text:
Kázne « Evanjelický cirkevný zbor a.v. Košice Terasa
 March 6th, 2010 | Category: Kázne | Comments are closed
 Vzdať sa hriechu
 22.3.2009, 4 Nedeľa pôstna
 V tomto pôstnom období je tu jednou z nosných tém na našich službách Božích to, čoho sa môžeme a máme vzdať pre Krista. Vzdať sa niečoho? To mi nie je celkom po vôli, to mi nie je prirodzené.
 Ľahko sa vzdávam toho, čo nepotrebujem, alebo toho, čo nemôžem použiť. Ale vzdať sa niečoho, čo mi prináša potešenie, čo je príjemné... hm, prečo by som to mal robiť?
 Je taký rozšírený, ale pomýlený názor medzi mnohými evanjelikmi, že keďže sme spasení z milosti, nemá zmysel, aby sme sa zaťažovali myšlienkami pôstu, odriekania... a kresťanskej disciplíny vôbec.
 Je síce pravdou, že naše spasenie sme dostali darom od Pána Ježiša Krista, celkom bez našich zásluh, nič k tomu nemôžem pridať, ani to nijako vylepšiť. Boh skutočne nepotrebuje moje úsilie, moje dobré skutky, moje odriekanie, pôsty atď.
 Otázkou však je, 1. či to ja nepotrebujem? A ako sa poznám – určité cvičenie sa v kresťanskej disciplíne potrebujem. A po 2. Ako odpovieš svojim životom na to, čoho sa Kristus vzdal pre teba? Dajme si pozor, aby sme nebrali Božiu milosť na ľahkú váhu.
 Keď chcem dnes spolu s vami rozmýšľať o hriechu, chcem tak robiť v širších súvislostiach. V našom dnešnom biblickom texte sa hovorí: zložme všetko, čo nám je na ťarchu, i hriech, ktorý nás tak ľahko opantáva.
 Obyčajne uvažujeme o hriechu v kategóriách „dobrý – zlý skutok“. Ale hriech je oveľa vážnejší problém, ako naše jednotlivé činy či výčiny J. To dnes veľmi cirkevne znejúce slovo „hriech“ doslova znamená „zísť z cesty“, „minúť sa cieľa“. Majme toto na pamäti.
 Ak si svoj život predstavíme ako cestu, na ktorej kráčame odniekiaľ niekam, tak hriech je potom všetko, čo nás odvádza od cieľa nášho života; hriech je každé zídenie z tejto cesty.
 Ak máš pocit, že momentálne sa len tak bezcieľne túlaš, alebo dokonca blúdiš a nevieš nájsť ten správny smer (prečo mám od istého času isté zábrany použiť v kázni toto slovo? J), alebo máš pocit, že sedíš niekde pri ceste, dobitý, doráňaný, alebo jednoducho unavený, pričom ostatní, zdá sa, majú kam ísť, tak vedz, že za týmto všetkým je hriech – stratil si cieľ, minul si ho, zišiel si z cesty.
 Pisateľ nášho dnešného biblického textu to vyjadruje slovami „ťarcha“ a „hriech“. Budeme o tomto teraz viac uvažovať, ale ešte predtým sa chcem pristaviť pri otázke: A čo ma má motivovať? Ako ísť ďalej, keď sa v tom zápase života cítim neraz tak sám?
 Tu v Biblii čítame: Preto aj my, keďže máme toľký oblak svedkov okolo seba, zložme... atď. Týmito slovami nám je pripomenuté, že v tom nie sme sami. Videl som nedávno taký kreslený vtip. Na obrázku bolo nakreslených množstvo ľudí ako v nejakom hypermarkete, medzi regálmi sa tam tmolili a pozerali na tovar. A nad každým bola taká bublina s textom: Som sám, som sám, som sám...
 Áno, toto je pocit mnohých dnešných ľudí – uprostred davu sa cítime sami. Ak to ne je tvoj prípad, si šťastný človek a ďakuj za to Bohu. Ale ak sa v tom vidíš, potom vieš, o čom hovorím...
 Kresťan však môže kráčať týmto životom vo vedomí, že aj keď sa zdá, že je sám, tak sám nie je. Raz bola jedna sestra vo viere, ktorá sa nikdy nevydala, moja bývalá vedúca na doraste v BA, ktorú si veľmi vážim, veľmi vzdelaná ale aj hlboko veriaca žena, niekde na liečení. A šla na prechádzku do lesa. A niekto tam, zo zamestnancov alebo tak nejak sa jej spýtal, či sa nebojí ísť do lesa tak sama. A ona na to: Ja nie som sama. My sme vždy dvaja. So mnou je vždy Pán Ježiš. A ten druhý na to. A my sme štyria – so mnou je aj Otec a Duch Svätý. J
 Obaja v tom mali jasno. Nie sú sami, keď je s nimi Boh. Ale Boh sa niekedy zdá byť tak vzdialený a vtedy veľmi človeku pomôže vedomie, že sú tu aj druhí ľudia. To je ten oblak svedkov. To sú tí svedkovia viery.
 Aj mňa veľmi motivujú mnohí kresťania, niektorí žili dávno v minulých dobách, iných stretávam aj dnes, poznám ich a neraz prežívame naše zápasy spolu.
 Takže – nie sme v tom sami. Preto zložme všetko, čo nám je na ťarchu, i hriech, ktorý nás tak ľahko opantáva. Keby to bolo jednoduché, asi by o tom Biblia nehovorila. Ale nie je to také ľahké. Sám pisateľ týchto riadkov hovorí, že hriech nás ĽAHKO opantáva. Ani sa nenazdám a už som v tom až po uši.
 Opantáva znamená, že sa ma zmocňuje, pohlcuje ma, zväzuje ma. Na iných miestach to Biblia popisuje slovami, že nás hriech zotročuje. Ak je niekto poviazaný, zotročený, tak nemá možnosť voľby. Nemôže sa rozhodnúť nehrešiť. A takto ľahko my podliehame hriechu.
 Ak nechceš na ceste naraziť, musíš pozorne sledovať, čo je pred tebou, kadiaľ cesta vedie. Nemôžeš kráčať vpred a nepozerať pred seba. To sa väčšina z nás naučí ešte v predškolskom veku, niekedy aj za cenu bolestivých modrín na čele J. Ale tak ľahko je niekde sa nepozerať a stratiť spred očí cieľ. A potom príde náraz.
 Pamätám si veľmi dobre, ako sme sa s kamarátom tak zaujato rozprávali na prechádzke ako škôlkari, že si vôbec nevšimol (ani ja) dopravnú značku, ktorá pred ním zrazu vyrástla na chodníku. Keď sa jeho hlava stretla so stĺpikom, tak tak zarindžalo, že sa až učiteľka, ktorá bola pár metrov pred nami, otočila, že čo sa deje. Úsmevno-bolestivá príhoda zo škôlky, ale veľmi trefne ilustruje, čo sa s nami deje, keď zídeme z cesty.
 Nie sme supersvätci, ani len obyčajní svätci, len obyčajní hriešnici, ktorí každodenne zápasíme s mnohými vecami, s ľuďmi, sami so sebou.
 Zložme svoj hriech. Nechajme ho tak. Nech ten zostane ležať tam, v prachu cesty, ale my poďme vpred, ďalej, v ústrety nebeskému cieľu.
 Hriech, to nie je batožina, ktorú hodíme do kufra v aute a pohodlne sa vezieme ďalej. Je to skôr batoh, ktorý vláčime na svojom chrbte, ktorý nás obmedzuje a zväzuje.
 Čítame tu, že sú aj iné veci, ktoré nie sú priamo nazvané hriechom, alebo aspoň my ich tak hneď nevidíme, a predsa sú nám na ťarchu. Čo je tým myslené?
 Ja sa spýtam takto: Čo ti prekáža v živote celkom nasledovať Krista? V čom krívaš na obe strany? Čo ťa zdržiava? O čo sa bojíš prísť, ak by si vykročil za Kristom? Porozmýšľaj. Tak toto všetko sa dá nazvať ako hriech. Teda, to aj JE hriech, od ktorého potrebuješ byť oslobodený.
 A ďalšia otázka: Čo ti bráni radovať sa z cesty za Kristom? Čo spôsobuje, že tvoje kresťanstvo vyzerá viac ak trúchloslužby a nie ako radostná oslava? Tak toto je tá ťarcha, ktorú vláčiš a nemusel by si.
 Jedného i druhého sa potrebuješ vzdať. Lebo ak to budeš niesť ďalej so sebou, tak sa ľahko môže stať, že do cieľa nikdy nedôjdeš.
 Možno to vyzerá jednoducho, ale v skutočnosti nie je. Je možno milión vecí, ktorých sa viem ľahko zdať. Ale sú možno 1-2-3, pri ktorých to vôbec nie je ľahké. pri ktorých sa desím, že ak sa ich vzdám, tak o niečo prídem.
 V skutočnosti však prichádzaš o väčšie potešenie, radosť a slobodu, keď sa týchto vecí nevzdáš.
 Nie je to jednoduché. Viem, lebo som v tom aj ja sám až po uši. A ja som už v štádiu, že už nielen moja Alenka, manželka by o tom vedela rozprávať, ale už aj moje deti.
 Aj tu čítame: buďme vytrvalí v zápase, ktorý máme pred sebou. To nie je prechádzka v nedeľu poobede. To je zápas. A ak si myslíte, že teraz je ten najťažší, tak tu čítame, že ho ešte máme pred sebou. Áno, keď skončí jeden boj, vstupujeme do ďalšieho. Tu na zemi je to tak. A keď vám niekto bude hovoriť niečo iné, tak klame, alebo sa mýli.
 A predsa to stojí za to. Nezabudnime, že pred sebou máme nielen zápas, ale aj cieľ. Máme okolo seba oblak svedkov, ktorí týmto zápasom už prešli, či prechádzajú podobne ako my. Máme pred sebou Ježiša, ktorý týmto všetkým prešiel a zvíťazil. My môžeme žiť z tohto Jeho víťazstva.
 Budeme sa teraz modliť. Chcem dať priestor každému na osobnú modlitbu. Urobíme to dnes tak, že položím najprv jednu otázku, ktorá už dnes zaznela, potom bude chvíľka ticha na modlitby, potom druhá otázka a opäť vaše modlitby. Potom sa budeme modliť spolu nahlas.
 1. Čo ti prekáža v živote celkom nasledovať Krista? V čom krívaš na obe strany? Čo ťa zdržiava? O čo sa bojíš prísť, ak by si vykročil za Kristom?
 2. Čo ti bráni radovať sa z cesty za Kristom? Čo spôsobuje, že tvoje kresťanstvo vyzerá viac ak trúchloslužby a nie ako radostná oslava?
 bolesť, slabosť, sklamanie, zranenie, neodpustenie
 Úvod zborových presbyterov a funkcionárov
 15.3.2009, 3 Nedeľa pôstna
 57 Keď šli, povedal Mu ktosi cestou: Pôjdem za Tebou, kamkoľvek by si šiel. 58 Odpovedal mu Ježiš: Líšky majú dúpätá a nebeskí vtáci hniezda, ale Syn človeka nemá, kde by sklonil hlavu. 59 Inému zas riekol: Poď za mnou! Ale ten povedal: Dovoľ mi najprv odísť a pochovať si otca. 60 Odpovedal mu: Nech si mŕtvi pochovávajú svojich mŕtvych; ale ty choď a zvestuj kráľovstvo Božie! 61 A ešte iný povedal: Pôjdem za Tebou, Pane, ale dovoľ mi najprv rozlúčiť sa s domácimi. 62 Ježiš mu však povedal: Kto položí ruku na pluh a obzerá sa späť, nehodí sa pre kráľovstvo Božie.
 Mám toho veľa, čo chcem povedať. Keď som dopísal dnešnú kázeň, zistil som, že je to akési dlhé, tak som sa rozhodol celkom vynechať pôvodný úvod. Tak len veľmi stručne: Ide tu o to, čo to stojí, keď chce byť človek nasledovníkom Pána Ježiša. Veľmi prakticky – ak chceš ísť za Ježišom aj ty, tak pozorne počúvaj. Ak to nechceš zobrať vážne, tak tu zbytočne márniš čas.
 Budem hovoriť nielen k vám, milí presbyteri – aj vy, ktorí ste stáli v tejto službe doteraz, aj vy, ktorí začínate či pokračujete. Chcem hovoriť k vám všetkým. A úprimne povedané – chcem hovoriť v prvom rade sám k sebe. Tak poďme na to.
 Náš dnešný evanjeliový text opisuje tri krátke dialógy, tri stretnutia Pána Ježiša s tromi rôznymi ľuďmi. Jedného volal On, aby Ho nasledoval, dvaja sa ponúkali sami, ale ich rozhodnutie nebolo až také pevné.
 Nevieme, ako to nakoniec dopadlo. Nevieme vlastne ani len mená týchto troch ľudí, nevieme, či sa niekedy vlastne vybrali na cestu za Ježišom, alebo zostalo len pri ich úvahách.
 Toto je nebezpečenstvo aj pre nás. Stretneme sa s Ježišom. Ale zostaneme len pri zvažovaní pre a proti a nikdy sa nepohneme dopredu.
 Ten prvý oslovil Ježiša s veľkým odhodlaním: Pôjdem za Tebou, kamkoľvek by si šiel. Výborne! Čo viac si možno priať? Ako by ma potešilo, keby ste prišli za mnou a povedali mi: Brat farár, nech sa pustíš do hocičoho, ideme s do toho s tebou... čo viac si môže človek priať ako mať takých odhodlaných a verných nasledovníkov?
 Ale aká je Ježišova odpoveď? Líšky majú dúpätá a nebeskí vtáci hniezda, ale Syn človeka nemá, kde by sklonil hlavu. Ježiš tu sám seba predstavuje ako bezdomovca?! Lepšie povedané ako pútnika. Pán Ježiš je na ceste. Je na ceste naplniť svoje poslanie. Nie je tu preto, aby si budoval krásny a bezpečný domov. Žiaden: môj dom – môj hrad. Nie. Ježiš je na ceste.
 Ak chceš ísť s Ním, znamená to byť tiež stále na ceste. Nebyť priviazaný k jednému miestu, k jednému domu, bytu.
 Pán Ježiš nestojí na jednom mieste. On ide. Ak ty chceš stáť, On sa ti vzdiali.
 Vieme asi každý, ako veľa pre nás znamená domov – to vlastné miestečko, ktoré je skutočne naše. Tá vlastná posteľ, to miesto, kde môžem byť sám sebou.
 Viete, skôr ako sme sa presťahovali do vlastného bytu, bývali sme pol roka u známych v jednej izbe. Doslova v ich obývačke. Viete, ešte aj teraz niekedy, keď pustím vodu v kúpeľni, tak ma fascinuje vedomie, že tá voda z kohútika, čo tečie, je „moja“ voda. Môj domov, moje miesto... Iste, má mnoho nedostatkov, ale je to to moje miesto.
 Čoho sa vzdal Pán Ježiš? On sa vzdal toho svojho miesta – najprv toho krásneho miesta v nebi, a potom aj toho na zemi. Ako sa to týka nás? Buď pripravený, že ak kráčaš s Ježišom, vstupuješ do neistoty. Vydávaš sa na cestu a opúšťaš to svoje miesto, domov.
 Ešte aj tá líška má tú svoju dieru v zemi, a vtáčik hniezdečko na strome, ale Pán Ježiš nemá ani len to. Ak máš ty viac, ak máš byt či dom, nemusíš mať teraz hneď výčitky svedomia, ale buď pripravený to v prípade potreby opustiť. Neviaž k tomu svoje srdce.
 Viete, bol som raz ubytovaný v jednom cirkevnom zbore v zahraničí u jednej rodiny. Mali krásny dom v krásnej štvrti. Krásna piesočná pláž bola vzdialená pešo 5 minút. Izieb mali, že som ani nevedel porátať, pri dome bazén, atď. Ale ako sme sa rozprávali, tak som zistil, že v ich dome počas roka prakticky ani nebolo týždňa, aby u nich nebol niekto ubytovaný. Aby bolo jasné, oni neprevádzkovali penzión, žiadne „zimmer frei“ pre turistov, ale jednoducho otvorený dom pre príbuzných, priateľov, známych ale i neznámych, hostí z cirkvi – ak som bol aj ja, a mnohých ďalších.
 Aj to znamená opustiť svoj domov, vzdať sa svojho pohodlia. Otvoriť sa druhým, a otvoriť druhým aj dvere svojho bytu aj za cenu, že vám pošliapu koberec, zašpinia gauč, rozbijú tanier a pod.
 Ale môže to znamenať aj opustiť fyzicky svoj rodný dom, rodný kraj a ísť na misiu do ďalekej cudziny, kde už dvojizbový byt je luxusom, alebo kde ani netečie – nie že teplá, ale žiadna voda, a musíte si ju kupovať.
 Chceš ísť za Ježišom kamkoľvek by On šiel? Líšky majú dúpätá a nebeskí vtáci hniezda, ale Syn človeka nemá, kde by sklonil hlavu.
 Toho druhého oslovil sám Ježiš: Poď za mnou! Ale ten povedal: Dovoľ mi najprv odísť a pochovať si otca. Odpovedal mu: Nech si mŕtvi pochovávajú svojich mŕtvych; ale ty choď a zvestuj kráľovstvo Božie!
 Aká to česť byť oslovený Ježišom! On si ma vybral za učeníka! Neviem, v akej ste boli pozícii, keď sa chlapci na ulici rozdeľovali do dvoch družstiev napr. na futbal. Zvolia sa dvaja kapitáni a oni si potom striedavo vyberajú do svojho mužstva. Aké je to trápne a ponižujúce zostať posledný, či dokonca ten, ktorého nikto nechce. Zažili ste to? Ak nie, tak ten pocit nepoznáte. A na druhej strane, ako stúpne vaše sebavedomie, keď si vás kapitán vyberie hneď v prvom alebo druhom kole. „On so mnou počíta, som hoden hrať v jeho tíme.“
 A tu si niekoho vyberá Ježiš do svojho tímu. A čo nasleduje? Výhovorka. Na prvý pohľad veľmi vážna: Dovoľ mi najprv odísť a pochovať si otca. Logická požiadavka. Samozrejme, to sa patrí. ako by to bolo nepochovať si otca.
 Ale znalci Písma sa zhodujú v tom, že tu nešlo o to, že by Ježiš oslovil niekoho z pohrebného sprievodu. Podľa všetkého otec dotyčného ešte žil. A možno sa tešil ešte aj dobrému zdraviu.
 Jednoducho tento muž povedal: Áno, pôjdem za tebou, ale musím počkať, kým si zariadim veci v dome. Možno mal súrodencov a bál sa, že by prišiel o svoju časť dedičstva. Možno jeho rodičia na neho mali svoje požiadavky, očakávania, a keby ich neplnil, bol by vydedený.
 Jednoducho, tento muž nechcel riskovať. Chcel mať najprv istotu vo svojich domácich záležitostiach, a potom, možno, ak to okolnosti dovolia, potom pôjdem za Ním.
 Kým ten ešte čakal na smrť svojho otca, Ježiš už bol nielen po smrti, ale aj po vzkriesení a už sedel na nebesiach...
 Tomuto chlapíkova však Ježiš tvrdo povedal: Nech si mŕtvi pochovávajú svojich mŕtvych; ale ty choď a zvestuj kráľovstvo Božie! Týmto Pán Ježiš povedal dve dôležité veci. Po prvé, pochovať človeka so všetkou úctou môže hocikto, kto má k tomu človeku vzťah. Ale zvestovať kráľovstvo Božie môže len duchovne živý človek.
 Pri tomto si kladiem aj ja vážnu otázku. Viete, je mnoho dobrých vecí, ktoré možno robiť tu na tejto zemi. Ale ja si musím vybrať to, čo neurobí hocikto. Prečo? Pretože nie som hockto. Som kresťan, som Božie dieťa. Ja poznám evanjelium a poznám Spasiteľa. Je mnoho vecí, ktoré môžu rovnako dobre robiť aj ľudia bez viery v Boha. Ale kto im môže povedať o Spasiteľovi? Len ten, kto Ho pozná.
 Nechcem tým povedať, že všetci musíte opustiť svoje zamestnanie a – hurá za farárov či misionárov. Len rob poriadne svoju prácu, ale pamätaj – sú veci, ktoré miesto teba nedokáže nikto iný. To, čo robíš v práci, dokáže mnoho aj iných ľudí miesto teba. Ale ty si tam pre niečo viac – ty si tam aj preto, aby si im povedal o Božom kráľovstve. tom ťa nikto nezastúpi.
 Je mnoho vzácnych hodnôt na tejto zemi – rodina, domov, majetok, práca a ďalšie, ale najväčšou hodnotou je Božie kráľovstvo, pretože to je večné. Všetko ostatné tu necháme, to pominie. Ale Božie kráľovstvo je večné. Preto: Nech si mŕtvi pochovávajú svojich mŕtvych; ale ty choď a zvestuj kráľovstvo Božie!
 A čo ten tretí? Ten vyjadruje ochotu ísť, ale – hneď sám pridáva jedno „ale“. Pôjdem za Tebou, Pane, ale dovoľ mi najprv rozlúčiť sa s domácimi. Ježiš mu však povedal: Kto položí ruku na pluh a obzerá sa späť, nehodí sa pre kráľovstvo Božie.
 Opäť sa tu spomína rodina. Čo má zase Pán Ježiš proti tomu, aby sa dotyčný rozlúčil s domácimi? Ísť za Ježišom bola aj vtedy zásadná zmena. Peter, Ondrej, Ján a Jakub nechali siete na brehu a šli za Ním. Matúš nechal colnicu colnicou a šiel za Ním.
 Ale tu je jeden z nádejných učeníkov chce ešte urobiť niečo „najprv“, a až potom Ježiš. Viete, je dosť možné, že keby Peter nenechal tie siete na brehu, ale začal ich čistiť a ukladať, tak by si to rozmyslel. Keby Matúš uzatváral tržbu za ten deň a na tej colnici rátal, koľko vybral, s každou ďalšou mincou by klesalo jeho odhodlanie vydať sa ešte za Ježišom.
 Ja osobne nemám rád urýchlené rozhodnutia. Ale všetci vieme, že v určitých situáciách sa človek musí rozhodnúť rýchlo – teraz alebo nikdy. A kto príliš váha, tak premešká jedinečnú šancu.
 Keby sa ten dotyčný začal lúčiť s domácimi a každému mal vysvetľovať, prečo opúšťa istotu domova, svoju prácu atď. a ide za Ježišom, tak by ho jeho blízki odhovárali. Viete, poznám nemálo prípadov, kedy rodičia deťom hovoria, aby to tak nepreháňali s tým náboženstvom. Hovoria: To, že si nábožný, to je v poriadku, ale len to prosím ťa tak nepreháňaj, nebuď fanatikom.
 Vieme, že v istom momente dokonca Ježišovi príbuzní prišli za ním, vyhľadali Ho, a chceli Ho zbrzdiť, lebo si mysleli, že sa. zbláznil.
 Ježiš... povedal: Kto položí ruku na pluh a obzerá sa späť, nehodí sa pre kráľovstvo Božie. Ak sa rozhodneš pre Božie kráľovstvo, už sa neobzeraj späť. To je pasca, do ktorej upadla Lótova žena. Utekala z mesta, ktoré si vybrali spolu s manželom za svoj domov, pretože to bolo miesto lákavejšie a krajšie ako to, čo zostalo Abrahámovi. Ale bolo to aj miesto a mesto hriechu. A boh prišiel so svojim súdom. Ona sa ho však nedokázala celkom vzdať. A obzrela sa späť a to bol jej koniec. Ďalej sa už nedostala. Poznáte ten starozmluvný príbeh...
 Ak chceš ísť vo svojom dopredu, nemôžeš sa stále obzerať späť. Ak Pavel napísal: Bratia, ja si nemyslím, že som už uchvátil. Ale jedno robím: zabúdam na to, čo je za mnou, a snažím sa o to, čo je predo mnou... (Filp 3:13).
 Máš ty takto pohľad uprený dopredu? Tieto biblické slová som si ja vybral pri svojej ordinácii. A priznám sa, už som na ne skoro zabudol, keď som pred časom narazil na svoje oznámenie o ordinácii, ktoré som si sám pripravil. A uvedomil som si, že si tieto slová potrebujem častejšie pripomínať.
 neviem, asi táto moja dnešná kázeň nie je veľmi povzbudivá. J nebojte sa, to čo hovorím, hovorím v prvom rade sám sebe. A môžete ma v tom kontrolovať a napomínať. A budem tak robiť aj ja vo vzťahu k vám. A snáď pôjdeme potom spolu tam, kam kráča Pán Ježiš. Poďme za Ním. Všetci.
 Lukášovo evangelium, D. Gooding
 Vzdať sa seba
 1.3.2009, 1 pôstna nedeľa
 5 Tak zmýšľajte medzi sebou, ako aj Ježiš Kristus,6 ktorý mal podobu Božiu a svoju rovnosť s Bohom nepokladal za lúpež,7 ale vzdal sa hodnosti, vzal na seba podobu služobníka, podobný sa stal ľuďom, a keď sa zjavil ako človek, 8 ponížil sa a bol poslušný do smrti, a to až do smrti na kríži. 9 Preto Ho aj Boh nadmieru povýšil a dal Mu meno nad každé meno, 10 aby v Ježišovom mene pokľaklo každé koleno tých, čo sú na nebi aj na zemi, aj pod zemou, 11 a každý jazyk aby na slávu Boha Otca vyznával, že Ježiš Kristus je Pán. 12 A tak, moji milovaní, ako ste vždy boli poslušní, nielen v mojej prítomnosti, ale ešte viac teraz v mojej neprítomnosti, s bázňou a s chvením konajte svoje spasenie.
 Filipským 2:5-12
 Téma: Vzdať sa seba
 Vstúpili sme do obdobia pôstu. Žijeme však možno tak rýchlo, že si to ani nestihneme všimnúť. A ešte menej času máme na to, aby sme sa zamysleli nad tým, aký a či vôbec nejaký význam má pre nás toto obdobie.
 Ak Pán dovolí, tak by som sa rád spolu s vami zamýšľal v tomto období nad tým, k čomu nás Boh vyzýva, aby sme sa toho vzdali. Toto iste nie je téma, ktorou by som si získal popularitu.
 Všade okolo nás počujeme reklamy a ponuky, ktoré hovoria o tom, ako získať viac. A dnes je ešte aktuálnejšia otázka, ako vôbec nestratiť aspoň to, čo človek má.
 O obetovaní sa, o vzdávaní sa niečoho dobrovoľne, nepočuť takmer vôbec. O to dôležitejšie je, aby sme o tom aspoň tu počuli. Dávanie a vzdávanie sa je totiž jedna z podstatných vlastností nášho Boha. A On chce, aby sme boli takými ako je On.
 Bohovia iných náboženstiev si nechávajú slúžiť, treba im prinášať dary na uzmierenie. Ale Boh Biblie je Boh dávajúci. On nikdy nežiada bez toho, aby nám On sám už skôr nedal príklad a dôvod k tomu, aby sme sa aj my niečoho vzdali.
 Náš dnešný text o tom hovorí veľmi jasne a zrozumiteľne. Niektorí biblickí bádatelia sa domnievajú, že autorom tohto hymnusu o Kristovi ani nie je Pavel, ale že Pavel tu použil ako príklad hymnus, ktorí kresťania spievali na svojich zhromaždeniach. Pre nás dnes nie je vôbec podstatné, kto je autorom týchto slov.
 Každopádne tu je krásnym spôsobom vyjadrené, čo Kristus podstúpil pre človeka. Čoho sa On vzdal pre nás. Sám sa veľmi rád vraciam k týmto slovám, keď rozmýšľam o Kristovi.
 Pôstne obdobie je čas, kedy aj v cirkvách viac ako inokedy rozmýšľame o tom, čo podstúpil Pán Ježiš pre nás a kvôli nám. Sledujeme Jeho cestu ku golgotskému krížu. A potom ešte ďalej – k prázdnemu hrobu.
 Aj táto starokresťanská oslavná pieseň o Kristovi opisuje cestu Pána Ježiša na kríž – to je tá časť, ktorá hovorí o Jeho ponížení, o tom, čoho sa On pre nás vzdal.
 Druhá časť hovorí o Jeho oslávení, o tom, ako Ho Boh Otec pozdvihol a vyvýšil, dal mu späť to, čoho sa vzdal, a to v oveľa slávnejšej podobe.
 Pavel nás tu však veľmi jasne vyzýva, že toto nie je príbeh, ktorým sa máme len nadchýnať, že toto nie sú udalosti, o ktorých máme len rozjímať; ale že je to príklad, ktorý máme nasledovať.
 Rozumiete, čo tu hovorím? Môžeme sa rozciťovať nad tým, čo pre nás urobil Pán Ježiš. Áno, toto je prvé a dôležité si uvedomiť. Ale dnes tu k vám hovorím ako k takým, ktorí túto pravdu už poznáte a uverili ste jej. Áno, Pán Ježiš sa vzdal svojej nebeskej slávy kvôli tebe, kvôli mne, ponížil sa a šiel až na smrť ukrižovaním. Kvôli môjmu, kvôli tvojmu hriechu.
 Ale ten istý Kristus nezostal v moci smrti, ale bol Bohom vzkriesený, povýšený, oslávený – aby sme sa teraz pred Ním skláňali ako pred svojim Spasiteľom a Pánom.
 Toto vieme, tomuto veríme. Ale Pán Ježiš nám dal nielen večný život, spasenie – ale aj príklad, ktorý máme nasledovať. Náš život je obrazom toho, ako sme pochopili a uverili týmto pravdám. Náš život je našou odpoveďou na to, čo pre nás urobil Boh.
 Aká je táto tvoja odpoveď? Nad tým sa dnes zamyslime. Pavel píše: Tak zmýšľajte medzi sebou, ako aj Ježiš Kristus a na záver hovorí: A tak, moji milovaní, ako ste vždy boli poslušní, nielen v mojej prítomnosti, ale ešte viac teraz v mojej neprítomnosti, s bázňou a s chvením konajte svoje spasenie.
 Toto je jednoznačná výzva k tomu, aby sme rozmýšľali a aj konali tak, ako Pán Ježiš. Pán Ježiš nič nerobil polovičato. On sa celkom vzdal neba a prišiel celkom na zem, do našej biedy, špiny, do nášho života, do našej smrti, do nášho hriechu. On skutočne celkom trpel, a celkom zomrel. Odovzdal sa nám celý so všetkým, čo mal a kým bol.
 Pred pár dňami som pozoroval nášho najmladšieho – Timotea ako objavuje svet. A uvedomil som si, ako také malé dieťa robí všetko naplno. Celou svojou dušou, celou svojou bytosťou.
 Najmä tie najmenšie deti ešte nemajú tu celu širokú skalu prejavov, ale konajú v extrémoch. Keď sa Timi teší, tak ako o dušu. Keď sa hnevá, ide ho rozhodiť. Keď plače, sú to potoky slz. Keď ho niečo zaujme, tak sa mu od sústredenia až z kečky parí... atd.
 Uvedomil som si pri tom, čo to znamená, keď Ježíš povedal, že najväčšie prikázanie je: Milovať budeš Pána, svojho Boha z celého srdca a z celej duše a z celej mysle a z celej sily (Mk 12:30).
 Dieťa nerobí nič „len tak“, nič len „naoko“. Dokonca aj nudu prežíva celou svojou bytosťou. Aby som miloval Boha z celej duše, tak to by som Ho musel milovať tak, ako to dokáže len dieťa. Nie náhodou povedal Pán Ježiš: ...ak nebudete ako deti, nikdy nevojdete do kráľovstva nebeského. (Mt 18:3).
 Uvedomujem si a priznávam, že to takto nedokážem. Ale chcel by som. Je to ideál, ku ktorému mám smerovať. O to mám prosiť v modlitbe, aby ma takým Boh urobil.
 V tomto bol Pán Ježiš ako dieťa, tiež nič nerobil polovičato, ale naplno. A predsa v tom bola zrelosť dospelého muža, zrelého človeka.
 Keď Pavel píše, že máme s bázňou a s chvením konať svoje spasenie, tak to neznamená, že si my nejako máme či dokonca môžeme získať či zaslúžiť spasenie. Toto by odporovalo evanjeliu a zvesti o Božej milosti.
 Možno sa tu Pavel nevyjadril pre nás dnes celkom zrozumiteľne, ale ide tu o to, že svojim životom máme potvrdiť to, že sme spasené Božie deti. Svojim životom máme naplniť obsah toho, že sme spasení.
 Žiaľ, mnohí cirkevníci majú spasenia plné ústa, keď spievajú piesne na bohoslužbe či hovoria amen na odriekané modlitby, ale ich životy hovoria opak.
 Pred pár dňami ma zaujalo zamyslenie v Tesnej bráne, kde autor spomína Mahátma Gándhiho, ako v mladosti uvažoval o tom, že by sa stal kresťanom. Veľmi ho totiž oslovoval Ježišov život a učenie. V tom čase žil v Pretórii, v Južnej Afrike.
 Začal tam navštevovať kresťanský kostol. Ale bol sklamaný tým, čo tam videl. Povedal, že tí kresťania sú málo nadšení zo svojej viery. Sklamane povedal, že kresťanstvo nemá hinduizmu čo dať. Tí cirkevníci tam totiž žili celkom svetsky a ich náboženstvo ich vôbec neovplyvňovalo v ich bežnom živote.
 Samozrejme, nemá asi zmysel uvažovať nad tým, čo by bolo keby. Ale možno keby vtedy stretol Gándhí viac oduševnených kresťanov, ktorí berú svoju vieru vážne, tak by zápas za oslobodenie Indie neviedol hinduista ale kresťan. A vieme, že Gándhí sa tomuto poslaniu odovzdal tiež celou svojou dušou, celým svojim životom.
 My sme niekedy zvedení na nesprávnu cestu tzv. lacnou milosťou. Kristus urobil pre nás všetko, a preto my už nemusíme nič. Stačí, ak my len tak trošku, aby sme neboli ani celkom bezbožní, ale ani príliš fanatickí.
 Ale ak Pán Ježiš Kristus urobil pre nás všetko, nemali by sme aj my urobiť všetok pre Neho? Ak sa On všetkého vzdal, aby pre nás všetko získal, nemali by sme sa ja my všetkého vzdať, aby sme všetko získali pre Neho?
 Niet dnes už priestoru, aby som hovoril o konkrétnostiach. Niečo musím nechať aj na vás, aby ste aj vy mali o čom rozmýšľať. V letáku, ktorý si budete môcť vziať pri východe, sú aj niektoré praktické otázky, ktoré vám môžu pomôcť nájsť konkrétnu praktickú odpoveď na to, čo môžete urobiť nasledovných 40 dní pre Ježiša.
 Ale na záver ešte jednu poznámku k tomu letáku. Včera som na ňom pracoval a najmä náš najstarší ma rád pozoruje, ako pracujem na počítači. Sadne si vedľa mňa a „očumuje“, prípadne komentuje. Samozrejme, značne ma to vyrušuje a rozčuľuje. V závere letáka je napísané naše poslanie – ako cirkevného zboru: Sme tu preto, aby sme vytvárajúc rodinu Božích detí prinášali evanjelium strateným, slúžili núdznym, budovali veriacich a tým všetkým prinášali Bohu slávu.
 Keď čítal tieto slová, poznamenal: Ocko, však toto nie je pravda, že by to tak bolo? A ja na to: Ako to myslíš? No, to nie je, tak to predsa nie je, to by si len chcel, aby to tak bolo, nie?
 A ja som musel priznať. Áno, toto je sen. Toto je niečo, čo by som veľmi chcel, aby bolo, aby to bola pravda o nás. Aby – keď niekto príde sem medzi nás, alebo stretne hocikoho z nás niekde inde, tak povie – áno, toto je pravda. Tam je naozaj prítomný Boh.
 To, prečo tu sme, je povedané veľmi jasne. To, akí sme, to je už odpoveď, ktorú svojim životom píše každý jeden z nás.
 Boží súd II
 23.11.2008, 27. Ne po Sv.Trojici
 Lebo nik nemôže položiť iný základ okrem toho, čo je položený, a tým je Ježiš Kristus. Či na tomto základe stavia niekto zlato, striebro, drahokamy, drevo, seno, slamu, každého dielo vyjde najavo; ukáže to totiž (súdny) deň, ktorý to zjaví v ohni, a sám oheň sprobuje dielo každého, aké je. Ak niekomu zostane dielo, čo postavil, dostane odmenu; ak niekomu dielo zhorí, utrpí škodu; sám sa síce zachráni, ale len ako cez oheň. 1K 3:11-15
 Ak sa vám zdá tento prečítaný biblický text povedomý, nie je to náhoda, pretože sme ho počuli z tohto miesta aj pred týždňom. Ale nebojte sa, nejdem opakovať minulotýždňovú kázeň. Chcem však nadviazať na myšlienky, ktoré som hovoril minulý týždeň o Božom súde.
 Ale najprv predsa trochu opakovania. Hovoril som o Božom súde ako sa týka neveriacich a ako sa týka veriacich. Neveriaci by sa mali tohto súdu obávať, pretože bude pre nich znamenať konečné vylúčenie z Božej prítomnosti. Ale keďže ide o neveriacich, tak oni sa zase asi ani tak neobávajú, pretože keď neveria v Boha, tak neveria asi ani na Posledný súd.
 Na druhej strane, veriaci sa Božieho súdu niekedy neprimerane obávajú. Neprimerane preto, lebo Posledný súd pre kresťana bude len potvrdením toho, čím žil doteraz – bude pre neho vstupom do plnosti života s Bohom.
 Väčšina ľudí tak akosi prirodzene očakáva, že na poslednom súde bude posúdený život každého človeka, a podľa toho, ako žil, pôjde do pekla alebo do neba. Minule som hovoril o tom, že to nie je celkom tak. Na poslednom súde sa naplní Božia spravodlivosť – nie v tom, že Boh bude posielať ľudí do pekla či do neba, ale v tom, že tam bude potvrdené to, kam človek smeroval už tu na zemi. Pre kresťana to bude len prechod do Božieho kráľovstva.
 Inými slovami, medzi peklom a nebom sa rozhoduje už tu na zemi na základe tvojho postoja voči Ježišovi Kristovi. Kto odmietol Krista, odmietol tým večný život. Ako napísal Ján: Kto má Syna, má život; kto nemá Syna Božieho, nemá život. (1 Jána 5:12) A tak otázka znie: Máš Syna Božieho? Máš Ho za svojho Spasiteľa, Záchrancu od hriechu? Nie je tu otázka, či si dobrý človek, alebo dobrý cirkevník, ani či sa ním usiluješ byť. Všetko sa láme na postoji k Pánovi Ježišovi Kristovi. Ak nemáš Krista, nemáš nič. Ak môžeš vyznať, že On je tvojím Spasiteľom, nemusíš žiť v strachu pred Božím súdom, pretože si – ako On sám povedal – už prešiel zo smrti do života. (J 5:24).
 Možno si tu nebol minulý týždeň, možno si ešte nikdy nebol takto konfrontovaný s touto otázkou. Pre teba platí, aby si sa tu zastavil a dal si do poriadku, ujasnil si svoj vzťah s Pánom Ježišom Kristom. Potom môžeš ísť ďalej.
 Možno vám príde otázka: No dobre, ale čo tí, ktorí o Kristovi nepočuli? Otázka je to dobrá, ale netýka sa teba. Ty, čo tu sedíš, si už o Kristovi počul, respektíve počuješ o Ňom v tejto chvíli. Preto teba sa týka otázka: Čo si spravil s Kristom ty?
 Aby som tú otázku nenechal bez odpovede – aspoň čiastočnej, tak tí, čo nepočuli o Kristovi, budú súdení podľa svojho svedomia. Budú súdení podľa toho, čo mohli poznať a poznali. Inými slovami, budú súdení podľa svojho svedomia podľa toho, ako napĺňali prirodzený morálny zákon, ktorý má každý človek vpísaný do srdca. V tom zmysle hovorí Pavel v R 2:12-16.
 Ale poďme dnes o krok ďalej. Vráťme sa k otázke, ktorá sa týka asi najväčšieho počtu z nás – ako sa ešte týka Boží súd nás? Hovorili sme o tom, že pre kresťana je to len prechod z tohto života do toho ďalšieho – večného. Ale predsa, keď sa pozrieme opäť na náš dnešný text, upozorňuje nás na to, že v istom zmysle aj život kresťana bude Božím súdom posúdený. Nie kvôli nášmu spaseniu, ale ohľadom toho, čo sme spravili s tým životom, čo nám Boh dal.
 Je tu možnosť, že hoci spasenie nám nebude odňaté, predsa zhorí všetko, čo sme celý svoj život stavali, o čo sme sa usilovali. To hovoria tie slová: ak niekomu dielo zhorí, utrpí škodu; sám sa síce zachráni, ale len ako cez oheň. Je možné, že vojdeš do nebeského kráľovstva, ale so zdesením a hanbou zistíš, že si ako kresťan celý svoj život premárnil a žil naprázdno.
 Je jedna nedobrá vec, ktorej veriaci ľudia podliehajú. Už sa tak skamarátia s Pánom Bohom, že poľavia vo svojom živote. To, že si spasený neznamená, že môžeš žiť ako chceš. Teda – rovnako ako pred svojim obrátením sa k Bohu, po starom. To by bola lacná milosť.
 Chcem dnes hovoriť veľmi vážne o tom, ako žiješ ako kresťan? Máš vo svojom pevný základ, ktorým je Kristus. Ale čo ďalej? Čo staviaš na tomto základe? Staviaš to, čo chce On, alebo si staviaš svoje vlastné stavbičky?
 Ako je zameraný tvoj život? O aké ciele usiluješ? Hľadáš na prvom mieste Božie kráľovstvo alebo svoje vlastné záujmy? Čomu venuješ svoje úsilie, energiu, peniaze, voľný čas, myšlienky...?
 Nehovorím, že nemáš právo na svoj vlastný život, len sa pýtam, čo je to za život? Venuješ ho sám sebe, alebo ho venuješ Bohu? A druhým ľuďom?
 Najväčšie prikázanie nám hovorí, že máme milovať celým svojim srdcom Boha a svojho blížneho ako seba samého. Žijeme podľa tohto? Nie preto, aby sme sa zapáčili Bohu, ale ako našu odpoveď na to, čo On pre nás bol urobil.
 Mnoho veriacich žije svoj uspokojený kresťanský život, akoby žiaden súd nebol, akoby sa nikdy nemali zodpovedať Bohu za svoj život.
 Náš dnešný text nehovorí o Božom súde ako súde k odsúdeniu do pekla, ale o súde, ktorý prehodnotí to, ako sme žili už ako kresťania. Nakoľko sme konali Božiu vôľu? Nie pre svoje spasenie, aby sme boli spasení, ale nakoľko sme svojim životom potvrdzovali svoje spasenie?
 Pre aké hodnoty žiješ? Základom tvojho života je Kristus – to je otázka spasenia; ale čo staviaš na tom základe vo svojom kresťanskom živote? Sú to veci, ktoré pretrvajú? Ktoré majú skutočne večnú hodnotu?
 Dovoľte, aby som vám prečítal niekoľko myšlienok z knihy Kazateľ. tieto slová sú pripisované Šalamúnovi, kráľovi Izraela, ktorý dosiahol najväčší rozmach, slávu a bohatstvo zo všetkých izraelských kráľov. Mal možnosti o akých my môžeme len snívať. A napokon on takto hodnotí svoj život:
 Kazateľ 2:1-11 Povedal som si: Nože, skúsim to s radosťou; užívaj dobré veci! A hľa – i to je márnosť. O smiechu som povedal: Pochabosť. A o radosti: Čo prospeje? Pomyslel som si, že vínom osviežim svoje telo, ovládajúc myseľ múdrosťou, a bláznivosti sa budem držať až dotiaľ, kým neuvidím, čo je prospešné pre ľudí, čo majú robiť pod slnkom pri krátkom počte dní svojho života. Podujal som sa na veľké veci: Vystaval som si domy, vysadil som si vinice, založil som si záhrady a sady a nasadil som v nich ovocné stromy všetkých druhov. Urobil som si jazerá, aby sa z nich zvlažoval les, v ktorom rástli stromy. Kúpil som si otrokov a otrokyne; mal som aj doma narodených sluhov, veľké stáda dobytka a mnoho oviec, viac ako všetci, ktorí boli predo mnou v Jeruzaleme. Nahromadil som si aj striebra a zlata i pokladov od kráľov a z krajín; zadovážil som si spevákov a speváčky, aj čo je ľuďom rozkošou: mnoho žien. Vzrástol som a prevýšil všetkých, ktorí boli predo mnou v Jeruzaleme; nad tým moja múdrosť zostávala pri mne. Čokoľvek si moje oči zažiadali, neodmietol som im; svojmu srdcu som neodoprel nijakú radosť; lebo moje srdce malo radosť zo všetkej svojej námahy; a to mi bolo odmenou za všetku moju námahu. Vtedy som obrátil pozornosť na všetky diela, ktoré moje ruky vykonali, a na námahu, ktorú som vynaložil na ich vykonanie, a hľa – to všetko bola márnosť a honba za vetrom; z ničoho niet úžitku pod slnkom.
 A ďalej hovorí takto: (Kazateľ 2:12-23)
 Potom som sa obrátil, aby som sa pozrel na múdrosť, na pochabosť i na bláznovstvo... Múdry má oči vo svojej hlave, kým blázon chodí v temnote. A predsa som spoznal, že rovnaký údel postihne všetkých. Preto som si povedal: Ak ma taký údel stihne ako blázna, načo som vynikal múdrosťou? A povedal som si: Aj to je márnosť. Pamiatka po múdrom ani po bláznovi netrvá naveky, v budúcich dňoch sa zabudne na všetko a múdry umiera tak ako blázon.
 Vtedy som znenávidel život, lebo sa mi sprotivilo všetko, čo sa deje pod slnkom. Veď všetko je márnosť a honba za vetrom. Znenávidel som všetku svoju lopotu, ktorou som sa umáral pod slnkom, ktorú musím zanechať tomu, čo príde po mne. Preto som dospel k zúfalstvu nad všetkou lopotou, ktorú som s námahou konal pod slnkom. Nuž čo má človek zo všetkého svojho ustávania a z úsilia srdca, ktorým sa umáral pod slnkom? Veď po celý jeho život bolesť a mrzutosť sú jeho zamestnaním; ba ani v noci jeho srdce neodpočíva. Aj to je márnosť.
 Poznávaš v týchto slovách seba? Rozumejte mi dobre, ja nechcem, aby ste vstúpili do kláštora, ani nie všetci môžu byť farári či misionári
 Ale v každom povolaní, žiješ buď pre Boha a druhých ľudí, alebo len pre seba a svoje záujmy. A to platí bez ohľadu na to, či si študent, zamestnanec, nezamestnaný, podnikateľ, dôchodca, matka na MD...
 Čo staviaš?
 Aký základ je položený v tvojom živote? Je to skutočne Kristus? Stojíš na Kristovi? Ak nie, tak odovzdaj život Kristovi.
 Čo staviaš na tom základe? Čo staviaš na Kristovi? Začal si Kristom, ale čím pokračuješ? Prehodnoť svoj život, aké miesto má v ňom Boh, a Božie veci? 1 hodinu v týždni a možno ešte pár minút počas dňa?
 Tu je niekoľko návrhov, čo konkrétne môžeš urobiť.
 Zaraď do svojho času Boha
 Venuj sa veciam, ktoré majú zmysel pre večnosť
 Napríklad – začni si pravidelne čítať Bibliu. Začni v nej hľadať to, čo Ti Pán Boh ukáže, ako máš žiť pre večnosť. Zapoj sa do nejakej konkrétnej pomoci druhým ľuďom.
 16.11.2008, 26. Ne po Sv.Trojici
 Posledné nedele cirk. roku sa týkajú „posledných vecí“ v živote človeka. Preto témy ako Boží súd, smrť, koniec, vzkriesenie. Dnes chcem hovoriť o Božom súde. Chcem hovoriť o tom, ako sa Boží súd týka neveriacich, a ako sa týka veriacich. Ohľadom veriacich chcem hovoriť o tom, v akom zmysle sa Božieho súdu báť nemusíme, a v akom zmysle ho predsa musíme brať s plnou vážnosťou.
 Nechcem nikoho tu dnes strašiť Božím súdom. Ale byť neveriacim, tak sa skutočne mám čoho obávať. Asi pred dvoma týždňami som sa tejto otázky už dotkol, keď som spomínal myšlienku C. S. Lewisa, že na poslednom súde to bude asi tak, že budú tam ľudia, ktorí povedia Bohu: „Tvoja vôľa nech sa stane“, a potom tí, ktorým povie Boh: „Tvoja vôľa nech sa stane“. Inými slovami, nebude to ani tak, že by Boh niekoho posielal do pekla, ale skôr to, že sa naplní Božia spravodlivosť. Hriech bude odsúdený a potrestaný. A ten, kto sa celý život kamarátil s hriechom, bude s ním previazaný už naveky. Ten, kto v tomto živote nestál o Boha, nebude nasilu nútený ísť do neba, naopak, bude si „užívať“ večnosť bez Boha.
 Ako bude to peklo vyzerať? Biblia používa v súvislosti s peklom, večným zatratením obrazy plameňa, večného ohňa. Zabudnite však na predstavu pekla, ako miesta, kde si čertík-Bertík varí v kotlíku zlého hriešnika. Toto patrí do rozprávok.
 Oheň ako symbol večného trápenia preto, lebo všetci vieme, že popálenina je skutočne veľmi bolestivá a aj vyzerá škaredo. Na druhej strane oheň tiež ničí odpad a nečistotu. Oheň znehodnocuje všetko, čo mu príde do cesty. Aj toto je symbolom toho, že posledný súd preskúša všetko, čo sme počas svojho života budovali, zhromažďovali a o čo sme sa usilovali.
 Peklo si je možné veľmi reálne predstaviť ako miesto, ktorému bude Boh vzdialený, a to so všetkými dôsledkami, ktoré to prináša. A to bez nádeje na zmenu či nápravu. Len si predstavte tú najhoršiu chvíľu vo svojom živote, akú ste zažili. A teraz si túto chvíľu vynásobte nekonečnom. To je peklo. Úplná odlúčenosť od Boha, bez nádeje a budúcnosti.
 Preto človek, ktorý nepočíta vo svojom živote s Bohom, mal by počítať s tým, že bude raz znášať dôsledky svojho hriechu. Raz príde rátanie.
 Ale viac chcem dnes hovoriť o tom, ako sa Boží súd týka kresťana. Pre kresťana otázka súdu nie je dôvodom k strachu ohľadom otázky, či bude spasený! Kresťan sa nemusí báť, že by ho Boh odsúdil. Kresťan môže žiť v pokojnej istote a dôvere, že bráne Božieho kráľovstva je pre neho otvorená. Nemusí žiť v obavách, že na poslednom súde sa to vyzvrtne nejako nepríjemne inak.
 Nie je to môj výmysel, ani môj názor, ale opieram sa plne dôverujem slovám Pána Ježiša, ktorý povedal: Veru, veru, hovorím vám: Kto počúva moje slovo a verí Tomu, ktorý ma poslal, má večný život a nejde na súd, ale prešiel zo smrti do života. (J 5:24) „nejde na súd, ale prešiel zo smrti do života“, to sú slová Pána Ježiša. Ak veríš Boh, ktorý poslal Ježiša ako tvojho Spasiteľa, ktorý prišiel, aby na vlastnom tele ako človek niesol tvoj hriech a aj trest za tvoj hriech, tak sa už nemusíš znepokojovať myšlienkou na Boží súd.
 Nie je to preto, že si dobrý človek, ani preto, že si pokrstený, možno konfirmovaný, chodíš do kostola či dokonca si čítaš Bibliu. To sú všetko dobré veci, ale nie preto budeš spasený. Pretože, ruku na srdce, ani pri najlepšej snahe ešte zďaleka nedosahuješ Boží štandard, nie si dosť svätý.
 Ak by si sa mal postaviť pred Boha len stým, čo más sám, tak sa ukáže aký si nedostatočný, a tiež nie dosť statočný. 🙂 Ak si porušil čo len jedno prikázanie, prestúpil si zákon. Ten, kto má záznam v registri trestov, nemusí porušiť všetky paragrafy. Stačí jeden na to, aby jeho register už nebol čistý. A to ho diskvalifikuje určitých možností zamestnania, napríklad.
 Tak tvoj hriech ťa diskvalifikuje z toho, aby si vstúpil do neba. Ale ako kresťan nebudeš stáť pred Bohom – Otcom sám. Bude tam aj Ježiš, ktorý povie: Áno, tento človek tiež zlyhal, ako aj ostatní, ale aj za neho som zomrel. Aj jeho hriech som niesol na kríž. A on sa spoľahol na moju obeť. On mi uveril. Jeho hriechy sú zahladené mojou krvou.
 Chceš sa pred Bohom obhajovať sám, alebo to necháš na Ježiša? Pre mňa je voľba jasná.
 Ale možno ty nemáš teraz v tejto otázke jasno. Si veriacim človekom, ale pritom sa aj obávaš Božieho súdu, Pri pomyslení naň, nemáš v srdci pokoj, Nie si si istý, či by si obstál.
 Môžem ťa uistiť – neobstál. Ale nie v tom je pointa, nakoľko ty obstojíš. Ak sa chceš spoliehať na seba, na svoje dobré skutky, na svoje zásluhy, tak sa na ne spoliehaj, ale to ti nikdy nemôže priniesť do života pokoj, pretože ak si len trochu úprimný tak vieš, že aj pri najlepšej snahe zlyhávaš a hrešíš. Toto je cesta do slepej uličky. V angličtine sa slepá ulica povie „dead end“ – mŕtvy koniec a to presne vystihuje tento spôsob uvažovania. Na konci tejto cesty je len smrť, beznádej, trápenie.
 Ale je tu aj iná cesta. Cesta, ktorú pre nás otvoril svojou smrťou a vzkriesením Pán Ježiš. Otázka je – čo máš spraviť, ak ti chýba pokoj v srdci, ak si nie si istý?
 Poviem, čo som urobil ja a ty môžeš urobiť niečo podobné. Sedel som tak raz v kostole, podobne ako vy tu teraz a počúval som kázeň. A uvedomil som si vtedy veľmi jasne svoj hriech. A uvedomil som si svoje zlyhanie pred Bohom, a že si nezaslúžim Jeho milosť. Ale tiež som počul to evanjelium, že aj kvôli tomuto hriechu zomrel Pán Ježiš. A ja som tomu uveril, že je to skutočne tak a tak ako som tam sedel, som sa modlil k Bohu a k Ježišovi. A aj ty sa môžeš teraz modliť. Ak je toto tvoj problém, už ani nemusíš ďalej počúvať, čo budem kázať, ale sa modli. Môžeš sa napríklad modliť:
 Pane Bože, uvedomujem si, že som hriešny človek, že si nezaslúžim Tvoje odpustenie, nezaslúžim si vstúpiť do Tvojho kráľovstva. Ale tiež verím, že Pán Ježiš Kristus zomrel aj za môj hriech. A pre Jeho zásluhy a obeť na kríži Ťa prosím, odpusť mi môj hriech a prijmi ma na milosť. Amen.
 Spoľahni sa na slová, ktoré povedal Ježiš: to počúva moje slovo a verí Tomu, ktorý ma poslal, má večný život a nejde na súd, ale prešiel zo smrti do života. Veríš tomu, čo hovorí Ježiš? Veríš, že On skutočne prišiel hľadať a spasiť, čo bolo zahynulo v hriechu? A tak On hľadá aj teba a dáva ti svoje odpustenie a milosť.
 A tak, sa radšej modli: Áno Bože, uznávam, že som hriešny človek. Nezaslúžim si Tvoje odpustenie, nezaslúžim si vstúpiť do Tvojho kráľovstva. Ale verím, že Pán Ježiš Kristus zomrel aj za tento môj hriech. A pre Jeho zásluhy a obeť na kríži Ťa prosím, odpusť mi a prijmi ma na milosť. Amen.
 Toto je to, o čom Pavel napísal: nik nemôže položiť iný základ okrem toho, čo je položený, a tým je Ježiš Kristu. Je Pán Ježiš Kristus základom tvojej nádeje, tvojho spasenia? Ak áno, tak sa už neboj. Si v Božích rukách. Môžeš mať istotu spasenia a večného života.
 Musím ešte po pravde povedať, že ja som túto istotu nemal hneď. Keď som bol neustále konfrontovaný so svojimi zlyhaniami, že aj keď sa snažím žiť ako Božie dieťa, predsa zlyhávam, prepadli ma pochybnosti, či mi ozaj Boh odpustil a môže znovu a znovu odpúšťať.
 A keď som si s tou otázkou nevedel rady, vyhľadal som človeka, ktorému som dôveroval, ktorý bol zrelším kresťanom ako som bol ja a hovorili sme spolu o tom, modlili sme sa a Boh mi dal do srdca pokoj v tejto otázke.
 Nie je to o tom, že by som sa nebál smrti, alebo presnejšie povedané – zomierania. Samozrejme, z toho mám obavy. Ale nebojím sa Božieho súdu, lebo sa spolieham na Ježišove slová o prechode zo smrti do života. Nikto nemôže položiť iný základ v mojom živote, ako ten, ktorý je už raz položený – a tým základom môjho života, i môjho spasenia je Pán Ježiš Kristus.
 Ako kresťan, sa teda ani ty nemusíš obávať Božieho súdu. Ak sa obávaš, buď nie si kresťanom, alebo nerozumieš ešte celkom tomu, čo to znamená byť kresťanom. Urob preto niečo z toho, čo som naznačil – modli sa, prípadne vyhľadaj niekoho, s kým sa môžeš o tom porozprávať a túto istou a pokoj získať.
 Predsa však sa chcem ešte dotknúť aj toho posledného, čo som spomenul v úvode. Aj ako kresťan máš mať istý rešpekt pred Božím súdom. Nie ohľadom svojho spasenia, ale ohľadom toho, čo buduješ na tom základe, ktorým je Kristus.
 Pôvodne som chcel dnes hovoriť hlavne o tom, ale uvedomil som si, že nemôžem preskočiť tú otázku spasenia.
 Pavel píše: bo nik nemôže položiť iný základ okrem toho, čo je položený, a tým je Ježiš Kristus. Či na tomto základe stavia niekto zlato, striebro, drahokamy, drevo, seno, slamu, každého dielo vyjde najavo; ukáže to totiž (súdny) deň, ktorý to zjaví v ohni, a sám oheň sprobuje dielo každého, aké je. Ak niekomu zostane dielo, čo postavil, dostane odmenu; ak niekomu dielo zhorí, utrpí škodu; sám sa síce zachráni, ale len ako cez oheň.
 Nebudem už teraz t robiť podrobný výklad týchto slov. Hoci Pavel tieto slová adresoval kresťanom , v istom zmysle sa týkajú aj neveriacich. Na konci Boží súd – obrazne hovorené – ohňom preskúša všetko, čo sme budovali a na čom sme v živote stavali. Rozdiel medzi kresťanom a nekresťanom je v tom, že nekresťanom zhorí všetko a nezostane nič. Podobne ako Ježiš hovorí v podobenstve o dvoch staviteľoch – kto stavia na piesku, toho dom sa počas búrky zničí. Ale kto stavia na skale, toho príbytok obstojí.
 Ak nestaviaš svoj život na skale, ktorou je Kristus, ak nemáš ako základ svojho života i spasenia Krista, tak ti všetko zhorí. Presne ako sa spieva v tej piesni „ zhorí všetko čo mám..“
 Ale pozor, ak aj staviaš na Kristovi, je tu vážna otázka – čo vlastne staviaš? Možno sú to bezcenné veci, ktoré nemajú žiadnu hodnotu pre večnosť. A okrem základu ti všetko raz zhorí. Síce to neohrozí tvoje spasenie, ale chceš žiť tak, že sa raz pred Bohom ukáže, že si žil prázdny život? Dokonca aj ako kresťan?
 Nie je to trapas? Nie je to hanba? Premrhať život, ktorý ti Boh dal?
 To, že ťa tu Boh ponecháva, má nejaký dôvod. Boh má pre teba plán, má pre teba poslanie. Možno sa o tom nebude písať v novinách – a to je veľmi pravdepodobné, ale v Božích očiach majú tvoje dni zmysel. Preto tu ešte si. On s tebou počíta.
 Ale s čím počítaš ty? Alebo čo počítaš ty? Prepočítavaš len koruny na eurá? Počítaš svoje úspechy, zemskú slávu, tituly. Akú kariéru si dosiahol, koľko majetku si nahromadil...?
 Každý má len dve možnosti. Buď bude žiť len pre seba alebo pre druhého. A kresťan môže byť veľmi sebecký a žiť len pre seba, pre svoje záujmy a svoj prospech.
 Nehovorím, že ako kresťan nemôžeš mať svoje záujmy – ale čo z toho, čomu venuješ svoj život, má hodnotu pre večnosť? Buduješ to vzácne – ako zlato, striebro, drahokamy – to je obrazná reč – alebo slamu, drevo, to čo vezme raz rýchlo skazu?
 Veľmi rýchlo si to vieš zhodnotiť sám pre seba. Zrátaj si, čomu venuješ svoj voľný čas? Nakoľko v tom má miesto Boh a Božie veci? Nie je ťa budem súdiť, Boh posúdi raz každého z nás.
 Dnes už toto nebudem viac rozoberať. Možno sa k tomuto ešte vrátim nabudúce, keď bude príležitosť. Teraz chcem nakrátko ešte zhrnúť a zopakovať otázku: .
 Čo staviaš vo svojom živote? Aký základ je položený v tvojom živote? Je to skutočne Kristus? Stojíš na Kristovi? Ak nie, tak riskuješ, že tvoj dom sa raz zrúti, už tu na zemi, a potom raz sa zrúti určite...
 Mám pre teba takýto návrh: Odovzdaj život Kristovi – aby si sa nemusel báť raz stretnutia s Bohom. Nech ťa Boh požehná. Budeme sa modliť. Amen


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 22.1.2015
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 15/81
 DECISIÓN DEL COMITÉ MIXTO DEL EEE
 No 155/2014
 de 9 de julio de 2014
 por la que se modifica el anexo XXII (Derecho de sociedades) del Acuerdo EEE [2015/90]
 EL COMITÉ MIXTO DEL EEE
 Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en lo sucesivo denominado «el Acuerdo EEE», y, en particular, su artículo 98,
 Considerando lo siguiente:
 (1)
 Debe incorporarse al Acuerdo EEE la Decisión de Ejecución 2013/288/UE de la Comisión, de 13 de junio de 2013, por la que se modifica la Decisión 2011/30/UE sobre la equivalencia de los sistemas de supervisión pública, control de calidad, investigación y sanciones que aplican algunos terceros países a los auditores y sociedades de auditoría y sobre un período transitorio autorizado para las actividades de auditoría en la Unión Europea de los auditores y sociedades de auditoría de ciertos terceros países (1).
 (2)
 Procede, por tanto, modificar en consecuencia el anexo XXII del Acuerdo EEE.
 HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
 Artículo 1
 En el punto 10fd (Decisión 2011/30/UE de la Comisión) del anexo XXII del Acuerdo EEE, se añade el siguiente punto:
 «, modificado por:
 —
 32013 D 0288: Decisión de Ejecución 2013/288/UE de la Comisión, de 13 de junio de 2013 (DO L 163 de 15.6.2013, p. 26).»
 Artículo 2
 Los textos de la Decisión de Ejecución 2013/288/UE en lenguas islandesa y noruega, que se publicarán en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea, son auténticos.
 Artículo 3
 La presente Decisión entrará en vigor el 10 de julio de 2014, siempre que se hayan transmitido al Comité Mixto del EEE todas las notificaciones previstas en el artículo 103, apartado 1, del Acuerdo EEE (2).
 Artículo 4
 La presente Decisión se publicará en la sección EEE y en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea.
 Hecho en Bruselas, el 9 de julio de 2014.
 Por el Comité Mixto del EEE
 El Presidente
 Kurt JÄGER
 (1) DO L 163 de 15.6.2013, p. 26.
 (2) No se han indicado preceptos constitucionales.
 Declaración de los Estados de la AELC a la Decisión no 155/2014 del Comité Mixto del EEE, de 9 de julio de 2014, que incorpora la Decisión de Ejecución 2013/288/UE de la Comisión al Acuerdo EEE
 «La Decisión de Ejecución 2013/288/UE de la Comisión, de 13 de junio de 2013, se refiere a la equivalencia de terceros países. La incorporación de esta Decisión deberá entenderse sin perjuicio del ámbito de aplicación del Acuerdo EEE.»


type: wikipedia

text:
Gekonai (Gekkonidae) – driežų pobūrio šeima. Tai nedideli primityvūs gyvūnai, turintys dideles akis ir suaugusius į skaidrią membraną kaip gyvačių vokus. Akies vyzdys vertikalus. Dauguma gekonų apatinėje pirštų dalyje turi kibius plaukelius, todėl jie vikriai gali bėgioti stačiomis uolomis ar medžių kamienais. Yra aktyvūs naktį (bet yra ir dieninių gekonų), skleidžia tam tikrus garsus. Dauguma požymių netinka Eublepharinea pošeimiui.
 Leopardinis gekonas (Eublepharis macularius) yra geriausiai pradedantiesiems tinkamas ir dažniausiai auginamas pasaulio driežas.
 Paplitę tropikuose ir subtropikuose. Šeimoje yra apie 950 rūšių.
 Sieninis gekonas (Tarentola mauritanica)
 Scinkinis gekonas (Teratoscincus scincus)
 Kaspijinis gekonas (Gymnodactylus caspius)
 Skiautėtauodegis gekonas (Ptychozoon homalocephalum)
 Skiauterėtasis gekonas (Rhacodactylus ciliatus)
 Leopardinis gekonas (Eublepharis macularius)
 Auksinis gekonas (Gekko ulikovskii)
 Skraidantysis gekonas (Ptycozoon kuhli)
 Madagaskaro dieninis gekonas (Phelsuma madagascariensis)
 Juostuotasis gekonas (Gekko vittatus)
 Gekonas tokis (Gekko gecko)
 ir kt.
 Driežai


type: legislation

text:
 27.5.2016
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 140/7
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/831
 z dne 25. maja 2016
 o spremembi Uredbe (ES) št. 1484/95 v zvezi z določitvijo reprezentativnih cen v sektorjih perutninskega mesa in jajc ter za albumine iz jajc
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1) ter zlasti člena 183(b) Uredbe,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 510/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o trgovinskih režimih za nekatero blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov, in razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 1216/2009 in (ES) št. 614/2009 (2) ter zlasti člena 5(6)(a) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredba Komisije (ES) št. 1484/95 (3) določa podrobna pravila za izvajanje sistema dodatnih uvoznih dajatev in reprezentativne cene v sektorjih perutninskega mesa in jajc ter za albumine iz jajc.
 (2)
 Iz rednega spremljanja podatkov, ki so podlaga za določanje reprezentativnih cen za proizvode v sektorjih perutninskega mesa in jajc ter za albumine iz jajc, sledi, da je treba spremeniti reprezentativne cene za uvoz nekaterih proizvodov ob upoštevanju odstopanja cen glede na poreklo.
 (3)
 Uredbo (ES) št. 1484/95 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
 (4)
 Ker se mora ta ukrep začeti uporabljati čim prej po objavi posodobljenih podatkov, bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Priloga I k Uredbi (ES) št. 1484/95 se nadomesti z besedilom iz Priloge k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 25. maja 2016
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 (2) UL L 150, 20.5.2014, str. 1.
 (3) Uredba Komisije (ES) št. 1484/95 z dne 28. junija 1995 o podrobnih pravilih za izvajanje sistema dodatnih uvoznih dajatev in o določitvi reprezentativnih cen v sektorju za perutninsko meso in v sektorju za jajca ter za albumine iz jajc in o razveljavitvi Uredbe št. 163/67/EGS (UL L 145, 29.6.1995, str. 47).
 PRILOGA
 „PRILOGA I
 Oznaka KN
 Poimenovanje blaga
 Reprezentativna cena
 (v EUR/100 kg)
 Varščina iz člena 3
 (v EUR/100 kg)
 Poreklo (1)
 0207 12 10
 Piščančji trupi, znani kot 70 % piščanci, zamrznjeni
 130,1
 0
 AR
 0207 12 90
 Piščančji trupi, znani kot 65 % piščanci, zamrznjeni
 131,7
 0
 AR
 161,9
 0
 BR
 0207 14 10
 Kosi kokoši in petelinov vrste Gallus domesticus brez kosti, zamrznjeni
 281,1
 6
 AR
 188,4
 36
 BR
 280,0
 6
 CL
 207,3
 28
 TH
 0207 27 10
 Kosi purana brez kosti, zamrznjeni
 334,8
 0
 BR
 197,0
 30
 CL
 0408 91 80
 Jajca brez lupine, sušena
 380,2
 0
 AR
 1602 32 11
 Pripravljeni proizvodi iz kokoši in petelinov vrste Gallus domesticus, nekuhani
 185,0
 32
 BR
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (EU) št. 1106/2012 z dne 27. novembra 2012 o izvajanju Uredbe (ES) št. 471/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o statistiki Skupnosti o zunanji trgovini z državami nečlanicami v zvezi s posodabljanjem nomenklature držav in ozemelj (UL L 328, 28.11.2012, str. 7). Oznaka ‚ZZ‘ predstavlja ‚druga porekla‘.“