text:
 16.11.2018
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 290/162
 Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä on hyvä tarkastaa UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) sääntö nro 92 – Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat luokkien L1, L2, L3, L4 ja L5 ajoneuvoihin tarkoitettujen ei-alkuperäisten korvaavien pakoäänenvaimennusjärjestelmien (NORESS) hyväksyntää melupäästöjen osalta [2018/1707]
 Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:
 Muutossarjan 01 täydennys 2 – Voimaantulopäivä: 10. lokakuuta 2017
 SISÄLTÖ
 SÄÄNTÖ
 1.
 Soveltamisala
 2.
 Määritelmät
 3.
 Hyväksynnän hakeminen
 4.
 Merkinnät
 5.
 Hyväksyntä
 6.
 Vaatimukset
 7.
 NORESS-järjestelmän hyväksynnän muuttaminen ja laajentaminen
 8.
 Tuotannon vaatimustenmukaisuus
 9.
 Seuraamukset vaatimustenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta
 10.
 Tuotannon lopettaminen
 11.
 Hyväksyntätesteistä vastaavien tutkimuslaitosten ja tyyppihyväksyntäviranomaisten nimet ja osoitteet
 Liitteet
 1
 Ilmoitus
 2
 Esimerkki hyväksyntämerkeistä
 3
 NORESS-järjestelmässä käytettävää kuitupitoista materiaalia koskevat vaatimukset
 4
 Täydentäviä melupäästömääräyksiä koskeva vaatimustenmukaisuusvakuutus
 1. SOVELTAMISALA
 Tätä sääntöä sovelletaan luokkien L1, L2, L3, L4 ja L5 (1) ajoneuvoihin tarkoitettuihin ei-alkuperäisiin korvaaviin pakoäänenvaimennusjärjestelmiin.
 2. MÄÄRITELMÄT
 Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
 2.1
 ’Ei-alkuperäisellä korvaavalla pakoäänenvaimennusjärjestelmällä tai sen komponenteilla’ tarkoitetaan järjestelmää, joka on toisen tyyppinen kuin se, joka on asennettuna ajoneuvoon hyväksyntää myönnettäessä tai laajennettaessa. Sitä voidaan käyttää vain korvaavana pako- tai äänenvaimennusjärjestelmänä.
 Lyhenteellä NORESS tarkoitetaan ei-alkuperäistä korvaavaa pakoäänenvaimennusjärjestelmää.
 2.2
 ’Ei-alkuperäisen korvaavan pakoäänenvaimennusjärjestelmän komponentilla’ tarkoitetaan jotain niistä eri komponenteista, jotka yhdessä muodostavat pakoäänenvaimennusjärjestelmän (2).
 2.3
 ’Tyypiltään erilaisilla ei-alkuperäisillä pakoäänenvaimennusjärjestelmillä’ tarkoitetaan järjestelmiä, jotka eroavat merkittävästi toisistaan esimerkiksi seuraavien ominaisuuksien osalta:
 a)
 Niiden komponenteilla on eri kauppanimi tai tavaramerkki.
 b)
 Komponenttien rakennemateriaalien ominaisuudet ovat erilaiset tai komponenttien muoto tai koko on erilainen. Pinnoitteen (sinkkiä, alumiinia jne.) muutosta ei pidetä tyypin muutoksena.
 c)
 Ainakin yhden komponentin toimintaperiaate on erilainen kuin muiden.
 d)
 Komponentit yhdistetään eri tavalla.
 2.4
 ’Ei-alkuperäisellä korvaavalla pakoäänenvaimennusjärjestelmällä (NORESS) tai sen komponentilla’ tarkoitetaan mitä tahansa kohdassa 2.1 määritellyn pakoäänenvaimennusjärjestelmän osaa, joka on tarkoitettu käytettäväksi ajoneuvossa ja joka ei ole sen tyypin osa, joka oli asennettuna kyseiseen ajoneuvoon, kun se toimitettiin tyyppihyväksyttäväksi säännön nro 9, 41 tai 63 mukaisesti.
 2.5
 ’NORESS-järjestelmän tai sen komponenttien hyväksynnällä’ tarkoitetaan sellaisen kokonaisen äänenvaimennusjärjestelmän tai sen osan hyväksyntää, jota voidaan mukauttaa sopimaan useisiin tämän säännön soveltamisalaan kuuluviin erikseen määriteltyihin ajoneuvotyyppeihin, sen melutason rajoittamisen osalta.
 2.6
 ’Ajoneuvotyypillä’ tarkoitetaan tämän säännön soveltamisalaan kuuluvia ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan seuraavassa mainituilta olennaisilta osin:
 a)
 moottorin tyyppi (kaksi- tai nelitahtinen, isku- tai kiertomäntä, sylinterien määrä ja tilavuus, kaasuttimien tai polttoaineensuihkutuslaitteiden määrä ja tyyppi, venttiilien järjestely, suurin nettoteho ja sitä vastaava moottorin pyörimisnopeus). Kiertomäntämoottorien osalta sylinteritilavuutena olisi pidettävä kammion tilavuutta kahdella kerrottuna,
 b)
 voimansiirto, erityisesti vaihteiden määrä ja välityssuhteet ja lopullinen välityssuhde;
 c)
 pako- tai äänenvaimennusjärjestelmien määrä, tyyppi ja järjestely.
 2.7
 ’Moottorin nimellispyörimisnopeudella’ tarkoitetaan moottorin nopeutta, jolla se saavuttaa valmistajan ilmoittaman suurimman nimellisnettotehonsa (3).
 Symboli nrated ilmoittaa moottorin nimellispyörimisnopeuden numeerisen arvon kierroksina minuutissa.
 3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
 3.1 NORESS-järjestelmän tai sen komponenttien hyväksyntää hakee valmistaja tai tämän valtuutettu edustaja.
 3.2 Hyväksyntähakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavassa luetellut tiedot:
 a)
 kuvaus ajoneuvotyypeistä, joihin NORESS- järjestelmä tai komponentit on tarkoitus asentaa, kohdassa 2.6 mainittujen ominaisuuksien osalta. Moottori- ja ajoneuvotyypin tunnistukseen vaadittavat numerot ja/tai tunnukset sekä ajoneuvon tyyppihyväksyntänumero on ilmoitettava tarvittaessa
 b)
 koko NORESS-järjestelmän kuvaus, josta ilmenee järjestelmän kunkin komponentin suhteellinen sijainti, sekä kokoamisohjeet
 c)
 yksityiskohtaiset piirrokset kustakin NORESS-järjestelmän komponentista, jotta se voidaan helposti paikantaa ja tunnistaa, ja tiedot käytetyistä materiaaleista. Piirroksista on käytävä ilmi myös pakollisesti kiinnitettävän hyväksyntänumeron paikka.
 3.3 NORESS-järjestelmän valmistajan on hyväksyntätestit suorittavan tutkimuslaitoksen pyynnöstä toimitettava seuraavat:
 a)
 kaksi näytekappaletta hyväksyttäväksi toimitetusta NORESS-järjestelmästä tai sen komponenteista
 b)
 näytekappale alkuperäisestä pakoäänenvaimennusjärjestelmästä, joka oli asennettuna ajoneuvoon, kun se toimitettiin tyyppihyväksyttäväksi,
 c)
 testiajoneuvo, joka edustaa tyyppiä, johon NORESS-järjestelmä on tarkoitus asentaa. Kun tämän ajoneuvon lähettämä ääni mitataan säännön nro 9, 41 tai 63 liitteen 3 kuvatuilla menetelmillä (mukaan luettuina kaikki asiaan liittyvät muutokset), on seuraavien edellytysten täytyttävä:
 i)
 Jos ajoneuvo on tyyppiä, joka on hyväksytty sääntöjen nro 9, 41 ja 63 vaatimusten mukaisesti,
 a)
 liikkeellä olevan ajoneuvon testissä mitattu äänitaso saa olla enintään 1 dB(A) suurempi kuin asianomaisessa säännössä vahvistettu raja-arvo
 b)
 paikallaan olevan ajoneuvon testissä mitattu äänitaso saa olla enintään 3 dB(A) suurempi kuin hyväksynnän yhteydessä mitattu taso, joka on merkitty valmistajan kilpeen.
 ii)
 Jos ajoneuvo ei ole tyyppiä, joka on hyväksytty asianomaisen säännön vaatimusten mukaisesti, äänitaso saa olla enintään 1 dB(A) suurempi kuin se raja-arvo, jota sovellettiin, kun ajoneuvo otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön liikenteessä.
 4. MERKINNÄT
 4.1 Kussakin NORESS-järjestelmän komponentissa putkia ja asennustarvikkeita lukuun ottamatta on oltava seuraavat merkinnät:
 a)
 NORESS-järjestelmän tai sen komponenttien valmistajan kauppanimi tai tavaramerkki
 b)
 valmistajan antama kaupallinen kuvaus.
 4.2 Näiden merkintöjen on oltava pysyviä, helposti luettavia ja näkyviä myös paikassa, johon NORESS-järjestelmä asennetaan.
 4.3 Valmistajan on kiinnitettävä NORESS-järjestelmään merkintä, josta käyvät ilmi ne ajoneuvotyypit, joiden osalta sille on myönnetty hyväksyntä.
 4.4 Yhdessä komponentissa voi olla useita hyväksyntänumeroita, jos se on hyväksytty useamman korvaavan pakojärjestelmän komponenttina.
 4.5 Korvaava pakojärjestelmä on toimitettava pakkauksessa tai varustettuna merkinnällä, jolloin kummassakin tapauksessa on annettava seuraavat tiedot:
 a)
 korvaavan äänenvaimennusjärjestelmän ja sen komponenttien valmistajan kauppanimi tai tavaramerkki
 b)
 valmistajan tai tämän edustajan osoite
 c)
 luettelo ajoneuvomalleista, joihin korvaava äänenvaimennusjärjestelmä on tarkoitettu.
 4.6 Valmistajan on toimitettava seuraavat:
 a)
 yksityiskohtaiset ohjeet järjestelmän asentamiseksi oikein ajoneuvoon
 b)
 äänenvaimennusjärjestelmän käsittelyohjeet
 c)
 luettelo komponenteista vastaavine osanumeroineen kiinnikkeitä lukuun ottamatta.
 4.7 Hyväksyntämerkki.
 5. HYVÄKSYNTÄ
 5.1 Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu NORESS-järjestelmä tai sen komponentti täyttää kohdan 6 vaatimukset, kyseiselle tyypille on myönnettävä hyväksyntä.
 5.2 Kullekin hyväksytylle NORESS-järjestelmän tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 01, mikä vastaa säännön muutossarjaa 01) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle samoihin ajoneuvotyyppeihin tarkoitetun NORESS-järjestelmän tyypille tai komponentille.
 5.3 Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta NORESS-järjestelmän tai sen komponentin hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta tai epäämisestä tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.
 5.4 Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksytyn tyypin mukaiseen NORESS-järjestelmään ja sen komponenttiin on kiinnitettävä kansainvälinen hyväksyntämerkki, jonka osat ovat
 a)
 E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (4), jotka ovat ympyrän sisällä
 b)
 edellä alakohdassa a tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja tyyppihyväksyntänumero.
 c)
 Hyväksyntänumero on ilmoitettava hyväksyntälomakkeessa yhdessä hyväksyntätesteissä käytetyn menetelmän kanssa.
 5.5 Hyväksyntämerkin on oltava helposti luettavissa, kun NORESS-järjestelmä on asennettu ajoneuvoon, ja pysyvä.
 5.6 Komponenttiin voidaan merkitä useampia kuin yksi hyväksyntänumero, jos se on hyväksytty osana useampaa kuin yhtä NORESS-järjestelmää. Ympyrää ei tarvitse tällöin toistaa. Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkki hyväksyntämerkistä.
 6. VAATIMUKSET
 6.1 Yleiset vaatimukset
 Äänenvaimentimen on oltava suunnittelultaan, rakenteeltaan ja asennustavaltaan sellainen, että seuraavat vaatimukset täyttyvät:
 a)
 Ajoneuvo täyttää tämän asetuksen vaatimukset tavanomaisissa käyttöolosuhteissa ja erityisesti huolimatta siitä tärinästä, jota siihen saattaa kohdistua.
 b)
 Äänenvaimennin kestää ajoneuvon käyttöolosuhteet huomioon ottaen kohtuullisesti korroosiovaikutuksia.
 c)
 Maavara ei pienene siitä, mikä se on alkuperäinen äänenvaimennin asennettuna ja ajoneuvon ollessa mahdollisesti kallistetussa asennossa.
 d)
 Pintalämpötila ei nouse kohtuuttoman korkeaksi.
 e)
 Äänenvaimentimen reunat eivät ole teräviä tai rosoisia, ja iskunvaimentimille ja jousille on riittävästi tilaa.
 f)
 Jousien osille on riittävästi vapaata tilaa.
 g)
 Putkille on varattu riittävä turvavara.
 h)
 Äänenvaimennin on suojattu luvattomalta muuntelulta selvästi määriteltyjen asennus- ja huoltomääräysten kanssa yhtäpitävällä tavalla.
 6.2 Äänitasoja koskevat vaatimukset
 NORESS-järjestelmän tai sen komponenttien akustinen tehokkuus on tarkastettava säännössä nro 9, 41 tai 63 kuvatuilla menetelmillä. Tätä kohtaa sovellettaessa on noudatettava sitä säännön nro 92 muutossarjaa, joka oli voimassa uuden ajoneuvon tyyppihyväksynnän aikaan. Kun NORESS-järjestelmä tai sen komponentit on asennettu kohdan 3.3 alakohdassa c kuvattuun ajoneuvoon, määrätyillä kahdella menetelmällä (ajoneuvo paikallaan ja liikkeessä) saatujen äänenpainetasoarvojen on täytettävä seuraava vaatimus:
 Tasot eivät saa olla suurempia kuin arvot, jotka on mitattu kohdan 3.3 alakohdan c vaatimusten mukaisesti samalle ajoneuvolle paikallaan ja liikkeessä tehdyissä testeissä alkuperäinen äänenvaimennusjärjestelmä asennettuna.
 6.3 Lisävaatimukset
 6.3.1 Suojaaminen luvattomalta muuttamiselta
 NORESS-järjestelmä ja sen komponentit on rakennettava siten, ettei vaimenninlevyjä, diffuusoreja ja muita sellaisia osia, joiden ensisijainen tarkoitus liittyy vaimennus-/paisuntakammioihin, voida poistaa. Jos tällaisen osan liittäminen on välttämätöntä, kiinnitystavan on oltava sellainen, ettei osan poistamista helpoteta (esim. käyttämällä perinteisiä kierrekiinnityksiä) ja että poistaminen vahingoittaa kokoonpanoa pysyvästi tai peruuttamattomasti.
 6.3.2 Usean toimintatilan NORESS-järjestelmä
 NORESS-järjestelmien, joissa on monta manuaalisesti tai elektronisesti säädettävää kuljettajan valittavissa olevaa toimintatilaa, on täytettävä kaikki vaatimukset kaikissa toimintatiloissa. Ilmoitettava äänitaso on se tulos, joka on saatu korkeimmat äänitasot aiheuttavasta toimintatilasta.
 6.3.3 Estolaitteiden käytön kielto
 NORESS-järjestelmän valmistaja ei saa yksinomaan tässä säännössä määrättyjen melupäästövaatimusten täyttämiseksi tarkoituksellisesti muuttaa, säätää tai ottaa käyttöön mitään sellaisia laitteita tai menettelyjä, jotka eivät ole käytössä tavanomaisessa maantieajossa.
 6.3.4 Täydentävät melupäästömääräykset (ASEP)
 NORESS-järjestelmän on täytettävä myös säännön nro 41, muutossarja 04, kohdan 6.3 vaatimukset, jos se on tarkoitettu käytettäväksi ajoneuvoissa, jotka on hyväksytty säännön nro 41, muutossarja 04, mukaisesti ja joihin sovelletaan säännön nro 41, muutossarja 04, kohdan 6.3 vaatimuksia.
 Mahdolliset testit on tehtävä kohdan 3.3 alakohdassa c kuvatun mukaiselle ajoneuvolle.
 Tyyppihyväksyntäviranomainen voi vaatia tehtäväksi testin, jolla selvitetään, onko NORESS-järjestelmä näiden vaatimusten mukainen.
 Valmistajan on esitettävä tämän säännön liitteen 4 mukainen lausunto siitä, että hyväksyttäväksi haettu NORESS-järjestelmä tai sen komponentit täyttävät ne täydentävät melupäästömääräykset, jotka vahvistetaan säännön nro 41, muutossarja 04, kohdassa 6.3.
 6.4 Ajoneuvon suoritustason mittaaminen
 6.4.1 NORESS-järjestelmän tai sen komponenttien on oltava sellaisia, että ajoneuvon suoritustaso säilyy vertailukelpoisena suhteessa tasoon, joka saavutetaan alkuperäisellä pakoäänenvaimennusjärjestelmällä tai sen komponenteilla.
 6.4.2 NORESS-järjestelmää tai valmistajan valinnan mukaan sen komponentteja on verrattava alkuperäiseen äänenvaimennusjärjestelmään tai sen komponentteihin, jotka nekin ovat uudenveroisia, siten että nämä asennetaan vuorollaan kohdan 3.3 alakohdassa c tarkoitettuun ajoneuvoon.
 6.4.3 Tarkastus tehdään mittaamalla lähtötehokäyrä kohdan 6.4.4.1 tai 6.4.4.2 mukaisesti. Suurin teho ja moottorin pyörimisnopeus suurimmalla teholla mitattuna NORESS-järjestelmä asennettuna saa olla enintään 5 prosenttia suurempi kuin nettoteho ja moottorin pyörimisnopeus, jotka on mitattu jäljempänä esitetyissä olosuhteissa alkuperäinen pakojärjestelmä asennettuna.
 6.4.4 Testausmenetelmä
 6.4.4.1 Moottorin testaamiseen perustuva menetelmä
 Mittaukset tehdään kohdan 3.3 alakohdassa c tarkoitetun ajoneuvon moottorilla, joka on asennettu dynamometrille.
 6.4.4.2 Ajoneuvon testaamiseen perustuva menetelmä
 Mittaukset tehdään kohdan 3.3 alakohdassa c tarkoitetulla ajoneuvolla. Verrataan alkuperäisellä äänenvaimennusjärjestelmällä saatuja arvoja NORESS-järjestelmällä saatuihin arvoihin. Testi tehdään rulladynamometrillä.
 6.5 Lisävaatimukset, jotka koskevat kuitupitoisilla materiaaleilla täytettyjä NORESS-järjestelmiä tai niiden komponentteja
 NORESS-järjestelmän rakenteessa saa käyttää kuitupitoista vaimentavaa materiaalia vain siinä tapauksessa, että liitteen 3 vaatimukset täyttyvät.
 6.6 Korvaavalla äänenvaimenninjärjestelmällä varustettujen ajoneuvojen epäpuhtauspäästöjen arviointi
 Kohdan 3.3 alakohdassa c tarkoitetun ajoneuvon, joka on varustettu hyväksyntähakemuksen kohteena olevan tyypin mukaisella ei- alkuperäisellä korvaavalla pakoäänenvaimennusjärjestelmällä (NORESS), on täytettävä kyseisen ajoneuvon tyyppihyväksynnän mukaiset epäpuhtauspäästövaatimukset. Näyttö tästä on esitettävä testausselosteessa.
 7. NORESS-JÄRJESTELMÄN HYVÄKSYNNÄN MUUTTAMINEN JA LAAJENTAMINEN
 7.1 Kaikista NORESS-järjestelmän tyyppiin tai sen komponentteihin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava sille tyyppihyväksyntäviranomaiselle, joka hyväksyi kyseisen NORESS-järjestelmän tyypin. Tämän jälkeen kyseinen viranomainen voi joko
 a)
 katsoa, ettei tehdyillä muutoksilla todennäköisesti ole merkittäviä kielteisiä vaikutuksia, tai
 b)
 vaatia testien suorittamisesta vastaavalta tutkimuslaitokselta uuden testausselosteen.
 7.2 NORESS-järjestelmän tai sen komponentin valmistaja tai tämän valtuutettu edustaja voi pyytää NORESS-järjestelmän hyväksynnän yhden tai useamman ajoneuvotyypin osalta myöntäneeltä tyyppihyväksyntäviranomaiselta hyväksynnän laajentamista muihin ajoneuvotyyppeihin. Tällöin noudatetaan kohdassa 3 kuvattua menettelyä.
 7.3 Hyväksynnän vahvistaminen tai sen epääminen annetaan tiedoksi kohdan 5.3 mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille, ja tässä yhteydessä täsmennetään kohteena olevat muutokset.
 7.4 Hyväksynnän laajentamisen myöntävän toimivaltaisen viranomaisen on annettava sarjanumero kaikille kyseistä laajentamista koskeville ilmoituslomakkeille.
 8. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
 Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksessä 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) esitettyjen määräysten sekä seuraavien vaatimusten mukaisia:
 a)
 Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävä NORESS-järjestelmä on valmistettava siten, että se vastaa hyväksyttyä tyyppiä ja täyttää kohdan 6 vaatimukset.
 b)
 Hyväksynnän haltijan on varmistettava, että kullekin NORESS-järjestelmän tyypille tehdään ainakin tämän säännön kohdassa 6 määrätyt testit.
 c)
 Tyyppihyväksynnän myöntänyt viranomainen voi milloin tahansa varmentaa kussakin tuotantolaitoksessa sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tällaisia varmennuksia tehdään tavallisesti kerran kahdessa vuodessa.
 d)
 Tuotanto katsotaan tämän säännön vaatimusten mukaiseksi, jos asianomaista ajoneuvotyyppiä koskevat sääntöjen nro 9, 41 ja 63 vaatimukset täyttyvät ja jos mainituissa säännöissä kuvatulla menetelmällä liikkuvan ajoneuvon testissä mitattu äänenpainetaso on enintään 3 dB(A) suurempi kuin tyyppihyväksynnän yhteydessä mitattu taso ja enintään1 dB(A) suurempi kuin tapauksen mukaan sovellettavassa säännössä 9, 41 tai 63 vahvistettu raja-arvo.
 9. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA
 9.1 NORESS-järjestelmän tyypille tämän säännön perusteella myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdassa 8 asetetut vaatimukset eivät täyty tai jos NORESS-järjestelmä tai sen komponentit eivät läpäise kohdan 8 alakohdan b mukaisia testejä.
 9.2 Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on ilmoitettava tästä muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.
 10. TUOTANNON LOPETTAMINEN
 Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn korvaavan äänenvaimennusjärjestelmän tai sen komponenttien tyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle tyyppihyväksyntäviranomaiselle, jonka on edelleen ilmoitettava asiasta tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
 11. HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TUTKIMUSLAITOSTEN JA TYYPPIHYVÄKSYNTÄVIRANOMAISTEN NIMET JA OSOITTEET
 Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestauksesta vastaavien tutkimuslaitosten ja niiden tyyppihyväksyntäviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille on lähetettävä ilmoitukset muissa maissa annetusta hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta.
 (1) Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman määritelmän mukaisesti (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.4, kohta 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (2) Näitä komponentteja ovat erityisesti pakosarja, varsinainen äänenvaimennin, paisuntakammio ja resonaattori.
 (3) Jos suurin nimellisnettoteho saavutetaan useilla moottorin pyörimisnopeuksilla, moottorin nimellispyörimisnopeus on tässä säännössä moottorin suurin pyörimisnopeus, jolla suurin nimellisnettoteho saavutetaan.
 (4) Vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten tunnusnumerot esitetään ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteessä 3, asiakirja ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 4 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 LIITE 1
 OSA A
 NORESS-JÄRJESTELMÄ, JOKA ON TARKOITETTU SÄÄNNÖN NRO 41, MUUTOSSARJA 04, MUKAISESTI HYVÄKSYTTYIHIN AJONEUVOTYYPPEIHIN
 Teksti kuva
 Ilmoitus
 (Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Antaja: Viranomaisen nimi
 Aihe: Ajoneuvotyypin (2): hyväksynnän myöntäminen
 hyväksynnän laajentaminen
 hyväksynnän epääminen
 hyväksynnän peruuttaminen
 tuotannon lopettaminen
 NORESS-järjestelmän tai sen komponentin tyypin osalta säännön nro 92 mukaisesti
 Hyväksyntänumero Laajentamisen numero
 1. Ajoneuvon kauppanimi tai merkki:
 2. Ajoneuvotyyppi:
 3. Valmistajan nimi ja osoite:
 4. Valmistajan edustajan (jos sellainen on) nimi ja osoite
 5. Moottori
 5.1 Valmistaja:
 5.2 Tyyppi:
 5.3 Malli:
 5.4 Suurin nimellisnettoteho: kW nopeudella rpm
 5.5 Moottorin tyyppi (kipinäsytytysmoottori, puristussytytysmoottori jne.) (3):
 5.6 Työtapa: kaksitahti/nelitahti: (2)
 5.7 Sylinteritilavuus: cm3
 6. Voimansiirto
 6.1 Voimansiirron tyyppi: käsivalintainen vaihteisto / automaattivaihteisto:
 6.2 Vaihteiden määrä:
 7. Laitteet
 7.1 Pakoäänenvaimennin
 7.1.1 Valmistaja tai valtuutettu edustaja (jos sellainen on):
 7.1.2 Malli:
 7.1.3 Tyyppi: piirroksen nro ... mukaan
 7.2 Imuäänenvaimennin
 Teksti kuva
 7.2.1 Valmistaja tai valtuutettu edustaja (jos sellainen on):
 7.2.2 Malli:
 7.2.3 Tyyppi: piirroksen nro ... mukaan
 8. Liikkeessä olevan ajoneuvon testissä käytetyt vaihteet:
 9. Vetopyörästön välityssuhteet:
 10. Renkaiden E-tyyppihyväksyntänumero:
 Jos ei saatavilla, seuraavat tiedot:
 10.1 Renkaiden valmistaja:
 10.2 Rengastyyppien kaupalliset nimitykset (akseleittain), (esim. kauppanimi, nopeusindeksi, kuormaindeksi):
 10.3 Rengaskoko (akseleittain):
 10.4 Muu tyyppihyväksyntänumero (jos saatavilla):
 11. Massat
 11.1 Suurin sallittu kokonaispaino: kg
 11.2 Testimassa: kg
 11.3 Tehon ja massan suhdeindeksi (PMR):
 12. Ajoneuvon pituus: m
 12.1 Vertailupituus lref: m
 13. Ajoneuvon nopeudet vaihteella (i) tehdyissä mittauksissa
 13.1 Ajoneuvon nopeus kiihdytysjakson alussa (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 13.2 Esikiihdytyksen pituus vaihteella (i): m
 13.3 Ajoneuvon nopeus vPP′ (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 13.4 Ajoneuvon nopeus vBB′ (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 14. Ajoneuvon nopeudet vaihteella (i + 1) (tapauksen mukaan) tehdyissä mittauksissa
 14.1 Ajoneuvon nopeus kiihdytysjakson alussa (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i + 1): km/h
 14.2 Esikiihdytyksen pituus vaihteella (i + 1): m
 14.3 Ajoneuvon nopeus vPP′ (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i + 1): km/h
 14.4 Ajoneuvon nopeus vBB′ (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i + 1): km/h
 15. Kiihtyvyydet lasketaan linjojen AA′ ja BB′ sekä PP′ ja BB′ väliltä
 15.1 Kiihtyvyyden vakauttamiseen käytettyjen laitteiden toiminnan kuvaus (tapauksen mukaan):
 16. Liikkeessä olevan ajoneuvon äänitasot:
 16.1 Täyskaasutestin tulos Lwot: dB(A)
 16.2 Vakionopeustestin tulokset Lcrs: dB(A)
 16.3 Osittainen tehokerroin kp: dB(A)
 16.4 Lopullinen testitulos Lurban: dB(A)
 17. Paikallaan olevan ajoneuvon äänitaso:
 17.1 Mikrofonin sijainti ja suunta (säännön nro 41, muutossarja 04, liitteen 3 lisäyksen 2 mukaan):
 17.2 Paikallaan olevan ajoneuvon testitulos: dB(A) pyörimisnopeudella rpm
 18. Täydentävät melupäästömääräykset:
 Ks. valmistajan vaatimustenmukaisuusvakuutus (liitteenä)
 19. Käytönaikaista vaatimustenmukaisuutta koskevat vertailutiedot
 Teksti kuva
 19.1 Vaihde (i) tai lukitsemattomilla välityssuhteilla testattujen ajoneuvojen tapauksessa vaihteenvalitsimen asento testissä:
 19.2 Esikiihdytyksen pituus lPA: m
 19.3 Ajoneuvon nopeus kiihdytysjakson alussa (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 19.4 Äänenpainetaso Lwot(i): dB(A)
 20. Päivä, jona ajoneuvo on toimitettu hyväksyttäväksi:
 21. Hyväksyntätestien suorittamisesta vastaava tutkimuslaitos:
 22. Tutkimuslaitoksen antaman testausselosteen päivämäärä:
 23. Tutkimuslaitoksen antaman testausselosteen numero:
 24. Hyväksyntä myönnetty/laajennettu/evätty/peruutettu (2):
 25. Hyväksyntämerkin sijainti ajoneuvossa:
 26. Paikka:
 27. Päiväys:
 28. Allekirjoitus:
 29. Tämän ilmoituksen liitteenä ovat seuraavat asiakirjat, joissa on edellä mainittu hyväksyntänumero:
 a) Piirrokset, kaaviot ja kaavakuvat moottorista ja pako- tai äänenvaimennusjärjestelmästä
 b) Valokuvat moottorista ja pako- tai äänenvaimennusjärjestelmästä
 c) Luettelo pako- tai äänenvaimennusjärjestelmän muodostavista komponenteista asianmukaisine tunnistetietoineen.
 (1) Hyväksynnän myöntäneen/laajentaneen/evänneen/peruuttaneen maan tunnusnumero (ks. säännön hyväksyntämääräykset).
 (2) Tarpeeton viivataan yli.
 (3) Jos moottori on tavanomaisesta poikkeava, se on mainittava.
 OSA B
 NORESS-JÄRJESTELMÄ, JOKA ON TARKOITETTU SÄÄNNÖN NRO 9 TAI 63 MUKAISESTI HYVÄKSYTTYIHIN AJONEUVOTYYPPEIHIN
 Teksti kuva
 Ilmoitus
 (Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Antaja: Viranomaisen nimi
 Aihe: Ajoneuvotyypin (2) hyväksynnän myöntäminen
 hyväksynnän laajentaminen
 hyväksynnän epääminen
 hyväksynnän peruuttaminen
 tuotannon lopettaminen
 NORESS-järjestelmän tai sen komponentin tyypin osalta säännön nro 92 mukaisesti
 Hyväksyntänumero Laajentamisen numero
 1. Ajoneuvon kauppanimi tai merkki:
 2. Ajoneuvotyyppi:
 3. Valmistajan nimi ja osoite:
 4. Valmistajan edustajan (jos sellainen on) nimi ja osoite
 5. Moottori
 5.1 Valmistaja:
 5.2 Tyyppi:
 5.3 Malli:
 5.4 Suurin nimellisnettoteho: kW nopeudella rpm
 5.5 Moottorin tyyppi (kipinäsytytysmoottori, puristussytytysmoottori jne.) (3):
 5.6 Työtapa: kaksitahti/nelitahti (2):
 5.7 Sylinteritilavuus: cm3
 6. Voimansiirto
 6.1 Voimansiirron tyyppi: käsivalintainen vaihteisto / automaattivaihteisto:
 6.2 Vaihteiden määrä:
 7. Laitteet
 7.1 Pakoäänenvaimennin
 7.1.1 Valmistaja tai valtuutettu edustaja (jos sellainen on):
 7.1.2 Malli:
 7.1.3 Tyyppi: piirroksen nro ... mukaan
 7.2 Imuäänenvaimennin
 Teksti kuva
 7.2.1 Valmistaja tai valtuutettu edustaja (jos sellainen on):
 7.2.2 Malli:
 7.2.3 Tyyppi: piirroksen nro... mukaan
 8. Liikkeessä olevan ajoneuvon testissä käytetyt vaihteet:
 9. Vetopyörästön välityssuhteet:
 10. Renkaiden E-tyyppihyväksyntänumero:
 Jos ei saatavilla, seuraavat tiedot:
 10.1 Renkaiden valmistaja:
 10.2 Rengastyyppien kaupalliset nimitykset (akseleittain), (esim. kauppanimi, nopeusindeksi, kuormaindeksi):
 10.3 Rengaskoko (akseleittain):
 10.4 Muu tyyppihyväksyntänumero (jos saatavilla):
 11. Massat
 11.1 Suurin sallittu kokonaispaino: kg
 11.2 Testimassa: kg
 11.3 Tehon ja massan suhdeindeksi (PMR):
 12. Ajoneuvon pituus: m
 13. Liikkeessä olevan ajoneuvon äänitaso dB(A)
 13.1 Vaihde (i) liikkeessä olevan ajoneuvon testissä
 13.2 Ajoneuvon nopeus kiihdytysjakson alussa (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 14. Paikallaan olevan ajoneuvon äänitaso dB(A)
 14.1 moottorin pyörimisnopeudella rpm
 14.2 Mikrofonin sijainti ja suunta:
 15. Käytönaikaista vaatimustenmukaisuutta koskevat vertailutiedot
 15.1 Vaihde (i) tai lukitsemattomilla välityssuhteilla testattujen ajoneuvojen tapauksessa vaihteenvalitsimen asento testissä:
 15.2 Ajoneuvon nopeus kiihdytysjakson alussa (3 testiajon keskiarvo) vaihteella (i): km/h
 15.3 Äänenpainetaso Lwot(i): dB(A)
 16. Päivä, jona ajoneuvo on toimitettu hyväksyttäväksi:
 17. Hyväksyntätestien suorittamisesta vastaava tutkimuslaitos:
 18. Tutkimuslaitoksen antaman testausselosteen päivämäärä:
 19. Tutkimuslaitoksen antaman testausselosteen numero:
 20. Hyväksyntä myönnetty/laajennettu/evätty/peruutettu (2):
 21. Hyväksyntämerkin sijainti ajoneuvossa:
 22. Paikka:
 Teksti kuva
 23. Päiväys:
 24. Allekirjoitus:
 25. Tämän ilmoituksen liitteenä ovat seuraavat asiakirjat, joissa on edellä mainittu hyväksyntänumero:
 a) Piirrokset, kaaviot ja kaavakuvat moottorista ja pako- tai äänenvaimennusjärjestelmästä
 b) Valokuvat moottorista ja pako- tai äänenvaimennusjärjestelmästä
 c) Luettelo pako- tai äänenvaimennusjärjestelmän muodostavista komponenteista asianmukaisine tunnistetietoineen.
 (1) Hyväksynnän myöntäneen/laajentaneen/evänneen/peruuttaneen maan tunnusnumero (ks. säännön hyväksyntämääräykset).
 (2) Tarpeeton viivataan yli.
 (3) Jos moottori on tavanomaisesta poikkeava, se on mainittava.
 LIITE 2
 ESIMERKKI HYVÄKSYNTÄMERKEISTÄ
 (Ks. tämän säännön kohta 5.4.)
 Edellä esitetty äänenvaimennusjärjestelmän komponenttiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen korvaava äänenvaimennusjärjestelmätyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E 4) säännön N:o 92 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä numeroa 01 osoittavat, että hyväksyntä on myönnetty nykymuotoisen säännön nro 92 vaatimusten mukaisesti. Numerot 00 puolestaan osoittavat, että hyväksyntä on myönnetty säännön nro 92 mukaisesti sen ollessa alkuperäisessä muodossaan.
 LIITE 3
 NORESS-JÄRJESTELMÄSSÄ KÄYTETTÄVÄÄ KUITUPITOISTA MATERIAALIA KOSKEVAT VAATIMUKSET
 (Ks. tämän säännön kohta 6.5.)
 1.
 Vaimentavassa kuitupitoisessa materiaalissa ei saa olla asbestia, ja sitä saa käyttää tai äänenvaimentimien valmistuksessa vain siinä tapauksessa, että soveltuvilla laitteilla varmistetaan, että materiaali pysyy paikallaan äänenvaimentimen koko käyttöajan, ja että äänenvaimennin täyttää valmistajan valinnan mukaan jakson 2, 3, 4 tai 5 vaatimukset.
 2.
 Äänitason on täytettävä tämän säännön kohdan 6.2 vaatimukset, kun kuitupitoinen materiaali on poistettu.
 3.
 Vaimentavaa kuitupitoista materiaalia ei saa sijoittaa äänenvaimentimen niihin osiin, joiden läpi pakokaasut kulkeutuvat, ja niiden on täytettävä seuraavat vaatimukset:
 a)
 Materiaalia on kuumennettu uunissa lämpötilassa 650 ± 5 °C 4 tunnin ajan ilman että kuitujen keskipituus, läpimitta tai tiiviys on vähentynyt.
 b)
 Kun materiaalia on kuumennettu uunissa lämpötilassa 650 ± 5 °C 1 tunnin ajan, vähintään 98 prosenttia materiaalista on jäätävä siivilään, jonka reikien nimelliskoko on 250 μm ja joka täyttää standardin ISO 3310/1 vaatimukset standardin ISO 2599 mukaisesti testattaessa.
 c)
 Materiaalin painohäviö ei saa olla enemmän kuin 10,5 % sen jälkeen, kun se on upotettu 24 tunniksi lämpötilassa 90 ± 5 °C koostumukseltaan seuraavanlaiseen synteettiseen nesteeseen:
 i)
 1 N bromivetyhappoa (HBr): 10 ml
 ii)
 1 N rikkihappoa (H2SO4): 10 ml
 iii)
 Tislattua vettä 1 000 millilitraan asti.
 Huomautus: Materiaali on pestävä tislatulla vedellä ja kuivattava 105 °C:n lämpötilassa 1 tunnin ajan ennen punnitusta.
 4.
 Ennen kuin järjestelmää testataan tämän säännön kohdan 6.2 mukaisesti, se on saatettava normaaliin käyttökuntoon soveltamalla tapauksen mukaan jotakin niistä vakautusmenetelmistä, jotka kuvataan säännön nro 9 tai 63 liitteen 3 kohdassa 5.1.4 taikka säännön nro 41 liitteen 5 kohdassa 1.3.
 5.
 Pakokaasut eivät saa olla kosketuksissa kuitupitoiseen materiaaliin, eivätkä paineenvaihtelut saa vaikuttaa kuitupitoiseen materiaaliin.
 LIITE 4
 TÄYDENTÄVIÄ MELUPÄÄSTÖMÄÄRÄYKSIÄ KOSKEVA VAATIMUSTENMUKAISUUSVAKUUTUS
 Teksti kuva
 (Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
 Tämä vakuutus on annettava, kun kyse on ei-alkuperäisistä korvaavista pakoäänenvaimennusjärjestelmistä, jotka on tarkoitettu käytettäväksi luokan L3 ajoneuvoissa, jotka on tyyppihyväksytty säännön nro 41, muutossarja 04, mukaisesti ja joihin sovelletaan säännön nro 41, muutossarja 04, kohdan 6.3 vaatimuksia.
 (Valmistajan nimi) vakuuttaa, että tätä tyyppiä (tyyppi melutason mukaan säännön nro 41, muutossarja 04, mukaisesti) edustavat ei-alkuperäiset korvaavat pakoäänenvaimennusjärjestelmät ovat säännön nro 41, muutossarja 04, kohdan 6.3 vaatimusten mukaisia.
 (Valmistajan nimi) antaa tämän vakuutuksen vilpittömässä mielessä tehtyään asianmukaisen arvioinnin ei-alkuperäisen korvaavan pakoäänenvaimennusjärjestelmän melupäästöistä säännön nro 92 vaatimusten mukaisesti.
 Päiväys:
 Valtuutetun edustajan nimi:
 Valtuutetun edustajan allekirjoitus:


type: wikipedia

text:
Родина може да се отнася за:
 нарицателни
 Страната (обикновено държава), в която човек се е родил, или с която се чувства кръвно свързан. В този смисъл синоним на отечество и татковина;
 Страната на произход на нещо;
 Селището, в което човек се е родил – архаична употреба.
 собствени
 Родина, до 1950 година Тантури, село в Община Златарица, Област Велико Търново, България;
 „Родина“, български вестник, излизал в Солун, Османската империя, през 1910 г.;
 „Родина“, български вестник, излизал в 1915 - 1918 г. в окупирания от български части Скопие по време на Първата световна война;
 „Родина“, българско списание, излизало два пъти в месеца от 1926 до 1934 година в София, България;
 „Родина“, българско историческо списание, излизало от 1938 до 1941 година в София, България;
 Дружба „Родина“, българска организация, съществувала от 1937 до 1947 година;
 Всерусийска политическа партия „Родина“
 Хотел „Родина“ – хотел в София;
 ИПК „Родина“ – издателско-полиграфически комплекс в София;
 „Родина“ – американски сериал;
 Библиотека „Родина“ - библиотека в Стара Загора, най-голямата читалищна библиотека в България, основана през 1860 г.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 1.4.2010
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 CE 87/334
 Mercredi, 11 mars 2009Mobilisation du Fonds de solidarité de l'Union européenne
 P6_TA(2009)0103
 Résolution du Parlement européen du 11 mars 2009 sur la proposition de décision du Parlement européen et du Conseil relative à la mobilisation du Fonds de solidarité de l'Union européenne, conformément au point 26 de l'accord interinstitutionnel du 17 mai 2006 entre le Parlement européen, le Conseil et la Commission sur la discipline budgétaire et la bonne gestion financière (COM(2009)0023 – C6-0040/2009 – 2009/2007(ACI))
 2010/C 87 E/51
 Le Parlement européen,
 vu la proposition de la Commission au Parlement européen et au Conseil (COM(2009)0023 – C6-0040/2009),
 vu l'accord interinstitutionnel du 17 mai 2006 entre le Parlement européen, le Conseil et la Commission sur la discipline budgétaire et la bonne gestion financière (1), et notamment son point 26,
 vu le règlement (CE) no 2012/2002 du Conseil du 11 novembre 2002 instituant le Fonds de solidarité de l'Union européenne (2),
 vu la déclaration commune du Parlement européen, du Conseil et de la Commission adoptée lors de la réunion de concertation du 17 juillet 2008 sur le Fonds de solidarité,
 vu le rapport de la commission des budgets et l'avis de la commission du développement régional (A6-0106/2009),
 1.
 approuve la décision annexée à la présente résolution;
 2.
 charge son Président de signer cette décision avec le Président du Conseil et d'en assurer la publication au Journal officiel de l'Union européenne;
 3.
 charge son Président de transmettre la présente résolution, y compris son annexe, au Conseil et à la Commission.
 (1) JO C 139 du 14.6.2006, p. 1.
 (2) JO L 311 du 14.11.2002, p. 3.
 Mercredi, 11 mars 2009ANNEXE
 DÉCISION DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
 du 11 mars 2009
 relative à la mobilisation du Fonds de solidarité de l'Union européenne, conformément au point 26 de l'accord interinstitutionnel du 17 mai 2006 entre le Parlement européen, le Conseil et la Commission sur la discipline budgétaire et la bonne gestion financière
 LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
 vu l'accord interinstitutionnel du 17 mai 2006 entre le Parlement européen, le Conseil et la Commission sur la discipline budgétaire et la bonne gestion financière (1), et notamment son point 26,
 vu le règlement (CE) no 2012/2002 du Conseil du 11 novembre 2002 instituant le Fonds de solidarité de l'Union européenne (2), et notamment son article 4, paragraphe 3,
 vu la proposition de la Commission,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L’Union européenne a créé un Fonds de solidarité de l’Union européenne (le «Fonds») pour exprimer sa solidarité à l’égard de la population de régions touchées par des catastrophes.
 (2)
 L'accord interinstitutionnel du 17 mai 2006 permet la mobilisation du Fonds à concurrence d'un montant annuel maximal de 1 000 000 000 EUR.
 (3)
 Le règlement (CE) no 2012/2002 contient les dispositions permettant la mobilisation du Fonds.
 (4)
 La Roumanie a présenté une demande visant à la mobilisation du Fonds concernant une catastrophe provoquée par des inondations. La Commission estime que la demande satisfait aux conditions énoncées à l'article 2 du règlement (CE) no 2012/2002 et propose par conséquent d'autoriser les crédits correspondants,
 DÉCIDENT:
 Article premier
 Dans le cadre du budget général de l'Union européenne établi pour l'exercice 2009, une somme de 11 785 377 EUR en crédits d'engagement et de paiement est mobilisée au titre du Fonds de solidarité de l'Union européenne.
 Article 2
 La présente décision est publiée au Journal officiel de l'Union européenne.
 Fait à Strasbourg, le 11 mars 2009.
 Par le Parlement européen
 Le président
 Par le Conseil
 Le président
 (1) JO C 139 du 14.6.2006, p. 1.
 (2) JO L 311 du 14.11.2002, p. 3.


type: caselaw

text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 20. října 2011 — Mehmet Arslan v. Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 (Věc C-534/11)
 2012/C 65/03
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mehmet Arslan
 Žalovaný: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat čl. 2 odst. 1 ve spojení s bodem 9 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1) tak, že se tato směrnice nevztahuje na státního příslušníka třetí země, který podal žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (2)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být zajištění cizince za účelem navrácení ukončeno v případě, že podá žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice 2005/85/ES a neexistují zde jiné důvody pro pokračování zajištění?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 98
 (2) Úř. věst. L 326, s. 13


type: contracts

text:
 22.11.2007
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 304/56
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT
 nr 71/2007
 av den 29 juni 2007
 om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
 med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ändrat genom protokollet med justeringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, nedan kallat ”avtalet”, särskilt artiklarna 86 och 98, och
 av följande skäl:
 (1)
 Protokoll 31 till avtalet ändrades genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 74/2006 av den 2 juni 2006 (1).
 (2)
 Det är lämpligt att samarbetet mellan de avtalsslutande parterna vad gäller genomförande och utveckling av den inre marknaden fortsätter.
 (3)
 Protokoll 31 till avtalet bör därför ändras så att detta samarbete kan fortsätta efter den 31 december 2006.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Artikel 7 i protokoll 31 till avtalet skall ändras på följande sätt:
 1.
 Orden ”år 2004, 2005 och 2006” i punkt 6 skall ersättas med ”år 2004, 2005, 2006 och 2007”.
 2.
 Orden ”år 2006” i punkt 7 skall ersättas med ”år 2006 och 2007”.
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft dagen efter det att den sista anmälan enligt artikel 103.1 i avtalet har gjorts till gemensamma EES-kommittén (2).
 Det skall tillämpas från och med den 1 januari 2007.
 Artikel 3
 Detta beslut skall offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning.
 Utfärdat i Bryssel den 29 juni 2007.
 På gemensamma EES-kommitténs vägnar
 Alan SEATTER
 Ordförande
 (1) EUT L 245, 7.9.2006, s. 45.
 (2) Inga konstitutionella krav angivna.


text:
LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 202/265
 PROTOKOLAS (Nr. 6)
 DĖL EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ, TAM TIKRŲ ĮSTAIGŲ, ORGANŲ BEI PADALINIŲ BŪSTINIŲ VIETOS
 VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVAI,
 ATSIŽVELGDAMI į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 341 straipsnį ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 189 straipsnį,
 PRIMINDAMI IR PATVIRTINDAMI 1965 m. balandžio 8 d. sprendimą bei laikydamiesi sprendimų dėl būsimų institucijų, įstaigų, organų ir padalinių būstinių,
 SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties:
 Vienintelis straipsnis
 a)
 Europos Parlamento būstinė yra Strasbūre, kur vyksta 12 mėnesinių plenarinių sesijų, įskaitant biudžeto sesiją. Papildomi plenarinės sesijos posėdžiai vyksta Briuselyje. Europos Parlamento komitetų posėdžiai vyksta Briuselyje. Europos Parlamento Generalinio sekretoriato ir jo padalinių būstinės lieka Liuksemburge.
 b)
 Tarybos būstinė yra Briuselyje. Balandžio, birželio ir spalio mėnesiais Tarybos posėdžiai vyksta Liuksemburge.
 c)
 Komisijos būstinė yra Briuselyje. 1965 m. balandžio 8 d. sprendimo 7, 8 ir 9 straipsniuose išvardytų padalinių būstinės yra Liuksemburge.
 d)
 Europos Sąjungos Teisingumo Teismo būstinė yra Liuksemburge.
 e)
 Audito Rūmų būstinė yra Liuksemburge.
 f)
 Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto būstinė yra Briuselyje.
 g)
 Regionų komiteto būstinė yra Briuselyje.
 h)
 Europos investicijų banko būstinė yra Liuksemburge.
 i)
 Europos centrinio banko būstinė yra Frankfurte.
 j)
 Europos policijos biuro (Europolas) būstinė yra Hagoje.


text:
Buddha, vlastním jménem Siddhártha Gautama, v páli Siddhattha Gótama (přibližně 564/3 př. n. l. Kapilavastu /v páli Kapilavatthu/ nebo v Lumbiní – podle legendy zemřel 13. října 484/3 př. n. l. Kušinagara /v páli Kusinára/, podle théravádové tradice žil v letech 623–543 př. n. l.) je zakladatel buddhismu. Jméno Buddha znamená probuzený, osvícený.
 Podle tradice se narodil jako princ královského rodu Šákjů (proto je později nazýván Buddhou Šákjamunim). Do 29 let žil pohodlným životem syna místního vládce, oženil se (manželka Jasódhara) a měl syna (Ráhula). Poté – aniž by spatřil narozeného syna – opustil domov a věnoval se nejrůznějším praktikám, pomocí nichž chtěl dosáhnout osvobození z utrpení, které je spojeno s každou existencí, a neustálého koloběhu znovuzrozování (samsáry). Nakonec podle legendy ve věku 35 let objevil střední cestu, která se vyhýbá všem krajnostem, a dosáhl probuzení, konečného osvobození z utrpení a koloběhu životů. Následujících 45 let předával své učení, ať už mnichům (založil první mnišské společenství na světě), tak laikům. Zemřel u Kušinagary obklopen svými mnišskými následovníky.
 Život Gautamy Buddhy
 Historické předpoklady pro příchod Buddhy
 Buddhismus je nejstarší univerzální náboženství. Vznikl před více než dvěma tisíci lety v severní Indii a trvale ovlivnil duchovní život a směřování země, v níž se zrodil. Dlouho předtím, než ve 13. století z Indie vymizel, se rozšířil v Číně a Japonsku, jihovýchodní Asii a Indočíně, Tibetu a později také v Mongolsku. Utvářel kulturu těchto zemí a dodnes je vedle svého náboženského významu určujícím elementem jejich filosofie, literatury a umění, politiky a hospodářství. Přibývá vlivu, který získávají buddhistické ideje v Evropě a Americe.
 Buddhistické hnutí má svého historického zakladatele v Gautamovi Siddhárthovi, který se nazýval Buddha, „Probuzený“. Na Západě se ovšem nestal známý pod svým vlastním jménem Siddhártha nebo příjmením Gautama, nýbrž právě pod titulem Buddha.
 Nelze jednoznačně určit, kdy se Gautama narodil. Podle klasických biografií je sice možné chronologicky seřadit důležité události jeho života, ale prameny nedovolují přesné datování. Buddhistická tradice a výzkum kolísají ve svých předpokladech mezi 6. stoletím př. n. l. až polovinou 4. století př. n. l. V literatuře se běžně zasazuje Gautamův život přibližně do let 560–480 př. n. l., novější úvahy ale hovoří o pozdější době, totiž o 4. století př. n. l. Na severu Indie stály v té době proti sobě dva politické systémy: starší forma oligarchické republiky ve státech jako Liččhaví, Šákja a Malla byla konfrontována s královskými říšemi jako Magadha, Kóšala, Vatsa a Avanti s novou dědičnou monarchií. V těchto republikách byl horní vrstvou kasty válečníků volen regent, který se musel řídit rozhodnutími poradního shromáždění a podléhal jeho kontrole, kdežto v monarchii platila vůle panovníka. Zatímco ještě v předhůří Himálaje přetrvávaly republiky, v úrodných pánvích řek Gangy a Jamuny dominovaly monarchie. Vývoj ke koncentraci moci na jednu osobu odrážel hospodářský převrat: jestliže společnost chovatelů dobytka, kteří poháněli svá stáda přes volné pastviny, nepotřebovala silnou centrální moc, podporovalo naopak zemědělství postavení panovníka, který střežil hranice polí. V Gautamově době byly poslední republiky ještě omezeně autonomní. Stály pod hegemonií monarchií, kterým navíc postoupily právo na suverenitu.
 Velké hospodářské a politické změny rozkolísaly normy, které platily celé tisíciletí, a připravily změnu hodnot, jež byla patrná na různých rovinách. V sociální oblasti se začalo měnit překonané pořadí kast. Indická společnost byla stavovsky uspořádána do kast válečníků, bráhmanů, obchodníků a zemědělců. Dokud kasta válečníků v republikách volila regenty ze svého středu a kolektivně střežila jejich úřadování, prohlašovala se za horní vrstvu. Ale přechod moci na krále, který svou vládu předával dědici, znamenal ztrátu významu válečnického stavu. Místo něho usilovali bráhmani o uznání své kasty za nejvyšší v pořadí. Bráhmani drželi monopol náboženského kultu, jehož praxe spočívala v obětování bohům. Komplikovaný ceremoniál kultovních úkonů, hymnů a svatých formulí se předával jen uvnitř kasty. Jedině bráhmani znali védy, texty zvěstování o bozích a jejich rituálech, a mohli přimět vyšší mocnosti k žádané pomoci. Ale lidé nové zemědělské a městské kultury už neměli k božstvům, jež ztělesňovala přírodní síly, bezprostřední vztah jako dřívější generace chovatelů dobytka. V požadavku po zhodnocení svého sociálního postavení poznáváme proto pokus zajistit svému kněžskému stavu vážnost, kterou už sám o sobě neměl. Značně nesrozumitelný rituál a mýty starých bohů nenabízely odpovědi na existenciální otázky, které v této převratné době byly kladeny.
 Tak vznikalo nezávisle na kultu bráhmanů množství nových mytických a filosofických výkladů světa. Jejich nositeli a šiřiteli byli šramani, poutníci bez majetku a vazeb, kteří žili z darů usedlého obyvatelstva. Stoupající zemědělské výnosy, řemesla a obchod ve městech umožňovaly živit velké hnutí poutníků v bezdomoví. Společnost usedlých obyvatel je nepovažovala za obtížné zlo, byli přijímáni se zvědavostí a vážností. V této době ekonomických, sociálních, politických a náboženských změn byla silná potřeba způsobu života, jenž odvrhl rodinné svazky, stavovské povinnosti a majetek. Kruhy šramanů usilovaly o nová pořadí hodnot, která nabízela orientaci nejdříve jednotlivým tazatelům a později i široké obci. Také bráhmani dosáhli svého uznání za nejvyšší vrstvu jen tím, že pro své obětní kulty našli filosofickou bázi, která se opírala o učení šramanů, o čemž svědčí literatura upanišad.
 Osobnost Gautamy stojí v ohnisku těchto změn: jako příslušník vládnoucího válečnického rodu v republice zažil pád starého řádu. Jako vůdce velkého hnutí mezi poutníky v bezdomoví se podstatně podílel na kritice překonaných hodnot a na formulování nových.
 Gautamovo narození a mládí
 Gautamova rodina patřila k Šákjům, rodu válečníků, který vládl ve stejnojmenné republice. Republika Šákja ztratila svou plnou suverenitu a byla poslušna monarchy z Kóšaly. Gautamův otec Šuddhódana byl jako zvolený regent republiky v jejím hlavním městě Kapilavastu pověřen vedením toho, co zbylo jako okleštěná autonomie, pravděpodobně předsednictvím civilní správy, vybíráním daní a soudnictvím.
 Regent republiky byl označován slovem rádža stejně jako panovníci dědičné monarchie. To mohlo vést k legendě, že Gautama byl královským synem. Pozdější epochy s tím spojovaly své představy o životě prince. Ale paláce, o nichž mluví tradice, byly sotva něco víc než cihlové stavby, které se od hliněných domů ve městě lišily jen rozměry – délkou a výškou. Vedle svých politických úkolů vedl rádža často také své vlastní hospodářství. V domě rádži z Kapilavastu bydlela velká rodina: Šuddhódana byl ženatý se sestrami Májou a Mahápradžápatí Gautamí, příslušnicemi rodu Šákjů, v domě tedy žili pravděpodobně rádžovy ženy a ještě další příbuzní. S Májou měl dítě Gautamu, s Mahápradžápatí Gautamí syna Nandu a dceru Sundarínandu. Vedle členů rodiny patřila ke dvoru čeleď, která se podílela na rádžově blahobytu.
 Legenda praví, že královně Máje se před Buddhovým početím zdálo, že jí do pravého boku vstoupil bílý slon. Královští věštci vyložili sen jako znamení, že královna porodí výjimečného člověka. Podle klasických textů se Gautama narodil, když byla těhotná Mája na cestě z Kapilavastu do svého otcovského domu: během odpočinku v háji u Lumbiní, vesnice v dnešním Nepálu, došlo k porodu, při kterém se zpříma stojící a jásavě zpívající matka držela větve.
 Gautama dostal jméno Siddhártha. Sedm dní po porodu Mája zemřela a její sestra Mahápradžápatí Gautamí, jejíž syn byl jen o pár dní mladší než Gautama, nahradila dítěti matku.
 Gautama prožil dětství a mládí v dobovém luxusu: Žil jsem zhýčkaně, velmi zhýčkaně, nanejvýš zhýčkaně. U domu mého otce mi nechali zřídit lotosové rybníky: na jednom místě kvetly modré, na jednom bílé, na jiném červené lotosové květy; a to vše jen pro mě. Nepoužíval jsem jiné masti než z Benaresu. Z Benaresu pocházel šátek, pokrývající mou hlavu, má kazajka, mé spodní prádlo, můj přehoz. Ve dne v noci nade mnou drželi bílý deštník, aby mě neobtěžoval chlad, horko, prach, stébla trávy nebo rosa.
 V šestnácti letech oženili Gautamu s šákijskou dívkou Jašódharou. Později bude učit: Neznám žádné tělo, žádný hlas, žádnou vůni, žádnou chuť, žádný dotek, které poutají mysl muže tak jako tělo, hlas, vůně, chuť a dotek ženy. Neznám žádné tělo, žádný hlas, žádnou vůni, žádnou chuť, žádný dotek, které poutají mysl ženy tak jako tělo, hlas, vůně, chuť a dotek muže.
 Gautama se ve svém mládí neoddával jen požitkům. Brzy se musel zabývat právem a správou. To, že se později prokázal jako zkušený organizátor a zákonodárce své obce stejně jako šikovný taktik v rozšiřování své nauky ukazuje, jak se v mládí podílel na povinnostech příbuzných.
 V době mládí byl Gautama zcela zaujat pomíjivostí všech věcí. Uvádí: Když jsem ještě žil v domě, přijímal jsem, co vstupovalo do vědomí pěti smysly: zrak těšily viditelné postavy, ucho tóny, čich vůně, chuť šťávy, tělo doteky, jak to je vítané, milé, příjemné a žádoucí (...) Po čtyři měsíce období dešťů mě obklopovaly hudebnice a já jsem neopouštěl palác. Pak jsem poznal podle pravdy, jak smyslové radosti vznikají, co je na nich štěstím a utrpením a jak jim lze uniknout.
 To, o čem zde Gautama promlouvá, se stalo důležitým aspektem nauky: pomíjivost všech věcí kalí radost z nich a činí je strastiplnými pro toho, kdo prohlédne. K postřehu, že žádné prožitky a věci nejsou trvalé, přistoupilo v mládí poznání, že také on sám jako člověk je pomíjivý. V tomto zhýčkaném životě mě napadla myšlenka:„Nevědomý člověk, jenž je podroben stáří, nemoci, smrti, aniž by jim mohl uniknout, je sklíčen, zděšen a zhnusen, když vidí starce, nemocného, mrtvého; avšak na sebe sama při tom nemyslí. Ale i já podléhám stáří, nemoci, smrti a nemohu jim uniknout. Nebylo by správné, kdybych při pohledu na staré, nemocné, mrtvé nebyl sklíčen, já, který podléhám stáří, nemoci, smrti a nemohu jim uniknout.“ Zatím co jsem o tom přemýšlel, zmizelo mé opojení mládím, zdravím a životem.
 Proti vnímání subjektivní pomíjivosti a prchavého charakteru všech věcí stály spontánní prožitky vnitřní svobody: Vzpomínám si, že když byl můj otec Šákja zaměstnán, seděl jsem v chladivém stínu jambovníku. Daleko od neprospěšných věcí dosáhl (...) jsem radosti a štěstí (...). Gautama nechtěl prožívat jen náhodně takové okamžiky, ve kterých už pomíjivost světa a vlastní bytosti nehrají roli. Doufal, že kontrolou a nakonec překonáním každé žádosti ujde utrpení, které pociťoval v důsledku touhy po pomíjivých radostech: Bylo mi jasné: štěstí a radost vznikají na světě skrze prožitky. Ale je ubohé, že svět je pomíjivý, strastiplný a podléhá změně. Únik z toho je ovládnutí a vzdání se žádosti.
 Gautamovo zdůraznění prchavosti všech fenoménů a jeho touha po ustání žádosti neprozrazují žádnou rezignaci. Byl naopak přesvědčen, že za vznikáním a zanikáním jsou jiné, cennější zkušenosti: Toužil jsem (...) po tom, co podléhá zákonu zrození, stárnutí, nemoci a smrti, starostí a chyb. Pak jsem uvažoval: proč usiluji o to, co podléhá tomuto zákonu? Neměl bych raději usilovat o to, co tomuto zákonu nepodléhá, o nejvyšší mír (...), protože jsem poznal nevýhody toho všeho?
 Gautama zjistil, že uprostřed rodinných vztahů a sociálních povinností se dá sotva uskutečnit jeho touha po tom, co nepodléhá pomíjivosti. Tu jsem uvažoval: dům je vězení, špinavé místo. Šramana žije pod širým nebem. (...) Nemám si ostříhat vlasy a vousy, obléci žluté roucho a putovat do bezdomoví? Rádžova rodina snad s těmito plány souhlasila jen pod podmínkou existence dědice, neboť Gautama provedl tento krok teprve po narození syna Ráhuly: Po nějakém čase, byl jsem ještě mladý a tmavovlasý, v plné síle mládí, jsem si nechal proti vůli mých naříkajících rodičů ostříhat vlasy a vousy, oblékl jsem žluté roucho a odešel do bezdomoví.
 Podle legend bylo Gautamovi v době jeho odchodu 29 let. Později se také vytvořila známá legenda o třech znameních, která se mladému Gautamovi ukázala, aby mu vyjevila strastiplnost lidské existence. Pozdější Buddha je na svých zábavných jízdách třikrát hluboce otřesen setkáním s pomíjivostí. Spatří starého muže, zlomeného, zkřiveného, opírajícího se o berle, jak se vrávoravě vleče, neduživý a vrásčitý. Později vidí nemocného, jenž leží pošpiněn zvratky a močí, ošetřován a nošen jinými. Nakonec je tváří v tvář pohřebnímu průvodu konfrontován s mrtvolou. V rozhovoru se svým kočím pozná, že ani on sám nemůže uniknout stáří, nemoci a smrti. Ačkoliv rádža vyplní každé přání svého syna, aby ho zadržel, setkání se šramanou ho podnítí k odchodu do bezdomoví.
 Je možné, že tato vyprávění vyplynula z Gautamova pozorování a postupného uvědomování si nejistoty života. Pochopil, že luxus, který si dopřával on a jeho příbuzní, stojí na nejistém základě. Avšak ve svých pocitech nebyl Gautama osamocený, o náladě zániku svědčí i to, že po Gautamovi volili cestu do bezdomoví také někteří z jeho příbuzných, mezi nimi pěstounka, nevlastní sourozenci, syn Ráhula a bratranci Ánanda a Dévadatta. Mnozí, kteří později putovali s Gautamou jako šramani, byli válečníci, jen někteří pocházeli z rozvíjející se obchodnické kasty, ačkoli právě z ní pak vzešli početní přívrženci a pokračovatelé jeho hnutí. Osvobození od majetku a vazeb se jevilo Gautamovi i mnohým válečníkům jako alternativa ke svobodě v bohatství a moci, jejichž pomíjivost byla v tehdejších dobách pociťována víc než kdy jindy.
 Šramana Gautama
 Gautamovo hledání toho, co nepodléhá zákonu pomíjivosti, trvalo šest let. U poutníků v bezdomoví se setkal s rozdílnými naukami, neboť společné obsahy nebyly tím, co šramany sjednocovalo. Spojující prvek spočíval ve zřeknutí se postavení v kastovním řádu, majetku a povinností rodinného života. Jinak zastupovali protichůdné teorie a praktiky: našli se věštci a čarodějové, učitelé vysvobození, filosofové a asketi.
 Jestliže způsob života šramanů přitahoval zpočátku jen jednotlivé árijce, v Gautamově době již bezdomoví znamenalo pro mnohé alternativu nehybnosti kastovního systému. Z válečníka nebo obchodníka se ani při nejsilnějším zájmu o náboženství nemohl stát bráhman, obětující bohům. Ale cesta do šramanství byla svobodou v protikladu ke kastovnímu řádu, který každému od narození určil jeho povinnosti. Stav šramany, do něhož vstoupil Gautama, se už dávno neomezoval na ty, kteří se v divočině oddávali šamanským disciplínám. Archaické praktiky se rozvinuly do komplexních systémů a šramani dávno připadli na nové ideje, které byly v rozporu s původními drávidskými a árijskými tradicemi a ovlivňovaly bráhmanské filosofie.
 Šramané se těšili podpoře u obyvatelstva, jelikož rozvíjeli nejrůznější filozofické teorie, které se snažily nalézt odpovědi na nejzákladnější existenciální otázky, každý si tak mohl vybrat mezi mnoha různými druhy teorií dle svého osobního zaměření. Šramanské filosofie tak sahaly od nejryzejšího materialismu až po čistý teismus.
 Spekulující či skeptičtí teoretikové přitahovali Gautamu právě tak málo jako šramani, kteří se zabývali předpovídáním, zaklínáním duchů nebo zaříkávacími formulemi. Jeho problém pomíjivosti všeho existujícího byl problémem náboženským. Teistické přístupy nabízely řešení, které ho neuspokojovalo. Šramanům, kteří všechno odvozovali z tvorby boha Išvary, odpovídal: Takže na základě stvoření boha Išvary by byli lidé vrazi, zloději, hanebníci, lháři, udavači, posměváčci, žvanilové, lakomci, nevraživci a bloudi.
 Gautama trpěl pomíjivostí a tento stav nevyžadoval vysvětlení, nýbrž zkušenosti, které by z něj ukázaly cestu. Někteří šramani nabízeli nauky o vysvobození, jež takové zkušenosti slibovaly. Vycházeli při tom z ideje znovuzrozování, podle níž smrt každé bytosti vede k novému zrození. Pro tyto učitele vysvobození stály lidské činy a nekonání ve středu pozornosti. Jen když je zde svoboda konání, které není určováno ničím předchozím, je myslitelný únik z koloběhu zrození a smrti. Gautama se připojil k Árádovi Kálámovi a Udrakovi Rámaputrovi, dvěma učitelům vysvobození, kteří tvrdili: Moje nauka je taková, že ji rozumný člověk rychle pochopí a sám se může stát mistrem. Cesta Árády Kálámy měla vést do sféry ničeho. Ještě dále šel Udraka Rámaputra, jehož metoda vedla k hraniční sféře vnímání a nevnímání, ke stavu, při němž mizí i vědomí, že člověk předtím vnímal (jedná se o meditační stavy později v buddhismu označované jako arúpa džhány).
 Jak se traduje, Gautama po krátké době uskutečnil učení těchto šramanů, na základě toho mu nabídli vedoucí postavení ve svých obcích. Gautama akceptoval takové výjimečné psychické stavy, které existovaly při ústupu posledních zbytků subjektivity, nikoli však jako cestu ze znovuzrozování. Po těchto zkušenostech se Gautama nachází mezi šramany, kteří chtějí dosáhnout vysvobození ze znovuzrození nebo zlepšení postavení v hierarchii bytostí extrémní askezí. Někteří doufali, že důsledným přijetím zvířecích forem chování se zrodí mezi bohy: psí asketi lezli po čtyřech, choulili se k spánku a jedli pouze vleže na zemi. Imitovali také jiná zvířata v naději, že ponížení za života vede po smrti k vzestupu. Gautama snad dočasně něco podobného zkoušel, neboť vypráví: Chodil jsem k dobytčím stájím, když byli pastevci pryč, živil jsem se výkaly mladých, sajících telat. Jedl jsem také nestrávené zbytky v mých lejnech.
 Jiné asketické představy věřily, že pohrdáním pomíjivým tělem se dosáhne osvobození trvalého džívy, jenž je s tělem svázán. Gautama se pokusil také o tuto cestu. To byla má trýzeň: běhal jsem nahý(...). Z mnohaleté špíny na mém těle se stala vrstva jako na pahýlu stromu. Nemyslel jsem na to, abych se očistil nebo nechal očistit od špíny. Sám se tím snad vydal na scestí, neboť ve světě šramanů, bohatém na zvláštnosti, se setkával s výsměchem. Šel jsem na pohřebiště a udělal jsem si lože z kostí. Tu přišli pastevci a plivali na mě, močili na mě, házeli po mně lejny a strkali mi stébla trávy do uší.
 Podle Gautamových popisů cvičení, která prováděl ke konci svého hledání, lze soudit, že šlo právě o džinistická nebo tímto směrem inspirovaná cvičení. Podle džinismu vedou ke špatnému zrození i neúmyslné činy jako např. náhodné zašlápnutí hmyzu. Osvobození lze dosáhnout jen eliminací všech negativních činů, i neúmyslných. Stoupenci džinismu se proto snažili kontrolovat veškeré tělesné pohyby, také Gautama se podrobil této disciplíně: Našlapoval jsem pozorně a všímal jsem si pln soucitu dokonce vodní kapky, abych nezranil ani nejmenší bytosti, které zde zabloudily.
 Džínisté se věnovali také praktikám potlačujícím životně důležité tělesné funkce. Gautama cvičil zadržení dechu nosem nebo ústy, jak dlouho jen to bylo možné. Popisuje, jak toto cvičení vedlo k pocitu, že mu vzduch proudí uchem. Když se mu podařilo udržet kontrolu nad tímto procesem, zdálo se mu, že vzduch vychází z rukou a nohou. Pokusy vedly k bolestem, jako by nějaký silný muž navrtával dýkou lebku (...), jako by řezník rozřezával nožem břicho (...), jako by mě dva silní muži vhodili do jámy se žhavým uhlím.
 Podobně Gautama také začal redukovat své jídlo na minimální množství. Skrovnou stravou jsem velmi zhubl. Když jsem se chtěl dotknout kůže svého břicha, nahmatal jsem obratle; když jsem se chtěl dotknout obratlů, nahmatal jsem kůži břicha. Tak těsně přiléhalo skrovnou výživou mé břicho k obratlům. Když jsem se chtěl vyprázdnit, převrátil jsem se slabostí dopředu. Když jsem si třel rukou údy, abych posílil tělo, vypadávaly mi v důsledku skrovné výživy chlupy na těle, uvolněné z kořínků.
 Gautamovo rigorózní cvičení z něj učinilo vzor pro ostatní askety. Doprovázelo jej pět šramanů – Kaundinja, Ašvadžit, Váspa, Mahánáma a Bhadradžit, kteří doufali: „Když šramana Gautama najde pravdu, sdělí nám ji.“ Ale Gautama pochyboval o nastoupené cestě. Ačkoliv si byl jistý, že na sebe vzal nejkrajnější utrpení, jaké kdy
 šramana podstoupil, necítil se být blíže svému cíli. V blízkosti smrti, kam jej přivedl půst, byl konfrontován s pomíjivostí těla, aniž by pocítil vytouženou zkušenost osvobození. Cesta askeze se zdála nesmyslná. Později řekl Gautama o sebetrýznění džinistů, že jej nelze za žádných okolností uspokojivě odůvodnit: Jestliže štěstí a utrpení závisí na činech v minulých životech, byli džinisté dříve zločinci, protože teď tolik trpí. Jestliže radost a utrpení určuje stvořitel, byl to zlý stvořitel, kdo džinisty stvořil. Jestliže radost a utrpení závisí na náhodě, byla to zlá náhoda, která džinisty postihla. Způsobuje-li radost a utrpení zrození, potkalo džinisty špatné zrození. Závisí-li radost a utrpení na úsilí v tomto životě, je úsilí džinistů v tomto životě špatné. Gautama se rozhodl opět normálně jíst a přestal být proto vzorem pro svých pět druhů. Neporozuměli změně v jeho smýšlení a opustili jej.
 Odvrácení od askeze bylo po rozhodnutí stát se šramanou druhým velkým bodem obratu v Gautamově životě. Jako se rozloučil s luxusem, který mu nabízel blahobyt v rádžově domě, opustil nyní strastiplné praktiky šramanů, hledajících spásu. Jeho cílem se stala střední cesta z utrpení pomíjivosti, která se vyhýbá extrémům světského života a odříkání.
 Probuzení
 Šramana, hledající spásu, žil pro okamžik, kdy by se mohl cítit vysvobozen ze znovuzrozování a kdy by netrpěl pomíjivostí. Gautamovo objevení střední cesty je probuzením, on sám je od té doby nazýván probuzeným (Buddhou), slovem, které naznačuje, že se pozvedl ze snové existence člověka, potácejícího se v radosti a bídě pomíjivosti.
 K probuzení prý dospěl Gautama během jednoho dne. Během doby svého hledání putoval Gautama v zemi Magadha z místa na místo a došel až do blízkosti pevnosti Uruvéla. Tam jsem viděl pěkné místo, klidný háj s průzračnou řekou, vhodnou ke koupání. Zastavil se u řeky Néraňdžará v okolí dnešní vesnice Bódhgaja, vychrtlý půstem a konfrontován se smrtí. Líčení personifikuje smrt jako Máru („smrt“), postavu, která žárlivě střeží, aby jí bytosti zůstaly podrobeny v koloběhu znovuzrozování (samutpáda). Jak Gautama uvádí, Mára k němu hovořil: „Hubeně a ošklivě vypadáš, blízko smrti. Tisíce tvých částí je již mrtvých, jen jedna ještě žije.“ Mára se nabídl, že jej ušetří, když se vzdá svého úsilí, ale Gautama vytrval v hledání východiska z koloběhu zrození a smrti. Když Mára ustoupil, poznal Gautama, že celé sebetrýznění nevedlo k ničemu. Ptal se, zda je snad ještě jiná cesta, a nalezl odpověď ve vzpomínce na zážitek z mládí. Příhoda, na kterou si vzpomněl, hrála pravděpodobně důležitou roli v jeho vývoji k cestě šramany: Když byl můj otec Šákja zaměstnán, seděl jsem v chladivém stínu jambovníku. Daleko od žádostí, daleko od nespásných věcí dosáhl jsem prvního pohroužení (...) spočívajícího v radosti a štěstí (...). V důsledku této vzpomínky jsem věděl: Toto je skutečná cesta k probuzení.
 Tak se ukázala alternativa askeze, jež vedla k rozhodnutí přerušit půst. Gautama se hned posílil rýží s mlékem, kterou vyhublému asketovi nabídla okolojdoucí Sudžátá, žena z blízké vesnice. Se znovu nabytými silami se po zbytek dne zabýval novým způsobem cvičení, který mu naznačila jeho vzpomínka.
 Uvolněná nálada zážitku z mládí byla v rozporu s dosavadním utrpením půstu a zadržováním dechu. Gautama, který žil s ideologií, že současné utrpení vede k budoucímu štěstí, nejprve pochyboval o cestě, spojené s radostnými vjemy. Bál se šťastného pocitu, ale nakonec jej akceptoval, protože v něm byl daleko od žádostí a nespásných věcí.
 Mezi Gautamovou praxí po dobu šesti asketických let a cestou, kterou ukazovala vzpomínka, byl podstatný rozdíl. Nauky o vysvobození vyžadovaly namáhavou změnu přítomných podmínek člověka potlačením přirozených funkcí jako dýchání a přijímání potravy, disciplínu těla nebo navození výjimečných psychických stavů. Gautamův zážitek z mládí se proti tomu vyznačoval tím, že se nic neměnilo, o nic se neusilovalo. Bylo to prodlévání v chladivém stínu jambovníku, tedy na příjemném místě, daleko od žádostí, to znamená ve stavu štěstí bez přání. Gautama seděl, spokojen s tím, co právě bylo. Vnímal to, nic víc si nepřál, nechtěl nic měnit na momentální skutečnosti. Člověk se soustředí zcela na bezprostřední situaci, omezí se na prosté pozorování existence sebe sama, svého sezení, dýchání, okamžitého myšlení a cítění. Gautama se podle své vzpomínky pokusil opět vnímat tímto způsobem bez přání. Při tom došlo k vnitřnímu prožitku, který popsal jako proces čtyř vnorů (dhján).
 První vnor, který odpovídal prožitku ze vzpomínky, byl stav bez žádosti, tedy bez přání změnit okamžik. Myšlenky se spojovaly s bezprostředním vnímáním: bylo-li předmětem vnímání dýchání, kroužily myšlenky okolo tohoto procesu a registrovaly jednotlivé nádechy a výdechy. Toto nenucené přijetí reflektování ve cvičení bylo nové. K asketické cestě patřilo zastavit vedle ostatních vnitřních funkcí také myšlení; Gautama uvádí o době svého hledání: Zatínal jsem zuby, tiskl jazyk na patro a zastavoval myšlení, potlačoval a dusil jsem jej. Pot se mi řinul s ramenou, jako by silný muž uchopil slabšího za hlavu a ramena. Na rozdíl od tohoto bolestivého postupu se v nové formě cvičení objevoval blažený tělesný pocit a radostné emoce.
 Gautama pak zažil, jak se myšlení po nějaké době samo od sebe uklidnilo, když jej nechal v takovém tichém a soustředěném stavu. Dostavilo se vnitřní ztišení, nadále doprovázené pocitem štěstí a radosti. Toto označil jako druhý vnor.
 Třetí vnor se vyznačuje vyrovnaností: setrvával v bdělosti k tomu, co se dělo. Nerušen myšlenkami nebo přáními, prostě vnímal. Radostné emoce při tom odezněly, zatímco tělesný pocit štěstí přetrvával.
 Nakonec nechal za sebou také toto, aby ve čtvrtém vnoru zažil stav, který se vyznačoval pouze vyrovnaností a čistým bytím v přítomnosti: prostě vnímal, co je. Ani myšlenky, ani očekávání, ani zármutek, ani radost nekalily jeho vnímání okamžiku. Přes den se Gautama věnoval těmto pohroužením. Myšlení nebo pociťování štěstí, proti nimž jako asketa bojoval, aby se nevázal na svět a znovuzrození, se staly jeho motivujícími faktory. Postupně v průběhu pohroužení ztratily na významu a uvolnily místo soustředěnému stavu čistého pozorování. Večer si Gautama sedl se zkříženýma nohama pod strom a slíbil, že nevstane dřív, dokud nedosáhne vysvobození. Tu k němu ještě jednou přistoupil Mára, smrt. Na udivenou otázku, proč se jej Gautama nebojí, dostal odpověď, že díky dobrotivosti a jiným ctnostem, které Gautama praktikoval v minulém životě, je dnes statečný. Když Mára pochyboval a chtěl vědět, kdo by mohl tyto věci dosvědčit, řekl Gautama: Tato širá země ať je mým svědkem tím, že se zachvěje v šestkrát sedmi nárazech. Na to se zvedlo dunivé zemětřesení. Tato legenda vedla k častému zobrazování Gautamy v umění: Pravicí se sedě dotýká země, kterou tak volá za svědka. Tradice vyzvedla mytickou zprávu o triumfu nad Márou nad vyprávění o probuzení, protože vysvobození ze znovuzrozování znamená současně vítězství nad smrtí, která se jeví jako druhá stránka narození.
 Čtvrtým vnorem získal Gautama schopnost být dokonale v přítomnosti, aniž by o to usiloval v myšlenkách nebo žádostech. Když nastala noc, soustředil se na výchozí bod všech nauk o vysvobození, na své zapletení do koloběhu znovuzrození a tak vyvolal probuzení. Tím, že nasměroval svou pozornost na zpřítomnění předešlých existencí, vstoupily postupně do jeho vědomí biografie minulých životů: Tam jsem žil v této rodině. To byl můj stav, povolání, štěstí a zármutek. To byla má smrt, a když jsem tam zemřel, zrodil jsem se opět zde. Nakonec si byl vědom statisíce předchozích životů a jeho vzpomínka sahala za počátek tohoto světa do dříve existujících světů. Viděl, že světy tak jako životy následují jeden za druhým v nekonečném zanikání a vznikání.
 Pak se Gautama obrátil k zákonům znovuzrození. Pozoroval mizení a objevování bytostí, aby poznal, jak se bytosti, které v myšlenkách, slovech a činech jednaly špatně, (...) dostávají po smrti do dolního světa, zatímco těm, které konaly dobro, se dostalo příznivějšího znovuzrození. Gautama viděl, jak lidé svými činy (karmou) přispívají k průběhu vlastního osudu a podle toho jsou v koloběhu znovuzrozování podrobeni stálému vzestupu a sestupu. Nakonec Gautama namířil svou pozornost na vystoupení z koloběhu znovuzrození, na zničení zákalů, jak to označoval v džinistické terminologii. Džinisté vysvětlovali vztah trvalého džívy k pomíjivým tělům tak, že do džívy vtékají během tělesných skutků jemné materiální substance, které ho vážou k světu. Zničení těchto zákalů (ásrava) bylo proto osvobozením džívy ze znovuzrozování. Gautama se již vzdal úsilí zastavit vlivy potlačením činů. Překonal znovuzrození poznáním pravdy. Tradiční buddhistické texty hovoří o čtyřech ušlechtilých pravdách jako esenci Gautamovy nauky: Toto je strast, toto je vznik strasti, toto je zánik strasti, toto je stezka, vedoucí k zániku strasti. Idea, že bezprostřední a soustředěné pozorování věci odhalí skryté podmínky a principy, se stala základním názorem buddhismu. Když poznal život jako sled narození a smrti, zákony, které jsou jeho základem a východiskem, Gautama věděl: Koloběh znovuzrození je ukončen.
 Nápadné na líčení probuzení je to, že zde nenalezneme ani slovo o osvobození džívy nebo átmana ze znovuzrozování. Neznamená to, že by byl Gautama objevil za pomíjivým světem něco trvalého. Právě pomíjivost tvořila obsah probuzení, proces znovuzrození, zanikání a vznikání světů. Ani čtyři ušlechtilé pravdy jako cesta ze znovuzrození a cíl nehovoří o nalezení něčeho trvalého, nýbrž o zániku strasti. Tak se zásadně lišila nejen cesta, kterou Gautama zvolil, nýbrž i její cíl od jiných indických učitelů vysvobození.
 Po sedm dnů, které následovaly po probuzení, zvažoval Gautama, co prožil. Našel nový výklad znovuzrození, který odpovídal jeho nové zkušenosti: nikoli neproměnný džíva nebo átman putuje v různých tělech smrtí a zrozením, spíše proces bytí bez začátku a bez konce přináší stále nové tvary. To, co spojuje za sebou následující životy, není neměnná podstata, nýbrž nepřerušované plynutí, v němž vzniká jedna pomíjivá bytost za druhou. Vznik a zánik tvarů přitom není svévolný; uskutečňuje se podle zákonitosti, že kvalita přítomných činů (karma) formuje činy budoucího života. Tyto souvislosti shrnul Gautama v noci sedmého dne po probuzení do poučky o závislém vznikání, do svého vysvětlení procesu znovuzrozování, které se stalo jádrem filosofického učení buddhismu.
 Druhý týden po probuzení šel kolem bráhman. Gautama jej poučil o tom, co činí z člověka pravého bráhmana, totiž nikoliv narození v kastě, nýbrž překonání špatného v sobě. Zdá se, jako by tím chtěla tradice ve zprávě o probuzení nechat zaznít vůdčí myšlenku dalšího Gautamova působení: Neplatí výsada narození, nýbrž jen vlastní úsilí.
 Třetí týden nepřetržitě pršelo. Gautama seděl v dešti a větru. Ale mýtus ukazuje, jak ruch světa nemůže Buddhu vyrušit: Mučalinda, král Nágů, přírodních duchů s hadí podobou, chránil Gautamu před přívalem vody. Oblíbeným prvkem buddhistického umění se stal motiv, jak král Nágů s korunou svých sedmi hlav zaštiťuje Gautamu.
 Po bouřce přišla po cestě obchodní karavana. Dva obchodníci, Trápusa a Bhallika, nabídli Gautamovi své nejlepší jídlo, aby se posílil. Jeho osobnost na ně tak zapůsobila, že dříve než putovali dál se prohlásili spontánně za jeho žáky. Gautama až dosud nemyslel na to, že by své poznatky sdílel s jinými. Avšak setkání s obchodníky přineslo otázku, zda by měl objevené předávat dál. Pochyboval, zda by byly jeho zkušenosti srozumitelné ostatním: Kdybych hlásal nauku a nebyl bych pochopen, přineslo by mi to (nesmyslnou) námahu a vysílení. Bráhma Svajampati, mocný bůh, vnímal ve svém nebeském světě tyto myšlenky a zjevil se před Gautamou „s rychlostí, s jakou silný muž natáhne svou paži.“ V gestu hluboké úcty obnažil bůh rameno, poklekl a prosil Gautamu, aby zvěstoval svou nauku. I kdyby mělo být jen malé množství těch, kteří by porozuměli, měl by to učinit kvůli nim.
 Tato epizoda dokumentuje Gautamův názor, že bohové jsou jen pomíjivé bytosti v koloběhu znovuzrození, i když jejich moc je větší a jejich život delší než moc a život člověka. Protože Buddha se dostal nad vznikání a zanikání, je uctíván jako „učitel bohů a lidí“. Gautama vyhověl prosbě boha výrokem: Brána nesmrtelného budiž otevřena, kdo má uši, slyš a důvěřuj!
 Své poznatky chtěl sdělit nejprve bývalým učitelům Árádovi Kálámovi a Udrakovi Rámaputrovi, ale bohové jej zpravili, že oba již zemřeli. Rozhodl se tedy, že půjde do Benaresu, aby našel pět druhů, kteří ho před měsícem opustili. Na cestě jej potkal Upaga, asketický šramana, který se ohromeně zeptal: „Tvé rysy září jasným klidem. (...) Kdo byl tvůj mistr, jehož nauku následuješ?“ Když Gautama odpověděl, že on sám našel cestu k probuzení a nikdo na Zemi a mezi bohy se mu nevyrovná, bylo to pro asketu zřejmě příliš. Potřásl hlavou a šel svou cestou. Epizoda poukazuje na neporozumění, na které musely Gautamovy nové poznatky narazit v kruzích tradičních šramanů.
 V Gazelím parku Isipataně, dnes Sárnáth, u Benaresu, našel svých pět bývalých druhů. Když ho z dálky viděli, domluvili se, že Gautamu, který se přestal postit, nijak úctyhodně nepřivítají. Ale když přišel blíž, nabídli mu přece jen místo k sezení a vodu. Sled slov, která k nim promluvil, slouží buddhistickému podání jako základ tradice. Gautama vycházel ze společné minulosti, aby objasnil, že předtím praktikovaná askeze byla stejně extrémní jako život pro požitky, který šramana opustil. Gautama vysvětlil svým posluchačům střední cestu ve formě ušlechtilé osmidílné stezky, praxe, která obsahuje všechny oblasti života a zahrnuje prvky pochopení, myšlení, řeč, jednání, život, snažení, bdělost, soustředění. Tuto stezku označil za čtvrtou z ušlechtilých pravd, kterou nalezl v poslední fázi probuzení. První pravda popisuje existenciální situaci člověka: zrození, stárnutí, nemoc, umírání jsou utrpení; zármutek, nářek, bolest, nespokojenost a neklid jsou utrpení; spojení s nemilým, oddělení od milého jsou utrpení (...). Druhá pravda se táže po vzniku utrpení: Je to ona žízeň, jež vede k novému zrození, provázena potěšením a chtíčem, tu a tam se z něčeho těšící, totiž žízeň po smyslové radosti, žízeň po životě (...). Toto je (třetí) ušlechtilá pravda o zániku utrpení: Je to zánik žízně jejím dokonalým zničením. To se uskuteční pomocí osmidílné stezky.
 Po ukončení Gautamova prvního přednesu (dharmačakrapavatana sútra – sútra o roztočení kola nauky) jeho bývalým pěti společníkům dosáhl Kaundija prvního stupně probuzení, později ho následovali i ostatní čtyři asketi. Stali se tak základem mnišského společenství (sanghy). Vznešené učení bylo předáno, roztočilo se kolo (čakra) nauky (dharma).
 Učitel bohů a lidí
 V prvních týdnech po probuzení se sotva dalo tušit, že z malé družiny šramany Gautamy v Gazelím parku Isipataně vzejde hnutí se světovým ohlasem. Ale příběhy vyprávějí, jak Gautama získal Trápusu, Bhalliku a pět šramanů a co bylo typické pro budoucí úspěchy: jeho učitelská činnost a vynikající argumentování k němu přiváděly další stoupence. Stěží se najde téma, kterého by se Gautama za 45 let mezi probuzením a svou smrtí nedotkl. Šramani v bezdomoví jej viděli především jako učitele vysvobození, který svými pokyny ke cvičení pohroužení ukazoval východisko z koloběhu znovuzrození. Ale tím se jeho působení nevyčerpalo. Sloužil lidem všech vrstev jako rádce, který se zabýval všemi myslitelnými tématy od povinností vladaře přes zákonitosti světových dějin až po chování v manželství a rodině, od správného zacházení s majetkem přes světy bohů až po čištění zubů.
 Gautamovo putování a vykládání jeho nauky, jež trvalo dlouhá desetiletí, nezůstalo bez následků na jeho zdraví. V osmdesátém roce života byla nastupující slabost stále více patrná. Po jídle u svého stoupence, kováře Čundy, Gautama těžce onemocněl. Silné bolesti snášel s jasným vědomím a nenechal jimi ovlivnit svou mysl. V háji u Kušinagarí si Gautama nechal zřídit místo, kde chtěl zemřít a lehl si „s jasným vědomím na pravý bok, podoben lvu, s jednou nohou přes druhou.“ Gautamův přítel Ánanda byl hluboce sklíčený a plakal. Gautama ho však těšil těmito slovy: Ánando, nebuď smutný, nenaříkej, již dříve jsem přece řekl, že vše, co je člověku drahé a milé, musí zaniknout, musí ustat, nemůže přetrvat na věky. Jak by se mohlo stát, že by se to, co vzniklo, co povstalo, nerozpadlo? To není možné.
 Po Gautamově smrti bylo jeho tělo spáleno na hranici a po spálení mrtvoly došlo ke sporu mezi delegacemi různých států, které mezitím dorazily. Každá z nich vznesla nárok na relikvie v popelu, aby pro ně postavila pomník. Jeden z přítomných bráhmanů, Drona, mínil, že není správné přít se o kosti muže, který učil mírumilovnosti. Nakonec bylo rozhodnuto relikvie rozdělit a zřídit náhrobky (stúpy) na Gautamovu památku v různých krajích.
 Buddhistické příběhy
 Princ Siddhárta
 V dávných dobách, kdy Buddhova matka Mája čekala dítě bylo zvykem, že žena šla porodit do domu svých rodičů. Cesta byla dlouhá a tak královské služebnictvo zastavilo u hustého lesa, protože Mája měla porodní bolesti. Došla ke stromu a situace se začala nekontrolovatelně rozvíjet. Mája začala rodit a říká se, že strom, který plně chápal vážnost situace se k ní sklonil, aby jí podpíral. Jakmile královna porodila, přešly všechny bolesti, dítě začalo okamžitě chodit a údajně v jeho šlépějích vyrostly lotosové květy (Lotosový květ, je symbolem čistoty či očisty, i když má kořeny v bahně). Jakmile se o tom dozvěděl Buddhův otec Šuddhodána, vymyslel mu jméno. Dal mu jméno Siddhártha což v páli znamená „Ten, který došel ke svému cíli“. Šuddhodána svolal hostinu, aby prince Siddhárthu (v tuto chvíli ještě nebyl Buddhou = probuzeným/osvíceným) představil lidu. Všechny, však překvapila návštěva slavného poustevníka, duchovního učitele, kterého většina lidu znala, jako svatého muže. Ten řekl: „Bude dobrým a známým panovníkem, který ovládne celý svět. Ale lépe udělá, pokud se stane duchovním učitelem, ovládne většinu světa, svými myšlenkami a učením“. Poté se svatý muž rozbrečel. Mája se ho ptala: „Proč brečíš svatý muži?“ on odpověděl: „Protože se nikdy nenaučím jeho učení“. Poté se král naštval, řekl, že Siddhártha bude jeho nástupníkem a duchovním učitelem se může stát až ve stáří. Jednoho dne, však Buddha při královském průvodu zahlédl starce, svého služebníka (Čchano) se zeptal: „Kdo jsou ti lidé?“ Čchano odpověděl: „To je stáří můj pane, stáří ničí paměť, zrak i zdraví.“ Buddha vyskočil, rozběhl se za nimi a Čchano říkal: „Ne, můj pane, prosím ne, tam nemůžete“. V tuto chvíli Siddhártha poprvé poznal utrpení. Do té doby, byl pouze pod ochranou svého otce, který mu nechal postavit tři paláce, Zimní, Letní a na období dešťů. Siddhártha ve vesnici plné starců viděl nemoc i smrt. Poté začal hledat utrpení, jednoho dne, kdy nad celým královstvím Šákjů byla tma a mlha se Siddhártha rozhodl, že se vypraví hledat osvícení. Došel do hustého lesa, kde objevil několik asketů. Prvního dne začalo pršet a jeden had (pravděpodobně kobra) se podle legendy doplazil za Siddhárthou a zakryl mu hlavu. Asketové to nechápali a prohlásili ho za svého duchovního učitele. Jednou se princ procházel po břehu řeky a na lodi plul muzikant se svým žákem a říkal: „Když tu strunu utáhneš moc praskne, když ji utáhneš málo, nepůjde ti hrát na nástroj.“. Díky této větě Siddhártha pochopil jak najít osvícení. Hned dalšího dne se umyl a napil vody z řeky, jako překvapení, šla kolem vesnická dívka a nabídla mu svou misku s rýží. Princ ji přijmul, najedl se, ale stále opakoval muzikantovu větu a pak se rozhodl. Položil misku do řeky a vyslovil: „Pokud mám dosáhnout osvícení, nechť tato mísa pluje proti proudu“, ale na jeho překvapení, mísa opravdu plula proti proudu. Zahlédli ho asketové a řekli mu: „Zradil jsi nás! už se od tebe nemáme co naučit!“. Siddhártha řekl: „Cesta k osvícení vede jinudy! Je to střední cesta, spojnice všech protikladných extrémů“. Buddha začal hledat osvícení až došel ke stromu Bódhi (či Bódgi) blízko vesnice Bódgaja, která se brzy stala jeho domovským městem. Tam začal meditovat a dodržovat základní tělesné potřeby (jídlo, pití, hygiena, pohyb, spánek...) až jednou, jeden ze zlých vládců vyslal svých 5 dcer, aby se Siddhártovi představily a svedly ho. To se jim však nepovedlo a najednou princ uviděl, jak se jeho odraz v louži zvedá a podával si se svým odrazem ruku. Nyní se stal Buddhou.
 Buddha v jiných náboženstvích
 Hinduismus
 Podle Bhágavata purány 1.3.24 (Šrímad-Bhágavatam) je Buddha devátým avatárem Višnua, který chtěl odvrátit indický lid od tehdy velice oblíbených zvířecích obětí. Z toho důvodu učil o neubližování (ahimsa) živým tvorům (tento princip je znám již z upanišad). Totožnost tohoto Buddhy se Siddhárthou Gautamou je sporná. Pravděpodobnější je, že se jedná o Buddhu z některé z předchozích jug. Tato purána (2.7.37) uvádí ještě jednoho, dřívějšího Buddhu. Avatárů je podle ní (1.3.26) nekonečné množství a obdobné pojetí nekonečně mnoha Buddhů je známo z mahájány. Také mahájánová ikonografie je blízká védské (např. lotos, na kterém Buddhové sedí a který představuje jeho Šakti, viz mantra óm mani padmé húm). V Nepálu jsou ikonografie obou tradic téměř totožné.
 Podobnost popisů Buddhy v buddhistických textech a Krišny v Bhagavadgítě neušla pozornosti učenců. K.N. Upadhyaya píše ve studii „The impact of the bhakti movement on the development of Mahayana Buddhism“: „Udivující svojí podobností s Bhagavadgítou, samotná podoba a atmosféra, v níž se Buddha zjevuje v Sad dharma Pundaríce, je úžasně nadpřirozená. Tak jako kosmická podoba Krišny v Bhagavad-gítě je popisován jako ten, který vydává blyštivou záři oslňující nesmírný prostor od pekla po 18 000 oblastí Buddhů.“
 Mnozí buddhisté, zvláště théravádoví, nepovažují Buddhu za Boha nebo vtělení nějakého božstva. Tento přístup hinduismu se někdy vykládá jako snaha absorbovat buddhismus, který získal v Indii významné postavení. Dašaratha džátaka však ztotožňuje Buddhu s Rámou, sedmým avatárem Višnua.
 Úpadek buddhismu v Indii není přisuzován tomuto zahrnutí Buddhy mezi náboženské postavy hinduismu, ale šíření neduální védantové filosofie, která se mohla postavit jemné a propracované filosofii buddhismu.
 Islám
 Někteří muslimové věří, že Siddhártha Gautama je stejná osoba, která je popisována v Koránu jako Dhul-Kifl, že tedy Gautama byl prorokem islámu. Význam slova Dhul-Kifl je nejasný, ale podle tohoto názoru je možné jeho význam vyložit jako muž z Kifl. Kifl je přepis arabské výslovnosti slova Kapilavastu, což je město, kde Gautama žil do svých 29 let. Avšak převládajícím názorem je, že Dhul-Kifl byla osoba odlišná od Siddhárthy Gautamy a že se vůbec nejednalo o proroka, nebo Dhul-Kifl byl prorok v Bibli nazývaný jako Ezechiel.
 Křesťanství
 Na základě legendy o životě Siddhárthy Gautamy vznikl příběh o legendárním křesťanském světci Josafatovi (lantinsky Iosaphatus). Spojení mezi příběhem svatého Josafata a Siddhárthy Gautamy vysledoval profesor srovnávací religionistiky Wilfred Cantwell Smith a tento původ uvádí i Francis Mershman v Katolické encyklopedii z roku 1913.
 Odkazy
 Reference
 Externí odkazy
 Článek na Buddhaweb.cz
 Buddha a jeho život
 Buddhův stručný životopis
 Buddhové
 Narození v 6. století př. n. l.
 Buddhističtí filozofové
 Indičtí filozofové
 Náboženští vůdci
 Osobnosti na čínských poštovních známkách
 Osobnosti na indických poštovních známkách
 Úmrtí v 5. století př. n. l.
 Starověcí lidé
 Muži


type: other

text:
O princípio "in dubio pro operario" e suas aplicações (Administrativo) - Artigo jurídico - DireitoNet
 O princípio "in dubio pro operario" e suas aplicações
 Analisa o princípio do Direito do Trabalho e define suas aplicações.
 Por Danielle Avila Almeida
 Direito Administrativo | 09/out/2007
 O princípio in dubio pro operario, modernamente, possui a finalidade intrínseca de proteger a parte mais frágil na relação jurídica, ou seja, o trabalhador.
 Tal princípio dá ao aplicador da Lei, na dúvida quanto à interpretação da norma, a escolha entre as interpretações legais viáveis, sendo que a norma a ser aplicada deverá ser a mais benéfica ao trabalhador, desde que não afronte a vontade do legislador.
 Há explícita necessidade de se observar as seguintes condições (segundo Plá Rodriguez): a) somente quando exista dúvida sobre o alcance da norma legal; e b) sempre que não esteja em desacordo com a vontade do legislador.
 Ainda, para a aplicação da regra mais favorável, devem estar presentes alguns pressupostos, quais sejam:
 Pluralidade de normas jurídicas;
 Validade das normas em confronto;
 Aplicabilidade das normas concorrentes ao caso concreto;
 Colisão entre aquela norma;
 Maior favorabilidade, para o trabalhador, de uma das normas em cotejo.
 Existe também grande divergência doutrinária sobre a possibilidade de aplicação da regra do in dubio pro operario no âmbito processual, sobretudo em se tratando de matéria probatória. A doutrina divide-se, basicamente, em duas correntes:
 A primeira fundamenta que seria cabível a aplicação de tal princípio já que a finalidade do direito processual é instrumentalizar o direito material, segundo Américo Plá Rodrigues, “cabe aplicar a regra dentro desse âmbito em caso de autentica dúvida, para valorar o alcance ou o significado de uma prova. Não para suprir omissões mas, para apreciar adequadamente o conjunto dos elementos probatórios, tendo em conta as diversas circunstâncias do caso”.
 Ainda, segundo entendimento de Pinho Pedreira “pelas maiores dificuldades com que arca o empregado para a produção de provas, numa situação como esta, a dúvida gerada no espírito do julgador há de ser dirimida pro operario.”
 No mesmo sentido, Mozart Victor Russomano entende que “se deve decidir em favor do empregado sempre que o juiz estiver, com fundados motivos, hesitante entre duas soluções opostas. E quer essa dúvida resulte da ‘interpretação da lei’, quer resulte da ‘avaliação crítica da prova’, a conclusão do magistrado deve ser a mesma”.
 Para Santiago Rubinstein, a dúvida do legislador pode ocorrer tanto no momento de interpretação da lei ou da aplicação in concreto da norma jurídica, bem como na valoração das provas produzidas pelas partes no processo, sendo que, em todas essas hipóteses, pode haver a incidência da regra do in dubio pro operário.
 Segundo esta corrente, aplicação do princípio in dubio pro operario no âmbito processual, atende primeiramente ao interesse social e ao bem comum, atenuando a disparidade de condições entre trabalhador e empregado e propiciando um julgamento mais justo.
 A segunda corrente, verificada na doutrina mais tradicional, sustenta que a questão deve ser analisada sob o prisma do onus probandi, e não pela aplicação da regra do in dubio pro operario, sendo certo que somente poderá o magistrado afastar-se desse critério, nos casos em que o legislador estabeleceu determinadas presunções, permitindo-se, pois, a inversão do ônus da prova.
 A interpretação de provas, entretanto, é de natureza processual e neste campo não existe proteção ao trabalhador, buscando-se, ao contrário, a igualdade entre os litigantes, motivo pelo qual a dubiedade ou inconclusão de provas levará o julgador a decidir contra a parte que detenha o ônus probatório, não importando se este é o trabalhador ou o empregador.
 Para Manoel Antônio Teixeira Filho, não haverá incidência da regra do in dubio pro operario em matéria probatória, tendo em vista que ou a prova existe ou não se prova. A insuficiência de prova gera a improcedência do pedido e, portanto, o resultado será desfavorável àquele que detinha o ônus da prova, seja ele o empregado seja ele o empregador. Por outro lado, se ambos os litigantes produzirem as suas provas e esta ficar dividida, deverá o magistrado utilizar-se do princípio da persuasão racional, decidindo-se pela adoção da prova que melhor lhe convenceu, nunca pendendo-se pela utilização da regra in dubio pro operario, já que neste campo não há qualquer eficácia desta norma.
 Afirma Benito Pérez que a regra in dubio pro operario se aplica para a interpretação, ou seja, a verificação do sentido da norma jurídica, tendo em vista que é a forma de atuar conforme o espírito da lei. Porém, não será possível a sua utilização em matéria probatória, já que os fatos devem chegar ao juiz exatamente como eles ocorreram, sendo vedada a utilização dessa regra para suprir deficiências probatórias.
 Conferir proteção ao trabalhador não é o mesmo que conferir vantagem incontinente, pois ao invés de promover-se a igualdade jurídica entre as partes, estaríamos pendendo a balança para um dos lados, rompendo com a isonomia da prestação jurisdicional e, principalmente, com a segurança jurídica do ordenamento.
 A decisão em benefício do empregado, pelo simples fato de ser empregado, não é decisão que se coaduna com as normas jurídicas positivadas, mas, ao contrário disso, reflete atitude piedosa, de favor, que se ressente de qualquer lastro de juridicidade.
 Também Arnaldo Sussekind em seu livro “Instituições de Direito do Trabalho”, ed. Ltr, 11 ed. p. 129, leciona que o “(...) princípio ‘in dubio pro operario’, que aconselha o intérprete a escolher, entre duas ou mais interpretações viáveis, a mais favorável ao trabalhador, desde que não afronte a nítida manifestação do legislador, nem se trate de matéria probatória”.
 Desta forma, a decisão com base no princípio in dubio pro operario aplicado à valoração das provas, torna a sentença frágil, suscetível de virtual reforma pelo grau de jurisdição superior. A desigualdade real entre as partes, entretanto, há de ser outorgada por leis processuais adequadas e não pela pessoa do julgador, a poder de certos critérios subjetivos e casuísticos.


text:
 1.8.2009
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 180/63
 Žaloba podaná 7. apríla 2009 — Roumimper/Europol
 (Vec F-41/09)
 2009/C 180/115
 Jazyk konania: holandčina
 Účastníci konania
 Žalobca: Jaques Pierre Roumimper (Zoetermeer, Holandsko) (v zastúpení: P. de Casparis a D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Európsky policajný úrad (Europol)
 Predmet a opis sporu
 Zrušenie rozhodnutia z 12. júna 2008, ktorým bol žalobca informovaný o tom, že nie je možné poskytnúť mu trvalé zamestnanie, ako aj rozhodnutia zo 7. januára 2009, ktorým sa zamietla jeho sťažnosť podaná proti prvému rozhodnutiu
 Návrhy žalobcu
 —
 zrušiť rozhodnutie z 12. júna 2008, ktorým žalovaný oznámil žalobcovi, že mu nemôže ponúknuť trvalé zamestnanie, ako aj rozhodnutie prijaté na základe jeho sťažnosti zo 7. januára 2009, ktorým sa vyhlásili za nedôvodné výhrady žalobcu predložené proti rozhodnutiu z 12. júna 2008,
 —
 zaviazať žalovaného na náhradu trov konania.