type: wikipedia

text:
Grubišno Polje je grad u središnjoj Hrvatskoj.
 Gradska naselja
 Grad obuhvaća 24 naselja u svome sastavu (stanje 2006), to su: Dapčevićki Brđani, Dijakovac, Donja Rašenica, Gornja Rašenica, Grbavac, Grubišno Polje, Ivanovo Selo, Lončarica, Mala Barna, Mala Dapčevica, Mala Jasenovača, Mala Peratovica, Mali Zdenci, Munije, Orlovac Zdenački, Poljani, Rastovac, Treglava, Turčević Polje, Velika Barna, Velika Dapčevica, Velika Jasenovača, Velika Peratovica i Veliki Zdenci.
 Zemljopis
 Grubišno Polje smješteno je na jugozapadnim obroncima Bilogore. Područje grada prostire se na površini od 269 km2 te je površinom najveća samoupravna jedinica u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji i čini 10,18% ukupne površine županije. Južnu granicu područja grada čini gornji tok rijeke Ilove dok sjeveroistočnu čine bilogorski prijevoji.
 Iako se Grubišno Polje nalazi u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji koja, uz Požeško-slavonsku, jedina ne graniči niti s jednom stranom državom, udaljenost od 30-ak km od graničnog prijelaza Terezino Polje – Barcs prema Mađarskoj omogućava da se Grubišno Polje ipak ne nalazi u "prometnoj izolaciji" kako bi se, na prvi pogled, moglo očekivati, a kroz područje grada, u duljini od oko 20 km prolazi i Državna cesta D5 (GP Terezino Polje – GP Stara Gradiška).
 Stanovništvo
 Prema popisu 2001., na području Grada Grubišnog Polja žive 7.523 stanovnika. Najveća naselja na području grada su Grubišno Polje s 3.171 stanovnikom te Veliki Zdenci s 1.075 žitelja. Ostala 22 naselja na području grada zajedno imaju 3.277 stanovnika, a niti jedno od njih nema više od 500. Grad Grubišno Polje tako sudjeluje s 5,65% u ukupnom stanovništvu županije.
 Prema nacionalnosti, 62,37% stanovnika se izjasnilo kao Hrvati, 18,02% kao Česi, 11,56% kao Srbi, a 3,03% kao Mađari. Ostale narodnosne zajednice zastupljene su s manje od 1% u ukupnom broju stanovnika.
 Do novog teritorijalnog ustroja Hrvatske, postojala je bivša velika općina Grubišno Polje (uključivala je područja današnjeg grada Grubišnog Polja i općine Veliki Grđevac), koja je imala sljedeći etnički sastav:
 U Republici Hrvatskoj Grad Grubišno Polje imao je sljedeći etnički sastav:
 Grubišno Polje (naseljeno mjesto)
 2011. – 2.917
 2001. – 3.171
 1991. – 3.501 (Hrvati - 1.320, Srbi - 1.294, Jugoslaveni - 255, ostali - 632)
 1981. – 3.060 (Srbi - 987, Hrvati - 979, Jugoslaveni - 594, ostali - 500)
 1971. – 2.741 (Hrvati - 1.093, Srbi - 966, Jugoslaveni - 75, ostali - 607)
 Izvor
 CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.
 Uprava
 Gradonačelnik
 Gradonačelnik Grubišnog Polja je od 1998. Zlatko Mađeruh (HDZ). Od 2009., njegov zamjenik je Ivo Martinović (HDZ), a na dopunskim lokalnim izborima 2010. za zamjenika gradonačelnika iz redova srpske nacionalne manjine izabran je nezavisni kandidat Branko Kašić.
 Gradsko vijeće
 Gradsko vijeće Grubišnog Polja sastoji se od 16 vijećnika. Na lokalnim izborima 2009. predizborna koalicija HDZ-HSLS osvojila je 55,04% glasova birača, koalicija HSS-SDP-HNS 37,90%, a lista HSU 7,06% glasova.
 Tako je HDZ u vijeću osvojio 8 mandata (od toga jedan dodatni u obliku predstavnice srpske nacionalne manjine), a njegovi partneri u gradskoj vlasti HSLS i HSU po jedan.
 Političku oporbu u grubišnopoljskom gradskom vijeću predstavljaju HSS i SDP s po tri mandata.
 Mjesni odbori
 Grad Grubišno Polje organizirano je u 10 mjesnih odbora kojima su obuhvaćena sva gradska naselja:
 MO Dapčevaćki Brđani za naselja Dapčevaćki Brđani, Velika i Mala Dapčevica, Lončarica te Velika i Mala Peratovica
 MO Donja Rašenica za naselja Donja i Gornja Rašenica
 MO Grbavac za naselja Grbavac i Velika Jasenovača
 MO Grubišno Polje za naselja Grubišno Polje i Poljani
 MO Ivanovo Selo
 MO Mali Zdenci za naselja Mali Zdenci i Orlovac Zdenački
 MO Treglava
 MO Turčević Polje za naselja Turčević Polje, Dijakovac, Rastovac i Munije
 MO Velika Barna za naselja Velika i Mala Barna te Mala Jasenovača
 MO Veliki Zdenci
 Povijest
 Pretpovijest
 Prvi tragovi ljudskog prisustva na području današnjeg Grubišnog Polja sežu u kameno doba; na poljima sjeverno od sela Velika Barna te u šumi Obrovi kod mjesta Grubišno Polje pronađeno je mnoštvo kamenodobne keramike i njenih dijelova.
 Ostaci iz brončanog doba govore da je na području naselja Kreševine (danas dio naselja Velika Barna) bar oko 1900. – 1800. g. pr. Kr. postojalo veće naselje iz bakrenog doba čiji su stanovnici pripadali vučedolskoj kulturi, ali nije poznato koliko dugo je ono postojalo jer pomnija istraživanja još nisu provedena.
 Rimsko doba
 Ovo područje do dolaska Rimljana bilo je naseljeno ilirskim i ilirsko-keltskim plemenima, a u grubišnopoljskim krajevima to su bili Jasi. Nakon što je 9. g. po Kr. ugušen ilirski ustanak u Panoniji, ovo je područje u potpunosti potpalo pod rimsku vlast, a Rim počinje gospodarski i infrastrukturno unaprjeđivati i ove krajeve. Tako je sagrađena i vicinalna (sporedna) cesta koja je spajala dravsku i savsku rimsku vojnu cestu i to od današnje Virovitice do Siska, tada rimske Siscie.
 U ranosrednjovjekovnim dokumentima na području mjesta Rachicha (današnje Rašenice) spominje se "via antiqua" i "via magna", dakle (očito) odvojak vicinalne ceste o kojoj je već bilo spomena. Takvih odvojaka bilo je više; tako je u Crnom Lugu kod Velikih Zdenaca, uz rimsku cestu, potvrđeno postojanje naselja iz 2. st., a i danas se u zagrebačkom Arheološkom muzeju čuvaju rimski novčići te ulomci zelenožutog stakla iz 4. st. pronađeni prilikom kopanja jarka uz cestu u naselju Rašenica 1899.
 Srednji vijek
 Od propasti Rimskog Carstva do kraja 20. st. grubišnopoljski kraj, kao malo koji drugi u Hrvatskoj, doživljava redovite i prilično snažne promjene u sastavu stanovništva. Iako samo područje pod obroncima Bilogore i uz Ilovu, zbog brdovitog i močvarnog terena nije zanimljivo za naseljavanje većih kontingenata stanovništva, ono ipak, zbog postojanja rimskih cesta, trpi pod redovitim upadima avarsko-slavenskih ratnih družbi. Tako ovaj kraj nakon propasti Rima postaje gotovo pust.
 Prvo slavensko stanovništvo dolazi u krajeve oko današnjeg Grubišnog Polja između 570. i 610. g., a prva zabilježena slavenska naselja nastaju oko 750. g.
 Nakon Tomislavova pohoda protiv Mađara ovaj kraj je definitivno potpao pod krunu ujedinjenog hrvatskog kraljevstva, a u vrijeme kralja Petra Krešimira IV. nalazi se u "hrvatskom dijelu" Kraljevine Hrvatske i Dalmacije.
 Dolaskom mađarskih kraljeva na vlast, i u ovim se predjelima događaju značajne promjene; obiteljske zajednice, uobičajene u ranosrednjovjekovnim slavenskim državama bivaju reformirane te se uvodi sustav sličan feudalnom po uzoru na Franke. 1241. i 1242. u ove krajeve upadaju Mongoli (t.j. Tatari) te kratkotrajan mir pod mađarskom krunom biva brzo zaboravljenim. Nakon odlaska Mongola bivaju sagrađeni i obnovljeni mnogi gradovi i utvrde te tako, među ostalima i, još 1272. godine prvi put spomenut grad Zdenci (Izdench, t.j. Zdencz).
 Grubišno Polje se prvi put spominje 1457. kao posjed grofova Iločkih, a uz to je vezana i jedna od legendi o nastanku imenu mjesta. Jedan od gospodara, onaj koji je među silnim posjedima dobio zadaću upravljati baš ovim mjestom, navodno, zvao se Grubiša. U istom dokumentu spominje se i nedaleko mjesto Korbova (današnji Grbavac) kao posjed Vida od Grbavca što dokazuje da je u grubišnopoljskom kraju, u to vrijeme, domaće plemstvo, ne samo prisutno, nego i snažno.
 1478. u gradu Zdencima (koji su u to vrijeme daleko značajniji i veći od samog Grubišnog Polja) zasjeda Hrvatski sabor. Plemići raspravljaju o obrani od Turaka te donose (do danas najpoznatiji) zaključak o načinu kako je plemstvo dužno sudjelovati u obrani.
 U 15. st. stanovništvo ovog kraja bilo je gotovo isključivo hrvatsko i katoličko, a prevladavajući govor, kako se može isčitati iz povijesnih spisa, bio je tipičan hrvatski kajkavski. To je zadnji trenutak kad se stanovnici grubišnopoljskog kraja mogu, gotovo bez iznimke, smatrati jedinstvenim narodom.
 Turska vlast
 1552., Turci, nakon više od 100 godina učestalih napada, uspijevaju zauzeti Viroviticu te ubrzo zatim i Zdence, a napreduju i dalje prema zapadu. Grubišno Polje postaje granično područje pod vlašću Turaka. Kako samo mjesto nije bilo ni grad niti utvrda, a granica se stalno pomicala između tokova Ilove i Česme, Grubišno Polje se nalazi, najčešće, na ničijoj zemlji, a u najboljem slučaju, dovoljno dugo pod vlašću Turske ili Austrije da bude izloženo pljačkaškim napadima. U tom vremenu, ovaj kraj ponovno opustošuje.
 Turci su u ovim krajevima uglavnom organizirali obranu u tvrđavama koje su osvojili pa je tako, prema zapisima, utvrda Zdenci (Szdenay) s 10 konjanika i 99 pješaka postala najjačom u Pakračkom sandžaku.
 U to vrijeme, ovamo doseljavaju prvi (pravoslavni) Vlasi tako da, uz turske feudalne vladare u gradovima, u selima zajedno žive malobrojni katolički, muslimanski i pravoslavni kmetovi. Pod Turcima, na ove puste krajeve, stanovništvo biva doseljeno uglavnom iz Hercegovine i Sandžaka te se pod utjecajem doseljenog stanovništva postupno gubi i domaći kajkavski govor. Čini se da je u to vrijeme islamizirano i mnogo preostalog domaćeg stanovništva.
 1684., nakon što su godinu dana ranije izgubili bitku pod Bečom, Turci gube Viroviticu, a nakon poraza kod Đurđevca ubrzano se povlače i, zajedno s muslimanskim stanovništvom, bježe put Bosne. Nakon što je 1689. oslobođena Požega, i u ovim je krajevima konačno nastupio mir.
 Austrijska vlast
 Nakon odlaska Turaka, na grubišnopoljskom području opet gotovo da i nema žitelja, a ostalo je mnogo neobrađene zemlje. Stoga je vlast u Beču odlučila zemlju podijeliti svojim vjernim graničarima; 1698. dolaze prvi bivši graničari iz Like i Bosne, vlaški stočari te Primorci, Imoćani i, u manjoj mjeri, Istrani.
 Austrija u Hrvatskoj organizira županije, ali grubišnopoljski kraj u novom ustrojstvu postaje dio Vojne krajine te tako biva izvan vlasti bana i sabora već je izravno podređen bečkom dvoru t.j. pod upravom austrijskih i mađarskih generala.
 Grubišnopoljski župnik Meršić (1860. – 1887.) u svojem dnevniku bilježi da su u ovaj kraj 1825. doselili Česi. Došli su na poziv virovitičkog grofa Pejačevića; prodali su svoja imanja u Moravskoj da bi za isti novac mogli kupiti deseterostruko veće komade zemlje pod Bilogorom. Međutim, grof Pejačević ih je ugnjetavao gotovo kao robove te su Česi, pobunivši se protiv takva odnosa, zatražili od carskoga dvora dopuštenje da se nasele u Vojnoj krajini (dakle, s južne strane Bilogore, u grubišnopoljskom kraju) gdje su krajevi bili još pustiji i u potrebi za radišnim ljudima. Preseljenje im je odobreno te je tako nedaleko od Grubišnog Polja nastalo prvo češko selo u Hrvatskoj, tad nazvano Johannisdorf, danas Ivanovo Selo. Carski su krajišnici za 107 čeških obitelji sagradili kuće u močvarnom kraju koji su napredni češki doseljenici isušili i pretvorili u obradivo zemljište. 1888. doselilo je još 50-ak čeških i nekoliko mađarskih obitelji. Tako je Grubišno Polje postalo (uz Daruvar) centrom češke nacionalne manjine u Hrvatskoj, a taj status ima i danas (gotovo da ne postoji Grubišnopoljac čijim žilama ne teče i češka krv). Polovicom 19. st. u Grubišnom Polju uz novodoseljene Čehe uglavnom žive Nijemci i Srbi.
 Nakon što je 1871. rasformirana Vojna krajina, Grubišno Polje postaje jednim od izbornih kotareva u Bjelovarskoj županiji.
 Odvojak željezničke pruge Bjelovar – Garešnica/Grubišno Polje pušten je u promet 11. lipnja 1913. Pruga je ukinuta 1968. godine, zbog neisplativosti.
 Kraljevina Jugoslavija
 Grubišnopoljski kraj nakon Prvog svjetskog rata dijeli sudbinu ostalih hrvatskih krajeva pa tako postaje dijelom Države Slovenaca, Hrvata i Srba, a potom i Kraljevine SHS tj. Kraljevine Jugoslavije (1929.).
 Na područje Velike Peratovice gdje je grubišnopoljski župnik, pisac i saborski zastupnik Ivan Nepomuk Jemeršić sagradio ljetnikovac-vilu "Živila Hrvatska", doseljen je 1918. godine veći broj pravoslavaca iz Like. U Grubišnom Polju sagradio je vilu "Moj mir".
 Beogradske vlasti značajnije su se zainteresirale za Grubišno Polje i okolicu tek 1920. godine kad izbija pobuna seljaka koja se brzo proširila po kalničko-bilogorskom, moslavačkom i prigorskom kraju.
 Razlog za pobunu bila je naredba vojnih vlasti u ljeto 1920. da se u Hrvatskoj i Slavoniji ima žigosati i popisati sva stoka. Kako je naređenje došlo od strane vojne uprave, a takav običaj nije postojao u hrvatskim krajevima za vrijeme austro-ugarske vladavine, među stanovništvom se stvorio otpor, a uskoro su se proširile i glasine da će vojska oduzimati stoku. Prva borba između žandara i vojske s jedne strane i seljaka s druge počela je u Ivanovom Selu 2. rujna 1920., a sukobi su se uskoro rasplamsali i u samom Grubišnom Polju, Čazmi, Garešnici, Velikoj Pisanici i drugdje.
 Najžešći među seljacima bili su povratnici iz ruskog zarobljeništva koji su sebe znali nazivati "sinovima Lenjina" pa su u selu Gušće čak proglasili republiku. Pobuna je slomljena u bitci kraj Lekenika gdje su vojne jedinice porazile nekoliko tisuća seljaka pobunjenika; bilo je mnogo mrtvih i ranjenih, a stotine su dotjerane u Zagreb gdje su mučeni.
 Drugi svjetski rat
 Grubišno Polje nakon uspostave NDH postaje kotarskim središtem u sklopu Velike župe Bilogora. Mjesto i okolica (za ratne uvjete) doživljavaju značajan gospodarski rast te se u državnim glasilima često spominju kao jedan od najperspektivnijih krajeva države.
 U mjestu biva organiziran ustaški stožer koji u čitavom kraju provodi državnu rasnu politiku pa tako malobrojno židovsko stanovništvo kotara biva gotovo istrijebljeno slanjem u koncentracijske logore unutar države i izvan nje.
 Srpsko stanovništvo (uglavnom koncentrirano u selima oko Grubišnog Polja) većinom pristaje uz rojalističke snage vjerne srpskoj kraljevskoj obitelji te organizira četničke odrede koji većinom djeluju u istočnim dijelovima kotara. Mnogi Srbi iz grubišnopoljskog kraja bivaju zarobljeni te ih se transportira u zatvore i logore. One od njih koje je vlast NDH smatrala posebno opasnima, ustaše su poslale u radni logor na otoku Pagu gdje i danas postoji sjećanje na te davne uznike kao i komenmorativna ploča postavljena u paškom kamenjaru.
 Češko, mađarsko i njemačko stanovništvo uglavnom pristaje uz vlast NDH. Kako ustaške snage nikad tijekom rata nisu uspijevale kontrolirati cijelo područje kotara tako ovakvo opredjeljene većine grubišnopoljskih Čeha rezultira nasumičnim upadima četnika u domove čeških obitelji u nacionalno miješanim srpsko-češkim selima u kraju te ubojstvima glava čeških obitelji. Mađarsko-njemačka i mađarsko-srpska sela uglavnom su bila dovoljno udaljena od područja djelovanja četničkih snaga da bi bila pošteđena ovakvih napada.
 U vrijeme između dva svjetska rata, u Grubišnom Polju Hrvati postaju relativna većina. Gotovo svi pristaju uz vlast nove države pa tako mnogi od njih bivaju poslani na istočno ratište u sklopu Pojačane hrvatske 369. pješačke pukovnije unutar njemačke temeljne vojske (Wehrmacht). Tek malobrojni se regrutiraju u ustaške jedinice - biraju se samo oni za čije obitelji se pouzdano zna da nemaju nikakvih veza sa Srbima, Židovima ili Romima, bile one obiteljske, političke ili kakve druge.
 Već tijekom 1941. nastaju prvi partizanski odredi u okolici Grubišnog Polja (bilogorski partizanski odred sastavljen od Srba, Čeha i Hrvata antifašista). Organiziraju ih često bivši pripadnici kraljevske vojske uz pomoć komunista iz bilogorskih sela. S vremenom im se pridružuje sve više vojnika različitih nacionalnosti, uglavnom prebjega iz domobranstva, njemačke ili mađarske vojske.
 U Grubišnom Polju je za vrijeme Drugoga svjetskog rata poginulo 368 ljudi, a neposredno nakon njega još 187.
 Gospodarstvo
 Prehrambena industrija „Zdenka” iz Velikih Zdenaca, osnovana 1897., proizvodi topljene sireve, polutvrde sireve, sireve s plemenitom plijesni i maslac.
 Poznate osobe
 Znameniti Grubišnopoljci:
 Ivan Nepomuk Jemeršić, prosvjetitelj, dobrotvor naroda, pisac, gospodarstvenik, graditelj, saborski zastupnik
 Zvonimir Majdak, pisac
 Đorđe Bosanac, glumac
 Darko Kralj, paraolimpijac
 Vilko Niče, matematičar, akademik
 Vjekoslav Klemen, učitelj i pisac
 Rikard Simeon, hrv. književnik, jezikoslovac, urednik
 Josip Rasuhin, liječnik
 Petar Preradović, hrv. pjesnik, domoljub,
 Josip Jankač, pisac za mladež, prosvjetni djelatnik
 Marijan Matijević, akademski kipar
 Marija Žuro
 Rudolf Roupec, austrijski nogometni reprezentativac
 Vlasta Chloupek, donatorica, istaknuta športašica i članica Američkoga Sokola, život posvetila mladima koji su se bavili gimnastikom i atletikom
 Radovan Erben, zoolog, sveuč. prof.
 Ferdinand Feller, farmaceut, kemičar
 Franjo Frntić, sportski djelatnik, novinar
 Đorđe Đorđević, liječnik, sveuč. prof., jedan od osnivatelja i predsjednik Jugoslovenskoga dermatovenerološkog društva te jedan od osnivatelja Sveslavenskoga dermatovenerološkog saveza
 Spomenici i znamenitosti
 crkva sv. Josipa
 Obrazovanje
 Dječji vrtić "Tratinčica"
 Osnovna škola Ivana Nepomuka Jemeršića
 Srednja škola Bartola Kašića
 Kultura
 Nakon Daruvara, Grubišno Polje je drugo najvažnije središte češke nacionalne manjine u Hrvatskoj. Dvogodišnje žetvene svečanosti Čeha "Dožínky" koje se svaki put organiziraju u drugom mjestu naseljenom Česima, 2006. odigravale su u Velikim Zdencima.
 Grubišno Polje ima dugogodišnju kulturnu tradiciju. U njemu su se od 1960-ih do kraja 1990-ih održavali Susreti recitala i recitatora Hrvatske, manifestacija od visokog republičkog značaja, gdje se izgrađivala i njegovala hrvatska književna riječ.
 U okviru Centra za kulturu i informiranje, nasljedniku Narodnog sveučilišta "Petar Preradović", djelovalo je više kulturno-umjetničkih sekcija te kazališna družina "Kocka", tijekom 1990-ih poznata po svom alternativnom viđenju teatra u Hrvatskoj kao i bivšoj Jugoslaviji.
 Teatar "Kocka" je za vrijeme svog života, 1980. – 1990., odigrao znatan broj scenskih prikaza - recitala, kazališnih predstava i nestrukturiranih scenskih oblika.
 Bijeg duše, P. Fehira
 Ćelava pjevačica, E. Ionesca
 Prstenje od slame, V. Šelovića i P. Fehira
 Bitka kod kazana, B. Ćopića
 Hotel Pepe Bandića, B. Ćopića
 Večer s Vladimirom, V. Majakovskog
 Plakat, P. Fehira
 El ja znam?, P. Fehira i V. Šelovića
 Zastave, M. Krleže
 Grubišnopoljski vodvilj, P. Fehira
 Sudbinski čovjek, P. Fehira
 Kraj fešte, (Kiša) S. Becketta i P. Fehira
 "Kocka" je nastupila na mnogim susretima općinskog, regionalnog, republičkog i saveznog značaja. Gostujući u mnogim gradovima Hrvatske i bivše Jugoslavije primila je mnoštvo lijepih i vrijednih priznanja.
 U njoj se "kockalo" desetak zaljubljenika u scenske podražaje:
 Stjepan Banas, Ljiljana Bosak, Senka Bubulj, Ante Draženović, Miroslav Horak, Mirna Hrabrić, Vlado Kamber, Josip Kasalo, Ankica Ključar, Milovan Maletić, Rade Malešević, Zoran Marjanov, Ivan Novačić, Vlado Radošević, Olivera Raičević, Vladimir Šelović, Stevo Vekić. Osnivač i umjetnički voditelj " Kocke" bio je Petar Fehir.
 Pored kazališta, u organizaciji "Kocke" se godinama održavao i postao tradicionalnim "Kockafest" - susret mladih pjevača i "Kockabal" - večer maski i plesa, u suradnji s grubišnopoljskom grupom "Radni naziv" čiji je pokretač bio Dok (Dalibor Popara).
 Šport
 NK "Bilogora 91"
 NK Zdenka 91
 RK Ilova
 ŽRK Ilova
 Šahovski turnir prigodom Dana grada Grubišnoga Polja održava se od 1993.
 Literatura
 Franjo Frntić, Vjenceslav Herout: Vila bilogorska, MH Grubišno Polje, 1995.
 Ivica Debić, Ante Delić: Otkos, MH Grubišno Polje, 1999.
 Ivan Meštrović: Uspomene na političke ljude i događaje, NZ MH Zagreb, 1993.
 Izvori
 Vanjske poveznice
 Službena stranica grada
 Gradovi u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji
 Česi u Hrvatskoj


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 21.3.2013
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 81/23
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 221/2012
 z dne 7. decembra 2012
 o spremembi Priloge IV (Energetika) k Sporazumu EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum EGP), zlasti člena 98 Sporazuma,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredbo Komisije (EU) št. 228/2011 z dne 7. marca 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 1222/2009 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z metodo za preskušanje oprijema pnevmatik razreda C1 na mokri podlagi (1) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (2)
 Sklep Komisije 2010/335/EU z dne 10. junija 2010 o smernicah za izračun zalog ogljika v zemljišču za namene Priloge V k Direktivi 2009/28/ES (2) je treba vključiti v Sporazum EGP.
 (3)
 Direktiva 2009/28/ES se ne uporablja za Lihtenštajn, zato se Sklep 2010/335/EU ne uporablja za Lihtenštajn.
 (4)
 Prilogo IV k Sporazumu EGP bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Člen 1
 Priloga IV k Sporazumu EGP se spremeni:
 1.
 v točki 43 (Uredba (ES) št. 1222/2009 Evropskega parlamenta in Sveta) se doda naslednje:
 „, kakor jo spreminja:
 —
 32011 R 0228: Uredba Komisije (EU) št. 228/2011 z dne 7. marca 2011 (UL L 62, 9.3.2011, str. 1).“;
 2.
 za točko 43 (Uredba (ES) št. 1222/2009 Evropskega parlamenta in Sveta) se vstavi naslednja točka:
 „44.
 32010 D 0335: Sklep Komisije 2010/335/EU z dne 10. junija 2010 o smernicah za izračun zalog ogljika v zemljišču za namene Priloge V k Direktivi 2009/28/ES (UL L 151, 17.6.2010, str. 19).
 Ta sklep se ne uporablja za Lihtenštajn.“
 Člen 2
 Besedili Uredbe (EU) št. 228/2011 in Sklepa 2010/335/EU v islandskem in norveškem jeziku, ki se objavita v Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije, sta verodostojni.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 8. decembra 2012 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma EGP (3).
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP Uradnega lista Evropske unije in Dopolnilu EGP k Uradnemu listu Evropske unije.
 V Bruslju, 7. decembra 2012
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 Atle LEIKVOLL
 (1) UL L 62, 9.3.2011, str. 1.
 (2) UL L 151, 17.6.2010, str. 19.
 (3) Navedena ni nobena ustavna zahteva.


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 31985L0203
 Directive 85/203/CEE du Conseil du 7 mars 1985 concernant les normes de qualité de l'air pour le dioxyde d'azote
 Journal officiel n° L 087 du 27/03/1985 p. 0001 - 0007 édition spéciale espagnole: chapitre 15 tome 5 p. 0133 édition spéciale portugaise: chapitre 15 tome 5 p. 0133 édition spéciale finnoise: chapitre 15 tome 6 p. 0213 édition spéciale suédoise: chapitre 15 tome 6 p. 0213
 DIRECTIVE DU CONSEIL du 7 mars 1985 concernant les normes de qualité de l'air pour le dioxyde d'azote (85/203/CEE) LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment ses articles 100 et 235, vu la proposition de la Commission (1), vu l'avis de l'Assemblée (2), vu l'avis du Comité économique et social (3), considérant que les programmes d'action des Communautés européennes en matière d'environnement de 1973 (4), de 1977 (5) et de 1982 (6) prévoient une action prioritaire contre le dioxyde d'azote en raison de sa nocivité et eu égard à l'état des connaissances concernant ses effets sur la santé de l'homme et sur l'environnement; considérant que les informations techniques et scientifiques disponibles sont insuffisantes pour permettre au Conseil d'arrêter des normes spécifiques pour l'environnement en général et que l'adoption de valeurs limites pour la protection de la santé humaine contribuera également à la protection de l'environnement; considérant qu'une disparité entre les dispositions déjà applicables ou en cours de préparation dans les différents États membres en ce qui concerne le dioxyde d'azote contenu dans l'air peut créer des conditions de concurrence inégales et avoir, de ce fait, une incidence directe sur le fonctionnement du marché commun ; qu'il convient donc de procéder dans ce domaine au rapprochement des législations prévu à l'article 100 du traite CEE; considérant qu'une des tâches essentielles de la Communauté est de promouvoir un développement harmonieux des activités économiques dans l'ensemble de la Communauté et une expansion continue et équilibrée, missions qui ne peuvent se concevoir sans une lutte contre les pollutions et nuisances ni sans l'amélioration de la qualité de la vie et de la protection de l'environnement ; que les pouvoirs d'action requis à cet effet n'ayant pas été prévus par le traité CEE, il convient de recourir à son article 235; considérant qu'il convient, en vue de protéger notamment la santé de l'homme et l'environnement, de fixer pour le dioxyde d'azote une valeur limite à ne pas dépasser sur le territoire des États membres pendant des périodes déterminées et que cette valeur doit être fondée sur les résultats des travaux réalisés dans le cadre de l'Organisation mondiale de la santé (OMS), notamment sur les relations doses-effets établies pour ce polluant; considérant que cette valeur limite risque, en dépit des mesures prises, de ne pas pouvoir être respectée dans certaines zones ; que les États membres peuvent bénéficier de dérogations limitées dans le temps, à condition de présenter à la Commission des plans d'amélioration progressive de la qualité de l'air dans ces zones; considérant que l'on peut raisonnablement s'attendre à ce que le Conseil adopte prochainement un nouvel acte (1) JO no C 258 du 27.9.1983, p. 3. (2) JO no C 337 du 17.12.1984, p. 434. (3) JO no C 206 du 6.8.1984, p. 1. (4) JO no C 112 du 20.12.1973, p. 1. (5) JO no C 139 du 13.6.1977, p. 1. (6) JO no C 46 du 17.2.1983, p. 1. juridique permettant aux États membres d'imposer des valeurs limites sensiblement moins élevées pour les gaz d'échappement des véhicules à moteur; considérant que les mesures prises en vertu de la présente directive doivent être économiquement réalisables et compatibles avec un développement équilibré; considérant que le dioxyde d'azote intervient également comme précurseur pour la formation des oxydants photochimiques qui peuvent avoir des effets nocifs pour l'homme et l'environnement et qu'une action préventive peut contribuer à en réduire la formation; considérant qu'il est nécessaire de mettre en place des stations de mesure destinées à contrôler le respect de la valeur limite pour le dioxyde d'azote et qu'il est souhaitable que ces stations mesurent également le monoxyde d'azote qui constitue une étape intermédiaire dans la formation du dioxyde d'azote; considérant qu'il convient, compte tenu de l'existence dans les États membres de méthodes d'analyse différentes, de permettre, sous certaines conditions, l'utilisation de méthodes d'analyse autres que la méthode de référence prévue par la directive; considérant que, outre la valeur limite, il y a lieu de prévoir des valeurs guides destinées à améliorer la protection de la santé de l'homme et à contribuer à la protection à long terme de l'environnement; considérant que le développement ultérieur de la méthode de référence d'analyse figurant dans la présente directive peut être souhaitable à la lumière du progrès technique et scientifique réalisé en la matière ; qu'il convient, pour faciliter la mise en oeuvre des travaux nécessaires à cet effet, de prévoir une procédure instaurant une coopération étroite entre les États membres et la Commission au sein d'un comité pour l'adaptation au progrès technique et scientifique, A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE: Article premier 1. La présente directive a pour objet: - de fixer une valeur limite (annexe I) pour le dioxyde d'azote contenu dans l'atmosphère, en vue de contribuer spécifiquement à la protection des êtres humains contre les effets du dioxyde d'azote dans l'environnement, - de prévoir des valeurs guides (annexe II) pour le dioxyde d'azote contenu dans l'atmosphère, destinées à améliorer la protection de la santé de l'homme et à contribuer à la protection à long terme de l'environnement. 2. La présente directive ne s'applique ni à l'exposition professionnelle ni à l'intérieur des bâtiments. Article 2 Aux fins de la présente directive, on entend par: - «valeur limite» : la concentration de dioxyde d'azote, conformément au tableau de l'annexe I, à ne pas dépasser sur l'ensemble du territoire des États membres pendant des périodes déterminées et dans les conditions précisées aux articles suivants, - «valeurs guides» : les concentrations de dioxyde d'azote figurant à l'annexe II, considérées pendant des périodes déterminées destinées à servir notamment de points de référence pour l'établissement de régimes spécifiques à l'intérieur de zones que déterminent les États membres. Article 3 1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que, à partir du 1er juillet 1987, les concentrations de dioxyde d'azote dans l'atmosphère, mesurées conformément à l'annexe III, ne soient pas supérieures à la valeur limite figurant à l'annexe I. 2. Toutefois, lorsque, en raison de circonstances particulières, les concentrations de dioxyde d'azote dans l'atmosphère risquent, dans certaines zones, en dépit des mesures prises, de dépasser après le 1er juillet 1987 la valeur limite figurant à l'annexe I, l'État membre concerné en informe la Commission avant le 1er juillet 1987. Il communique dans les plus brefs délais à la Commission des plans visant à améliorer progressivement la qualité de l'air dans ces zones. Ces plans, établis à partir d'informations pertinentes sur la nature, l'origine et l'évolution de cette pollution, décrivent en particulier les mesures prises ou à prendre ainsi que les procédures mises en oeuvre ou à mettre en oeuvre par l'État membre. Ces mesures et procédures doivent viser, à l'intérieur de ces zones, à amener les concentrations de dioxyde d'azote dans l'atmosphère à des valeurs inférieures ou égales à la valeur limite figurant à l'annexe I, aussi rapidement que possible et, au plus tard, le 1er janvier 1994. Article 4 1. Dans les zones pour lesquelles l'État membre concerné estime qu'il est nécessaire de limiter ou de prévenir un accroissement prévisible de la pollution par le dioxyde d'azote à la suite de développements, notamment urbains ou industriels, l'État membre peut fixer des valeurs inférieures à la valeur limite figurant à l'annexe I. 2. Dans les zones dont il estime qu'elles doivent faire l'objet d'une protection particulière de leur environnement, l'État membre concerné peut fixer des valeurs qui sont généralement inférieures aux valeurs guides figurant à l'annexe II. Article 5 Les États membres peuvent, à tout moment, fixer des valeurs plus sévères que celles prévues par la présente directive. Article 6 Les États membres mettent en place des stations de mesure destinées à fournir les données nécessaires à l'application de la présente directive conformément aux spécifications de l'annexe III, notamment dans les zones où la valeur limite est dépassée ou risque d'être dépassée ainsi que dans les zones visées à l'article 4. Ces stations peuvent également mesurer les concentrations en monoxyde d'azote. Article 7 1. À partir du 1er juillet 1987, les États membres informent la Commission, au plus tard six mois après la fin (fixée au 31 décembre) de la période annuelle de référence, des cas où la valeur limite figurant à l'annexe I a été dépassée et des concentrations relevées. 2. Les États membres communiquent également à la Commission, au plus tard un an après la fin de la période annuelle de référence, les raisons de ces dépassements ainsi que les mesures qu'ils ont prises pour y faire face. 3. En outre, les États membres informent la Commission, à la demande de celle-ci, - des concentrations qu'ils ont mesurées, - des valeurs limites, des délais et des échéanciers qu'ils ont fixés, - des éventuelles mesures appropriées qu'ils ont prises, concernant les zones visées à l'article 4 paragraphes 1 et 2. Cette information doit également être mise à la disposition du public. Article 8 La Commission publie périodiquement un rapport de synthèse sur l'application de la présente directive. Article 9 L'application des mesures prises en vertu de la présente directive ne doit pas avoir pour effet de conduire à une détérioration notable de la qualité de l'air dans les zones situées en dehors des agglomérations urbaines où le niveau de pollution par le dioxyde d'azote, constaté au moment de la mise en application de la présente directive, est faible par rapport à la valeur limite figurant à l'annexe I. Article 10 Aux fins de l'application de la présente directive, les États membres utilisent: - soit la méthode de référence d'analyse mentionnée à l'annexe IV, - soit toute autre méthode d'analyse pour laquelle il a été démontré à la Commission qu'elle est équivalente à la méthode de référence. Article 11 1. Lorsqu'un État membre se propose de fixer dans une région proche de la frontière avec un ou plusieurs autres États membres des valeurs pour les concentrations en dioxyde d'azote dans l'atmosphère, conformément à l'article 4 paragraphes 1 et 2, il organise avec les États membres concernés une consultation préalable. La Commission est informée et peut participer à ces consultations. 2. Lorsque la valeur limite figurant à l'annexe I ou les valeurs visées à l'article 4 paragraphes 1 et 2, pour autant que ces dernières valeurs aient fait l'objet de consultations conformément au paragraphe 1, sont dépassées ou risquent d'être dépassées à la suite d'une pollution sensible qui a pour origine ou peut avoir pour origine un autre État membre, les États membres concernés se consultent en vue de remédier à la situation. La Commission est informée et peut participer à ces consultations. Article 12 Les modifications qui sont nécessaires pour adapter au progrès technique les prescriptions figurant à l'annexe IV sont arrêtées conformément à la procédure décrite à l'article 14. Ces modifications ne peuvent avoir pour effet de modifier directement ou indirectement la valeur limite figurant à l'annexe I. Article 13 1. Il est institué, aux fins de l'article 12, un comité pour l'adaptation au progrès scientifique et technique de la présente directive, ci-après dénommé «comité» qui est composé de représentants des États membres et présidé par un représentant de la Commission. 2. Le comité établit son règlement intérieur. Article 14 1. Dans le cas où il est fait référence à la procédure définie au présent article, le comité est saisi par son président, soit à l'initiative de celui-ci, soit à la demande du représentant d'un État membre. 2. Le représentant de la Commission soumet au comité un projet de mesures à prendre. Le comité émet son avis sur ce projet dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. Il se prononce à la majorité de 45 voix, les voix des États membres étant affectées de la pondération prévue à l'article 148 paragraphe 2 du traité CEE. Le président ne prend pas part au vote. 3. La Commission arrête les mesures envisagées lorsqu'elles sont conformes à l'avis du comité. Lorsque les mesures envisagées ne sont pas conformes à l'avis du comité, ou en l'absence d'avis, la Commission soumet sans tarder au Conseil une proposition relative aux mesures à prendre. Le Conseil statue à la majorité qualifiée. Si, à l'expiration d'un délai de trois mois à compter de la saisine du Conseil, celui-ci n'a pas statué, les mesures proposées sont arrêtées par la Commission. Article 15 1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 1er janvier 1987 et en informent immédiatement la Commission. 2. Les États membres veillent à communiquer à la Commission les textes des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive. Article 16 Les États membres sont destinataires de la présente directive. Fait à Bruxelles, le 7 mars 1985. Par le Conseil Le président A. BIONDI ANNEXE I VALEUR LIMITE POUR LE DIOXYDE D'AZOTE (La valeur limite est exprimée en ¶g/m3. L'expression du volume doit être ramenée aux conditions de température et de pression suivantes : 293 °Kelvin et 101,3 kPa) >PIC FILE= "T0027878"> ANNEXE II VALEURS GUIDES POUR LE DIOXYDE D'AZOTE (Les valeurs sont exprimées en ¶g/m3. L'expression du volume doit être ramenée aux conditions de température et de pression suivantes : 293 °Kelvin et 101,3 kPa) >PIC FILE= "T0027879"> Pour le calcul de ces percentiles, la formule donnée à l'annexe I note 2 doit être appliquée, la valeur de q est de 0,50 pour le 50 percentile et de 0,98 pour le 98 percentile. ANNEXE III SURVEILLANCE DE LA CONCENTRATION EN DIOXYDE D'AZOTE 1. La mesure des concentrations en NO2 dans l'environnement a pour objet d'apprécier, d'une manière aussi caractéristique que possible, le risque individuel d'une exposition au-delà de la valeur limite ; les points de mesure devraient, par conséquent, être choisis par les États membres, dans la mesure du possible, parmi les sites où ce risque est susceptible d'être le plus élevé. À cet égard, deux cas distincts doivent être considérés: 1.1. les zones sous l'influence prédominante de la pollution due à l'automobile et donc limitées au voisinage des voies à forte densité de circulation; 1.2. les zones plus étendues où les émissions provenant des sources fixes contribuent également de façon importante à la pollution. 2. En ce qui concerne le cas 1.1., les points de mesure devraient être choisis de façon: - à couvrir des exemples des principaux types de zones sous l'influence prédominante de la pollution due à l'automobile, en particulier les rues «canyon» à forte densité de circulation et les principaux carrefours, - à être, dans la mesure du possible, ceux où les concentrations en NO2, telles que spécifiées au paragraphe 1, sont susceptibles d'être parmi les plus élevées. 3. Le nombre des stations à implanter en ce qui concerne les zones définies au paragraphe 1.2 devrait tenir compte: - de l'étendue de la zone polluée, - de l'hétérogénéité de la distribution spatiale de la pollution. Le choix des sites ne devrait pas exclure les rues «canyon» à forte densité de circulation et les principaux carrefours tels que définis au paragraphe 2 s'il y a un risque de dépassement de la valeur limite dû à une pollution substantielle provenant de sources fixes de combustion. 4. La lecture finale des instruments devrait être traitée de façon à ce qu'une moyenne horaire ou inférieure à l'heure puisse être calculée conformément aux dispositions de l'annexe I. Afin de pouvoir procéder à des vérifications éventuelles, les données devraient être stockées dans les cas: - où la valeur limite n'est pas dépassée, jusqu'à l'établissement du prochain rapport périodique par la Commission visé à l'article 8, - où la valeur limite est dépassée, jusqu'à ce que les mesures visées à l'article 3 aient été prises. ANNEXE IV MÉTHODE DE RÉFÉRENCE D'ANALYSE À EMPLOYER DANS LE CADRE DE LA PRÉSENTE DIRECTIVE Pour la détermination des oxydes d'azote, la méthode de référence pour l'analyse est la méthode par chimiluminescence décrite dans la norme ISO DIS 7996. Pour ces méthodes, les versions linguistiques publiées par cet organisme ainsi que les autres versions que la Commission certifiera conformes à celles-ci, font foi. Pour l'utilisation des méthodes de mesure, les points suivants devraient être pris en considération: 1. La tête de prélèvement devrait être située à une distance d'au moins 0,5 m des immeubles afin d'éviter l'effet d'écran. 2. La ligne d'échantillonnage (tuyauteries et connexions) devrait être réalisée à partir de matériaux inertes (par exemple, verre, PTFE, acier inoxydable) qui ne modifient pas la concentration en NO2. 3. La ligne d'échantillonnage entre le point de prélèvement et l'instrument devrait être aussi courte que possible. Le temps de transit des échantillons de volume de gaz dans la ligne d'échantillonnage ne devrait pas dépasser 10 secondes. 4. L'entrée de prélèvement doit être protégée de la pluie et des insectes. Si on utilise un préfiltre, il devrait être choisi et entretenu (nettoyage régulier) de façon à minimiser l'influence sur la concentration en NO2. 5. La condensation dans la ligne d'échantillonnage doit être évitée. 6. La ligne d'échantillonnage devrait être nettoyée régulièrement en tenant compte des conditions locales. 7. Les rejets de gaz de l'instrument et les rejets provenant du système d'étalonnage ne devraient pas influencer l'échantillonnage. 8. Les installations annexes, (dispositif de conditionnement d'air et dispositif de transmission des données) ne devraient pas influencer l'échantillonnage à la tête du prélèvement. 9. Toutes précautions utiles doivent être prises pour que les variations de température n'induisent pas un pourcentage d'erreurs trop important sur la mesure. 10. L'étalonnage des instruments devrait se faire régulièrement. 11. La ligne d'échantillonnage doit être étanche à l'air et le débit doit être contrôlé régulièrement.


text:
 30.4.2021
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 149/2540
 СПОРАЗУМЕНИЕ
 между Европейския съюз и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия относно процедурите за сигурност при обмен и защита на класифицирана информация
 Европейският съюз („Съюзът“)
 както и
 Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия („Обединеното кралство“),
 наричани заедно „Страните“,
 КАТО ИМАТ ПРЕДВИД:
 —
 че страните имат като общи цели да укрепват собствената си сигурност по всякакъв начин,
 —
 че страните са съгласни, че между тях следва да се установи сътрудничество по въпроси от общ интерес, свързани със сигурността на информацията,
 —
 че в този контекст съществува постоянна необходимост от обмен на класифицирана информация между страните,
 КАТО ПРИЗНАВАТ, че цялостното и ефективно сътрудничество и консултиране могат да налагат достъп до класифицирана информация и свързани с нея материали, както и обмен на такава информация и материали между страните,
 КАТО СЪЗНАВАТ, че подобен достъп и обмен на класифицирана информация и свързани с нея материали налагат предприемането на подходящи мерки за сигурност,
 КАТО ОТЧИТАТ, че настоящото споразумение представлява допълващо споразумение към Споразумението за търговия и сътрудничество между Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия, от една страна, и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия, от друга страна, (наричано по-нататък „Споразумение за търговия и сътрудничество“),
 СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:
 Член 1
 1. За да бъдат постигнати целите за укрепване на сигурността на всяка от страните по всякакъв начин, настоящото споразумение се прилага за класифицирана информация или материали под каквато и да е форма, предоставени от едната страна на другата или обменени между страните.
 2. Всяка страна защитава получената от другата страна класифицирана информация от нерегламентирано разкриване или загуба, като действа в съответствие с предвидените в настоящото споразумение условия и съответните законови и подзаконови актове и разпоредби на страните.
 3. Настоящото споразумение не представлява основание за това страните да бъдат принудени да предоставят или обменят класифицирана информация.
 Член 2
 За целите на настоящото споразумение „класифицирана информация“ означава информация или материали, под каквато и да е форма, естество или начин на предаване, които са:
 а)
 определени от някоя от страните, че изискват защита срещу неразрешено разкриване или загуба, които биха могли да причинят различна степен на щета или вреда на интересите на Обединеното кралство, на интересите на Съюза или на интересите на една или повече от неговите държави членки; както и
 б)
 отбелязани със съответен гриф за сигурност, както е посочено в член 7.
 Член 3
 1. Институциите и субектите на Съюза, за които се прилага настоящото споразумение, са Европейският съвет, Съветът, върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), Европейската комисия и Генералният секретариат на Съвета.
 2. Посочените институции и субекти на Съюза могат да споделят класифицирана информация, получена съгласно настоящото споразумение, с други институции и субекти на Съюза, при условие че е налице предварителното писмено съгласие на предоставящата страна и при наличие на съответни гаранции, че получаващата институция или субект ще осигури адекватна защита на информацията.
 Член 4
 Всяка от страните гарантира, че разполага с подходящи системи и мерки за сигурност, които са съобразени с основните принципи и минималните стандарти за сигурност, установени в съответните ѝ законови и подзаконови актове или разпоредби и отразени в договореността за прилагане, посочена в член 12, за да се гарантира прилагането на равностойно ниво на защита на класифицираната информация, която е предмет на настоящото споразумение.
 Член 5
 1. По отношение на класифицираната информация, предоставяна или обменяна съгласно настоящото споразумение, всяка страна:
 а)
 защитава, в съответствие със собствените си законови и подзаконови актове и разпоредби, тази класифицирана информация на ниво на защита, равностойно на нивото, което страната предоставя на собствената си класифицирана информация на съответното ниво на класификация за сигурност, както е посочено в член 7;
 б)
 гарантира, че тази класифицирана информация запазва грифа за сигурност, поставен от предоставящата страна, и че нивото на класификацията ѝ не се понижава и тя не се декласифицира без предварителното писмено съгласие на предоставящата страна; получаващата страна защитава класифицираната информация в съответствие с изискванията на своите законови и подзаконови актове и разпоредби за сигурност по отношение на информация с равностойно ниво на класификация за сигурност, както е посочено в член 7;
 в)
 не използва тази класифицирана информация за цели, различни от установените от първоизточника или различни от целите, за които е предоставена или обменена информацията, освен когато предоставящата страна е дала предварителното си писмено съгласие;
 г)
 при спазване на условията, предвидени в параграф 2 от настоящия член, не разкрива тази класифицирана информация на трето лице, нито прави тази класифицирана информация достъпна за обществеността без предварителното писмено съгласие на предоставящата страна;
 д)
 не разрешава достъп на лица до тази класифицирана информация, освен ако при тях има „необходимост да се знае“ и са получили разрешение за достъп или са оправомощени или упълномощени по друг начин в съответствие с приложимите законови и подзаконови актове и разпоредби на получаващата страна;
 е)
 гарантира, че тази класифицирана информация се обработва и съхранява в съоръжения, които са съответно обезопасени, контролирани и защитени в съответствие с нейните законови и подзаконови актове и разпоредби; и
 ж)
 гарантира, че всички лица с достъп до тази класифицирана информация са уведомени за задълженията си да защитават информацията в съответствие с приложимите законови и подзаконови актове и разпоредби.
 2. Получаващата страна:
 а)
 предприема всички необходими стъпки в съответствие със своята законова и подзаконова уредба, за да предотврати предоставянето на обществеността или на трето лице на класифицирана информация, предоставена съгласно настоящото споразумение; ако има искане за предоставяне на достъп на обществеността или на трето лице до класифицирана информация, предоставена съгласно настоящото споразумение, получаващата страна незабавно уведомява писмено предоставящата страна, като двете страни се консултират помежду си писмено, преди да бъде взето решение дали да се разкрие тази информация;
 б)
 информира предоставящата страна за всяко искане от съдебен орган, също и като част от съдебен процес, или от законодателен орган, действащ в качеството си на разследващ орган, за получаване на класифицирана информация, получена от предоставящата страна съгласно настоящото споразумение; при оценяването на такова искане получаващата страна се съобразява във възможно най-голяма степен с мнението на предоставящата страна; ако съгласно законовата и подзаконовата уредба на получаващата страна посоченото искане води до предаване на класифицираната информация на отправилия искането законодателен или съдебен орган, също и като част от съдебен процес, получаващата страна гарантира във възможно най-висока степен, че информацията е надлежно защитена, включително от разкриване пред други органи или трети лица.
 Член 6
 1. Класифицирана информация се разкрива или предоставя в съответствие с принципа на съгласие на първоизточника.
 2. При предоставянето на информация на получател, различен от страните, при спазване на член 5, параграф 1, буква г) получаващата страна взема решение за разкриване или предоставяне на класифицирана информация за всеки отделен случай с предварителното писмено съгласие на предоставящата страна и в съответствие с принципа на съгласие на първоизточника.
 3. Не е възможно автоматично предоставяне на информация, освен ако страните не съгласуват процедури по отношение на някои категории информация, свързани с техните конкретни изисквания.
 4. Класифицирана информация, която е предмет на настоящото споразумение, може да се предоставя на изпълнител или потенциален изпълнител единствено с предварителното писмено съгласие на предоставящата страна. Преди да разкрие класифицирана информация на изпълнител или на потенциален изпълнител, получаващата страна се уверява, че изпълнителят или потенциалният изпълнител е гарантирал сигурността на своите съоръжения и е в състояние да защити класифицираната информация в съответствие с приложимите законови и подзаконови актове и разпоредби, както и че изпълнителят или потенциалният изпълнител притежава необходимото удостоверение за сигурност, когато е приложимо, на самите съоръжения и съответните разрешения за достъп на своя персонал, който има нужда от достъп до класифицирана информация.
 Член 7
 1. За да се установи равностойно ниво на защита на класифицираната информация, предоставяна или обменяна между страните, съответствията между нивата на класификация за сигурност са, както следва:
 ЕС
 Обединено кралство
 TRES SECRET UE/EU TOP SECRET
 UK TOP SECRET
 SECRET UE/EU SECRET
 UK SECRET
 CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL
 Няма еквивалент — вж. параграф 2
 RESTREINT UE/EU RESTRICTED
 UK OFFICIAL-SENSITIVE
 2. Освен ако между страните е договорено друго, Обединеното кралство предоставя на класифицирана информация „CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL“ равностойно ниво на защита като на класифицирана информация „UK SECRET“.
 3. Освен ако Обединеното кралство е уведомило писмено Съюза, че е понижило нивото на класификация или е декласифицирало своя предишна класифицирана информация UK CONFIDENTIAL, Съюзът предоставя на тази информация равностойно ниво на защита като на класифицирана информация CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL, както и освен ако Обединеното кралство е уведомило писмено Съюза, че е декласифицирало своя предишна класифицирана информация UK RESTRICTED, Съюзът предоставя на всяка предишна класифицирана информация UK RESTRICTED равностойно ниво на защита като на класифицирана информация RESTREINT UE/EU RESTRICTED.
 Член 8
 1. Страните гарантират, че всички лица, които при изпълнение на служебните си задължения имат нужда от достъп или чиито задължения или функции могат да им позволят достъп до информация с ниво на класификация CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL или UK SECRET или по-високо от него, предоставяна или обменяна по настоящото споразумение, имат съответните разрешения за достъп или са оправомощени или упълномощени по друг начин в съответствие с приложимите законови и подзаконови актове и разпоредби на получаващата страна, преди тези лица да получат достъп до тази класифицирана информация, в допълнение към изискването за „необходимост да се знае“, предвидено в член 5, параграф 1, буква д).
 2. Процедурите по проучването за надеждност се разработват така, че да се определи дали дадено лице, като се взема предвид неговата лоялност, честност и благонадеждност, може да има достъп до класифицирана информация.
 Член 9
 За целите на настоящото споразумение:
 а)
 цялата класифицирана информация, предоставена на Съюза съгласно настоящото споразумение, се изпраща чрез:
 i)
 Централната регистратура на Генералния секретариат на Съвета, ако е адресирана до Европейския съвет, Съвета или Генералния секретариат на Съвета;
 ii)
 Регистратурата на Генералния секретариат на Европейската комисия, ако е адресирана до Европейската комисия;
 iii)
 Регистратурата на Европейската служба за външна дейност, ако е адресирана до върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност или до Европейската служба за външна дейност;
 б)
 цялата класифицирана информация, предоставена на Обединеното кралство съгласно настоящото споразумение, се изпраща до Обединеното кралство чрез мисията на Обединеното кралство към Съюза;
 в)
 страните могат да се споразумеят помежду си за подходящи методи за гарантиране на ефикасен обмен на класифицирана информация в съответствие с договореностите, посочени в букви а) и б).
 Член 10
 Електронното предаване на класифицирана информация между Съюза и Обединеното кралство и електронното предаване на класифицирана информация между Обединеното кралство и Съюза се криптира в съответствие с изискванията на предоставящата страна, както е посочено в нейните законови и подзаконови актове и разпоредби; в договореностите за прилагане, посочени в член 12, се определят съответно условията, при които всяка от страните може да предава, съхранява или обработва класифицирана информация, предоставена от другата страна, в своите вътрешни мрежи.
 Член 11
 Генералният секретар на Съвета, членът на Европейската комисия, отговарящ за въпросите на сигурността, върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност и National Security Authority, Cabinet Office на Обединеното кралство следят за прилагането на настоящото споразумение.
 Член 12
 1. С цел прилагане на настоящото споразумение се установява договореност за прилагане между компетентните органи по сигурността на институциите на Съюза, посочени по-долу, всеки от които действа от името на своя организационен ръководител, и National Security Authority, Cabinet Office на Обединеното кралство за определяне на стандартите за реципрочна защита на класифицираната информация съгласно настоящото споразумение:
 а)
 дирекция „Безопасност и сигурност“ на Генералния секретариат на Съвета;
 б)
 дирекция „Сигурност“ на Генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ на Европейската комисия (DG.HR.DS); както и
 в)
 дирекция „Сигурност и инфраструктура“ на ЕСВД.
 2. Преди да бъде предоставена или обменена класифицирана информация съгласно настоящото споразумение, компетентните органи по сигурността, посочени в параграф 1, постигат съгласие, че получаващата страна е в състояние да защити информацията по начин, съответстващ на договореностите за прилагане.
 Член 13
 Страните си сътрудничат, доколкото това е разумно осъществимо, по отношение на сигурността на класифицираната информация, която е предмет на настоящото споразумение, и могат да си оказват взаимопомощ по въпроси от общ интерес в областта на сигурността на информацията. Компетентните органи по сигурността, посочени в член 12, параграф 1, провеждат на реципрочна основа консултации и посещения за оценка във връзка със сигурността, за да се прецени ефективността на договореностите за сигурност в рамките на съответните им отговорности. Честотата и времето на провеждане на тези консултации и посещения за оценка се определят съвместно от страните.
 Член 14
 1. Компетентният орган по сигурността на една от страните, посочен в член 12, параграф 1, незабавно уведомява компетентния орган на другата страна в случай на доказано или подозирано неразрешено разкриване или загуба на класифицирана информация, предоставена от тази страна. Компетентният орган по сигурността на съответната страна провежда разследване, при необходимост със съдействието на другата страна, и докладва за резултатите на другата страна.
 2. Компетентните органи по сигурността, посочени в член 12, параграф 1, установяват процедури, които да се следват в такива случаи.
 Член 15
 Всяка страна поема своите разходи по прилагане на настоящото споразумение.
 Член 16
 1. Настоящото споразумение по никакъв начин не изменя съществуващите споразумения или договорености между страните, нито споразуменията или договореностите между Обединеното кралство и една или повече държави членки.
 2. Настоящото споразумение не възпрепятства страните да сключват други споразумения, свързани с предоставянето или обмена на класифицираната информация, която е предмет на настоящото споразумение, при условие че тези споразумения не са несъвместими със задълженията по настоящото споразумение.
 Член 17
 Всяка от страните уведомява другата писмено за каквито и да било промени в нейните законови и подзаконови актове и разпоредби, които биха могли да повлияят върху защитата на класифицираната информация, посочена в настоящото споразумение.
 Член 18
 Всички спорове, възникващи във връзка с тълкуването или прилагането на настоящото споразумение се разрешават от страните чрез консултации.
 Член 19
 1. Настоящото споразумение влиза в сила на същата дата като датата, на която Споразумението за търговия и сътрудничество влиза в сила, при условие че преди тази дата страните са се уведомили взаимно, че са изпълнили съответните си вътрешни изисквания и процедури за установяване на съгласието си да бъдат обвързани.
 2. Настоящото споразумение се прилага от датата на прилагане на Споразумението за търговия и сътрудничество или от датата, на която страните са се уведомили взаимно, че са изпълнили своите съответни вътрешни изисквания и процедури за предоставяне на класифицирана информация съгласно настоящото споразумение, в зависимост от това коя от двете дати е по-късна. В случай че страните не са се уведомили взаимно, че са изпълнили своите съответни вътрешни изисквания и процедури за установяване на съгласието си да бъдат обвързани с настоящото споразумение към датата, на която временното прилагане на Споразумението за търговия и сътрудничество се прекратява, настоящото споразумение престава да се прилага.
 3. По искане на всяка от страните настоящото споразумение може да бъде преразгледано с цел евентуални изменения.
 4. Всяко изменение на настоящото споразумение се прави само в писмена форма и по взаимно съгласие на страните.
 Член 20
 1. Съгласно член 779 от Споразумението за търговия и сътрудничество настоящото споразумение се прекратява при прекратяването на Споразумението за търговия и сътрудничество.
 2. Прекратяването на настоящото споразумение не засяга задълженията, които вече са поети съгласно настоящото споразумение. По-специално цялата класифицирана информация, предоставена или обменена съгласно настоящото споразумение, продължава да бъде защитена в съответствие с разпоредбите на настоящото споразумение.
 Член 21
 Настоящото споразумение е съставено в два еднообразни екземпляра на английски, български, гръцки, датски, естонски, ирландски, испански, италиански, латвийски, литовски, малтийски, немски, нидерландски, полски, португалски, румънски, словашки, словенски, унгарски, фински, френски, хърватски, чешки и шведски език. До 30 април 2021 г. всички езикови версии на споразумението подлежат на процес на окончателна правно-езикова редакция. Независимо от предното изречение, процесът на окончателна правно-езикова редакция на английската версия на споразумението се финализира най-късно до деня, посочен в член 19, параграф 1, ако същият ден е преди 30 април 2021 г.
 Текстовете на езиците, получени в резултат на горепосочения процес на окончателна правно-езикова редакция заменят от самото начало подписаните версии на споразумението и се установяват като автентични и окончателни чрез размяна на дипломатически ноти между страните.
 Съставено в Брюксел и Лондон на тридесети декември две хиляди и двадесета година.
 Hecho en Bruselas y Londres, el treinta de diciembre de dos mil veinte.
 V Bruselu a v Londýně dne třicátého prosince dva tisíce dvacet.
 Udfærdiget i Bruxelles og London, den tredivte december to tusind og tyve.
 Geschehen zu Brüssel und London am dreißigsten Dezember zweitausendzwanzig.
 Kahe tuhande kahekümnenda aasta detsembrikuu kolmekümnendal päeval Brüsselis ja Londonis.
 Έγινε στις Βρυξέλλες και στο Λονδίνο, στις τριάντα Δεκεμβρίου δύο χιλιάδες είκοσι.
 Done at Brussels and London on the thirtieth day of December in the year two thousand and twenty.
 Fait à Bruxelles et à Londres, le trente décembre deux mille vingt..
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil agus i Londain, an tríochadú lá de mhí na Nollag an bhliain dhá mhíle fiche.
 Sastavljeno u Bruxellesu i Londonu tridesetog prosinca godine dvije tisuće dvadesete.
 Fatto a Bruxelles e Londra, addì trenta dicembre duemilaventi.
 Briselē un Londonā, divi tūkstoši divdesmitā gada trīsdesmitajā decembrī.
 Priimta du tūkstančiai dvidešimtų metų gruodžio trisdešimtą dieną Briuselyje ir Londone.
 Kelt Brüsszelben és Londonban, a kétezer-huszadik év december havának harmincadik napján.
 Magħmul fi Brussell u Londra, fit-tletin jum ta’ Diċembru fis-sena elfejn u għoxrin.
 Gedaan te Brussel en Londen, dertig december tweeduizend twintig.
 Sporządzono w Brukseli i Londynie dnia trzydziestego grudnia roku dwa tysiące dwudziestego.
 Feito em Bruxelas e em Londres, em trinta de dezembro de dois mil e vinte.
 Întocmit la Bruxelles și la Londra la treizeci decembrie două mii douăzeci.
 V Bruseli a Londýne tridsiateho decembra dvetisícdvadsať.
 V Bruslju in Londonu, tridesetega decembra dva tisoč dvajset.
 Tehty Brysselissä ja Lontoossa kolmantenakymmenentenä päivänä joulukuuta vuonna kaksituhattakaksikymmentä.
 Som skedde i Bryssel och i London den trettionde december år tjugohundratjugo.


text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2019 03 18
 COM(2019) 139 final
 2019/0080(NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl lėšų, nepanaudotų vykdant iš 10-ojo Europos plėtros fondo finansuojamus projektus, skyrimo Afrikos taikos priemonei papildyti
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai
 Afrikos taikos priemonė (ATP) buvo įsteigta 2003 m. pagal Kotonu susitarimą
 1
 ir yra finansuojama iš Europos plėtros fondo (EPF), kuris neįtrauktas į bendrąjį Sąjungos biudžetą. ATP tapo viena pagrindinių priemonių vykdant Afrikos ir ES bendradarbiavimą taikos ir saugumo srityje.
 Iš dabartinio 11-ojo EPF Afrikos taikos priemonei 2014–2020 m. iš pradžių buvo skirta 750 mln. EUR. Šia suma, pagrįsta ATP įsipareigojimais 10-ojo EPF laikotarpiu, nepakankamai atsižvelgta į staigų ATP finansinės apimties padidėjimą po 2012 m., kuris tęsėsi iki 2015 m., kai Komisija apribojo savo finansavimą taikos paramos operacijoms iki 80 proc. to meto JT normos, nustatytos Afrikos vadovaujamoms taikos paramos operacijoms vykdyti dislokuotų karinių pajėgų ir policijos atlyginimams. Nustačius šią viršutinę ribą, išmokos pagal ATP nusistovėjo, bet nesumažėjo, nes lėšos sutaupytos dėl atlyginimams skirtų ATP įnašų viršutinės ribos, buvo reikalingos dėl bendrai išaugusio finansuotų taikos paramos operacijų skaičiaus. Todėl ATP finansavimo prašymai netrukus viršijo turimą sumą. Taigi, iki šiol ATP buvo papildyta tris kartus, iš viso 835 mln. EUR: du papildymai po 150 mln. EUR (dėl kurių nuspręsta atitinkamai 2015 m. rugsėjo 24 d.
 2
 ir 2016 m. rugpjūčio 2 d.
 3
 ), skirti 2014–2016 m. veiksmų programai finansuoti, ir trečias papildymas 535 mln. EUR suma (dėl kurio taip pat nuspręsta 2016 m. rugpjūčio 2 d.
 4
 ), skirtas 2017–2018 m. veiksmų programai finansuoti. Prašymų padaugėjo visų pirma dėl to, kad buvo toliau finansuojamos esamos operacijos (Afrikos Sąjungos misija Somalyje (AMISOM)) ir pradėtos naujos taikos paramos operacijos (Vakarų Afrikos valstybių ekonominės bendrijos misija Bisau Gvinėjoje (ECOMIB), daugiašalė jungtinė specialiosios paskirties grupė prieš grupuotę „Boko Haram“ (MNJTF), Sahelio G 5 jungtinės pajėgos). Pagal 11-ąjį EPF ATP įsipareigojimai iki šiol iš viso siekė 1 627,3 mln. EUR
 5
 . Ši suma gerokai viršija ankstesnio EPF laikotarpiu prisiimtus įsipareigojimus, o tai rodo, kad daugiau EPF lėšų skiriama taikos ir saugumo sričiai.
 2016 m. gegužės 10 d. Nuolatinių atstovų komiteto (COREPER) sprendime dėl ATP papildymo nustatyti iki 2018 m. pabaigos ATP skirti ištekliai, tačiau netenkinami dviejų paskutinių 11-ojo EPF metų finansiniai poreikiai, susiję su 2019–2020 m. ATP veiksmų programa. 2019–2020 m. laikotarpiui skirti ištekliai turėtų atitikti nuolatinius Afrikos Sąjungos ir Afrikos regioninių organizacijų poreikius reaguojant į tebesitęsiančias ir kylančias saugumo krizes Afrikoje. Reikia užtikrinti ATP finansinių poreikių nuspėjamumą ir tvarumą. Dabartiniais vertinimais, iki 2020 m. pabaigos ATP finansiniams poreikiams patenkinti reikės 814 860 000 EUR.
 Šio pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo projekto tikslas – gauti Tarybos leidimą nepanaudotomis 10-ojo EPF lėšomis papildyti Afrikos taikos priemonę iki 445 860 000 EUR siekiančia suma, iš kurios 431 000 000 EUR bus skirta ATP finansiniams poreikiams iki 2020 m. pabaigos patenkinti, o 14 860 000 EUR – Komisijos rėmimo išlaidoms padengti. Šios lėšos bus naudojamos taikant 10-ojo EPF valstybių narių įnašų raktą
 6
 . Siekiant papildyti šias lėšas iš veiklos lėšų rezervo („réserve non-mobilisable“), papildomos lėšos ATP bus mobilizuotos iš 11-ojo EPF nacionalinių orientacinių programų ir (arba) regioninių orientacinių programų rezervo (369 000 000 EUR).
 •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis
 Visuotinėje ES strategijoje
 7
 taika ir saugumas apibrėžiami kaip vienas iš svarbiausių ES interesų, taip pat teigiama, kad saugumas Europoje yra glaudžiai susijęs su taika kaimyniniuose ir aplinkiniuose regionuose. 2017 m. priimtame atnaujintame Europos konsensuse dėl vystymosi
 8
 taika yra viena iš penkių prioritetinių sričių, be to, jame dar kartą patvirtinamas ES įsipareigojimas laikytis taisyklėmis grindžiamos pasaulinės tvarkos, kurios pagrindas – daugiašališkumas.
 ATP yra viena iš pagrindinių priemonių, kuriomis pagal 2007 m. Lisabonoje priimtą bendrą Afrikos ir ES strategiją vykdomas Afrikos ir ES bendradarbiavimas taikos ir saugumo srityje. 2014 m. įvykusiame 4-ajame Afrikos ir ES aukščiausiojo lygio susitikime dar kartą patvirtinta, kad taika ir saugumas yra viena iš penkių bendros strategijos įgyvendinimo prioritetinių sričių. 2017 m. lapkričio mėn. įvykusiame 5-ajame Afrikos Sąjungos ir ES aukščiausiojo lygio susitikime vadovai susitarė dėl keturių laikotarpio iki kito aukščiausiojo lygio susitikimo bendrų strateginių prioritetų. Vienas iš jų – atsparumo, taikos, saugumo ir valdymo stiprinimas. Remiantis naujuoju Europos konsensusu dėl vystymosi, kuriame primenamas saugumo ir vystymosi ryšys, ir Visuotine ES strategija, kurioje pabrėžiamas poreikis taikyti integruotą požiūrį į konfliktus, bendradarbiavimas taikos ir saugumo srityje tebėra Afrikos ir ES partnerystės pagrindas. Šiomis aplinkybėmis Europos Komisija ir Afrikos Sąjungos komisija 2018 m. gegužės 23 d. pasirašė susitarimo memorandumą dėl taikos, saugumo ir valdymo, kuriame nustatyta tvirtesnio ES ir Afrikos Sąjungos bendradarbiavimo siekiant spręsti taikos ir saugumo uždavinius sistema.
 Šiuo pasiūlymu bus sudarytos sąlygos tęsti ATP veiklą iki 2020 m. ir taip bus prisidėta prie darnaus vystymosi tikslų (DVT), ypač 16-o DVT – skatinti taikią ir įtraukią visuomenę siekiant darnaus vystymosi, užtikrinti visuotinę teisę kreiptis į teismą ir kurti veiksmingas, atskaitingas, įtraukias institucijas visais lygmenimis.
 ATP paprastai finansuojamas iš EPF AKR vidaus paketo lėšų. Veikla, finansuojama iš papildomų lėšų, skirtų ATP iš veiklos lėšų rezervo („réserve non-mobilisable“) toliau bus vykdoma atsižvelgiant į bendrus ir konkrečius ATP tikslus, išdėstytus AKR vidaus strategijoje
 9
 .
 Papildomos lėšos bus naudojamos laikantis 11-ajam EPF galiojančių taisyklių ir procedūrų. Šių lėšų programavimas bus nustatytas būsimoje ATP 2019–2020 m. veiksmų programoje, kurią pirmiausia turi patvirtinti COREPER ir tada Komisija priimti, kaip numatyta Įgyvendinimo reglamento dėl 11-ojo EPF
 10
 15 straipsnio b punkte.
 •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis
 Netaikoma.
 2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI
 •Teisinis pagrindas
 Vidaus susitarimo dėl 11-ojo EPF
 11
 1 straipsnio 4 dalis.
 Vidaus susitarimo dėl 11-ojo EPF 1 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad Taryba sprendimą priima vienbalsiai.
 •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)
 Netaikoma.
 EPF yra įsteigtas valstybių narių atstovų vidaus susitarimu; pagal jį numatyta galimybė, gavus Tarybos sutikimą
 12
 , panaudoti nepanaudotas lėšas.
 •Proporcingumo principas
 Pasiūlymas ir visų pirma pasiūlytos sumos grindžiami EIVT ir Komisijos tarnybų atlikta visapusiška analize. Pasiūlymas taip pat grindžiamas prielaida, kad kiti partneriai prisidės prie finansinių pastangų, be kita ko, kad Afrikos Sąjungos valstybės narės palaipsniui įvykdys 2015 m. birželio mėn. Johanesburge (Pietų Afrika) vykusiame Afrikos Sąjungos aukščiausiojo lygio susitikime prisiimtą įsipareigojimą iki 2020 m. taikos paramos operacijoms skirti 25 proc. įnašą, ir kad prisidės ir kiti paramos teikėjai, įskaitant JT. Be to, ES valstybės narės turi galimybę skirti savanoriškus įnašus per ATP.
 2016 m. liepos mėn. Afrikos Sąjunga priėmė sprendimą nustatyti 0,2 proc. mokestį reikalavimus atitinkančiam importui ir taip surinktas lėšas skirti Afrikos Sąjungai finansuoti. Sprendimo tikslas – užtikrinti patikimą ir nuspėjamą Afrikos Sąjungos taikos fondo finansavimą taikai ir saugumui žemyne užtikrinti. Afrikos Sąjungos valstybės narės toliau tinkamai, nors ir skirtingu tempu, įgyvendina būtinus teisės aktus ir praktines priemones.
 •Priemonės pasirinkimas
 ES lygmeniu EPF yra vienintelis ATP finansavimo šaltinis. Dėl teisinių apribojimų iš bendrojo Sąjungos biudžeto finansuojamų esamų ES priemonių negalima naudoti karinio ar gynybinio pobūdžio operacijoms ar kariniams subjektams remti kitoms nei pajėgumų stiprinimo remiant saugumą ir vystymąsi užduotims vykdyti.
 Pagal Taryboje posėdžiavusių Europos Sąjungos valstybių narių vyriausybių atstovų vidaus susitarimo dėl Europos Sąjungos pagalbos finansavimo pagal 2014–2020 m. daugiametę finansinę programą vadovaujantis AKR ir ES partnerystės susitarimu ir dėl finansinės paramos skyrimo užjūrio šalims ir teritorijoms, kurioms taikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ketvirtoji dalis, 1 straipsnio 4 dalį Taryba priima sprendimą dėl Komisijos pasiūlymo.
 3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 •Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas
 Netaikoma.
 •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis
 Netaikoma.
 •Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas
 Netaikoma.
 •Poveikio vertinimas
 Netaikoma.
 •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas
 Netaikoma.
 •Pagrindinės teisės
 Žmogaus teisių aspekto stiprinimas vykdant konfliktų prevenciją, krizių valdymą ir procesus po konfliktų yra viena pagrindinių bendradarbiavimo sričių pagal bendros Afrikos ir ES strategijos prioritetą „taika ir saugumas“. 2018 m. gegužės mėn. pasirašytame Afrikos Sąjungos ir ES susitarimo memorandume dėl taikos, saugumo ir valdymo dar kartą pabrėžiama žmogaus teisių svarba, įskaitant kovą su konfliktuose pasireiškiančiu smurtu dėl lyties, siekiant taikos ir saugumo Afrikos žemyne.
 2019–2020 m. ATP veiksmų programoje ypatingas dėmesys bus skiriamas visų susijusių veiksmų lyčių ir žmogaus teisių aspektams. Bus teikiama parama Afrikos Sąjungai ir kitiems atitinkamiems subjektams, kad būtų sukurta žemyno žmogaus teisių ir tarptautinės humanitarinės teisės laikymosi sistema, taikoma visoms Afrikos vadovaujamoms taikos paramos operacijoms.
 4.POVEIKIS BIUDŽETUI
 Netaikoma.
 EPF nėra ES biudžeto dalimi.
 5.KITI ELEMENTAI
 •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka
 Galioja 11-ajam EPF taikoma ir atitinkamose daugiametėse veiksmų programose numatyta stebėsenos, vertinimo ir ataskaitų teikimo tvarka. Papildomos atitinkamos priemonės taip pat įtrauktos į atmintinę („aide-mémoire“) dėl Afrikos Sąjungos komisijos stiprinimo priemonių, kurią 2016 m. balandžio 15 d. pasirašė ir 2017 m. gegužės 24 d. iš dalies pakeitė Europos Komisija ir Afrikos Sąjungos komisija; šių priemonių Afrikos Sąjungos komisija turi laikytis įgyvendindama EPF pagal netiesioginio valdymo principus.
 •Aiškinamieji dokumentai (direktyvoms)
 Netaikoma.
 •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas
 Pasiūlymo 1 straipsnio 1 dalyje nustatoma, kad 445 860 000 EUR neviršijančios lėšos, kurios buvo nepanaudotos vykdant projektus pagal 10-ąjį EPF, bus skiriamos ATP papildyti, kad būtų patenkinti numatomi ATP 2019–2020 m. veiksmų programos finansiniai poreikiai.
 1 straipsnio 2 dalyje nustatoma, kad iš 1 dalyje nurodytos sumos ne didesnė nei 14 860 000 EUR suma bus skiriama Komisijos rėmimo išlaidoms padengti. Ši suma apskaičiuojama taikant tą patį santykį (3,45 proc.), kuris numatytas 11-ojo EPF valdymo tikslams pagal Vidaus susitarimo dėl 11-ojo EPF 1 straipsnio 2 dalies a punktą.
 1 straipsnio 3 dalyje nustatoma, kad bus taikomos 11-ojo EPF taisyklės (įgyvendinimo ir finansinis reglamentai
 13
 ).
 2 straipsnyje nustatoma šio sprendimo įsigaliojimo data.
 2019/0080 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl lėšų, nepanaudotų vykdant iš 10-ojo Europos plėtros fondo finansuojamus projektus, skyrimo Afrikos taikos priemonei papildyti
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
 atsižvelgdama į Taryboje posėdžiavusių Europos Sąjungos valstybių narių vyriausybių atstovų vidaus susitarimą dėl Europos Sąjungos pagalbos finansavimo pagal 2014–2020 m. daugiametę finansinę programą vadovaujantis AKR ir ES partnerystės susitarimu ir dėl finansinės paramos skyrimo užjūrio šalims ir teritorijoms, kurioms taikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ketvirtoji dalis
 14
 , ypač į jo 1 straipsnio 4 dalį,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
 kadangi:
 (1)pagal 11-ąjį EPF Afrikos taikos priemonei (ATP) ES iki šiol iš viso įsipareigojo skirti 1 627,3 mln. EUR, siekdama finansiškai remti Afrikos Sąjungos veiksmus reaguojant į besitęsiančias ir kylančias saugumo krizes Afrikoje. Šio įsipareigojimo remti taiką ir saugumą Afrikos žemyne turėtų būti laikomasi ir 2019–2020 m. laikotarpiu;
 (2)numatyta, kad 2019–2020 m. laikotarpiu ATP poreikiai sieks 814 860 000 EUR;
 (3)kad būtų užtikrintas ATP finansavimas iki 2020 m. pabaigos, tikslinga panaudoti nepanaudotas 10-ojo EPF finansuojamų projektų lėšas;
 (4)šiomis papildomomis lėšomis turėtų būti finansuojama ATP veikla, įskaitant paramą Afrikos taikos ir saugumo struktūros veiklos pradžiai, paramą iniciatyvoms, kuriomis siekiama užkirsti kelią smurtiniams konfliktams ir juos valdyti krizių atvejais kilus skubiems ir nenumatytiems poreikiams (skubaus reagavimo mechanizmas) ir paramą Afrikos vadovaujamoms taikos paramos operacijoms, taip pat turėtų būti padengtos Komisijos patirtos rėmimo išlaidos;
 (5)šios lėšos turėtų būti naudojamos pagal susijusią ATP daugiametę veiksmų programą ir taisykles bei procedūras, taikomas 11-ajam EPF, kaip nustatyta 2015 m. kovo 2 d. Tarybos reglamente (ES) 2015/322 dėl 11-ojo Europos plėtros fondo įgyvendinimo
 15
 ir 2018 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamente (ES) 2018/1877 dėl 11-ajam Europos plėtros fondui taikomo finansinio reglamento
 16
 ,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 445 860 000 EUR neviršijanti suma, nepanaudota vykdant 10-ojo Europos plėtros fondo (EPF) finansuojamus projektus, skiriama 2019–2020 m. laikotarpio ATP papildyti.
 Iš šios sumos ne daugiau kaip 14 860 000 EUR skiriami Komisijos patirtoms rėmimo išlaidoms padengti.
 Šios lėšos naudojamos laikantis 11-ajam EPF taikomų taisyklių ir procedūrų.
 2 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo priėmimo.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1)
 2000 m. birželio 23 d. Kotonu pasirašytas Afrikos, Karibų jūros bei Ramiojo vandenyno grupės valstybių ir Europos bendrijos bei jos valstybių narių partnerystės susitarimas.
 (2)
 2015 m. gruodžio 7 d. Komisijos sprendimas C(2015) 8627.
 (3)
 2016 m. lapkričio 17 d. Komisijos sprendimas C(2016) 7258.
 (4)
 2017 m. balandžio 27 d. Komisijos sprendimas C(2017) 2579 su pakeitimais, padarytais 2018 m. vasario 23 d. Komisijos sprendimu C(2018) 1258.
 (5)
 Šią sumą sudaro 16,5 mln. EUR savanoriškų įnašų, kuriuos skyrė įvairios valstybės narės.
 (6)
 Taip nesukuriamas precedentas dėl galimo nepanaudotų ankstesnių EPF lėšų panaudojimo ateityje, nes dėl to sprendimą kiekvienu atskiru atveju ir toliau priima valstybės narės pagal 2018 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamento (ES) 2018/1877 dėl 11-ajam Europos plėtros fondui taikomo finansinio reglamento 55 straipsnį.
 (7)
 „Bendra vizija, bendri veiksmai: stipresnė Europa. Visuotinė Europos Sąjungos užsienio ir saugumo politikos strategija“, 2016 birželio mėn.
 (8)
 Tarybos, Taryboje posėdžiavusių valstybių narių vyriausybių atstovų, Europos Parlamento ir Europos Komisijos bendras pareiškimas (2017/C 210/01). 2017 m. birželio 7 d. naujasis Europos konsensusas dėl vystymosi „Mūsų pasaulis, mūsų orumas, mūsų ateitis“.
 (9)
 2015 m. lapkričio 13 d. Komisijos sprendimas C(2015) 7766 dėl Europos Sąjungos ir AKR valstybių grupės AKR vidaus bendradarbiavimo 2014–2020 m. strategijos dokumento ir orientacinės programos priėmimo.
 (10)
 2015 m. kovo 2 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/322.
 (11)
 Taryboje posėdžiavusių Europos Sąjungos valstybių narių vyriausybių atstovų vidaus susitarimas dėl Europos Sąjungos pagalbos finansavimo pagal 2014–2020 m. daugiametę finansinę programą vadovaujantis AKR ir ES partnerystės susitarimu ir dėl finansinės paramos skyrimo užjūrio šalims ir teritorijoms, kurioms taikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ketvirtoji dalis (OL L 210, 2013 8 6, p. 1).
 (12)
 Vidaus susitarimo dėl 11-ojo EPF 1 straipsnio 4 dalis ir 2018 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamento (ES) 2018/1877 dėl 11-ajam Europos plėtros fondui taikomo finansinio reglamento 55 straipsnis.
 (13)
 2015 m. kovo 2 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/322 dėl 11-ojo Europos plėtros fondo įgyvendinimo ir 2018 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamentas (ES) 2018/1877 dėl 11-ajam Europos plėtros fondui taikomo finansinio reglamento.
 (14)
 OL L 210, 2013 8 6, p. 1.
 (15)
 OL L 58, 2015 3 3, p. 1–16.
 (16)
 OL L 307, 2018 12 3, p. 1–21.