type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 18.7.2009
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 167/2
 Beschikking van het Hof (Zesde kamer) van 26 maart 2009 (verzoek om een prejudiciële beslissing ingediend door het Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italië) — Maria Catena Rita Pignataro/Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l’elezione del Presidente dell’Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d’Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso
 (Zaak C-535/08) (1)
 (Verkiesbaarheidsvoorwaarden bij regionale verkiezingen - Vereiste van ingezetenschap van betrokken regio - Artikelen 17 EG en 18 EG - Grondrechten - Geen aanknopingspunt met gemeenschapsrecht - Kennelijke onbevoegdheid van Hof)
 2009/C 167/03
 Procestaal: Italiaans
 Verwijzende rechter
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Partijen in het hoofdgeding
 Verzoekende partij: Maria Catena Rita Pignataro
 Verwerende partijen: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l’elezione del Presidente dell’Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d’Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso
 Voorwerp
 Verzoek om een prejudiciële beslissing — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Uitlegging van artikel 6 EU, van artikel 3 van het eerste aanvullend protocol, van artikel 2 van het vierde aanvullend protocol bij het Europees Verdrag tot bescherming van de Rechten van de Mens en van artikel 25 van het Internationaal Verdrag inzake Burgerrechten en Politieke rechten — Uitlegging van de artikelen 17 en 18 EG — Verenigbaarheid van regionale wetgeving die het passieve kiesrecht van een Italiaanse onderdaan beperkt op basis van een vereiste van ingezetenschap van de regio
 Dictum
 1)
 De artikelen 17 EG en 18 EG verzetten zich niet tegen een nationale regeling die, in een situatie als aan de orde in het hoofdgeding, onder de verkiesbaarheidsvoorwaarden voor een regionaal parlement de vereiste opneemt van ingezetenschap van de betrokken regio op het tijdstip van de kandidaatstelling.
 2)
 Het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen is kennelijk onbevoegd om te antwoorden op de eerste vraag van het Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia.
 (1) PB C 32 van 7.2.2009.


type: contracts

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 21999D0415(01)
 Euroopa Liidu Teataja L 100 , 15/04/1999 Lk 0038 - 0039
 EMP Ühiskomitee otsusnr 55/98,4. juuli 1998,millega muudetakse EMP lepingu II lisa (tehnilised eeskirjad, standardid, katsetamine ja sertifitseerimine)EMP ÜHISKOMITEE,võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on kohandatud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi "leping", eelkõige selle artiklit 98,ning arvestades, et:lepingu II lisa muudeti EMP Ühiskomitee 29. mai 1998. aasta otsusega nr 44/98; [1]lepingusse tuleb lisada komisjoni 24. juuni 1997. aasta direktiiv 97/39/EÜ, millega arengut arvestades kohandatakse nõukogu 26. juuni 1975. aasta direktiivi 75/443/EMÜ mootorsõidukite tagasikäigu ja kiiruse mõõtmise seadmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, [2]ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:Artikkel 1Lepingu II lisa I peatüki punktile 18 (nõukogu direktiiv 75/443/EMÜ) lisatakse järgmine taane:"- 397 L 0039: komisjoni direktiiv 97/39/EÜ, 24. juuni 1997 (EÜT L 177, 5.7.1997, lk 15)."Artikkel 2Komisjoni direktiivi 97/39/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis on lisatud käesoleva otsuse vastavates keeltes versioonidele, on autentne.Artikkel 3Käesolev otsus jõustub 1. augustil 1998 tingimusel, et kõik lepingu artikli 103 lõikes 1 ettenähtud teated on EMP Ühiskomiteele esitatud.Artikkel 4Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.Brüssel, 4. juuli 1998EMP Ühiskomitee nimeleesistujaF. Barbaso[1] EÜT L 30, 4.2.1999, lk 43.[2] EÜT L 177, 5.7.1997, lk 15.--------------------------------------------------


text:
 Avis juridique important
 |
 E1994P0006
 Virallinen lehti nro C 051 , 02/03/1995 s. 0005 - 0005
 Reinhard Helmersin kanne 13 päivänä kesäkuuta 1994 EFTA:n valvontaviranomaista ja Ruotsin kuningaskuntaa vastaan (Asia E-6/94) (95/C 51/06)Lundista, Ruotsista, kotoisin oleva Reinhard Helmers on pannut vireille 13 päivänä kesäkuuta 1994 kanteen EFTA:n valvontaviranomaista ja Ruotsin kuningaskuntaa vastaan.Hakija esittää, että tuomioistuimen olisi:1. määrättävä Ruotsin hallitusa) lopettamaan hakijaan kohdistuva syrjintä,b) sijoittamaan hakija uudelleen alkuperäiseen virkaansa Lundin yliopistossa,c) maksamaan hakijalle korvaukset takautuvasti työehtosopimuksen mukaisesti,d) maksamaan asianmukaiset sosiaaliturva- ja eläkemaksut, jae) maksamaan korkoa Ruotsin korkolain mukaisesti;2. julistettava, että EFTA:n valvontaviranomainen on rikkonut valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 37 artiklan toista ja kolmatta kohtaa, koska valvontaviranomainen ei ole tehnyt hakijan valitusta koskevaa päätöstä kahden kuukauden kuluessa tämän esittämisestä sille;3. julistettava valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 36 artiklan neljännen kohdan nojalla mitättömäksi EFTA:n valvontaviranomaisen 20 päivänä heinäkuuta 1994 tekemä päätös lopettaa hakijan Ruotsin hallitusta vastaan ajaman asian käsittely sen perusteella, ettei asia kuulu sen valvontavelvollisuuden alaan.


text:
 28.2.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 95/3
 Ordú na Cúirte (an Séú Dlísheomra) an 26 Samhain 2021 (iarraidh ar réamhrialú ón mBúdaipeist Környéki Törvényszék – an Ungáir) – WD v Agrárminiszter
 (Cás C-273/21)
 (2022/C 95/07)
 Teanga an cháis: an Ungáiris
 Níl san Iris Oifigiúil seo ach na fógraí maidir le cásanna ar cuireadh clabhsúr leo roimh an 1 Eanáir 2022 agus mar sin níl leagan Gaeilge ar fáil.


text:
 26.10.2015
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 354/37
 Απόφαση του Γενικού Δικαστηρίου της 10ης Σεπτεμβρίου 2015 — Laverana κατά ΓΕΕΑ (ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION)
 (Υπόθεση T-608/14) (1)
 ([Κοινοτικό σήμα - Αίτηση καταχωρίσεως εικονιστικού κοινοτικού σήματος ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION - Απόλυτος λόγος απαραδέκτου - Περιγραφικός χαρακτήρας - Άρθρο 7, παράγραφος 1, στοιχείο γ', του κανονισμού (ΕΚ) 207/2009])
 (2015/C 354/44)
 Γλώσσα διαδικασίας: η γερμανική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσα: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Γερμανία) (εκπρόσωποι: J. Wachinger, M. Zöbisch και D. Chatterjee, δικηγόροι)
 Καθού: Γραφείο Εναρμονίσεως στο πλαίσιο της Εσωτερικής Αγοράς (εμπορικά σήματα, σχέδια και υποδείγματα) (εκπρόσωποι: D. Walicka και Δ. Μπότης)
 Αντικείμενο
 Προσφυγή κατά της αποφάσεως του τετάρτου τμήματος προσφυγών του ΓΕΕΑ της 2ας Ιουνίου 2014 (υπόθεση R 121/2014-4), σχετικά με αίτηση καταχωρίσεως του εικονιστικού σημείου ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION ως κοινοτικού σήματος.
 Διατακτικό
 Το Γενικό Δικαστήριο αποφασίζει:
 1)
 Απορρίπτει την προσφυγή.
 2)
 Καταδικάζει τη Laverana GmbH & Co. KG στα δικαστικά έξοδα.
 (1) EE C 361 της 13.10.2014.


text:
 12.1.2017
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 8/31
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 194/2015
 (2015. gada 10. jūlijs),
 ar ko groza EEZ līguma XX pielikumu (Vide) [2017/34]
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 EEZ līgumā ir jāiekļauj Komisijas Lēmums 2014/955/ES (2014. gada 18. decembris), ar ko groza Lēmumu 2000/532/EK par atkritumu sarakstu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/98/EK (1).
 (2)
 Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza EEZ līguma XX pielikums,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 EEZ līguma XX pielikumā 32.aa punktam (Komisijas Lēmums 2000/532/EK) pievieno šādu ievilkumu:
 “—
 32014 D 0955: Komisijas 2014. gada 18. decembra Lēmumu 2014/955/ES (OV L 370, 30.12.2014., 44. lpp.).”
 2. pants
 Lēmuma 2014/955/ES teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2015. gada 11. jūlijā, ja ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar EEZ līguma 103. panta 1. punktu (*1).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un tā EEZ papildinājumā.
 Briselē, 2015. gada 10. jūlijā
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 Atle LEIKVOLL
 (1) OV L 370, 30.12.2014., 44. lpp.
 (*1) Konstitucionālās prasības nav norādītas.


type: legislation

text:
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 30.6.2016
 COM(2016) 312 final
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS
 par Eiropas Savienības Solidaritātes fonda izmantošanu avansa maksājumu nodrošināšanai Savienības 2017. gada vispārējā budžetā
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 Ar Padomes 2013. gada 2. decembra Regulu (ES, EURATOM) Nr. 1311/2013, ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam
 1
 , un jo īpaši tās 10. pantu ir atļauts izmantot Eiropas Savienības Solidaritātes fondu ar ikgadējo maksimālo apjomu EUR 500 000 000 apmērā (2011. gada cenās), pārsniedzot finanšu shēmas attiecīgajām izdevumu kategorijām noteiktos maksimālos apjomus.
 Fonda izmantošanas kārtība ir izklāstīta Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2013. gada 2. decembra Iestāžu nolīguma par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību
 2
 11. punktā.
 Fonda pieejamības nosacījumi ir sīki izklāstīti Padomes 2002. gada 11. novembra Regulā (EK) Nr. 2012/2002, ar kuru izveido Eiropas Savienības Solidaritātes fondu
 3
 un kurā ir paredzēts, ka avansa maksājumiem budžetā iekļauj summu, kas maksimāli sasniedz EUR 50 000 000 gan saistību, gan maksājumu apropriācijās.
 Komisija uzskata, ka ir nepieciešams paredzēt šā instrumenta izmantošanu, lai nodrošinātu budžeta līdzekļu savlaicīgu pieejamību, un tāpēc Komisija ierosina iekļaut šo summu 2017. gada budžeta projektā.
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS
 par Eiropas Savienības Solidaritātes fonda izmantošanu avansa maksājumu nodrošināšanai Savienības 2017. gada vispārējā budžetā
 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
 ņemot vērā Padomes 2002. gada 11. novembra Regulu (EK) Nr. 2012/2002, ar ko izveido Eiropas Savienības Solidaritātes fondu
 4
 , un jo īpaši tās 4.a panta 4. punktu,
 ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2013. gada 2. decembra Iestāžu nolīgumu par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību
 5
 un jo īpaši tā 11. punktu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
 tā kā:
 (1)Eiropas Savienības Solidaritātes fonda („Fonds”) mērķis ir ļaut Savienībai ātri, efektīvi un elastīgi reaģēt uz ārkārtas situācijām, lai demonstrētu solidaritāti ar to reģionu iedzīvotājiem, kurus ir piemeklējušas dabas katastrofas.
 (2)Fondu var izmantot, nepārsniedzot maksimālo summu, kas ir EUR 500 000 000 (2011. gada cenās), kā noteikts Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 1311/2013
 6
 10. pantā.
 (3)Regulas (EK) Nr. 2012/2002 4.a panta 4. punktā ir noteikts, ka gadījumos, kad tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu budžeta līdzekļu savlaicīgu pieejamību, Fondu var izmantot avansa maksājumiem maksimāli EUR 50 000 000 apmērā, iekļaujot attiecīgās apropriācijas Savienības vispārējā budžetā.
 (4)Lai nodrošinātu Savienības 2017. gada vispārējā budžetā pietiekamu budžeta līdzekļu savlaicīgu pieejamību, Fonds būtu jāizmanto avansa maksājumiem EUR 50 000 000 apmērā.
 (5)Lai pēc iespējas saīsinātu laiku, kas vajadzīgs Fonda izmantošanai, šis lēmums būtu jāpiemēro no 2017. gada 1. janvāra,
 IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Savienības 2017. finanšu gada vispārējā budžetā Eiropas Savienības Solidaritātes fondu izmanto, lai avansa maksājumiem nodrošinātu summu EUR 50 000 000 apmērā saistību un maksājumu apropriācijās.
 2. pants
 Šis lēmums stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 To piemēro no 2017. gada 1. janvāra.
 [Vieta, datums]
 Eiropas Parlamenta vārdā –
 Padomes vārdā –
 priekšsēdētājs
 priekšsēdētājs
 (1)
 OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.
 (2)
 OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.
 (3)
 OV L 311, 14.11.2002., 3. lpp.
 (4)
 OV L 311, 14.11.2002., 3. lpp.
 (5)
 OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.
 (6)
 Padomes Regula (ES, EURATOM) Nr. 1311/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam. OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.


type: other

text:
Echtscheiding en nevenvoorzieningen
 1. Echtscheiding en nevenvoorzieningen
 Indien een huwelijk onverhoopt stukloopt, kunnen partijen de bevoegde rechtbank verzoeken om de echtscheiding tussen hen beiden uit te spreken. Daarmee zijn partijen er echter vaak nog niet. Naast het verzoek aan de rechtbank om de echtscheiding uit te spreken, zullen er doorgaans nog een aantal zaken geregeld moeten worden: gedacht kan worden aan de zorg voor de kinderen, de vraag wie er in de echtelijke woning mag blijven wonen en of er door één van de partijen alimentatie verschuldigd is. Vaak wordt voor deze onderwerpen aan de rechtbank verzocht om zogenaamde nevenvoorzieningen – voorzieningen die verband houden met het verzoek tot echtscheiding – te treffen. De verzoeken daartoe worden doorgaans tegelijk met het verzoek tot echtscheiding aan de rechtbank verzocht, maar dit kan ook in de loop van de procedure en zelfs in hoger beroep.[1] Artikel 827 van het Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering bevat de nevenvoorzieningen die de rechter kan vaststellen.
 Het is niet zonder reden dat de betreffende voorzieningen ‘nevenvoorzieningen’ worden genoemd: het zijn voorzieningen die de rechter in verband met een verzoek tot echtscheiding kan treffen en in die zin zijn de nevenvoorzieningen nauw verbonden met een door partijen verzochte echtscheiding.
 Gelet op deze samenhang is het de vraag of er nog over nevenvoorzieningen geprocedeerd kan worden, indien er (formeel) geen echtscheiding tot stand is gekomen en er ook geen procedure over de echtscheiding meer loopt. Voor deze vraag zag het gerechtshof Arnhem-Leeuwarden zich recent gesteld. De zaak was als volgt.
 Tussen een man en een vrouw heeft een echtscheidingsprocedure plaatsgevonden bij de rechtbank. De rechtbank heeft op 26 november 2015 de echtscheiding uitgesproken en een aantal nevenvoorzieningen getroffen, onder meer betreffende het hoofdverblijf van de kinderen, de zorg- en omgang en de te betalen alimentatie. Eén en ander is door de rechtbank vastgelegd in een echtscheidingsbeschikking.
 2. Echtscheiding pas geëffectueerd na inschrijving beschikking
 Daarmee waren partijen echter nog niet van echt gescheiden. Om een door de rechtbank uitgesproken echtscheiding te formaliseren vereist de wet [2], dat de beschikking binnen 6 maanden na het verstrijken van de hoger beroepstermijn wordt ingeschreven in de registers van de burgerlijke stand. Indien de echtscheidingbeschikking niet of niet tijdig wordt ingeschreven, dan heeft dit gevolg dat deze geen rechtskracht (meer) heeft, zodat de uitgesproken echtscheiding juridisch geen gevolg krijgt. Partijen zijn in dat geval nog steeds gehuwd.[3]
 In de hierboven aangehaalde zaak waren zowel de vrouw als de man in hoger beroep gekomen tegen (uitsluitend) de door de rechtbank vastgestelde nevenvoorzieningen. Het hoger beroep was echter niet gericht tegen het uitspreken van de echtscheiding.
 Partijen hadden in casu nagelaten om de echtscheidingsbeschikking tijdig in te schrijven in de registers van de burgerlijke stand. Het gerechtshof constateerde derhalve dat er nimmer formeel een echtscheiding tot stand was gekomen. Nu echter ook in hoger beroep de echtscheiding geen onderwerp van discussie meer was – tegen het uitspreken van de echtscheiding was door geen van partijen hoger beroep ingesteld – concludeerde het gerechtshof dat er geen rechtsgrond of belang (meer) bestond om te procederen over de nevenverzoeken:
 “De zes maanden termijn van artikel 1:163 lid 3 BW is met inachtneming van het voorgaande op 29 augustus 2016 verstreken. Op dat moment heeft de echtscheidingsbeschikking haar kracht verloren. Nu de echtscheiding geen onderdeel is geworden van de strijd in hoger beroep, biedt wet noch jurisprudentie een ander aanknopingspunt voor de ingang van de voornoemde termijn van zes maanden.
 Desgevraagd ter zitting van 28 september 2016 hebben partijen verklaard dat zij de echtscheidingsbeschikking van 26 november 2015 om hun moverende redenen nog niet hebben laten inschrijven in de registers van de burgerlijke stand. Gelet op het voorgaande is geen sprake (meer) van echtscheiding of een procedure daartoe, zodat de rechtsgrond voor en belang bij behandeling van de nevenvoorzieningen als verzocht ontbreken.”
 De uitspraak van het gerechtshof maakt duidelijk dat voor het procederen over nevenvoorzieningen slechts plaats is op het moment dat sprake is van een (geformaliseerde) echtscheiding of een nog lopende procedure die de echtscheiding betreft. Indien geen van beide situaties zich voordoet, dan zal hoger beroep tegen getroffen nevenvoorzieningen niet slagen. Het gerechtshof heeft in hoger beroep dan ook zowel de verzoeken van de vrouw als de verzoeken van de man afgewezen.
 Mr. J. den Dikken
 [1] Tekst en Commentaar, Burgerlijke Rechtsvordering, artikel 827, aantekening 1
 [2] Artikel 1:163 lid 3 jo. artikel 1:163 lid 1 BW
 [3] Gerechtshof Den Haag, 15 mei 2013, ECLI:NL:GHDHA:2013:CA1000
 © Copyright 2018 - Laus Advocaten


text:
15.3.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 76/48
 EEE JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS
 Nr. 161/2011
 2011 m. gruodžio 2 d.
 kuriuo iš dalies keičiamas EEE susitarimo XXII priedas (Bendrovių teisė)
 EEE JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – Susitarimas) su pakeitimais, padarytais Europos ekonominės erdvės susitarimą patikslinančiu protokolu, ypač į šio Susitarimo 98 straipsnį,
 kadangi:
 (1)
 Susitarimo XXII priedas buvo iš dalies pakeistas 2011 m. balandžio 1 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 27/2011 (1);
 (2)
 į Susitarimą turi būti įtrauktas 2010 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas 2010/485/ES dėl Australijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų kompetentingų institucijų tinkamumo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/43/EB (2),
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Susitarimo XXII priede po 10fb punkto (Komisijos sprendimas 2010/64/ES) įterpiamas šis punktas:
 „10fc.
 32010 D 0485: 2010 m. rugsėjo 1 d. Komisijos sprendimas 2010/485/ES dėl Australijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų kompetentingų institucijų tinkamumo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/43/EB (OL L 240, 2010 9 11, p. 6).“
 2 straipsnis
 Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede skelbtinas Sprendimo 2010/485/ES tekstas islandų ir norvegų kalbomis yra autentiškas.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja 2011 m. gruodžio 3 d., jei EEE jungtiniam komitetui pateikti visi pranešimai pagal Susitarimo 103 straipsnio 1 dalį (3).
 4 straipsnis
 Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE dalyje ir EEE priede.
 Priimta Briuselyje 2011 m. gruodžio 2 d.
 EEE jungtinio komiteto vardu
 Pirmininkas
 Kurt JÄGER
 (1) OL L 171, 2011 6 30, p. 25.
 (2) OL L 240, 2010 9 11, p. 6.
 (3) Konstituciniai reikalavimai nurodyti.
 Susitariančiųjų Šalių bendra deklaracija prie Sprendimo Nr. 161/2011, kuriuo į Susitarimą įtraukiamas Sprendimas 2010/485/ES
 „Komisijos sprendimu 2010/485/ES dėl Australijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų kompetentingų institucijų tinkamumo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/43/EB reglamentuojami santykiai su trečiosiomis šalimis. Šis sprendimas įtraukiamas nepažeidžiant EEE susitarimo taikymo srities nuostatų.“


type: wikipedia

text:
antilop
 Il-Liebru antilop li huwa magħruf xjentifikament bħala Lepus alleni, huwa speċi ta' mammiferu plaċentat tal-familja Leporidae (leporidu) fl-ordni Lagomorpha (lagomorfu) li jinsab mifrux fil-kontinent ta' l-Amerika ta' fuq.
 Klassifikazzjoni
 Dan il-liebru huwa l-unika speċi li qiegħda kklassifikata fis-sottoġeneru Macrotolagus u l-ispeċi maqsuma f' 2 sottospeċijiet.
 Ordni Lagomorpha
 Familja Leporidae
 Sottofamilja Leporinae
 Tribù Leporini
 Ġeneru Lepus
 Sottoġeneru Macrotolagus
 Liebru antilop Lepus alleni
 Sottospeċi
 Lepus alleni alleni (Mearns, 1890)
 Lepus alleni tiburonensis (Townsend, 1912)
 Referenzi
 Hoffmann, Robert S.; Andrew T. Smith (November 16, 2005). Wilson, D. E., and Reeder, D. M. (eds): Mammal Species of the World, 3rd edition, Johns Hopkins University Press. ISBN 0-801-88221-4.
 Lagomorph Specialist Group (1996).Lepus alleni. 2006 IUCN Red List of Threatened Species.
 The Paleobiology Database.
 Tassonomija tal-Mammiferi.


text:
 Avis juridique important
 |
 21996D1114(07)
 Decisão do Comité Misto do EEE no 40/96 de 5 de Julho de 1996 que altera o anexo I (Questões veterinárias e fitossanitárias) do Acordo EEE
 Jornal Oficial no L 291 de 14/11/1996 p. 0037 - 0037
 DECISÃO DO COMITÉ MISTO DO EEE No 40/96 de 5 de Julho de 1996 que altera o anexo I (Questões veterinárias e fitossanitárias) do Acordo EEEO COMITÉ MISTO DO EEE,Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, tal como adaptado pelo protocolo que adapta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, a seguir designado «o acordo», e, nomeadamente, o seu artigo 98o,Considerando que o anexo I do acordo foi alterado pela Decisão do Comité Misto do EEE no 32/96, de 5 de Junho de 1996 (1);Considerando que a Directiva 95/33/CE da Comissão, de 10 de Julho de 1995, que altera a Directiva 82/471/CEE do Conselho relativa a certos produtos utilizados na alimentação dos animais (2), deve ser incorporada no acordo,DECIDE:Artigo 1o Ao anexo I do acordo, no ponto 9 (Directiva 82/471/CEE do Conselho) do capítulo II, é inserido o seguinte travessão:«- 395 L 0033: Directiva 95/33/CE da Comissão, de 10 de Julho de 1995 (JO no L 167 de 18. 7. 1995, p. 17).».Artigo 2o Faz fé o texto da Decisão 95/33/CE nas línguas islandesa e norueguesa, que se encontram em anexo às respectivas versões linguísticas da presente decisão.Artigo 3o A presente decisão entra em vigor em 1 de Setembro de 1996, desde que tenham sido feitas ao Comité Misto do EEE todas as notificações previstas no no 1 do artigo 103o do acordo.Artigo 4o A presente decisão será publicada na Secção EEE e no Suplemento EEE do Jornal Oficial das Comunidades Europeias.Feito em Bruxelas, em 5 de Julho de 1996.Pelo Comité Misto do EEEO PresidenteP. BENAVIDES(1) JO no L 237 de 19. 9. 1996, p. 43.(2) JO no L 167 de 18. 7. 1995, p. 17.


text:
 Avis juridique important
 |
 31988D0319
 88/319/EWG: Beschluß der Kommission vom 4. Mai 1988 über die Leitlinien für die Verwaltung des Europäischen Sozialfonds in den Haushaltsjahren 1989 bis 1991
 Amtsblatt Nr. L 143 vom 10/06/1988 S. 0045 - 0050
 ***** BESCHLUSS DER KOMMISSION vom 4. Mai 1988 über die Leitlinien für die Verwaltung des Europäischen Sozialfonds in den Haushaltsjahren 1989 bis 1991 (88/319/EWG) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, gestützt auf den Beschluß 83/516/EWG des Rates vom 17. Oktober 1983 über die Aufgaben des Europäischen Sozialfonds (1) in der Fassung des Beschlusses 85/568/EWG (2), insbesondere auf Artikel 6, nach Stellungnahme des Ausschusses des Europäischen Sozialfonds, in Erwägung nachstehender Gründe: Die Kommission erlässt vor dem 1. Mai eines jeden Jahres die Leitlinien für die Verwaltung des Fonds in den drei folgenden Haushaltsjahren; diese Leitlinien sind dazu bestimmt, die Maßnahmen festzulegen, die den vom Rat aufgestellten gemeinschaftlichen Prioritäten und insbesondere den Aktionsprogrammen auf dem Gebiet der Beschäftigung und der beruflichen Bildung entsprechen. Die Mitgliedstaaten wurden angehört. Die Anträge auf Zuschuß des Europäischen Sozialfonds für das Haushaltsjahr 1989 werden eingereicht, bevor die Verordnung über die Aufgaben und die Effizienz der Strukturfonds und über die Koordinierung ihrer Interventionen untereinander sowie mit denen der EIB und der anderen vorhandenen Finanzinstrumenten in Kraft treten wird; Es ist notwendig, für die Haushaltsjahre 1989 bis 1991 die Anwendung der Leitlinien für die Verwaltung des Europäischen Sozialfonds in den Haushaltsjahren 1988 bis 1990 mit Ausnahme technischer Anpassungen zu verlängern - BESCHLIESST: Artikel 1 Die Anlage zum Beschluß 87/329/EWG der Kommission vom 29. April 1987 über die Leitlinien für die Verwaltung des Europäischen Sozialfonds wird für die Haushaltsjahre 1989 bis 1991 (3) wie folgt geändert: 1. Bei Punkt 1.1.2 wird das Datum »31. Dezember 1987" durch das Datum »31. Dezember 1988" ersetzt. 2. Bei Punkt 2.2 wird der Satz »Die Bedingung der Anwendung neuer Technologien gilt im Jahr 1988 nicht für Spanien" gestrichen. 3. Die Liste der Gebiete, die von hoher Arbeitslosigkeit und Langzeitarbeitslosigkeit betroffen sind und/oder industriell und sektoral umstrukturiert werden, wird wie folgt geändert: - die folgenden Gebiete werden ergänzt: Frankreich: - Haute-Marne, - Lot-et-Garonne, - Maine-et-Loire, - Orne, - Puy-de-Dome, - Aisne (davon waren die Bezirke von Catelet und von Bohain-en-Vermandois schon vorrangig), - Meuse (davon waren schon vorrangig die östlichen Gebiete des Flusses Meuse), - Somme (davon waren schon einige Zonen vorrangig); Italien: - Asti; Vereinigtes Königreich: - Dumfries und Galloway; - die folgenden Gebiete entfallen: Belgien: - Bruxelles/Brussel; Frankreich: - Charente, - Correze, - Côtes-du-Nord, - Haute-Loire, - Marne, - Vaucluse, - Finistère ohne das Arrondissement Quimper; Italien: - Ancona, - Forli, - Pavia, - Piacenza, - Siena, - Venezia, - Pesaro e Urbino ohne die Fördergebiete, - Pistoia ohne die Fördergebiete, Niederlande: - Zuid-Limburg Vereinigtes Königreich: - Cheshire; Artikel 2 Die Leitlinien für die Verwaltung des Europäischen Sozialfonds in den Haushaltsjahren 1989 bis 1991 sind diesem Beschluß als Anlage beigefügt. Brüssel, den 4. Mai 1988 Für die Kommission Manuel MARÍN Vizepräsident (1) ABl. Nr. L 289 vom 22. 10. 1983, S. 38. (2) ABl. Nr. L 370 vom 31. 12. 1985, S. 40. (3) ABl. Nr. L 167 vom 26. 6. 1987, S. 56. ANHANG 1.2 // 1. // Allgemeines // 1.1. // Die Zuschüsse des Fonds werden zugunsten der Beschäftigung in Gebieten konzentriert, die // 1.1.1. // nach Artikel 7 Absatz 3 des Beschlusses 83/516/EWG des Rates absoluten Vorrang haben; // 1.1.2. // industriell und sektoral umstrukturiert und nach dem Stand vom 31. Dezember 1988 durch den Europäischen Fonds für regionale Entwicklung - nicht quotengebundene Abteilung - oder nach Artikel 56 des EGKS-Vertrags gefördert werden (siehe zur Unterrichtung beigefügtes Verzeichnis); // 1.1.3. // von hoher Arbeitslosigkeit und Langzeitarbeitslosigkeit betroffen und nach Arbeitslosenquote und Bruttoinlandsprodukt pro Kopf der Bevölkerung bestimmt sind (siehe beigefügtes Verzeichnis). // 1.2. // Vorrangige Maßnahmen, die auf Gebiete mit absolutem Vorrang beschränkt sind, werden mit »AR", vorrangige Maßnahmen, die auf diese Gebiete und auf Gebiete nach dem beigefügten Verzeichnis beschränkt sind, mit »R", vorrangige Maßnahmen ohne regionale Beschränkung mit »N" gekennzeichnet. // 1.3. // Personen, die länger als 12 Monate arbeitslos sind, gelten als Langzeitarbeitslose. // 1.4. // Vorrang wird Maßnahmen der beruflichen Bildung eingeräumt, wenn sie // 1.4.1. // den Teilnehmern Fähigkeiten vermitteln, mit denen diese einen oder mehrere Berufe ausüben können; // 1.4.2. // mindestens 200 Stunden dauern; mögliche berufsvorbereitende Maßnahmen, eingebunden in die Bildungsmaßnahmen, werden nicht eingerechnet; // 1.4.3. // 40 Stunden Ausbildung, weitgehend bezogen auf neue Technologien, umfassen; diese werden auf die Mindestdauer der Ausbildung angerechnet. Dies gilt nicht für Maßnahmen zugunsten geistig Behinderter. // 1.4.4. // bei Maßnahmen zugunsten der Beschäftigung in Griechenland und Portugal wird die Mindestdauer nach 1.4.2 auf 100 Stunden herabgesetzt und 1.4.3 über die Ausbildung für neue Technologien nicht angewandt. // 1.5. // Vorrang wird nur dem theoretischen Teil von Maßnahmen nach dem Modell der Berufsausbildung eingeräumt, jedoch nur in Gebieten absoluten Vorrangs und in anderen Gebieten nur bei Maßnahmen für Behinderte und Familienangehörige von Wanderarbeitnehmern. // 1.6. // Maßnahmen für Ausbilder oder Entwicklungsberater wird für die Besoldung von Angehörigen des öffentlichen Dienstes kein Vorrang eingeräumt. // 1.7. // Die Anträge werden nach Haushaltsposten genehmigt. Reichen die Mittel nicht aus, um für alle vorrangigen Maßnahmen Zuschüsse zu gewähren, wird eine lineare Kürzung vorgenommen; diese wird im Verhältnis zu dem Betrag berechnet, der für jeden Mitgliedstaat verbleibt. Reichen die Mittel aus, um für die vorrangigen Maßnahmen Zuschüsse zu gewähren, wird die Kürzung bei den nicht vorrangigen Maßnahmen angewandt. Bei der Anwendung der Kürzung werden bevorzugt: // 1.7.1. // Maßnahmen, die Teil eines integrierten Programmes sind, für das Zuschüsse mehrerer gemeinschaftlicher Finanzinstrumente gewährt werden, insbesondere integrierte Mittelmeerprogramme (N); // 1.7.2. // Maßnahmen der beruflichen Bildung, die unmittelbar zu einem bestimmten Arbeitsplatz in Unternehmen mit weniger als 500 Beschäftigten führen und mit der Anwendung neuer Technologien, Gegenstand der Forschungs- und Entwicklungsprogramme der Gemeinschaft, verbunden sind (N); // 1.7.3. // Maßnahmen, die auf den Zuschuß des Fonds besonders angewiesen sind (N). // 1.8. // Entscheidungen über Anträge auf Zuschuß müssen gemeinschaftlicher Politik und dem Gemeinschaftsrecht entsprechen. // 1.9. // Bei der Anwendung der Leitlinien berücksichtigt die Kommission die wirtschaftliche und soziale Lage Portugals. // 2. // Vorrangige Maßnahmen für Jugendliche unter 25 Jahren // 2.1. // Berufliche Bildung von Personen unter 18 Jahren, die mindestens 800 Stunden dauert und mindestens 200 Stunden, jedoch nicht mehr als 400 Stunden, Berufserfahrung einschließt und begründete Aussichten auf eine Beschäftigung eröffnet (R); bei Maßnahmen zugunsten der Beschäftigung in Griechenland und Portugal beträgt die Mindestdauer der erforderlichen Berufserfahrung 100 Stunden. // 2.2. // Berufliche Bildung von Personen, deren Qualifikationen sich in der Praxis als unzureichend oder ungeeignet erwiesen haben, wenn die Maßnahmen auf einen qualifizierten Beruf unter Anwendung neuer Technologien (N) oder auf einen Beruf mit begründeten Aussichten auf Beschäftigung vorbereitet (AR). // 2.3. // Beschäftigung oder Niederlassung auf unbestimmte Zeit an zusätzlichen Arbeitsplätzen (R) oder Beschäftigung für mindestens sechs Monate an zusätzlichen Arbeitsplätzen, die einem öffentlichen Bedürfnis entsprechen (AR). // 2.4. // Berufliche Bildung durch Beschäftigungsinitiativen von örtlichen Gruppen, möglichst mit Hilfe der regionalen oder kommunalen Verwaltungen im Rahmen der lokalen Entwicklung von Beschäftigungsmöglichkeiten (N). // 3. // Vorrangige Maßnahmen für Personen über 25 Jahren // 3.1. // Berufliche Bildung für das Personal in Unternehmen mit weniger als 500 Beschäftigten, deren Umschulung im Hinblick auf die Einführung neuer Technologien oder die Verbesserung der Verwaltungsmethoden notwendig ist (R); abweichend von 1.4.2 beträgt die Mindestdauer 100 Stunden. // 3.2. // Beschäftigung oder Niederlassung auf unbestimmte Zeit von Langzeitarbeitslosen an zusätzlichen Arbeitsplätzen oder Beschäftigung für mindestens sechs Monate an zusätzlichen Arbeitsplätzen, die einem öffentlichen Bedürfnis entsprechen (AR). // 3.3. // Berufliche Bildung durch Beschäftigungsinitiativen von örtlichen Gruppen, möglichst mit Hilfe der regionalen oder kommunalen Verwaltungen im Rahmen der lokalen Entwicklung von Beschäftigungsmöglichkeiten (R). // 4. // Vorrangige Maßnahmen, für die keine Altersgrenze gilt // 4.1. // Programmes Maßnahmen, die einen Teil eines integrierten Programmes bilden, für das Zuschüsse mehrerer gemeinschaftlicher Finanzinstrumente gewährt werden (N). // 4.2. // Maßnahmen, die gemeinsam von Trägern aus mehreren Mitgliedstaaten getroffen werden (N). // 4.3. // Berufliche Bildung, die mit Maßnahmen zur Umstrukturierung von Industrieunternehmen verbunden ist, um technologischem Wandel oder wesentlichen Veränderungen der Nachfrage im betroffenen Wirtschaftszweig zu begegnen; die Umstrukturierung muß sich entscheidend auf die beruflichen Fähigkeiten auswirken und innerhalb von zwei Jahren mindestens 15 % der Beschäftigten betreffen. Die Ausbildung kann sowohl Arbeitnehmer betreffen, die zur weiteren Beschäftigung im unternehmen umgeschult werden, als auch Arbeitnehmer, die arbeitslos werden und an anderer Stelle einen Arbeitsplatz benötigen (R). Vorrang wird auch ausserhalb der vorrangigen Gebiete eingeräumt, wenn die Umstrukturierung sich auf die beruflichen Fähigkeiten von mindestens 25 % der Beschäftigten auswirkt, in dem betroffenen Gebietsteil besonders hohe Arbeitslosigkeit herrscht oder die öffentliche Verwaltung ausserordentliche Maßnahmen zur Förderung der beruflichen Bildung und der Schaffung von Arbeitsplätzen getroffen hat (N). // 4.4. // Berufliche Bildung, die unmittelbar zu einem bestimmten Arbeitsplatz in Unternehmen mit weniger als 500 Beschäftigten führt und mit der Anwendung neuer Technologien, Gegenstand der Forschungs- und Entwicklungsprogramme der Gemeinschaft, verbunden ist (N). // 4.5. // Berufliche Bildung für Langzeitarbeitslose, die den Bedürfnissen dieser Personen entspricht, Motivtion und Beratung einschließt und begründete Aussichten auf eine Beschäftigung eröffnet (R). // 4.6. // Berufliche Bildung, Beschäftigung oder Niederlassung an zusätzlichen Arbeitsplätzen von Frauen, wenn es sich um berufliche Tätigkeiten handelt, in denen diese nicht ausreichend vertreten sind (N). // 4.7. // Maßnahmen für Wanderarbeitnehmer und deren Familienangehörige, um // 4.7.1. // ihre Eingliederung in das Aufnahmeland durch berufliche Bildung verbunden mit Sprachunterricht zu fördern (N); für Personen über 25 Jahre gilt dies nur während der ersten drei Jahre nach dem Wechsel des Wohnsitzes; // 4.7.2. // die kenntnis der Muttersprache zu erhalten und berufliche Bildung, falls notwendig, verbunden mit einer Nachschulung in der Muttersprache zu vermitteln, wenn sie auf den Arbeitsmarkt ihres Herkunftslandes zurückkehren wollen; dies gilt nur für Staatsangehörige der Mitgliedstaaten (N). // 4.8. // Maßnahmen für Behinderte, die fähig sind, sich in den freien Arbeitsmarkt einzugliedern (R). // 4.9. // Berufliche Bildung von mindestens 400 Stunden Dauer für Personen mit mindestens drei Jahren Berufserfahrung für eine Beschäftigung als Ausbilder oder Entwicklungsberater (zur Förderung örtlicher Initiativen) (AR). // 5. // Spezifische maßnahmen innovatorischen Inhalts // // Innovatorische Maßnahmen für höchstens 100 Personen, wenn diese Maßnahmen Grundlage für eine spätere Förderung durch den Fonds im Rahmen der Arbeitsmarktpolitik der Mitgliedstaaten abgeben. Diese müssen neue Wege für den Inhalt, die Methoden oder die Organisation von Maßnahmen erproben, für die der Fonds Zuschüsse gewähren kann (N). Die Begrenzung auf 100 Personen gilt nicht für Maßnahmen, die Teil eines integrierten Mittelmeerprogramms sind. Verzeichnis der Gebiete mit hoher Arbeitslosigkeit und Langzeitarbeitslosigkeit und/oder industrieller und sektoraler Umstrukturierung BELGIQUE/BELGIË Arrondissements/arrondissementen: Aalst, Arlon, Ath, Bastogne, Charleroi, Dinant, Hasselt, Huy, Liège, Maaseik, Marche-en-Famenne, Mons, Mouscron, Namur, Neufchâteau, Nivelles, Oudenaarde, Philippeville, Soignies, Thuin, Tongeren, Tournai, Verviers, Virton, Waremme. DANMARK Amtskommunerne: Bornholm, Frederiksborg, Thyborön-Harboöre, Thyholm, Lemvig, Ulborg-Vemb, Ringköbing, Holmsland, Skjern, Egvad (Ringköbing Amtskommune). Hanstholm, Thisted, Sydthy, Morsö, Sallingsund, Sundsöre (Viborg Amtskommune). Gundsö, Roskilde, Lejre, Bramsnös (Roskilde Amtskommune). Kommuner Nord for Limfjorden, naar bortses fra AAlborg kommune (Nordjylland Amtskommune) DEUTSCHLAND Länder: Berlin, Saarland. Arbeitsmarktregionen: Aachen, Ahaus, Amberg, Bochum, Braunschweig-Salzgitter, Bremen, Bremerhaven, Cuxhaven, Dortmund-Lüdinghausen, Duisburg, Essen, Fulda, Gelsenkirchen, Hagen, Krefeld, Lübeck-Ostholstein, Mülheim, Oberhausen, Osnabrück, Recklinghausen, Schwandorf, Siegen, Steinfurt, Wesel-Mörs. Gebietsteile der Arbeitsmarktregion Bayreuth, die im Rahmen der Gemeinschaftsaufgabe 'Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur' Fördergebiete sind und die Gebietsteile von Rheinland-Pfalz, die an das Saarland angrenzen (1). ESPAÑA Comunidades autónomas/provincias: Alava, Alicante, Asturias, Baleares, Barcelona, Cantabria, Castellón de la Plana, Gerona, Guipuzcoa, Hüsca, Lérida, Madrid, Navarra, Rioja, Tarragona, Terül, Valencia, Vizcaya, Zaragoza. FRANCE Départements: Aisne, Allier, Ardennes, Ariège, Aude, Bouches-du-Rhône, Calvados, Cantal, Charente-Maritime, Corse-du-Sud, Haute Corse, Creuse, Dordogne, Gard, Gironde, Hérault, Indre-et-Loire, Loire, Loire-Atlantique, Lot-et-Garonne, Haute Marne, Maine-et-Loire, Manche, Meuse, Meurthe-et-Moselle, Morbihan, Moselle, Nord, Orne, Pas-de-Calais, Puy-de-Dôme, Pyrénées-Atlantiques, Hautes-Pyrénées, Pyrénées-Orientales, Haute-Saône, Sarthe, Seine-Maritime, Somme, Tarn, Tarn-et-Garonne, Var, Vosges. Les zones aidées dans l'Ardèche et les zones aidées limitrophes aux Vosges dans le Bas-Rhin et le Haut-Rhin (2). Dans le Finistère l'arrondissement de Quimper. Les arrondissements d'Autun et de Charolles dans la Saône-et-Loire. L'arrondissement d'Albertville dans la Savoie. ITALIA Province: Alessandria, Asti, Brescia, Ferrara, Genova, Gorizia, Grosseto, La Spezia, Livorno, Lucca, Massa-Carrara, Perugia, Pisa, Pordenone, Ravenna, Rieti, Roma, Rovigo, Savona, Terni, Torino, Trieste, Valle d'Aosta, Viterbo. Zone assistite nelle province di Arezzo, Como, Pesaro e Urbino, Pistoia, Treviso, Vercelli (3). Milano (eccetto il Centro ma compresa la periferia industriale). LUXEMBOURG NEDERLAND Gebieden vastgesteld door de Commissie voor de Regionale Ontwikkelingsprogrammering: Agglomeratie Haarlem, Alkmaar en omstreken, Arnhem/Nijmegen, IJmond, Kop van Noord-Holland, Oost-Groningen, Twente, Zaanstreek. In Zuidoost-Noord-Brabant de textielzone Helmond. UNITED KINGDOM Counties/Local authority areas: Central, Cleveland, Clwyd, Cornwall, Derbyshire, Dumfries and Galloway, Durham, Fife, Greater Manchester, Gwent, Gwynedd, Highlands, Humberside, Isle of Wight, Lothian, Merseyside, Mid Glamorgan, Northumberland, Nottinghamshire, South Glamorgan, South Yorkshire, Staffordshire, Strathclyde, Tayside, Tyne and Wear, West Glamorgan, West Midlands. Travel-to-work-areas: Workington in Cumbria; Llanelli in Dyfed; The Districts of Dover and Thanet in Kent; Accrington, Blackburn, Burnley, Lancaster, Nelson, Rossendale and Blackpool in Lancashire; Coalville in Leicestershire; Parts of Grimsby, of Hull and of Scunthorpe in Lincolnshire; Corby in Northamptonshire; North Warwickshire and Nuneaton and Bedworth Boroughs in Warwickshire; Bradford, Castleford, Dewsbury, Halifax, Huddersfield, Leeds, Heighley, Todmorden and Wakefield in West Yorkshire. (1) Dreizehnter Rahmenplan der Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur, Deutscher Bundestag, Drucksache 10/1279 vom 11. 4. 1984, S. 150. (2) Décret 82/379 du 6. 5. 1982 relatif à la prime d'aménagement du territoire, Journal Officiel de la République française du 7. 5. 1982, p. 1 294. (3) - Decreto 902 del 9. 11. 1976, Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana del 11. 1. 1977; - Comitato interministeriale per il coordinamento della politica industriale, deliberazione del 27. 3. 1980, Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana N. 104 del 16. 4. 1980, p. 3 386, p. 3 390. - Decreto del 16. 5. 1986, Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana del 14. 7. 1986. - Decreto del 15. 4. 1987, Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana del 3. 12. 1987.


text:
El Arnold Palmer Invitational es un torneo de golf profesional masculino que se disputa en la ciudad de Orlando, estado de Florida, Estados Unidos. Es uno de los cinco torneos por invitación del PGA Tour y se celebra en marzo con una bolsa de premios de 6,2 millones de dólares.
 Surgió en 1966 con el nombre de Florida Citrus Open Invitational y se disputaba en el Río Pinar Country Club. En 1979 pasó a disputarse en el Bay Hill Club and Lodge, por lo que su nombre pasó a ser Bay Hill Citrus Classic ese año, Bay Hill Classic el año siguiente, tiempo después Bay Hill Invitational. El torneo adoptó la denominación actual en 2007, en referencia al golfista y dueño del club, Arnold Palmer.
 Desde 1974, el torneo se emite en Estados Unidos por la cadena de televisión NBC.
 El récord de victorias en el torneo de Bay Hill lo ostenta Tiger Woods con ocho. Seis golfistas repitieron victoria, el último de ellos Matt Every.
 Ganadores
 Enlaces externos
 Sitio oficial del Arnold Palmer Invitational
 Arnold Palmer Invitational en el sitio oficial del PGA Tour
 Torneos de golf del PGA Tour
 Deporte en Orlando
 Eventos deportivos en el estado de Florida


text:
AD 1996 nr 22 | lagen.nu
 Fråga om allmänt skadestånd för deltagande i en olovlig strejk. Enligt förarbetsuttalanden bör skadeståndet för en olovlig konflikt som varken innehåller försvårande eller förmildrande omständigheter ligga på nivån 2 000 kr i dagens penningvärde. Arbetsdomstolen gör uttalanden om vad som kan utgöra en "normalkonflikt". I det aktuella fallet anser domstolen att det föreligger ett par omständigheter som är ägnade att inverka i sänkande riktning på skadeståndets storlek. Strejken var sålunda redan från början avsedd att vara kortvarig och den avbröts också efter mindre än ett dygn. Vidare var strejken att uppfatta inte i första hand som ett påtryckningsmedel i syfte att påverka kollektivavtalsregleringen utan främst som en protestaktion. Särskilt med hänsyn till de allvarliga följder som konflikten fick för företaget i form av två dygns produktionsbortfall anser domstolen dock att ett betydande skadestånd är motiverat. Det allmänna skadeståndet bestäms till 1 700 kr för var och en av arbetstagarna.
 Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet; Svenska Livsmedelsarbetareförbundet, Skogaholms Bröd Aktiebolag, vissa arbetstagare vid
 Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet
 vissa arbetstagare vid Skogaholms Bröd Aktiebolag i Stockholm.
 Mellan Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet och Svenska Livsmedelsarbetareförbundet gäller normalt ett riksavtal. Det i målet aktuella avtalet hade sagts upp av Svenska Livsmedelsarbetareförbundet den 9 juni 1995 med en uppsägningstid om sju dagar. Ett avtalslöst tillstånd inträdde således vid midnatt natten mot den 16 juni 1995.
 Aktiebolaget Skogaholms Bröd är medlem i Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet. Bolaget tillverkar och distribuerar matbröd och bakverk. Stockholmsbagarn är en av sexton regionalt verksamma produktionsenheter inom Aktiebolaget Skogaholms Bröd. Bolagets huvudkontor finns i Eskilstuna. Vid varje enskild produktionsenhet finns en platsledning. Ägare till Skogaholms-koncernen är LRF genom Cerealia. Stockholmsbagarn är den största enskilda produktionsenheten inom Skogaholms-koncernen och har cirka 270 anställda.
 Den 15 juni 1995 vid 19-tiden utbröt en strejk vid Stockholmsbagarn. Strejken avbröts påföljande dag. När kvällsskiftet startade den 16 juni hade samtliga strejkande arbetstagare återgått i arbete.
 Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet har väckt talan vid arbetsdomstolen med anledning av strejken. Talan, såsom den slutligt bestämts, har riktats mot 62 arbetstagare som samtliga är medlemmar i Svenska Livsmedelsarbetareförbundet. Arbetstagarna har upptagits i bilaga 1 (utesluten här) till domen.
 Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet har yrkat att arbetsdomstolen dels förklarar strejken otillåten såsom stridande mot 41 § medbestämmandelagen, dels ålägger var och en av arbetstagarna att till Aktiebolaget Skogaholms Bröd utge skadestånd med 2 000 kr.
 Svenska Livsmedelsarbetareförbundet och arbetstagarna har medgett att stridsåtgärden varit otillåten enligt 41 § medbestämmandelagen då den inte beslutats i behörig ordning. De har vidare vitsordat att arbetstagarna i och för sig är skadeståndsskyldiga men har yrkat att skadeståndsbeloppen med hänsyn till omständigheterna jämkas till noll kr.
 I början av januari 1995 gjorde den dåvarande platschefen vid Stockholmsbagarn, B.F., en analys som visade att verksamheten vid Stockholmsbagarn utvecklades allt sämre och att man kunde tala om en akut kris. Analysen innehöll också vissa förslag till åtgärder som innebar att Stockholmsbagarn skulle göra besparingar på 10-11 miljoner kr. Analysen färdigställdes den 15 januari. Bolagets dåvarande VD delade inte B.F:s' bedömning att det var fråga om en akut kris och något beslut om besparingsåtgärder fattades inte med anledning av analysen.
 Som bolaget uppfattade situationen var Livsklubben hos Stockholmsbagarn vid denna tidpunkt över huvud taget inte beredd att ens acceptera ett anställningsstopp.
 Så småningom insåg bolagets ägare att någonting drastiskt måste göras för att komma till rätta med Stockholmsbagarns problem. I mitten av mars 1995 redovisades ytterligare en utredning, den sk. konsekvensutredningen, för koncernledningen. Koncernledningen accepterade konsekvensutredningens förslag till besparingsåtgärder.
 Efter visst ytterligare utredningsarbete informerade platsledningen den 17 maj 1995 de tre fackliga organisationerna vid Stockholmsbagarn om konsekvensutredningens förslag till åtgärder. Förslaget innebar ett krav på besparingar om 20-22 miljoner kr. Det var 23 fackliga representanter som deltog vid informationen som även innehöll en genomgång avseende marknad och produktion samt en redovisning av en s.k. ABC-analys. Denna innehöll ett förslag om att kunderna skulle indelas i grupper beroende på storlek, där A-kunderna, som avsåg de största kunderna, skulle erhålla mer service än tidigare. Vid informationen den 17 maj bestämdes vidare datum för MBL-förhandlingar. Förhandlingar hölls med LEDARNA den 22 maj, med Livsklubben den 24 maj och med SIF den 1 juni.
 Vid förhandlingen med Livsklubben den 24 maj 1995 redogjorde platsledningen för Stockholmsbagarns ekonomiska situation och förklarade att det måste göras besparingar på en nivå om 20-22 miljoner kr. I praktiken skulle detta innebära en minskning av personalen med omkring 70 tjänster per år. Livsklubben accepterade inte de föreslagna besparingsåtgärderna utan gjorde gällande att ett besparingsförslag om 20-22 miljoner kr var omöjligt att genomföra i praktiken och att förslaget var liktydigt med en nedläggning av Stockholmsbagarn. Livsklubben framförde även synpunkter på internprissättningen, vilken enligt klubben missgynnade Stockholmsbagarn och utgjorde en av orsakerna till besparingsförslaget. Platsledningen uppmanade då Livsklubben att presentera ett eget sparpaket. Förhandlingen ajournerades därefter fram till den 2 juni.
 Vid den förhandling som ägt rum med LEDARNA hade parterna enats om att fyra arbetsledare, däribland G.S. och H.W., skulle sägas upp. Uppsägningarna av G.S. och H.W. väckte missnöje hos Livsklubben som ansåg att dessa båda arbetsledare borde få vara kvar.
 När förhandlingen med Livsklubben återupptogs den 2 juni 1995 presenterade klubben ett eget förslag på besparingsåtgärder som klubben ansåg vara tillräckliga. Livsklubben framförde också med skärpa krav på att alla besparingar skulle ske genom naturlig avgång, dvs. klubben ville inte acceptera några uppsägningar. Vidare krävde Livsklubben att uppsägningarna av arbetsledarna G.S. och H.W. skulle återtas. Livsklubben fordrade också att företaget samma dag skulle besvara följande frågor: 1. Är företaget villigt att fortsätta förhandlingen? 2. Är företaget villigt att återta G.S:s och H.W:s varsel om uppsägning? 3. Är företaget villigt att acceptera principen "naturlig avgång" framöver? Livsklubben lät vidare meddela att om klubben inte fick ett jakande svar på de ställda frågorna skulle det skriftliga underlaget till Livsklubbens besparingsförslag återkrävas och någon förhandling om genomförande av Livsklubbens förslag inte ske. Detta måste enligt arbetsgivareförbundets uppfattning tolkas så att Livsklubbens inställning var att det inte skulle bli några fortsatta förhandlingar angående besparingsförslagen, om inte företaget gick med på Livsklubbens krav. Det framställdes således ett ultimatum från Livsklubbens sida för att fortsätta förhandlingen. Företaget lyckades dock få till stånd en ajournering av förhandlingen till den 12 juni, då företaget lovade att slutgiltigt besvara de frågor som Livsklubben ställt.
 Vid tidpunkten för MBL-förhandlingarna var det en uppskruvad stämning bland vissa av Livsklubbens medlemmar och det förekom åtskilliga antydningar om vild strejk. Företaget försökte på alla sätt informera de anställda om allvaret med en olovlig strejk och om nödvändigheten av att göra kraftiga besparingar för att Stockholmsbagarn skulle kunna räddas. Det var inte samtliga anställda som hade avvisat företagets förslag på besparingar. Det fanns anställda som var villiga att acceptera nedskärningar.
 Den 6 och den 7 juni 1995 inträffade tre fall av produktionsstörningar vilka med stor sannolikhet uppkommit genom sabotage. Den 6 juni hittades tre långa bitar svart isoleringstejp i bröd på linje ett. Den typ av tejp som påträffades används bara av mekaniker. Den 7 juni påträffades solrosfrön i en deg, vilket medförde att företaget tvingades kassera 240 limpor på grund av risken för allergiker. Samma dag stängdes även en sirapskran av med påföljd att två degar förstördes.
 I Livsklubbens informationsblad, Livstecken, nr 9/95, som utkom den 7 juni 1995 stod under rubriken "Strejkhot" följande att läsa: "Så här står det till med "strejkhoten": Medlemmarna röstade 20-22/5 för att ta till strejk om företaget inte backar från sitt förslag. Nu förhandlar vi inte om företagets förslag, utan om vårt, så det strejkhotet bör inte vara aktuellt". Detta måste uppfattas så att strejkhotet inte skulle vara aktuellt om företaget gick med på att förhandla helt på Livsklubbens villkor och att acceptera Livs grundläggande krav.
 Vid den fortsatta förhandlingen den 12 juni 1995 gick företagets representanter muntligen igenom en av företaget gjord analys av Livsklubbens förslag till besparingsåtgärder. Även en skriftlig analys av besparingsförslaget överlämnades till Livsklubben. En diskussion rörande förslaget fördes och klubben vidhöll sina tidigare krav. Företaget nödgades konstatera att parterna stod mycket långt ifrån varandra vad avsåg innehållet i en besparingsplan och att företaget inte hade någon möjlighet att tillmötesgå de av Livsklubben uppställda kraven för fortsatta förhandlingar. Med hänsyn till dessa omständigheter ansåg företaget att det inte var meningsfullt att fortsätta förhandlingen utan föreslog istället att parterna skulle bestämma ett datum för förhandling angående turordningen vid de kommande uppsägningarna inom Stockholmsbagarn. Livsklubben önskade emellertid förbehålla sig rätten att påkalla central förhandling och ville därför inte att något datum för förhandling rörande turordningsfrågor skulle fastställas. Livsklubben förklarade vidare att den eventuellt skulle komma att anklaga företaget för brott mot medbestämmandelagen.
 För att belysa det förhandlingsklimat som rådde vid tillfället vill förbundet peka på att förhandlingsprotokollet förekommer i två versioner. Anledningen till detta är att Livsklubben inte velat godta protokollets ursprungliga lydelse utan för egen del strukit vissa delar av innehållet i en paragraf. Paragrafens ursprungliga lydelse är följande: "Livs hävdade att om Livs var tvungna att acceptera företagets förslag till bemanning, kommer Livs kontakter med fackklubbar i Göteborg (Volvo) och Borlänge (Domnarvets järnverk) resultera i en köpbojkott mot Skogaholms produkter, vilket skulle medföra stora problem för koncernens fortlevnad..........". När Livsklubbens ordförande skulle justera protokollet ville hon inte ha med detta uttalande. I den protokollsversion som har justerats av Livsklubbens ordförande har därför den ovan citerade meningen strukits över och Livsklubbens ordförande istället gjort följande anmärkning. "Sidokommentar som liksom en rad andra sidokommentarer från bägge parter ej hör till sakförhandlingen".
 För att på något sätt komma ur den låsta situationen begärde företaget den 14 juni 1995 central förhandling i frågan. Samma dag inträffade ytterligare en incident på arbetsplatsen som företaget uppfattade som ett försök till sabotage. Någon hade då placerat brödbitar på två av de fotoceller som styr bromsarna vid returbanan för formarna. Detta hade kunnat leda till produktionsstörningar om inte det hela hade upptäckts innan formarna hade startats.
 Den 15 juni 1995 avslutades förhandlingarna med SIF angående frågan om driftsinskränkningar i enighet.
 Den 14 juni 1995 hade Livsklubben kallat till ett möte som skulle äga rum den 15 juni kl. 17.00. Kallelsen till mötet hade rubriken "Strejkmöte". I kallelsen stod att mötet skulle handla om dels förhandlingsläget vad avsåg nedskärningarna, dels det strejkvarsel som hade lämnats av Livsmedelsarbetareförbundet centralt i anslutning till de pågående löneförhandlingarna med Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet. Det kan nämnas att det centrala strejkvarslet i princip innebar att strejk skulle bryta ut på Skogaholms-bagerierna, dvs. även Stockholmsbagarn, den 19 juni.
 Direkt efter mötet den 15 juni 1995 gick en ganska stor grupp livsmedlemmar till företaget. Utanför företaget fungerade sedan ett fyrtiotal Livsmedlemmar som strejkvakter och man hade även hundar med sig. Stämningen var uppskruvad och företagsledningen upplevde att det var ganska stora problem att över huvud taget röra sig ute på området. Under kvällen sågs två av Livsklubbens styrelseledamöter servera de strejkande varm dryck. Platsledningen tog sig dock in på området och kunde samlas där omkring kl. 21.00. Platsledningen hade emellertid svårigheter att skaffa sig en överblick över läget och den visste inte vid denna tidpunkt om packning, distribution och det senare nattskiftet skulle fungera. Det var inte samtliga arbetstagare som strejkade men de som arbetade kunde bara syssla med rengöring o.dyl. Omkring midnatt hade platsledningen fått omfattningen av strejken något så när klar för sig och beslutade då att lägga om produktionen till andra enheter inom koncernen. Det stämmer inte - som har påståtts från arbetstagarparternas sida - att platsledningen inte skulle ha önskat tala med de strejkande. Någon delegation från de strejkande har inte varit i kontakt med platsledningen. Däremot fick en arbetsledare en handskriven, icke undertecknad, lapp där det stod: "Vi på Skogaholm kräver att förhandlingarna om neddragningarna återgår till lokal nivå samt att platschefen B.F. kommer hit och förklarar hur företaget skall klara av föreslagna neddragningar". Det stod emellertid inte någonting om vem som platschefen skulle tala med eller vad "hit" innebar.
 Det dröjde ytterligare någon tid innan platsledningen hade strejkens omfattning fullständigt klar för sig. Platschefen B.F. hade inte någon tidigare erfarenhet av denna typ av konflikt och han kände inte till innehållet i 43 § medbestämmandelagen. Han kunde inte heller kontakta arbetsgivareförbundet under natten. Efter att ha talat med arbetsgivareförbundet på morgonen den 16 juni 1995 fick han dock klart för sig att överläggningar skulle hållas. En överläggning med Livsklubben ägde sedan rum vid elvatiden på förmiddagen samma dag. Vid överläggningen uppgav Livsklubbens ordförande att strejken, enligt ett gruppbeslut som tagits under mötet den 15 juni, var planerad att pågå under 24 timmar och att strejken skulle upphöra under kvällen i och med att kvällsskiftet startade.
 Beroende på den fördröjningseffekt som uppstod genom att Stockholmsbagarn tvingades att lägga om produktionen till andra enheter förlorade Stockholmsbagarn i praktiken två hela produktionsdagar på grund av strejken. Det kan vidare nämnas att företaget har tillerkänts konfliktersättning från Svenska Arbetsgivareföreningen motsvarande två hela produktionsdagar.
 Efter strejken fortsatte förhandlingarna med Livsklubben och företaget anlitade vidare en löntagarkonsult för att på så sätt få en öppning i det låsta läge som hade uppstått. Konsultrapporten utmynnade emellertid inte i något ställningstagande i frågan vem som hade rätt i sin bedömning; företaget eller Livsklubben. Uppsägningar har skett och vid tiden för huvudförhandlingen hade 56 personer sagts upp. Företagets slutmål är att personalstyrkan skall minskas till totalt 200 anställda, varav cirka 150 på Livssidan. Företaget beräknar att slutmålet kommer att ha uppnåtts vid årsskiftet 1995/96. De månader som personalminskningen har fördröjts på grund av Livsklubbens agerande har redan kostat företaget flera miljoner kr.
 Arbetsgivarsidan gör inte gällande att Livsklubben skulle ha anordnat strejken eller på annat sätt gjort sig skyldig till brott mot medbestämmandelagen. Enligt arbetsgivarsidans mening är det dock Livsklubbens militanta, ultimativa agerande under förhandlingarna som är den egentliga orsaken till att strejken bröt ut.
 Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet gör gällande att strejken är otillåten dels på grund av att den inte har beslutats i behörig ordning, dels på grund av att den utbrutit vid en tidpunkt då riksavtalet fortfarande gällde. Förbundet bestrider vidare att det föreligger någon grund för jämkning av de yrkade skadestånden. Strejkens syfte har varit att tvinga bolaget att frångå sin uppfattning i en förhandlingsfråga och istället acceptera de krav som arbetstagarsidan framställde. Den omständigheten att förhandlingarna avsåg uppsägningar av arbetstagare är i sig inte tillräcklig grund för jämkning av skadestånden. Det är möjligt att en överläggning enligt 43 § medbestämmandelagen kunde ha hållits någon timme tidigare än vad som skedde men den fördröjning som inträffade har inte på något sätt påverkat strejkens förlopp då strejken redan från början varit planerad att pågå under 24 timmar och det var under kvällen och natten mot den 16 juni 1995 som flertalet av de 62 arbetstagarna lade ned arbetet.
 Arbetstagarsidan
 Stockholm är Aktiebolaget Skogaholms Bröds viktigaste marknad och Stockholmsbagarn är därför en betydelsefull fabrik för bolaget. Övriga närliggande enheter inom Skogaholms-koncernen finns i Uppsala och i Eskilstuna och det förekommer ett utbyte mellan dessa tre enheter. Bakningen kan ske vid en enhet och brödet transporteras till en annan enhet varifrån distributionen sker. Detta för att kunderna skall kunna få ett samlat utbud.
 Stockholmsbagarn är en arbetsplats där de anställda arbetar under lång tid. Den fackliga verksamheten är väl organiserad och de allra flesta som arbetar inom Livsmedelsarbetareförbundets avtalsområde är fackligt anslutna till förbundet. Livsklubbens styrelse har innehaft sina förtroendeuppdrag under lång tid och styrelseledamöterna har även arbetat länge vid Stockholmsbagarn.
 År 1993 blev B.F. platschef vid Stockholmsbagarn. Förhandlingskontakterna med Livsklubben fungerade till en början bra. Bl.a. förhandlades ett linjebemanningsavtal fram. Produktionen steg utan att några investeringar eller andra särskilda åtgärder vidtogs. Enligt Livsklubbens styrelse gick det att förhandla med platsledningen men det var givetvis fråga om att "både ge och ta". Parterna kunde dock komma överens vilket naturligtvis var till Stockholmsbagarns fördel.
 Under hösten 1994 tyckte emellertid Livsklubben att förhandlingsklimatet försämrades. Det var egentligen inte så att motsättningar uppkommit mellan Livsklubben och platsledningen utan det var snarare så att man hade gemensamma problem med koncernledningen. Som exempel kan nämnas att både platsledningen och Livsklubben var missnöjda med koncernledningens sätt att förbereda en lansering av tunnbröd i Stockholm. Under hösten flyttades även en paketeringsmaskin från Stockholmsbagarn till Eskilstuna utan att det förts några förhandlingar i frågan. Detta är exempel på händelser där både platsledningen och Livsklubben kände att företagsledningen bestämde över saker som borde skötas på lokal nivå.
 I januari 1995 lade platsledningen fram ett krispaket där besparingar om cirka 10 miljoner kr föreslogs. Livsklubben var beredd att förhandla om krispaketet. I Livsklubbens informationsblad, Livs-tecken nr 1/95, informerades medlemmarna om att klubbens målsättning var att parterna vid kommande förhandlingar skulle finna sådana lösningar på företagets problem att samtliga medlemmar kunde få behålla sina arbeten. Några förhandlingar kom emellertid inte till stånd. Anledningen till detta var att koncernledningen inte ansåg att Stockholmsbagarn stod inför en ekonomisk kris och därför inte tillät platsledningen att förhandla om besparingsförslaget.
 Ett annat förslag till förändring av verksamheten vid Stockholmsbagarn vilket lades fram av platsledningen men som sedan stoppades av koncernledningen var genomförandet av den s.k. ABC-modellen. ABC- modellen är en distributionsmodell där beteckningen ABC står för olika kundkategorier. A-kunderna skall erhålla den bästa servicen medan B-kunderna skall erhålla en något lägre grad av service och C-kunderna utgör i princip strökunder som inte är så betydelsefulla ekonomiskt.
 Någon gång i mars eller i april 1995 skedde förändringar i koncernledningen.
 I slutet av mars 1995 uppfattade Livsklubben det som att platsledningen började tappa intresset för Stockholmsbagarn. Detta kom till uttryck bl.a. vid ett produktionsmöte vid företaget den 5 april där platsledningen meddelade att den lokala ledningsgruppens handlingsutrymme kraftigt hade begränsats under de senaste månaderna. Det är uppenbarligen så att den lokala ledningen vid Stockholmsbagarn har haft andra vyer än koncernledningen.
 Vid ett möte med arbetsledarna i början av maj 1995 uppgav platschefen B.F. att det skulle komma ett sparförslag som innehöll mer långtgående krav på nedskärningar vid Stockholmsbagarn än tidigare förslag. B.F. framhöll att förslaget skulle ses som ett alternativ till en nedläggning av Stockholmsbagarn. Den 17 maj presenterades det nya sparförslaget för de lokala fackklubbarna vid Stockholmsbagarn och MBL-förhandlingar inleddes.
 Förhandlingar mellan platsledningen och Livsklubben hölls den 24 maj, den 2 juni och den 12 juni 1995. Livsklubbens medlemmar ansåg inte att företagets besparingsförslag var genomförbart och klubben utarbetade egna förslag på besparingsåtgärder som presenterades för platsledningen. Vad medlemmarna bl.a. vände sig mot var företagets bemanningsplan vilken man ansåg var felaktig och skulle leda till produktionshinder. Det förslag som Livsklubben presenterade hade sammanställts efter möten och diskussioner bland Livsklubbens medlemmar på arbetsplatsen. Livsklubben var väl medveten om Stockholmsbagarns problem och att det var nödvändigt att vidta åtgärder. Även Livsklubben utgick i sitt förslag från att nedskärningar var ofrånkomliga. Företaget påstod att det fattades 6-8 miljoner kr i klubbens förslag jämfört med företagets och att företaget därför inte var villigt att föra förhandlingar angående Livsklubbens förslag. Den 14 juni begärde företaget central förhandling.
 Påståendet från arbetsgivarsidan att Livsklubben framställde ett ultimatum under förhandlingarna skall ses utifrån det förhållandet att Livsklubben uppfattade det som att företagsledningen inte behandlade arbetstagarsidans sparförslag seriöst. Företagsledningen ville inte närmare ta del av förslaget och se fördelarna med det. Vad gäller uppsägningarna av G.S. och H.W. var båda mycket erfarna bagare som enligt Livsklubben verkligen kunde bageriyrket och haft stor betydelse för kvaliten på Stockholmsbagarns produkter. Livsklubben ansåg att deras kunnande behövdes för att Stockholmsbagarn skulle ha möjlighet att upprätthålla sin standard och att de därför var viktiga för företagets överlevnad.
 Vid flera informella kontakter som förevar mellan platsledningen och Livsklubben uppmanades Livsklubben att godta företagets mer långtgående sparförslag. Annars skulle Stockholmsbagarn läggas ned. Även Cerealias koncernchef, P.S., uppgav vid två tillfällen, den 12 maj och den 19 maj 1995, för K.B., SIF:s representant i Cerealias styrelse, att företaget, om man inte fick ordning på verksamheten vid Stockholmsbagarn, skulle lägga ned enheten och starta den på nytt om ett år för att på så sätt undgå tillämpning av reglerna om företrädesrätt till återanställning. Det var fullt klart att P.S. önskade att hans uttalande skulle framföras till Livsklubben som ett påtryckningsmedel i de lokala förhandlingarna.
 Vad gäller uppgifterna om sabotage så finns det naturliga förklaringar till de produktionsstörningar som arbetsgivarsidan har beskrivit. Några undersökningar för att se om det verkligen varit fråga om sabotage har inte gjorts från företagets sida utan det rör sig bara om löst utkastade påståenden. De produktionsstörningar som har redovisats är sådana som kan uppstå inom företaget antingen på grund av slarv eller på grund av misstag. Det rör sig absolut inte om något medvetet sabotage från arbetstagarnas sida.
 Den 14 juni 1995 skulle ett sedan tidigare inplanerat möte mellan arbetstagarna och arbetsledarna, ett s.k. AO-möte, äga rum. Inför mötet begärde arbetstagarna att de vid mötet skulle få svar på hur företaget hade tänkt att produktionen skulle fungera efter de föreslagna personalinskränkningarna. Det framställdes även önskemål om att någon representant från företagsledningen skulle delta vid mötet och förklara hur nedskärningarna i praktiken skulle går till. Vid mötet gavs, trots frågor från arbetstagarna, inte något besked om hur arbetet skulle läggas upp och fördelas, om företagets besparingsförslag genomfördes. De anställda fick i stället ett intryck av att arbetsledarna inte kunde eller inte ville besvara deras frågor. Detta bidrog till att öka den osäkerhet om läget som redan tidigare fanns hos arbetstagarna.
 Det är riktigt att Livsklubbens möte den 15 juni 1995 annonserades som ett "strejkmöte" men med detta uttryck avsågs dock det strejkvarsel som Livsmedelsarbetareförbundet lämnat centralt och enligt vilket strejker vid Stockholmsbagarn var planerade till den 19, den 20, den 25 och den 29 juni. Det var således väl motiverat av Livsklubben att vid ett möte informera medlemmarna om avtalsläget och om de pågående avtalsförhandlingarna samt om hur strejkvarslen skulle påverka förbundets medlemmar vid Stockholmsbagarn. Vid mötet den 15 juni diskuterades även vad som hade tilldragit sig vid mötet med arbetsledarna dagen före. Det konstaterades att arbetstagarna inte hade fått några svar på sina frågor. Mötet kom att dra ut på tiden och en del medlemmar gick till sina arbetsskift. Vid mötet fattades beslut om att lägga ned arbetet, om arbetstagarna inte fick den information från företaget som man ansåg sig ha rätt att kräva. Detta är förklaringen till den lapp ställd till B.F. med en begäran om att han skulle komma och förklara för arbetstagarna hur företaget skulle klara av neddragningarna, vilken senare under kvällen lämnades till en arbetsledare.
 Strejken inleddes vid 19-tiden den 15 juni 1995 med att de personer som under kvällen skulle börja sina arbetsskift stannade utanför arbetsplatsen. Även de arbetstagare som i olika pass skulle ha arbetat den 16 juni mellan kl 03.45 och 15.00 anslöt sig till strejken. När kvällsskiftet startade den 16 juni kl. 18.30 återupptogs arbetet.
 Det bestrids att stämningen bland de strejkande varit uppskruvad och det har inte varit fråga om någon belägring av arbetsplatsen. Ledamöter av Livsklubbens styrelse har funnits på arbetsplatsen under strejkdygnet. Två styrelseledamöter arbetade åtminstone från klockan nio på kvällen och under natten. Det har således funnits representanter från klubbstyrelsen tillgängliga för förhandlingar. Arbetstagarsidan har vidare svårt att se att det skulle ha förelegat några svårigheter för platsledningen att skaffa sig en överblick över situationen. Det fanns dessutom så mycket personal, t.ex. extra anställda och arbetsledare, som inte deltog i strejken att det hade varit möjligt att köra åtminstone tre linjer bröd. Även på brödutkörarsidan hade det varit möjligt att hålla verksamheten igång då det inte var så många chaufförer som deltog i strejken. Företaget föreföll dock inte att ha något intresse av att hålla produktionen igång.
 Strejken var i princip över klockan elva på förmiddagen den 16 juni 1995, eftersom de flesta arbetstagarnas skift då hade slutat. Det fanns endast viss städning och brödutkörning kvar att göra.
 De strejkande lade således ned arbetet under ett arbetspass var men resultatet blev att produktionen vid Stockholmsbagarn låg nere under 24 timmar.
 Det kan anmärkas att platsledningen innan strejken bröt ut hade skickat brev till de anställda där de upplystes om vad som kunde hända i händelse av en olovlig strejk, nämligen att skadestånd kunde komma att dömas ut och att en strejk utgjorde ett illojalt uppträdande gentemot företaget. Däremot hade platsledningen inte brytt sig om att ta reda på vilka förpliktelser företaget hade vid en olovlig strejk. Det var först på förmiddagen den 16 juni 1995, efter påpekanden från ordföranden i Livsklubbens styrelse, som en överläggning enligt 43 § medbestämmandelagen kom tillstånd.
 Företagets önskan att driva igenom ett besparingsförslag som i praktiken inte skulle kunna fungera skapade en stor osäkerhet bland Livsklubbens medlemmar och en undran över vad företagsledningen egentligen ville åstadkomma med förslaget. Bland medlemmarna uppstod funderingar över om detta var ett första steg till en nedläggning av Stockholmsbagarn. Samtidigt sade platsledningen att den arbetade för att det inte skulle bli någon nedläggning. Det har funnits tillfällen för företaget att informera arbetstagarna om vad man ville uppnå med förslaget, t.ex. vid AO-mötet den 14 juni 1995. Företaget har dock, trots önskemål om detta från arbetstagarnas sida, underlåtit att lämna sådan information. Dessa omständigheter samt det förhållandet att Livsklubbens sparförslag negligerades gjorde att det uppstod en osäker situation för de anställda. Detta är förklaringen till att strejken bröt ut.
 Efter strejken slutade platschefen B.F. och hans andreman vid Stockholmsbagarn.
 Av den konsultrapport som upprättades efter konflikten framgår att företagsledningens sparförslag enligt en schablonberäkning skulle ge 0,5 miljoner kr mer i personalkostnadsminskning jämfört med Livsklubbens förslag. Vidare konstaterade de anlitade konsulterna i rapportens sammanfattning att de funnit att parterna i sak stod nära varandra i bedömningen av nödvändiga förändringar. I konsultrapporten finns vidare en antydan om de planer som platsledningen haft ifråga om Stockholmsbagarn och om det förhållande som rått mellan koncernledningen och platsledningen. I rapporten uttalas angående Stockholmsbagarns ställning i ägarkretsen och frågan om det skulle vara bättre för Stockholmsbagarn och ägaren om Stockholmsbagarn organiserades som ett eget aktiebolag följande: "Det som talar för en sådan uppläggning är att Bagarn då kunde bestämma mer i egna frågor utan styrning som nu från HK i Eskilstuna. Den ledningsgrupp som arbetat i Stockholm de senaste 2 åren och som nu till 2/3 lämnar verksamheten har haft sådana tankar och kanske planer på självständighet inom Skogaholmsfamiljen". Detta visar att B.F. hade planer på att förändra verksamheten vid Stockholmsbagarn men inte fick något stöd från företagsledningen och därför bestämde sig för att sluta som platschef.
 Förhandlingarna angående personalinskränkningar vid Stockholmsbagarn var vid tiden för huvudförhandlingen nästan avslutade. Enligt Livsklubbens uppfattning ligger den bemanningsplan som parterna nu har enats om mycket nära Livsklubbens ursprungliga förslag.
 Arbetstagarparterna medger att strejken varit otillåten enligt 41 § medbestämmandelagen då den inte beslutats i behörig ordning. Vad gäller frågan om riksavtalet ännu gällde vid tidpunkten för strejken är arbetstagarsidans uppfattning den att gällande kollektivavtal sagts upp den 9 juni 1995 med sju dagars varsel och att ett avtalslöst tillstånd därmed inträtt från och med den 16 juni 1995.
 Strejken har inte haft något otillåtet syfte och den har varit ursäktlig med hänsyn till den situation som varit och till vilken företaget i stor utsträckning bidragit genom sitt agerande. Det föreligger därför skäl att jämka skadestånden. Företaget har vidare på grund av platsledningens bristande kunskap om innehållet i 43 § medbestämmande- lagen inte gjort gjort vad som ankommit på företaget för att förhindra, förkorta och avsluta den olovliga strejken genom att omedelbart begära överläggning. Detta förhållande åberopas som en särskild jämkningsgrund. För det fall att arbetsdomstolen inte finner skäl att jämka skadestånden till noll kr bör i vart fall vid bestämmande av skadeståndens storlek beaktas att strejken pågått under kort tid, endast 7-8 arbetstimmar.
 Vad gäller arbetstagarsidans påstående att det från bolagsledningens sida skulle ha förelegat hot om att lägga ned Stockholmsbagarn är det riktigt att företaget upprepade gånger framhållit att en nedläggning kunde vara det enda alternativet om Stockholmsbagarns ekonomi inte gick att ordna. Detta är också vad P.S. har sagt till K.B..
 Arbetsdomstolens prövning i målet gäller en fråga om skyldighet för 62 arbetstagare vid Stockholmsbagarn att utge allmänt skadestånd för deltagande i en olovlig strejk. Strejken bröt ut den 15 juni 1995 vid 19-tiden. Vid kvällsskiftets början påföljande dag kl. 18.30 hade samtliga strejkande återgått i arbete.
 Arbetsdomstolen har hållit huvudförhandling i målet. Vid denna har på Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundets begäran vittnesförhör hållits med personaldirektören vid AB Skogaholms Bröd B.J., förre platschefen vid Stockholmsbagarn B.F., förre personalchefen vid AB Skogaholms Bröds region öst H.N. och koncernchefen för Cerealia P.S.. På arbetstagarparternas begäran har B.W., Y.N., Å.B., B.A. och N.Y., samtliga arbetstagare vid Stockholmsbagarn, hörts under sanningsförsäkran samt vittnesförhör hållits med Livsklubbens ordförande F.T., ledamoten av Livsklubbens styrelse P.B., ledamoten av Livsklubbens styrelse L.O., ledamoten av Livsklubbens styrelse E.R. och SIF:s representant i Cerealias styrelse K.B.. Vidare har på arbetstagarparternas begäran professorn Joachim Israel hörts upplysningsvis.
 Parterna är ense om att strejken har varit olovlig såsom stridande mot 41 § medbestämmandelagen därigenom att de i strejken deltagande arbetstagarna, som varit bundna av det mellan Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet och Svenska Livsmedelsarbetareförbundet gällande riksavtalet, deltagit i strejken utan att det senare förbundet i behörig ordning beslutat om åtgärden. Det har vidare framkommit att stridsåtgärden för tiden fram till midnatt natten mellan den 15 och den 16 juni 1995 varit stridande mot fredsplikten enligt det nämnda riksavtalet.
 Rörande bakgrunden till strejkens uppkomst har följande framkommit i målet. Platsledningen vid Stockholmsbagarn presenterade den 17 maj 1995 ett sparförslag för de lokala fackklubbarna. Förslaget innebar omfattande personalnedskärningar. Livsklubbens vid företaget medlemmar uppfattade nedskärningarna som orealistiska och alltför långtgående samt i själva verket som en början till nedläggning av Stockhomsbagarn. Förhandlingar med Livsklubben hölls den 24 maj, den 2 juni och den 12 juni. Under förhandlingarna lade arbetstagarsidan fram ett eget besparingsförslag som innefattade en mindre långtgående personalneddragning. Bland arbetstagarna uppstod misstro mot arbetsgivarsidans avsikter med dess förslag till personalnedskärningar och förslagets konsekvenser för driften vid företaget samt missnöje med det sätt på vilket det egna förslaget mottogs av motparten och med den information som lämnades från företagsledningen. Förhandlingarna blev resultatlösa och arbetsgivarsidan påkallade den 14 juni centrala förhandlingar. På kvällen den 15 juni höll livsklubben ett klubbmöte för att lämna information till medlemmarna dels om förhandlingsläget vid företaget, dels om de samtidigt pågående riksavtalsförhandlingarna. Vid mötet, som drog ut på tiden, synes deltagarna ha fattat beslut om att lägga ned arbetet. Det argument för strejken som anfördes synes ha varit att arbetstagarna inte hade fått den information från företaget som de hade rätt att kräva.
 Enligt arbetsdomstolens bedömande har blivit klarlagt genom vad som förekommit vid huvudförhandlingen att den huvudsakliga orsaken till strejken var missnöje från arbetstagarnas sida med det av företaget framlagda besparingsförslaget och med att företagsledningen inte varit berett att acceptera det av arbetstagarsidan framlagda förslaget.
 Det kan i och för sig vara förståeligt att arbetstagarna var missnöjda med och ställde sig avvisande till företagsledningens planer på att genomföra omfattande personalneddragningar. Detta skall dock ställas mot att det obestridligen varit ofrånkomligt att vidtaga omfattande åtgärder för att förbättra Stockholmsbagarns ekonomi. Utredningen ger vidare stöd för att arbetsgivarsidan var beredd att genomföra förhandlingar i frågan och därvid även ta upp arbetstagarnas förslag till fortsatt diskussion och granskning. Mycket tyder på att frågan om personalneddragningar ännu inte var slutbehandlad mellan parterna vid tiden för utbrottet av arbetsnedläggelsen. Arbetsdomstolen kan inte finna att vad som förekommit i besparingsfrågan utgör någon godtagbar förklaring till arbetsnedläggelsen. Denna framstår enligt domstolens mening som ett allvarligt brott mot fredsplikten.
 När det gäller frågan om skadeståndets storlek har arbetsdomstolen att beakta den lagändring avseende 60 § medbestämmandelagen som företogs med ikraftträdande den 1 juli 1992. Ändringen innebar att den tidigare gällande s.k. 200-kronorsregeln avskaffades och att fortsättningsvis skadeståndsbedömningen skall göras med tillämpning av de allmänna skadeståndsreglerna i medbestämmandelagen utan den begränsning som 200-kronorsregeln innebär. I förarbetena till lagändringen (prop. 1991/92:155 s. 7 f.) anförs bl.a. följande. Skadeståndet för en olovlig konflikt som varken innehåller försvårande eller förmildrande omständigheter bör ligga på nivån 2 000 kr i dagens penningvärde. Denna nivå bör lämpligen utgöra ett riktmärke vid utdömande av skadestånd vid en konflikt som utgör ett medvetet angrepp mot gällande kollektivavtal. Avsikten med förslaget att avskaffa 200-kronorsregeln är - - - att åstadkomma en väsentlig höjning av den generella skadeståndsnivån. Med förslaget uppnås också stora möjligheter till en nyanserad skadeståndsbedömning i det enskilda fallet. Det innebär att när försvårande omständigheter föreligger bör domstolen utdöma ett högre eller t.o.m. ett väsentligt högre skadestånd än vad som eljest skulle ha utgått. Sådana omständigheter kan exempelvis vara en vägran att följa arbetsdomstolens beslut om återgång i arbetet, långvariga konflikter, uppkomsten av betydande förmögenhetsskador eller att stridsåtgärden har medfört allvarliga störningar för tredje man. Rör det sig om ett fall där det med hänsyn till omständigheterna kan anses skäligt, bör skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.
 Enligt arbetsdomstolens mening skall enligt den från den 1 juli 1992 tillämpliga lagstiftningen följande utgångspunkter gälla vid prövningen av ett yrkande om allmänt skadestånd för enskild arbetstagares deltagande i en olovlig strejk. Något maximibelopp för det allmänna skadeståndets storlek finns inte längre. Som en riktpunkt skall dock det i lagförarbetena angivna beloppet 2 000 kr tillämpas. Det är viktigt att understryka att beloppet 2 000 kr endast skall utgöra en riktpunkt och alltså inte skall betraktas som ett maximibelopp. I rättstillämpningen skall beloppet kunna överskridas eller underskridas allt efter omständigheterna i det enskilda fallet. I förarbetena betonas att lagändringen skall öppna möjlighet till en betydande nyansering av skadeståndsbeloppen i strejkmål.
 Angivandet av ett visst bestämt belopp som en riktpunkt vid skadeståndsbedömningen reser frågan hur den olovliga strejk är beskaffad som svarar mot riktpunkten. I detta hänseende anges i förarbetena endast att riktpunkten gäller "en olovlig konflikt som varken innehåller försvårande eller förmildrande omständigheter". Detta uttalande ger emellertid inte något klargörande svar på frågan hur "normalkonflikten" är beskaffad. Man kan exempelvis ställa sig frågan hur länge en olovlig strejk kan pågå utan att den enbart med hänsyn till varaktigheten skall anses innehålla försvårande omständigheter. Enligt arbetsdomstolens uppfattning skall dock inte problemet med att finna utgångspunkten för skadeståndsbedömningen överdrivas. Det ligger, som domstolen ser det, närmast till hands att betrakta den arbetsnedläggelse som sker som ett påtryckningsmedel i en lokal löneförhandling som bedrivs under fredsplikt som en "normalkonflikt", om den pågår under högst någon eller några dagar efter det att sådan överläggning hållits som anges i 43 § medbestämmandelagen. Det sagda gäller under förutsättning att strejken inte i något annat avseende än som avser längden innehåller försvårande eller förmildrande omständigheter. Olovliga strejker av nu antydd karaktär har varit de avgjort vanligast förekommande i arbetsdomstolens rättstillämpning under årens lopp. Såsom ganska tydligt framgår av den nya lagstiftningens förarbeten förhåller det sig också så att den nu aktuella lagändringen har föranletts främst av konflikter som förekommit i anslutning till löneförhandlingar.
 I det fall som nu föreligger till prövning finns såväl omständigheter som gör arbetsnedläggelsen allvarlig som omständigheter som talar i motsatt riktning. Arbetsnedläggelsen utgör ett allvarligt angrepp på fredsplikten särskilt med hänsyn till att företagets verksamhet är mycket känslig för störningar och att ett produktionsbortfall avseende två dygn uppstod. Emellertid måste även beaktas att strejken blev och redan från början var avsedd att vara kortvarig. Från arbetsgivarsidan har uppgivits att strejken föregicks av handlingar av sabotagekaraktär. Utredningen ger dock inte stöd för att de instämda arbetstagarna kan lastas för något sådant. Inte heller i övrigt föreligger några förhållanden som är ägnade att göra strejken i särskild grad allvarlig.
 I målet har arbetstagarsidan riktat kritik mot företagsledningen vid Stockholmsbagarn för att man inte på ett tidigare stadium än som skedde kallade till överläggning enligt 43 § medbestämmandelagen. Enligt nämnda paragraf åligger det arbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation att omedelbart ta upp överläggningar med anledning av olovlig stridsåtgärd. Enligt arbetsdomstolens mening kan konstateras att arbetsledningen inte fullgjorde vad som sålunda ålåg den enligt medbestämmandelagen. Emellertid finns det inget som tyder på att detta förhållande ledde till att strejkens biläggande fördröjdes.
 Enligt arbetsdomstolens mening föreligger ett par omständigheter som är ägnade att inverka i sänkande riktning på skadeståndets storlek. Som domstolen redan framhållit var strejken redan från början avsedd att vara kortvarig och den avbröts också efter mindre än ett dygn. Vidare är påtagligt att de strejkande inte framförde några direkta krav mot arbetsgivaren. Strejken är att uppfatta inte i första hand som ett påtryckningsmedel i syfte att påverka kollektivavtalsregleringen utan främst som en protestaktion. De nu anförda omständigheterna bör föranleda att skadeståndet bestäms till ett lägre belopp än riktpunkten. Särskilt med hänsyn till de allvarliga följder som konflikten fick för företaget i form av två dygns produktionsbortfall finner dock domstolen att ett betydande skadestånd är motiverat.
 Arbetsdomstolen bestämmer det allmänna skadeståndet till 1 700 kr för var och en av arbetstagarna.
 Arbetstagarna skall vidare förpliktas att ersätta arbetsgivarsidans rättegångskostnader i målet med ett avrundat belopp av 700 kr för var och en av dem.
 1. Arbetsdomstolen förklarar att strejken vid Stockholmsbagarn den 15 och 16 juni 1995 varit otillåten som stridande mot 41 § medbestämmandelagen.
 2. Arbetsdomstolen förpliktar var och en av de i domsbilaga 1 upptagna arbetstagarna att till Aktiebolaget Skogaholms Bröd utge allmänt skadestånd med ettusensjuhundra (1 700) kr.
 3. Var och en av de i domsbilaga 1 upptagna arbetstagarna åläggs att ersätta Bageri- och Konditoriarbetsgivareförbundet för rättegångskostnader med sjuhundra (700) kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från dagen för denna dom till dess betalning sker.
 Dom 1996-02-28, målnummer A-120-1995
 Ledamöter: Hans Stark, Marie Hafström, Christer Måhl, Ulf E. Nilsson (skiljaktig), Ola Bengtson, Roger Sjöstrand (ombudsman i Landsorganisationen; tillfällig ersättare) och Solveig Paulsson.
 Ledmoten Ulf E. Nilssons skiljaktiga mening
 Jag delar inte majoritetens uppfattning rörande frågan om skadeståndets storlek av följande skäl.
 Bolaget och klubben var ense om att den ekonomiska situationen var sådan att besparingsåtgärder måste vidtas om bolaget skulle kunna fortsätta sin verksamhet. Bolaget hade lagt fram ett förslag och klubben ett motförslag. Under ca en månads tid före strejken pågick lokala förhandlingar om förslagen vid tre olika förhandlingstillfällen. Då de lokala förhandlingarna inte ledde till något resultat och bolaget ansåg att tidsutdräkten ledde till fortlöpande ekonomiska förluster begärde bolaget centrala förhandlingar. Följande dag utbröt strejken. Förhandlingarna var alltså då inte avslutade och inga beslut fattade. Vid den centrala förhandlingen hade klubben haft oförändrade möjligheter - och då med stöd av sitt förbund - att fortsätta att driva sina ståndpunkter beträffande lämpliga besparingsåtgärder.
 Ett annat förhållande som enligt min mening har betydelse är att det vid strejkmötet hade beslutats att strejken inte skulle avbrytas förrän efter 24 timmar och att den förlades tidsmässigt på ett sådant sätt att produktionen stoppades med omedelbar verkan.
 Syftet med strejken kan inte rimligen ha varit annat än att påverka bolaget beträffande dess uppfattning om lämpliga besparingsåtgärder och alltså i det rådande förhandlingsläget utgöra en påtryckning på bolaget i affärs- och företagsledningsrätten.
 Jag anser vidare att strejken till sin karaktär och effekt är jämförbar med den typ av "normalkonflikt" som kan ha varit en av utgångspunkterna för lagändringen.
 Mot denna bakgrund anser jag att det inte föreligger några skäl att bestämma skadeståndet till ett lägre belopp än "riktigheten" 2 000 kronor.
 A-120-1995
 60 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet
 Olovlig_stridsåtgärd


text:
 30.8.2011
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 223/3
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) N. 866/2011 DELLA COMMISSIONE
 del 29 agosto 2011
 recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
 visto il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento unico OCM) (1),
 visto il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 della Commissione, del 7 giugno 2011, recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio nei settori degli ortofrutticoli freschi e degli ortofrutticoli trasformati (2), in particolare l'articolo 136, paragrafo 1,
 considerando quanto segue:
 Il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 prevede, in applicazione dei risultati dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay round, i criteri per la fissazione da parte della Commissione dei valori forfettari all'importazione dai paesi terzi, per i prodotti e i periodi indicati nell'allegato XVI, parte A, del medesimo regolamento,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 I valori forfettari all'importazione di cui all'articolo 136 del regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 sono quelli fissati nell'allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il 30 agosto 2011.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 29 agosto 2011
 Per la Commissione, a nome del presidente,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Direttore generale dell'Agricoltura e dello sviluppo rurale
 (1) GU L 299 del 16.11.2007, pag. 1.
 (2) GU L 157 del 15.6.2011, pag. 1.
 ALLEGATO
 Valori forfettari all’importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 (EUR/100 kg)
 Codice NC
 Codice paesi terzi (1)
 Valore forfettario all'importazione
 0702 00 00
 AR
 35,6
 EC
 29,1
 MK
 48,0
 ZA
 77,2
 ZZ
 47,5
 0707 00 05
 TR
 137,0
 ZZ
 137,0
 0709 90 70
 EC
 41,0
 TR
 126,8
 ZZ
 83,9
 0805 50 10
 AR
 71,7
 BR
 41,3
 CL
 81,4
 PY
 41,8
 TR
 67,0
 UY
 74,8
 ZA
 83,4
 ZZ
 65,9
 0806 10 10
 EG
 142,0
 MA
 176,1
 TR
 125,0
 ZZ
 147,7
 0808 10 80
 AR
 118,9
 BR
 56,6
 CL
 113,7
 CN
 52,4
 NZ
 113,3
 US
 142,8
 ZA
 83,6
 ZZ
 97,3
 0808 20 50
 AR
 132,0
 CI
 48,9
 CN
 69,9
 NZ
 91,3
 TR
 125,9
 ZA
 103,0
 ZZ
 95,2
 0809 30
 TR
 125,2
 ZZ
 125,2
 0809 40 05
 BA
 42,9
 ZZ
 42,9
 (1) Nomenclatura dei paesi stabilita dal regolamento (CE) n. 1833/2006 della Commissione (GU L 354 del 14.12.2006, pag. 19). Il codice «ZZ» rappresenta le «altre origini».