minn pajjiżi mhux membri tal-Komunità Ewropea, hekk kif emendat l-aħħar mir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2117/2005 tat-21 ta' Diċembru 2005 ('ir-Regolament bażiku') fil-proċediment li jikkonċerna importazzjonijiet ta’ ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw, inter alia , mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina.- Il-kuntest ġeneraliDin il-proposta qed issir fil-kuntest tal-implimentazzjoni tar-Regolament bażiku u hi r-riżultat ta’ investigazzjoni li twettqet f’konformità mar-rekwiżiti sostantivi u proċedurali stabbiliti fir-Regolament bażiku.- Id-dispożizzjonijiet eżistenti fil-qasam tal-propostaIr-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 1425/2006 li jimponi dazju anti-dumping definittiv fuq l-importazzjonijiet ta’ ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina u fit-Tajlandja, u li jtemm il-proċediment dwar l-importazzjonijiet ta’ ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw fil-Malażja, li ġie emendat l-aħħar permezz tar-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 189/2009.- Il-konsistenza ma’ politiki u miri oħra tal-UnjoniMhux applikabbli.2. IL-KONSULTAZZJONI MAL-PARTIJIET INTERESSATI U L-ISTIMA TAL-IMPATT- Il-konsultazzjoni mal-partijiet interessatiIl-partijiet interessati kkonċernati fil-proċediment kellhom il-possibbiltà li jiddefendu l-interessi tagħhom matul l-investigazzjoni, skont id-dispożizzjonijiet tar-Regolament bażiku.- Il-ġbir u l-użu tal-għarfien espertMa kien hemm ebda ħtieġa ta’ għarfien espert estern.- L-istima tal-impattDin il-proposta hi r-riżultat tal-implimentazzjoni tar-Regolament bażiku.Ir-Regolament bażiku ma jinkludix dispożizzjonijiet għall-istima ġenerali tal-impatt iżda fih lista eżawrjenti ta’ kundizzjonijiet li jridu jiġu valutati.3. ELEMENTI LEGALI TAL-PROPOSTA- L-azzjoni proposta fil-qosorFil-11 ta’ Lulju 2008, il-Kummissjoni nediet reviżjoni parzjali interim limitata għad-dumping għal produttur-esportatur wieħed li jesporta ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina fuq talba tal-esportatur inkwistjoni.Fl-24 ta' Marzu 2009 il-kumpanija inkwistjoni rtirat it-talba tagħha biex issir reviżjoni. Wara li tqies jekk hux ta' min li l-investigazzjoni titkompla ex officio , ġie konkluż li r-reviżjoni għandha tintemm. Għaldaqstant, ġie propost li l-Kummissjoni tadotta l-proposta għal Regolament mehmuża li għandha tiġi ppubblikata f’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea sa mhux aktar tard mill-10 ta' Lulju 2009.- Il-bażi legaliIr-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 384/96 tat-22 ta’ Diċembru 1995 dwar il-protezzjoni kontra l-importazzjonijiet li huma l-oġġett ta' dumping minn pajjiżi mhux membri tal-Komunità Ewropea, kif emendat l-aħħar bir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2117/2005 tal-21 ta’ Diċembru 2005.- Il-prinċipju tas-sussidjarjetàIl-proposta taqa’ taħt il-kompetenza esklużiva tal-Komunità. Il-prinċipju tas-sussidjarjetà għalhekk ma japplikax.- Il-prinċipju tal-proporzjonalitàIl-proposta hija konformi mal-prinċipju ta' proporzjonalità għar-raġunijiet li ġejjin:Il-forma ta' azzjoni hi deskritta fir-Regolament bażiku u ma tħalli l-ebda ambitu għal deċiżjoni nazzjonali.L-indikazzjoni ta’ kif il-piż finanzjarju u amministrattiv li jaqa’ fuq il-Komunità, il-gvernijiet nazzjonali, l-awtoritajiet reġjonali u lokali, l-operaturi ekonomiċi u ċ-ċittadini huwa mnaqqas u miġjub fi proporzjon mal-għan tal-proposta, ma tapplikax.- L-għażla tal-istrumentiL-istrumenti proposti: regolament.Mezzi oħra ma jkunux adegwati għar-raġuni li ġejja:Mezzi oħrajn ma jkunux adegwati minħabba li r-Regolament bażiku ma jipprevedix għażliet alternattivi.4. IMPLIKAZZJONIJIET GĦALL-BAĠITIl-proposta ma għandha l-ebda implikazzjoni fuq il-baġit Komunitarju.Proposta għalREGOLAMENT TAL-KUNSILLLi jġib fi tmiemha r-reviżjoni parzjali interim tal-miżuri ta' kontra d-dumping applikabbli għall-importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-ĊinaIL-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,Wara li kkunsidra t-Trattat li jistabbilixxi l-Komunità Ewropea,Wara li kkunsidrat ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 384/96 tat-22 ta’ Diċembru 1995 dwar il-protezzjoni kontra l-importazzjonijiet li huma l-oġġett ta' dumping minn pajjiżi mhux membri tal-Komunità Ewropea[1] ('ir-Regolament bażiku'), u b’ mod partikolari l-Artikolu 11(3) tiegħu,Wara li kkunsidra l-proposta mressqa mill-Kummissjoni wara li kkonsulta mal-Kumitat Konsultattiv,Billi:1. IL-PROĊEDURA1.1. Il-miżuri fis-seħħ(1) Permezz tar-Regolament (KE) Nru 1425/2006[2], il-Kunsill impona dazju definittiv kontra d-dumping fuq l-importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw, inter alia , mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina. Ir-Regolament kif emendat l-aħħar mir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 189/2009[3]. Għat-tmien kumpaniji b'dazji individwali, id-dazji fis-seħħ ivarjaw minn 4.3 % sa 12.8 %. Id-dazju għall-kumpaniji li jikkooperaw li ma jkollhomx dazji individwali huwa ta' 8.4 % u d-dazju residwali huwa ta' 28.8 %.1.2. Talba għal reviżjoni(2) Fil-25 ta' Marzu 2008, il-Kummissjoni rċeviet talba għal reviżjoni parzjali interim skont l-Artikolu 11(3) tar-Regolament bażiku mingħand produttur-esportatur wieħed ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina.(3) It-talba ġiet irreġistrata minn CeDo Shanghai Limited ('CeDo Shanghai' jew 'l- applikant').(4) L-applikant allega li, inter alia , il-prezzijiet tal-esportazzjoni tiegħu ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik lejn il-Komunità kienu żdiedu b'mod sinifikanti u sostanzjalment iktar mill-valur normali kostruwit msejjes fuq l-ispiża tal-produzzjoni għall-applikant mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina u li dan kien wassal għal taffija jew eliminazzjoni tad-dumping. Għaldaqstant, l-impożizzjoni ssoktata ta’ miżuri fil-livelli eżistenti, li kienu bbażati fuq il-livell tad-dumping stabbilit qabel, m'għadhiex meħtieġa biex tibbilanċja d-dumping.1.3. Tnedija(5) Il-Kummissjoni, wara li b'segwiment għal konsultazzjoni mal-Kumitat Konsultattiv iddeterminat li kienet teżisti biżżejjed evidenza biex tiġġustifika t-tnedija ta’ reviżjoni parzjali interim , ħabbret permezz ta' avviż ('l-avviż ta' tnedija') ippubblikat f’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea [4], it-tnedija ta’ reviżjoni parzjali interim skont l-Artikolu 11(3) tar-Regolament bażiku, limitata għall-analiżi tad-dumping sa fejn jikkonċerna lil CeDo Shanghai. Il-'prodott ikkonċernat' kien l-istess bħal dak stipulat fir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 1425/2006 kif emendat, jiġifieri xkejjer u basktijiet tal-plastik, li fihom tal-anqas 20 %, skont il-piż, ta' polietilina u b'kisi ta' ħxuna li taqbiżx il-100 mikrometru (μm), li joriġinaw mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina, u li jaqgħu fi ħdan il-kodiċi NM ex 3923 21 00, ex 3923 29 10 u ex 3923 29 90 (kodiċi TARIC 3923 21 00 20, 3923 29 10 20 u 3923 29 90 20).(6) Il-perjodu tal-investigazzjoni għad-dumping kopra l-perjodu mill-1 ta' Lulju 2007 sat-30 ta' Ġunju 2008.(7) Il-Kummissjoni avżat uffiċjalment lill-applikant, lir-rappreżentanti tal-industrija Komunitarja u lir-rappreżentanti tal-pajjiż esportatur li kienet tnediet din ir-reviżjoni. Il-partijiet interessati ngħataw l-opportunità li jressqu l-opinjonijiet tagħhom bil-miktub u li jitolbu smigħ fil-limitu ta' żmien stipulat fl-avviż ta’ tnedija.2. L-IRTIRAR TAT-TALBA U T-TERMINAZZJONI TAL-PROĊEDIMENT(8) B’ittra lill-Kummissjoni bid-data tal-24 ta’ Marzu 2009, CeDo Shanghai formalment irtiraw it-talba tagħhom għal reviżjoni parzjali interim tal-miżuri kontra d-dumping applikabbli għall-importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw, inter alia , mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina.(9) Ġie meqjus jekk ikunx ta' min li l-investigazzjoni titkompla ex officio . Il-Kummissjoni qieset li t-terminazzjoni tal-investigazzjoni ma taffettwax il-miżura kontra d-dumping li diġà tinsab fis-seħħ u li din it-terminazzjoni ma tkunx kontra l-interessi Komunitarji. Abbażi ta' dan, l-investigazzjoni għandha tintemm.(10) Il-partijiet interessati ġew informati dwar l-intenzjoni li l-investigazzjoni tintemm u ngħataw l-opportunità li jikkummentaw. Madankollu ma waslu lura l-ebda kummenti li setgħu biddlu din id-deċiżjoni.(11) Ġie għaldaqstant konkluż li r-reviżjoni dwar l-importazzjonijiet ta’ ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw, inter alia , mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina għandha tintemm bla ma jiġu emendati l-miżuri fis-seħħ kontra d-dumping.ADOTTAT DAN IR-REGOLAMENT:Artikolu 1Ir-reviżjoni parzjali interim tal-miżuri kontra d-dumping applikabbli għal importazzjonijiet ta' ċerti xkejjer u basktijiet tal-plastik li joriġinaw, inter alia , mir-Repubblika tal-Poplu taċ-Ċina, li tnediet skont l-Artikolu 11(3) tar-Regolament (KE) Nru 384/96, hija permezz ta' dan mitmuma mingħajr emendi għall-miżuri fis-seħħ kontra dumping.Artikolu 2Dan ir-Regolament għandu jidħol fis-seħħ l-għada tal-pubblikazzjoni tiegħu f' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea .Dan ir-Regolament għandu jorbot fl-intier tiegħu u japplika direttament fl-Istati Membri kollha.Magħmul fi Brussell,Għall-KunsillIl-President [1] ĠU L 56, 6.3.1996, p. 1.[2] ĠU L 270, 29.9.2006, p. 4.[3] ĠU L 67, 12.3.2009, p. 5.[4] ĠU C 176, 11.7.2008, p. 9.


text:
Škrip je naselje na otoku Braču, u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Administrativno pripada Supetru. Prema popisu iz 2011. godine u naselju žive 172 stanovnika.
 Sa svojih 3000 tisuće godina starosti i kamenom plastikom koja ide od kiklopskih zidina, rimske kule do ruralne arhitekture bijelih krovova, Škrip je mjesto s poviješću, mjesto s pogledom i mjesto u unutrašnjosti otoka Brača.
 Povijest
 Škrip uglavnom stagnira jer se velik dio stanovništva seli u Splitsku koja mu pruža nove mogućnosti života u ribarstvu, brodarstvu i kamenarstvu. Zajedno sa Spliskom oko 1668. ima 258 stanovnika od pričesti, a 1681. godine ima 211 stanovnika od pričesti. U 18. stoljeću taj broj raste pa se spominje da 1702. ta dva mjesta imaju 220, 1708. godine 250, 1718. 330, 1738. 380, a 1760. oko 400 stanovnika.
 U doba mletačko-turskih ratova mjesto je osiguravano utvrdama. Na istočnoj strani naselja, tik do starih grčko-ilirskih bedema, na temeljima antičke arhitekture sagrađen je kaštel Radojković. Pri vrhu kula je sa svih strana opskrbljena prozorima i obrambenim zidićem na konzolama. Rustična gradnja s malim i grubo tesanim kamenjem odaje prilike onog doba, kada se u 17. stoljeću utvrda dogradila na brzinu vjerojatno zbog straha i opasnosti od turskoga gusarenja. Najveći kaštel na Braču je dvor obitelji Cerineo sagrađen u četvrtastom obliku, ograđen visokim zidom i dvjema visokim kulama na sjeverozapadu i jugoistoku. Zidovi i kule toga kaštela osigurane su sa svih strana puškarnicama. Sagrađen je 1570. godine, a gradio ga je Mihajlo Cerinić, isti onaj koji je dovršio kaštel u Spliskoj. Renoviran je i potpuno dovršen 1618., što je naznačeno natpisom na istočnom zidu. MDLXX IOANIS VOSELEI CERINICH MICHAEL PRONEPOS AC NEPOS ALBERTI SIMONIS FILIUM DOMUM HANC CUM TURIBUS EDIFICAVIT IACOBUS VERO PERFECIT ANNO SALUTIS MDCXVIII. U prijevodu... 1570. Mihovil praunuk Ivana Vosoleja Cerinića, unuk Alberta i sin Šimuna, sagradio je ovu kuću s kulama, a dovršio ju je Jakov godine Spasa 1618. Prizemlje zapadnoga dijela kaštela popravila je Jelena, žena Dujma Cerinića 1771. godine.
 Nekadašnja župna Crkva svetog Duha, trobrodna i rustične gradnje, proširila se u 17. stoljeću novom apsidom jer je vizitator Valijer u njoj našao da je glavni oltar već star i smješten u uskoj apsidi. U glavnoj lađi postavljeni su stupovi kasnorenesansnih profilacija, a u prostranoj apsidi kanelirani renesansni polupilastri. U crkvi se među ostalim grobovima osobito ističe onaj obitelji Cerineo s grbom i natpisom. CONSPE CERINEUM CINERES CUSTODIA CLAUDIT DONEC DESCENDAT DIGNA DOLORES DIES MDCXXXI. U prijevodu... Gledaj, grob sadrži prah Cerineovih dok ne dođe sudnji dan 1631. Nova župna crkva posvećena svetoj Jeleni, majci cara Konstantina, za koju se držalo da je rodom Bračanka, započela se graditi u baroknom stilu 1768. godine. Dovršena je početkom 19. stoljeću, a ističe se skladom i nenametljivošću kao djelo domaćih majstora.
 Pomoćna osnovna škola u Škripu je osnovana 1866., a u Spliskoj dvije godine kasnije. Godine 1871. prvu je pohađalo 19, a drugu 18 učenika.
 Stanovništvo
 Poznate osobe
 Iz Škripa dolazi najplodniji čakavski pjesnik Stjepan Pulišelić.
 Iz Škripa je otac poznatih čilskih književnika Nicolása i Dominga Mihovilovića Rajčevića.
 Spomenici i znamenitosti
 Kaštel Cerineo
 Kaštel Radojković
 Stambeno-gospodarski sklop Nikolić - Krstulović
 Crkva sv. Duha
 Crkva sv. Ivana Krstitelja
 Crkva sv. Jelene
 Literatura
 Brački zbornik br. 6, Dasen Vrsalović-Povijest otoka Brača, Skupština općine Brač, Supetar 1968.
 Izvori
 Vanjske poveznice