text:
 |
 52014PC0163
 Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo sukuriama kelionių viza ir iš dalies keičiama Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo ir reglamentai (EB) Nr. 562/2006 ir (EB) Nr. 767/2008 /* COM/2014/0163 final - 2014/0095 (COD) */
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1. PASIŪLYMO
 APLINKYBĖS
 Vykdant Šengeno šalių
 tarpvyriausybinį bendradarbiavimą nustatytos išsamios taisyklės
 dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir
 buvimo ne ilgiau kaip tris mėnesius per šešių mėnesių
 laikotarpį (vadinamasis trumpalaikis buvimas)[1]. Tai padaryta siekiant
 užtikrinti Šengeno erdvės saugumą[2]
 ir suteikti teisę laisvai judėti jos viduje, be kita ko, ir
 trečiųjų šalių piliečiams. Įsigaliojus Amsterdamo
 sutarčiai šios taisyklės toliau plėtotos ir stiprintos Europos Sąjungos
 lygmeniu. Toliau nurodyti esminiai su šiuo pasiūlymu susiję
 galiojančių teisės aktų elementai.
 –
 Reglamentu (EB) Nr. 562/2006 (toliau – Šengeno
 sienų kodeksas) ir jo vėlesniais pakeitimais[3], be kita ko, nustatytos
 trečiųjų šalių piliečių atvykimo trumpalaikio
 buvimo tikslu sąlygos;
 –
 Reglamente (EB) Nr. 539/2001 (toliau –
 Vizų reglamentas) ir jo vėlesniuose pakeitimuose[4] išvardytos
 trečiosios šalys, kurių piliečiai trumpalaikio buvimo tikslu
 kirsdami išorės sienas privalo turėti vizas, ir trečiosios šalys,
 kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas;
 –
 Reglamentu (EB) Nr. 810/2009 (toliau –
 Vizų kodeksas) ir jo vėlesniais pakeitimais[5] nustatytos prašymų
 išduoti trumpalaikę vizą tvarkymo ir vizų išdavimo suderintos
 procedūros ir sąlygos;
 –
 Konvencija dėl Šengeno susitarimo
 įgyvendinimo[6]
 (toliau – CISA) ir jos pakeitimais nustatytas trumpalaikių vizų
 tarpusavio pripažinimo principas. Jais taip pat suteikta teisė vienos iš
 valstybių narių[7]
 išduotą galiojantį leidimą gyventi ar galiojančią
 nacionalinę ilgalaikę vizą turintiems trečiųjų
 šalių piliečiams laisvai judėti ne ilgiau kaip 90 dienų per
 bet kurį 180 dienų laikotarpį.
 Aišku, trečiųjų šalių
 piliečiai Šengeno erdvėje gali būti ir ilgiau kaip tris
 mėnesius ar 90 dienų, bet tokiais atvejais neturėtų
 būti remiamasi galiojančiomis trumpalaikio buvimo nuostatomis. Tam
 reikėtų apsigyventi vienoje iš valstybių narių, tad
 trečiųjų šalių piliečiai turėtų prašyti
 atitinkamos valstybės narės leidimo gyventi arba ilgalaikės
 vizos. Tokie leidimai yra tiksliniai, išduodami darbo, verslo, studijų,
 šeimos susijungimo ir pan. tikslu, bet iš esmės nėra skirti turizmui.
 Nėra jokių bendrų, horizontaliųjų ES lygmens
 taisyklių, kuriomis būtų nustatytos leidimų gyventi arba
 ilgalaikių vizų išdavimo sąlygos, kita vertus, yra sektorinių
 direktyvų, kurios apima konkrečių kategorijų
 trečiųjų šalių piliečius, kaip antai darbuotojus arba
 studentus. Tačiau šiomis direktyvomis nenumatomas visiškas suderinimas ir
 valstybėms narėms suteikiama galimybė nacionalinėje
 teisėje nustatyti išimtis bei išlygas ir patikslinti tam tikras detales.
 Šengeno acquis nustatytas 90 dienų
 per 180 dienų buvimo apribojimas užsieniečių teisėje
 nėra unikalus. Užsieniečiams skirtuose nacionalinės teisės
 aktuose tradiciškai atskiriamas lankytojų, pirmiausia turistų, atvykimas
 trumpalaikio buvimo (vieną, tris, šešis mėnesius) tikslu, kuriam
 taikomos ne tokios griežtos sąlygos, ir trečiųjų šalių
 piliečių, kurie nori ilgiau gyventi darbo, studijų ir pan.
 tikslu, priėmimas, kuriam taikomos griežtesnės sąlygos. Bet
 kokiu atveju, nepaisant trumpalaikių vizitų bei gyvenimo ir
 užsieniečiams nustatytų sąlygų atskyrimo, nacionalinės
 teisės aktais suteikiami atitinkami leidimai atvykti, būti ir
 gyventi, kad ir kokia būtų planuojamo buvimo valstybės
 narės teritorijoje trukmė (skirtingos galiojimo trukmės vizos,
 vizų galiojimo pratęsimas, laikini leidimai gyventi, nuolatiniai
 leidimai gyventi ir pan.).
 Vis dėlto dabartiniame Šengeno ir ES
 migracijos acquis nėra su atitinkamais nacionalinės
 teisės aktais palyginamos ir visų rūšių planuojamą
 buvimą apimančios sistemos. Dėl teisinių ir politinių
 priežasčių, kaip nurodyta pirmiau, Šengeno acquis apima
 trumpalaikį buvimą visų valstybių narių teritorijoje,
 o imigracijos ir (arba) priėmimo politikos srityje priimtomis ES
 teisės priemonėmis nustatomas pagrindas, kuriuo grindžiami
 valstybių narių nacionalinės teisės aktai, skirti
 trečiųjų šalių piliečiams, kurie jų teritorijoje
 būna ilgiau kaip tris mėnesius, priimti.
 Šengeno erdvė išsiplėtė iki 26
 šalių, ir daug trečiųjų šalių piliečių, kaip
 antai turistų, gyvus pasirodymus rengiančių artistų,
 mokslininkų, studentų ir kt., turi teisėtų sumetimų
 keliauti šioje erdvėje ilgiau kaip 90 dienų per konkretų 180
 dienų laikotarpį ir nebūti laikomi imigrantais. Jie nenori ir
 (arba) jiems nereikia gyventi konkrečioje valstybėje narėje
 ilgiau kaip tris mėnesius. Tačiau tokios Šengeno vizos ar tokio
 leidimo Šengeno erdvėje būti ilgiau kaip tris mėnesius ar 90
 dienų nėra.
 Bėgant metams Komisija gavo daug
 skundų ir prašymų išspręsti šią trečiųjų
 šalių piliečių – tiek tų, kuriems reikalinga viza, tiek
 tų, kuriems toks reikalavimas netaikomas – problemą. 90 dienų
 per 180 dienų apribojimas galėjo būti tinkamas teritorijai,
 kurią sudarė penkios Šengeno bendradarbiavimo steigėjos.
 Tačiau dabar, kai Šengeno erdvę sudaro 26 valstybės narės,
 toks apribojimas yra didelė kliūtis daugeliui trečiųjų
 šalių piliečių, kurie turi teisėtų sumetimų
 keliauti valstybėse narėse. Be to, dėl jo valstybės
 narės neišnaudoja ekonominių galimybių.
 Pagrindinė apie problemas
 pranešančių keliautojų ypatybė – jie ketina keliauti po
 Europą ir (arba) valstybes nares. Šengeno erdvėje jie nori būti
 ilgiau kaip 90 dienų (per bet kurį 180 dienų laikotarpį).
 Todėl, jei jie yra trečiųjų šalių, kurioms nustatytas
 vizos reikalavimas, piliečiai, jie negali prašyti trumpalaikės
 Šengeno vizos, nes jos išduodamos tik kelionėms, trunkančioms ne
 ilgiau kaip 90 dienų iš eilės. Paprastai to negali daryti ir
 trečiųjų šalių piliečiai, kuriems vizos reikalavimas netaikomas.
 Bet nė vienos iš šių kategorijų trečiųjų
 šalių piliečiai neketina nė vienoje valstybėje narėje
 būti ilgiau kaip 90 dienų, tad jie negali gauti nacionalinės
 ilgalaikės vizos[8]
 ar leidimo gyventi.
 Dėl tokios teisinės spragos tarp
 Šengeno acquis ir ES bei nacionalinių imigracijos taisyklių
 tokie keliautojai iš esmės turėtų palikti Šengeno erdvę
 paskutinę nepertraukiamo 90 dienų buvimo dieną ir 90 dienų
 „palaukti“ už valstybių narių ribų, kad vėl
 galėtų grįžti ir būti teisėtai. Tokios padėties
 negalima pateisinti valstybių narių saugumo sumetimais ir ji
 neatitinka jų ekonominių, kultūrinių ir švietimo
 interesų.
 Gyvus pasirodymus rengiančių
 artistų asociacijos ir interesų grupės ypač pabrėžia,
 kad dėl 90 dienų per 180 dienų buvimo apribojimo jiems dažnai
 kyla sunkumų rengiant gastroles po Europą. Gastroles rengiančios
 bendrovės paprastai neatitinka gyvenamosios vietos reikalavimų, kurie
 leistų artistams, darbuotojams ir jų šeimos nariams gauti ilgalaikes
 vizas arba leidimus gyventi. Dažnai tokių bendrovių darbuotojų
 specializacija siaura, jie yra aukštos kvalifikacijos, tad paprastai jų
 neįmanoma pakeisti arba tą daryti būtų brangu arba labai
 žalinga. Remiantis Europos cirko asociacijos (toliau – ECA) pateiktais
 pavyzdžiais, vykdant vieną sutartį (t. y. apsistojus mieste, kuriame
 gerai žinoma trupė rengia pasirodymą) prarastos pajamos vienu atveju
 siekė maždaug 380 000 EUR, kitu atveju – 920 000 EUR
 (tvarkdarių įdarbinimas vietoje, koncesija, valytojai, vietos nuoma,
 mokesčiai, vietos tiekėjai, spaustuvės, rinkodara, paslaugos,
 viešbučiai ir restoranai, vietos transporto paslaugos, kiekviename mieste
 sumokėtas darbo užmokestis). ECA taip pat pranešė apie atvejus, kai
 bendrovė turėjo pakeisti ir (arba) rotuoti aktorius ir komandą,
 kad nepažeistų buvimo apribojimo. Vienu atveju pakeisti 36 darbuotojus
 bendrovei kainavo apie 110 000 EUR. Europos scenos meno
 darbdavių asociacijų lygos („Pearle*“) teigimu, tai, kad nėra
 kitokių leidimų, ES kasmet kainuoja 500 mln. –
 1 mlrd. EUR, o dabartinėmis finansinėmis ir
 ekonominėmis aplinkybėmis tai yra didelė suma.
 Atsižvelgiant į kelionių
 agentūrų nuomonę ir Komisijai skirtų užklausų
 gausą, galima daryti prielaidą, kad vis daugiau pavienių
 keliautojų (studentų, mokslininkų, artistų ir kultūros
 srities specialistų, pensininkų, verslininkų, paslaugų
 teikėjų ir kt.) irgi pageidauja turėti leidimą keliauti po
 Šengeno erdvę ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį.
 Be to, yra daug trečiųjų
 šalių piliečių, kurie jau gyvena Šengeno erdvėje su
 valstybės narės išduota ilgalaike viza ar leidimu gyventi ir kuriems
 reikia ar kurie nori tuo pačiu metu arba po to keliauti į kitas
 valstybes nares. Pavyzdžiui, studijas pabaigę trečiųjų
 šalių piliečiai studentai gali norėti, pvz., prieš grįždami
 namo šešis mėnesius pakeliauti po Šengeno erdvę. Pagal CISA 21
 straipsnį tokie asmenys iš esmės turi teisę laisvai judėti
 valstybėse narėse su galiojančia ilgalaike viza ar leidimu
 gyventi, bet 90 dienų per 180 dienų buvimo apribojimas taikomas ir
 jiems.
 Bendra taisyklė didžiajai daugumai
 keliautojų nekelia jokių problemų ir turėtų toliau
 galioti. Bet dar 2001 m. Komisija pripažino poreikį šią
 taisyklę papildyti ir sukurti leidimą Šengeno erdvėje būti
 ilgiau kaip tris mėnesius. Ji pasiūlė Tarybos direktyvą
 dėl sąlygų, kurias atitinkantys
 trečiųjų šalių piliečiai galėtų laisvai
 keliauti po valstybių narių teritoriją ne ilgiau kaip tris
 mėnesius, kuria sukuriamas specialus kelionės leidimas ir nustatomos
 atvykimo ir judėjimo ne ilgiau kaip šešis mėnesius sąlygos[9].
 Komisija
 pasiūlė sukurti specialų kelionės
 leidimą trečiųjų šalių
 piliečiams, ketinantiems keliauti po valstybių narių
 teritoriją ne ilgiau kaip šešis mėnesius per bet kurį 12
 mėnesių laikotarpį. Leidimu būtų buvęs
 leistas nepertraukiamas 6 mėnesių buvimas Šengeno erdvėje, bet
 jo turėtojai nė vienoje valstybėje narėje nebūtų
 galėję būti ilgiau kaip tris mėnesius. 2006 m. kovo
 mėn. šį pasiūlymą, į kurį buvo įtraukti ir
 keli kiti klausimai, pvz., išsiuntimas, Komisija oficialiai atsiėmė.
 Tuo metu didžiausią susirūpinimą valstybėms narėms
 kėlė teisinis pagrindas ir su planuojamu leidimu susijusios numatomos
 biurokratinės kliūtys. Kai kurios nepritarė planui sukurti
 leidimą trečiųjų šalių piliečiams, kuriems
 taikomas trumpalaikės vizos reikalavimas, nes manė, kad taip bus
 pakenkta trumpalaikių vizų režimo vientisumui.
 Dėl pirmiau aptartos teisinės
 spragos valstybės narės priverstos pažeisti taisykles ir naudotis
 teisinėmis priemonėmis, kurios neskirtos leidžiamo buvimo Šengeno
 erdvėje trukmei pratęsti, t. y. taiko CISA 20 straipsnio 2 dalį[10] arba išduoda riboto
 teritorinio galiojimo vizas (toliau – RTG vizos) pagal Vizų kodekso[11] 25 straipsnio 1 dalies
 b punktą. Tokia praktika išsamiai aprašyta poveikio vertinimo[12], pridėto prie
 kartu teikiamo pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento
 dėl Sąjungos vizų kodekso (Vizų kodeksas) (nauja
 redakcija), 7 priede[13].
 Todėl pageidautina sukurti naujos
 rūšies vizą tiek trečiųjų šalių piliečiams,
 kuriems vizos reikalavimas netaikomas, tiek tiems, kuriems tas reikalavimas
 taikomas ir kurie turi teisėtų sumetimų keliauti po Šengeno
 erdvę ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį.
 Pasiūlymo tikslas – panaikinti
 teisinę spragą tarp Šengeno acquis dėl trumpalaikio
 buvimo ir ES ir (arba) nacionalinės teisės dėl gyvenimo
 konkrečioje valstybėje narėje ir:
 –
 sukurti naujos rūšies vizą (kelionių
 vizą), kuria leidžiama būti dviejose ar daugiau valstybių
 narių numatytą laiką – ilgiau kaip 90 dienų, bet ne ilgiau
 kaip vienerius metus (su galimybe pratęsti iki dvejų metų) – su
 sąlyga, kad prašymą pateikiantis asmuo neketina būti toje
 pačioje valstybėje narėje ilgiau kaip 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį; taip pat
 –
 nustatyti prašymo išduoti kelionių vizą
 teikimo procedūras ir jos išdavimo sąlygas.
 Pasiūlymu nereguliuojamos nei
 trečiųjų šalių piliečių priėmimo į
 valstybę narę ilgesnio kaip trijų mėnesių buvimo
 tikslu sąlygos ir procedūros, nei darbo leidimų ar
 lygiaverčių leidimų (kuriais suteikiama galimybė
 įsidarbinti) išdavimo sąlygos ir procedūros.
 Nors pasiūlyme nurodyta, kad tvarkant
 naujos rūšies vizą reikėtų taikyti daugelį Vizų
 kodekso nuostatų, atskiras pasiūlymas, o ne nuostatų
 įtraukimas į pasiūlymą iš dalies pakeisti Vizų
 kodeksą, yra pagrįstas, nes Vizų kodekso taikymo sritis yra
 vizų išdavimo trečiųjų šalių piliečiams, kuriems
 nustatytas vizos reikalavimas, taisyklės ir procedūros (žr.
 Reglamento (EB) Nr. 539/2001 I priedą).
 2. KONSULTACIJŲ
 SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 ·
 Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis
 Konsultacijos aprašytos 1 skirsnyje nurodytame
 poveikio vertinime (toliau – PV). Iš esmės interesų grupės –
 ypač artistų asociacijos – patvirtina, kad dabartinės
 teisinės sistemos spraga labai trukdo judėti tiek profesiniais, tiek
 poilsio tikslais, ir pritaria tam, kad būtų sukurta naujos rūšies
 viza. Tačiau atrodo, kad dauguma valstybių narių skeptiškai
 vertina poreikį imtis veiksmų, kurie būtų svarbūs tik
 nedidelei prašymą pateikiančių asmenų grupei. Kai kurios
 valstybės narės išreiškė susirūpinimą dėl teisinio
 pagrindo (žr. 3 skirsnį).
 ·
 Poveikio vertinimas
 Leidimo
 trečiųjų šalių piliečiams būti Šengeno
 erdvėje ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį sukūrimo poveikio vertinimas įtrauktas į PV,
 pridėtą prie pasiūlymo iš dalies pakeisti Vizų
 kodeksą.
 PV apsvarstytos
 dvi reguliavimo galimybės.
 Viena iš
 galimybių, naujos rūšies leidimas
 būti Šengeno erdvėje numatytą
 laiką – ilgiau kaip 90 dienų, bet ne ilgiau kaip 360 dienų, buvo
 numatyta „tik“ nedidelei trečiųjų šalių
 piliečių grupei: artistams (arba sportininkams),
 kultūros srities specialistams ir jų komandos nariams, dirbantiems
 patikimose ir pripažintose gyvus pasirodymus rengiančiose bendrovėse
 ar organizacijose, taip pat su jais keliaujantiems artimiausiems šeimos nariams.
 Toks tikslinės grupės apribojimas buvo grindžiamas tuo, kad
 atrodė, kad būtent šią trečiųjų šalių piliečių
 grupę labiausiai veikia dabartinė teisinė spraga.
 Kita politikos
 galimybe numatytas panašus leidimas ne
 tik tos konkrečios kategorijos trečiųjų šalių
 piliečiams, bet visiems trečiųjų šalių
 piliečiams (t. y. pavieniams keliautojams, kaip antai turistams,
 mokslininkams, studentams, verslininkams). Kadangi ši problema kyla dėl
 teisinės spragos tarp Šengeno acquis dėl trumpalaikio buvimo
 Šengeno erdvėje ir teisės aktų dėl trečiųjų
 šalių piliečių priėmimo ilgesnio kaip 90 dienų buvimo
 tikslu valstybės narės teritorijoje, su reguliavimu nesusijusi
 politikos galimybė plėtota nebuvo.
 Iš PV matyti[14], kad dėl to,
 kad nėra tokio leidimo keliautojams būti Šengeno erdvėje
 ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, ES
 patiria didelių ekonominių nuostolių. Tyrimo, kuriuo
 papildomas PV, duomenimis, asmenų, kurie galėtų naudotis nauju
 leidimu, skaičius yra palyginti nedidelis. Pirmosios galimybės
 įgyvendinimas gali turėti įtakos maždaug 60 000
 prašymą pateikiančių asmenų, o įgyvendinant
 antrąją galimybę tas skaičius gali būti dvigubai
 didesnis. Tai yra palyginti nedideli skaičiai, turint omenyje, kad
 2012 m. pateikta daugiau kaip 15 milijonų prašymų išduoti
 Šengeno vizą ir šis skaičius nuolat auga.
 Vis dėlto šie
 keliautojai laikomi daug išleidžiančiais, todėl tikėtina, kad iš
 jų būtų gauta daug pajamų ir padidintas ES ekonomikos
 aktyvumas, taip pat ir dėl to, kad Šengeno erdvėje jie lieka ilgiau.
 Apskaičiuota, kad įgyvendinus pirmąją galimybę Šengeno
 erdvė per metus galėtų gauti 500 mln. EUR
 papildomų pajamų. Kitos galimybės ekonominis poveikis vertinamas
 maždaug 1 mlrd. EUR. Abiejų galimybių atveju ekonominė
 nauda būtų gauta, nes pinigus leistų atsiradusia galimybe
 Šengeno erdvėje būti ilgiau norintys pasinaudoti „nauji“ keliautojai,
 kuriems nereikėtų ieškoti kitų sudėtingų ir
 nebūtinai teisėtų galimybių, kaip antai gauti RTG
 vizą.
 Iš PV taip pat
 matyti, kad naujos rūšies leidimo tvarkymo administracinės išlaidos
 nebūtų didelės, turint omenyje tikėtiną nedidelį
 prašymų skaičių ir imtiną mokestį. Pateikdami prašymus
 dėl naujos vizos arba dėl vizos galiojimo pratęsimo
 trečiųjų šalių piliečiai ir dabar patiria
 išlaidų. Antrosios galimybės atveju PV nurodyta konkreti rizika: kai
 kurie naujojo leidimo turėtojai gali bandyti įsidarbinti juodojoje
 rinkoje.
 3. TEISINIAI
 PASIŪLYMO ASPEKTAI
 ·
 Išsamus pasiūlymo paaiškinimas
 Pasiūlymo tikslas – panaikinti
 teisinę spragą. Todėl pasiūlymo 1 straipsnyje
 sukuriama naujos rūšies viza – kelionių viza (T rūšies viza). Šiame straipsnyje taip pat aiškiai nurodoma, kad reglamentu
 nedaroma įtakos priėmimo ir (arba) imigracijos acquis. Tai
 reiškia, pavyzdžiui, kad reglamentu nedaroma įtakos valstybių
 narių teisės aktams dėl poveikio, kurį jose
 gyvenančių trečiųjų šalių piliečių
 leidimams gyventi turi jų nebuvimas, kol jie su kelionių viza
 keliauja po kitas valstybes nares. Reglamentas taip pat netaikomas
 trečiųjų šalių piliečiams, kurie ES viduje juda pagal
 ES taisykles.
 2 straipsnyje
 nustatomas pagrindinis principas, pateikiant kryžminę nuorodą į
 Vizų kodekso nuostatas ir 2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento
 ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 767/2008 dėl Vizų
 informacinės sistemos (VIS) ir apsikeitimo duomenimis apie trumpalaikes
 vizas tarp valstybių narių (VIS reglamentas)[15]. Kelionių viza
 daugeliu aspektų nemažai skiriasi nuo trumpalaikės vizos, kaip
 apibrėžta Vizų kodekso 2 straipsnyje. Tačiau ji labai panaši
 į vienodą vizą, nes iš esmės galioja visų
 valstybių narių teritorijoje. Naujos rūšies viza sukurta
 remiantis trumpalaikių vizų ir leidimų teisiniu pagrindu, t. y.
 SESV 77 straipsniu. Todėl iš esmės pagrįsta susijusias Vizų
 kodekso nuostatas taikyti kelionių vizai. Tolesnėse nuostatose (4–9
 straipsniuose) išsamiai nurodoma, kurios Vizų kodekso nuostatos bus
 taikomos kelionių vizų išdavimo sąlygoms ir procedūroms, ir
 nustatomos šių taisyklių išlygos ir papildymai,
 atsižvelgiant į naujos rūšies vizos ypatybes. Tuo tikslu tolesniuose
 straipsniuose laikomasi Vizų kodekso struktūros, aptariamas
 kiekvienas skyrius ir kiekvienos nuostatos atveju patvirtinama, ar ji taikoma
 ir ar yra kokių papildymų ar išlygų. Komisija kartu siūlo
 Vizų kodekso naują redakciją[16],
 tad šiame pasiūlyme bus teikiamos nuorodos į siūlomo reglamento
 naują redakciją, o ne į dabartinį reglamentą[17]. Šiuo pasiūlymu
 iš dalies pakeistas VIS reglamentas bus visapusiškai taikomas ir kelionių
 vizai, jo nereikės niekaip papildyti ar nustatyti išlygų.
 3 straipsnyje
 nustatyta, kad tam tikros Vizų kodekse pateiktos apibrėžtys (pvz.,
 trečiosios šalies pilietis, vizos įklija, prašymas, konsulatas)
 taikomos ir šiam pasiūlymui. Be to, nustatoma kelionių vizos
 apibrėžtis – valstybės narės išduotas leidimas būti dviejose ar daugiau valstybių narių numatytą
 laiką – iš viso ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį – su sąlyga, kad prašymą pateikiantis asmuo neketina
 būti toje pačioje valstybėje narėje ilgiau kaip 90
 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį[18]. Dėl
 pastarojo apribojimo priėmimas ilgesnio kaip trijų mėnesių
 buvimo vienoje valstybėje narėje tikslu neįtraukiamas.
 4 straipsnyje
 išdėstytos Vizų kodekso nuostatos, kurios skirtos valdžios
 institucijoms, dalyvaujančioms su prašymais susijusiose procedūrose,
 kurios turėtų būti taikomos kelionių vizai. Jame atmetama
 galimybė prašymus išduoti kelionių vizą teikti prie išorės
 sienų, nes, kad būtų galima suteikti leidimą Šengeno erdvėje
 būti galbūt net iki dvejų metų, būtinas išsamus
 nagrinėjimas, kurio būtų neįmanoma atlikti prie išorės
 sienų. Šiuo straipsniu taip pat nukrypstama nuo Vizų kodekso 5
 straipsnio ir nurodoma, kad valstybė narė, kompetentinga nagrinėti prašymą išduoti kelionių vizą
 ir priimti dėl jo sprendimą,
 turėtų būti ta valstybė narė, kurios išorės
 sieną ketina kirsti prašymą pateikiantis asmuo, kad patektų
 į valstybių narių teritoriją. Tai grindžiama faktu, kad
 daugeliui trečiųjų šalių piliečių, kurie nori
 keliauti po Šengeno erdvę ilgiau kaip 90 dienų, dabartinio Vizų
 kodekso nuostatos (pagrindinis kelionės (-ių) tikslas atsižvelgiant
 į buvimo paskirtį arba trukmę) vargu ar būtų taikomos.
 Vizito tikslas visose valstybėse narėse iš esmės yra tas pats
 (pvz., gyvas pasirodymas arba turizmas), kita vertus, daugeliu atvejų
 prašymą pateikiantys asmenys gali iš anksto nežinoti savo buvimo
 skirtingose valstybėse narėse trukmės. Galiausiai 4 straipsniu
 suteikiama teisė tam tikrų kategorijų trečiųjų
 šalių piliečiams pateikti prašymą išduoti kelionių
 vizą valstybės narės, kurioje jie teisėtai yra,
 teritorijoje. Tai yra pagrįsta, nes daugelis valstybių narių
 teritorijoje gyvenančių trečiųjų šalių piliečių,
 taip pat trečiųjų šalių piliečių, kurie atleisti
 nuo pareigos turėti trumpalaikę vizą, jei būna ne ilgiau
 kaip 90 dienų (trumpalaikis buvimas), turi pakankamai lėšų ir
 teisėtų sumetimų keliauti po kitas valstybes nares ilgiau kaip
 90 dienų per konkretų 180 dienų laikotarpį, kai gyvena ir
 (arba) būna konkrečioje valstybėje narėje (arba iškart po
 to, kai joje gyveno). Nei saugumo, nei ekonominiu atžvilgiu Sąjungai
 nėra naudinga reikalauti, kad šie asmenys paliktų Šengeno erdvę
 ir prašymą išduoti kelionių vizą pateiktų savo kilmės
 šalyje.
 5 straipsnyje
 nurodytos Vizų kodekso nuostatos, kurios taikomos pateikiant prašymą
 išduoti kelionių vizą, ir nustatytos papildomos nuostatos ir išimtys.
 Reikalaujama, kad prašymą pateikiantis asmuo pateiktų galiojantį
 kelionės dokumentą, kurį pripažįsta valstybė narė, kompetentinga nagrinėti prašymą ir
 priimti dėl jo sprendimą, ir dar bent viena valstybė
 narė, kurioje ketinama lankytis. Nustatyta papildoma sąlyga
 prašymą pateikiantiems asmenims – būtina pateikti reikiamus
 įrodymus, kad jie ketina būti dviejų
 ar daugiau valstybių narių teritorijoje iš viso ilgiau kaip 90
 dienų, bet nė vienoje iš šių valstybių narių
 nebūti ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį. Šiuo straipsniu nenukrypstama nuo Vizų kodekso, kiek tai
 susiję su vizos mokesčiu, kuris bus 60 EUR (t. y.
 standartinis vizos mokestis už prašymą išduoti trumpalaikę
 vizą). Tai yra pagrįsta, nes konsulatų užduotys, nepaisant to,
 ar jie tvarko prašymus išduoti trumpalaikę vizą, ar kelionių
 vizą, iš esmės yra tos pačios. Taip pat turėtų
 būti taikomos Vizų kodekso nuostatos dėl vizos mokesčio
 sumažinimo ir netaikymo. Atitinkamai taikomos Vizų kodekso nuostatos
 dėl aptarnavimo mokesčio, kurį gali imti išorės
 paslaugų teikėjai ir kuris negali viršyti pusės 60 EUR
 dydžio vizos mokesčio.
 Kitas svarbus šiame
 straipsnyje nustatytas kriterijus – prašymą pateikiantys asmenys
 turės įrodyti, kad turi pakankamai pragyvenimo lėšų ir kad
 jų ekonominė padėtis stabili, ir pateikti atlyginimo lapelius ar
 banko išrašus, apimančius 12 mėnesių iki prašymo pateikimo
 dienos, ir (arba) patvirtinamuosius dokumentus, kuriais įrodoma, kad per
 savo buvimą reikiamus finansinius išteklius jie įgis teisėtai
 (pvz., įrodymas, kad jiems mokama pensija). Pagal šį straipsnį kelionių vizą turintiems prašymą pateikiantiems asmenims
 leidžiama prašymą išduoti darbo leidimą, kurio reikia valstybėje
 narėje, kurioje jie apsistos po to, pateikti valstybėje narėje,
 kurioje jie tuo metu teisėtai yra. Šia nuostata neprieštaraujama
 nuostatoms, susijusioms su galimybėmis patekti į darbo rinką, ir
 nereguliuojama, ar darbo leidimas yra reikalingas; ja taip pat nedaroma
 įtakos darbo leidimo išdavimo sąlygoms. Minėta nuostata
 reguliuojama tik prašymo pateikimo vieta, kad trečiosios šalies
 piliečiui būtų leista pateikti prašymą išduoti darbo leidimą
 neišvykus iš Šengeno erdvės. Šiame straipsnyje numatyti tam tikri
 procedūriniai supaprastinimai (t. y. galimas tam tikrų
 patvirtinamųjų dokumentų teikimo reikalavimo netaikymas)
 konkrečių kategorijų prašymą pateikiantiems asmenims, kurie
 dirba ar pakviesti dirbti patikimoje ir pripažintoje bendrovėje,
 organizacijoje ar institucijoje, ypač vadovams, mokslininkams, artistams,
 kultūros srities specialistams ir pan. Suinteresuotieji subjektai
 teisingai teigia, kad šių kategorijų asmenų atveju
 procedūra turėtų būti sutelkta ne tik į pavienį
 prašymą pateikiantį asmenį, bet ir į siunčiančios
 / priimančios / kviečiančios bendrovės, organizacijos ar
 institucijos patikimumą.
 Be nuorodos į bendrąsias Vizų
 kodekso nuostatas dėl prašymo nagrinėjimo ir sprendimo dėl jo,
 taikytinas kelionių vizoms, esminė 6 straipsnio nuostata yra
 ta, kad ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas
 prašymą pateikiančio asmens finansinei padėčiai: pakankamai
 pragyvenimo lėšų visai numatyto buvimo trukmei, įskaitant
 pakankamas lėšas susimokėti už apgyvendinimą. Šiame straipsnyje
 taip pat nustatomas bendras 20 kalendorinių dienų terminas priimti
 sprendimą dėl prašymo išduoti vizą. Šis terminas yra ilgesnis
 nei dabartinis prašymų išduoti trumpalaikę vizą tvarkymo
 terminas ir grindžiamas tuo, kad būtina išsamiai išnagrinėti
 prašymą pateikiančio asmens finansinę padėtį.
 Kadangi norint į sistemą
 įtraukti naujos rūšies vizą reikia išaiškinti
 trumpalaikėmis vizomis, ilgalaikėmis vizomis ir leidimais gyventi
 grindžiamų buvimo rūšių sąsają, palyginti su buvimu,
 grindžiamu kelionių viza, 6 straipsnyje suteikiama galimybė derinti
 buvimą, grindžiamą kelionių vizomis, ir ankstesnį /
 būsimą bevizį buvimą, grindžiamą trumpalaikėmis
 vizomis, ilgalaikėmis vizomis arba leidimais gyventi. Panašios nuostatos
 bus įtrauktos į Vizų kodeksą ir Šengeno sienų kodeksą.
 7 straipsnis
 skirtas kelionių vizos išdavimui, kuriam taip pat turėtų
 būti taikomos konkrečios Vizų kodekso nuostatos. Straipsnyje
 nurodyta, kad su kelionių viza visada turi būti leidžiama atvykti
 daug kartų. Dėl leidžiamo buvimo trukmės – kartu su 8 straipsniu
 – pasiūlyme nustatyta galimybė visiems trečiųjų
 šalių piliečiams būti Šengeno erdvėje ne ilgiau kaip dvejus
 metus iš eilės, jei jie gali įrodyti, kad atitinka tokiam ilgam
 laikotarpiui nustatytas sąlygas. Vertindami
 prašymą išduoti vizą ir pirmiausia apibrėždami leidžiamo buvimo
 trukmę, konsulatai turėtų atsižvelgti į visus svarbius
 veiksnius, pvz., į faktą, kad trečiųjų šalių
 piliečiai, kurių trumpam buvimui netaikomas reikalavimas turėti
 vizą, paprastai nekelia neteisėtos migracijos problemų ar
 pavojaus saugumui. Vizos galiojimo laikotarpis turėtų atitikti
 leidžiamo buvimo trukmę. Dėl naujos vizos pobūdžio šiame
 straipsnyje atmetama galimybė išduoti kelionių vizą, kuri
 galioja tik vienos valstybės narės teritorijoje. Kelionių viza
 pagal apibrėžtį turi būti leidžiama prašymą pateikiantiems
 asmenims keliauti po kelias valstybes nares.
 Kelionių viza turi būti išduota
 laikantis vienodos formos (vizos įklijos), nustatytos Reglamente (EB)
 Nr. 1683/95, ir joje turi būti nurodyta jos rūšį žyminti
 raidė „T“. SESV 77 straipsnio 2 dalies a punkte daroma nuoroda ir į
 vizas, ir į trumpalaikius leidimus gyventi. Atsižvelgiant į tai, kad
 išduodami leidimai gyventi yra (plastikinės) kortelės formos pagal
 2002 m. birželio 13 d. Reglamentą (EB) Nr. 1030/2002[19], ir į tai, kad
 dauguma valstybių narių konsulatų neturi įrangos išduoti
 kortelės formos leidimų, reikalavimas išduoti naują
 kortelės formos leidimą valstybėms narėms sukeltų per
 didelę naštą.
 8 straipsnis
 susijęs su išduotos vizos keitimu, t. y. galiojimo pratęsimu, vizos
 panaikinimu ir atšaukimu. Jame numatyta galimybė pratęsti leidžiamo
 buvimo laikotarpį iki dvejų metų. Priešingai nei numatyta
 nuostatose dėl trumpalaikės vizos galiojimo pratęsimo,
 prašymą pateikiantiems asmenims nereikės pagrįsti išimtinių
 aplinkybių. Iš tiesų daugeliui prašymą išduoti šios rūšies
 vizą galinčių pateikti asmenų (ypač gyvus pasirodymus
 rengiantiems artistams) dažnai Šengeno erdvėje reikia būti ilgą
 laiką neapsigyvenant nė vienoje iš valstybių narių. Kad
 galėtų pateikti prašymą pratęsti kelionių vizos
 galiojimą, prašymą pateikiantis asmuo turės įrodyti, kad
 tebeatitinka atvykimo ir vizos išdavimo sąlygas ir kad
 tebesitęsiantis buvimas atitiks reikalavimą vienoje
 valstybėje narėje nebūti ilgiau kaip 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį.
 9 straipsnyje patikslinamos Vizų kodekso skyriaus
 „Administracinis valdymas ir organizavimas“ nuostatos, kurios turėtų
 būti taikomos ir išduodant kelionių vizas.
 Vykdydami bendradarbiavimą Šengeno klausimais vietos lygiu, konsulatai
 turėtų keistis statistiniais duomenimis ir kita informacija apie
 kelionių vizas.
 10–16 straipsniai
 yra vadinamieji galutiniai ir (arba) su veikimu susiję straipsniai, kurie,
 be kita ko, susiję su veiklos instrukcijomis dėl kelionių
 vizų tvarkymo (kur bus išsamiau patikslintas Vizų kodekso
 nuostatų ir šiame pasiūlyme pateiktų nuostatų santykis),
 stebėjimo, įsigaliojimo ir pan. Pagrindinis Šengeno sienų
 kodekso ir VIS reglamento pakeitimų tikslas yra įtraukti kelionių
 vizą į Šengeno acquis.
 Pirmiausia tai reiškia, kad Šengeno sienų
 kodekso 5 straipsnyje nustatytos atvykimo sąlygos taip pat taikomos kaip
 kelionių vizos išdavimo sąlygos, be to, turi būti užtikrinta,
 kad prašymai išduoti kelionių vizą ir vizos būtų užregistruoti
 VIS. Tačiau reikia pažymėti, kad pasiūlymas taip pat taikomas
 trečiųjų šalių piliečiams, kuriems netaikomas
 reikalavimas turėti trumpalaikę vizą (ir kurių duomenys
 dėl šios priežasties VIS neregistruojami; žr. Vizų reglamento II
 priedą), nes iš esmės keliautojai iš šių šalių
 valstybėms narėms nekelia saugumo ir migracijos pavojų.
 Todėl atsižvelgiant į proporcingumo principą nėra pagrindo
 rinkti tokių trečiųjų šalių (pvz., Australijos,
 Kanados, Jungtinių Valstijų) piliečių pirštų
 atspaudus. Ši išimtis numatyta 5 straipsnyje ir ja suteikiama galimybė
 valstybėms narėms priimti šių trečiųjų šalių
 piliečių prašymus išduoti kelionių vizą elektroniniu
 būdu arba paštu.
 12
 straipsnį reikia paaiškinti išsamiau. Juo iš
 dalies naikinama CISA 20 straipsnio 2 dalis, kurioje nustatyta, kad jei prieš
 įsigaliojant CISA (arba iki valstybės narės vėlesnio
 prisijungimo prie Šengeno susitarimo dienos) valstybė narė
 sudarė dvišalį bevizio režimo susitarimą su trečiąja
 šalimi, įtraukta į Vizų reglamento II priedo sąrašą
 (šalių, kurių piliečiams netaikomas reikalavimas turėti
 vizą, sąrašą), to dvišalio susitarimo nuostatos gali būti
 laikomos pagrindu, kurį ta valstybė narė naudoja, kad susijusios
 trečiosios šalies piliečiams pratęstų bevizį
 buvimą savo teritorijoje ilgiau kaip trims mėnesiams.
 Todėl, pvz.,
 Kanados, Naujosios Zelandijos ar Jungtinių Valstijų piliečiai,
 be įprastinio 90 dienų buvimo Šengeno erdvėje, tokiose
 valstybėse narėse gali būti laikotarpį, nustatytą
 galiojančiame dvišaliame tų valstybių narių ir šių
 trečiųjų šalių bevizio režimo susitarime (paprastai tris
 mėnesius). Komisija yra informuota apie kelis dvišalius šių
 šalių susitarimus, pagal kuriuos jų piliečiai dėl netaikomo
 trumpalaikių vizų reikalavimo gali iš esmės neribotą
 laiką teisėtai būti Šengeno erdvėje. Pavyzdžiui, Naujoji
 Zelandija turi 16 dvišalių bevizio režimo susitarimų, taigi, be
 Vizų reglamentu grindžiamo 90 dienų bevizio buvimo, jos
 piliečiai iš esmės gali būti Šengeno erdvės teritorijoje 51
 mėnesį (trys mėnesiai plius 48 mėnesiai).
 Jau 1998 m.
 valstybės narės manė, kad toks neribotas buvimas nesuderinamas
 su erdvės be sienų esme. Vykdomasis komitetas priėmė
 Sprendimą dėl reikalavimo turėti vizą panaikinimo
 susitarimų suderinimo[20].
 Pagal šį sprendimą valstybės narės turėjo savo
 dvišaliuose susitarimuose nustatyti standartines sąlygas, kuriomis bevizio
 buvimo trukmė Šengeno erdvėje (o ne susijusios valstybės
 narės teritorijoje) būtų apribota iki trijų
 mėnesių per šešis mėnesius.
 Kai įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai
 Šengeno acquis buvo įtrauktas į Bendrijos sistemą, CISA
 20 straipsnio 2 dalis ėmė prieštarauti ne tik erdvės be
 sienų esmei, bet ir tapo nesuderinama su Sutartimi: Europos bendrijos
 steigimo sutarties 62 straipsnio 3 dalyje pateikta nuoroda į „priemones,
 nustatančias sąlygas, kuriomis trečiųjų šalių
 piliečiai ne ilgiau kaip tris mėnesius gali laisvai keliauti
 valstybių narių teritorijoje“. Todėl Komisija savo 2001 m.
 Iniciatyvoje dėl teisės keliauti pasiūlė panaikinti 20
 straipsnio 2 dalį.
 Sutartyje dėl Europos
 Sąjungos veikimo (SESV) trumpalaikis buvimas Šengeno
 erdvėje neberibojamas trimis mėnesiais; tokio buvimo trukmė
 nenurodoma. Tačiau 20 straipsnio 2 dalis ir dvišalė buvimo
 pratęsimo tvarka vis dar nesuderinama su Sutarties 77 straipsnio 2 dalies
 a ir c punktais, nes bendra vizų politika negali būti grindžiama
 praeityje sudarytais dvišaliais susitarimais. Trečiųjų
 šalių piliečių laisvės keliauti aprėptis
 neturėtų priklausyti nuo praeityje sudarytų dvišalių
 susitarimų skaičiaus ir turinio. Tos pačios taisyklės
 turėtų būti taikomos visiems trečiųjų šalių
 piliečiams, kuriems netaikomas vizos reikalavimas. 20 straipsnio 2 dalies
 įgyvendinimas kelia praktinių problemų ir sukuria teisinį
 netikrumą tiek institucijoms, tiek keliautojams, ypač tada, kai
 keliautojai turi išvykti iš Šengeno erdvės. Be to, būsimąja
 atvykimo ir išvykimo sistema reikalaujama nustatyti aiškias taisykles ir
 dėl techninių priežasčių nėra galimybės
 atsižvelgti į galimą tolesnį dvišalių bevizio režimo
 susitarimų taikymą, kai reikia patikrinti leidžiamo buvimo
 laikotarpį. Galiausiai viena iš priežasčių, kodėl norima
 sukurti kelionių vizą, yra nustatyti teisinę sistemą ir
 tinkamą leidimą, kad trečiųjų šalių
 piliečiai, kuriems netaikomas vizos reikalavimas, galėtų Šengeno
 erdvėje būti ilgiau kaip 90 dienų.
 Pasiūlyme valstybėms narėms
 nustatytas penkerių metų pereinamasis laikotarpis, per kurį jos
 turi palaipsniui panaikinti savų dvišalių susitarimų
 poveikį, kiek tai susiję su bendra trečiųjų šalių
 piliečių buvimo Šengeno erdvėje trukme. Tai užims laiko, be to,
 reikia pripažinti, kad tam tikroms trečiosioms šalims labai svarbu
 išsaugoti status quo.
 Politiniu požiūriu tai suprantama.
 Bevizio režimo susitarimas yra viena iš tų teisinių priemonių,
 kuria suteikiama konkreti ir tiesioginė nauda abiejų susitarimo
 šalių piliečiams. Turi būti aiškiai nurodyta, kad tai, kad iš dalies
 išbraukiama 20 straipsnio 2 dalis, nereiškia, kad šie susitarimai iš karto ir
 visiškai tampa nebetaikomi. Be to, tai, kad dabartinis trumpalaikio buvimo
 pratęsimo remiantis senaisiais bevizio režimo susitarimais režimas bus
 pakeistas naujos rūšies iki metų galiojančia viza, kurią
 bus galima pratęsti iki dvejų metų, praktiškai neturės
 jokio neigiamo poveikio daugeliui JAV, Kanados, Naujosios Zelandijos ir
 kitų šalių piliečių. Tikėtina, kad daugelis iš tų
 asmenų, kurie nori būti metus ar daugiau, per tą laikotarpį
 dirbs, todėl turės apsigyventi vienoje iš valstybių narių
 ir dėl to pateiks prašymą išduoti ilgalaikę vizą ar
 leidimą gyventi.
 ·
 Sąsaja su kartu pateikiamu Reglamento
 dėl Vizų kodekso naujos redakcijos pasiūlymu ir kitais
 pasiūlymais
 Derybos dėl kartu
 pateikiamo Reglamento dėl Vizų kodekso naujos redakcijos
 pasiūlymo turės įtakos šiam pasiūlymui, tad
 reikėtų skirti ypatingą dėmesį tam, kad per derybas
 būtų užtikrintos reikiamos šių dviejų pasiūlymų
 sąsajos. Jei vykdant derybas pasirodys įmanoma abu pasiūlymus
 priimti per panašų terminą, Komisija ketina juos sujungti į
 bendrą pasiūlymą dėl naujos redakcijos.
 Panašiai
 vėlesniame etape reikės užtikrinti sąsajas su pasiūlymu
 dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo sukuriama atvykimo ir
 išvykimo sistema (AIS), kurioje registruojami Europos Sąjungos
 valstybių narių išorės sienas kertančių
 trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir išvykimo
 duomenys[21].
 Gali reikėti pakeisti jo dalyką ir taikymo sritį, jei
 kelionių vizą turinčių asmenų atvykimo ir išvykimo
 kontrolei prie išorės sienų bus nuspręsta naudoti AIS[22].
 ·
 Teisinis pagrindas
 SESV 77 straipsniu
 Sąjungai suteikti įgaliojimai imtis veiksmų dėl
 trumpalaikio buvimo Šengeno erdvėje. Pagal SESV 77 straipsnio 2 dalį:
 „[...] Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami
 pagal įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina
 priemones dėl:
 a) vizų ir kitų leidimų
 trumpam apsigyventi šalyje bendros politikos;
 b) išorės sienas kertantiems asmenims
 taikomos kontrolės;
 c) sąlygų, kuriomis
 trečiųjų šalių piliečiai trumpą laiką gali
 laisvai keliauti Sąjungoje;“.
 Šiame pasiūlyme
 nustatytos priemonės dėl visų šių trijų elementų.
 Todėl atrodo, kad SESV 77 straipsnio 2 dalies a, b ir c punktai yra
 tinkamas šio pasiūlymo teisinis pagrindas.
 SESV 79 straipsniu
 Sąjungai suteikti įgaliojimai vykdant bendrą imigracijos
 politiką priimti teisės aktus dėl ilgalaikių vizų ir
 leidimų gyventi, kurie abu susiję su teisėtu gyvenimu
 valstybėse narėse, t. y. ilgalaikiu buvimu vienoje
 valstybėje narėje. 79 straipsnio
 įžanginėje 1 dalyje, taip pat 2 dalies b punkte aiškiai daroma
 nuoroda į trečiųjų šalių piliečius, teisėtai
 gyvenančius valstybėse
 narėse. Šio pasiūlymo tikslinė
 grupė nenori ir jai nereikia gyventi nė vienoje valstybėje narėje; ji nori keliauti
 po Europą, t. y. judėti Šengeno erdvėje, prieš
 vėl ją palikdama. Todėl SESV 79 straipsnis nėra tinkamas
 pasiūlymo teisinis pagrindas.
 Europos bendrijos steigimo sutarties 62
 straipsnio (tapusio SESV 77 straipsniu) 3 dalyje buvo nuoroda į „priemones,
 nustatančias sąlygas, kuriomis trečiųjų šalių
 piliečiai ne ilgiau kaip tris mėnesius gali laisvai keliauti
 valstybių narių teritorijoje“. SESV 77 straipsnio 2 dalies c
 punktu „trumpas laikas“ neberibojamas trimis mėnesiais. Šiuo aiškiu
 Sutarties pakeitimu pašalinta kliūtis, kuri būtų galėjusi
 kilti priimant panašų pasiūlymą pagal ankstesnes sutartis.
 Apibendrinant SESV 77 straipsnio 2 dalies a, b
 ir c punktai yra tinkamas šio pasiūlymo teisinis pagrindas, kuriuo
 ketinama reguliuoti trečiųjų šalių piliečių
 judėjimą Šengeno erdvėje ir į kurį neįtrauktos situacijos, patenkančios į SESV
 79 straipsnį (priėmimas ilgo buvimo vienos valstybės narės
 teritorijoje tikslu). Pastarasis elementas užtikrintas pasiūlyta
 apibrėžtimi, pagal kurią kelionių vizos turėtojams
 neturėtų būti leista tos pačios valstybės narės
 teritorijoje būti ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180
 dienų laikotarpį.
 ·
 Subsidiarumo ir proporcingumo principas
 Europos
 Sąjungos sutarties (toliau – ESS) 5 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad
 srityse, kurios nepriklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai, Sąjunga
 veikia tik tada ir tik tokiu mastu, kai valstybės narės negali
 deramai pasiekti siūlomų veiksmų tikslo, o Sąjungos
 lygmeniu dėl numatomo veiksmo masto arba poveikio jį pasiekti
 būtų geriau. Šio pasiūlymo atveju poreikis imtis Sąjungos
 lygmens veiksmų labai aiškus. Bet koks leidimas, kuris galiotų visose
 valstybėse narėse, gali būti sukurtas tik ES lygmeniu;
 valstybių narių kelionių vizų tarpusavio pripažinimas
 negali būti nustatytas nacionaliniu lygmeniu. Išdavimo
 sąlygos ir procedūros turėtų būti vienodos
 visoms valstybėms narėms. Tai galima pasiekti tik Sąjungos
 lygmens veiksmais.
 ESS 5 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad Sąjunga savo veiksmais
 neviršija to, kas būtina siekiant Sutarties tikslų. Pasirinkta
 šių ES veiksmų forma turi būti tokia, kad pasiūlymas
 pasiektų tikslą ir būtų kuo veiksmingiau
 įgyvendinamas. Visi šio pasiūlymo aspektai tiesiogiai susiję su
 tikslais. Jis taip pat proporcingas išlaidų atžvilgiu. Todėl
 pasiūlymas atitinka proporcingumo principą.
 ·
 Pasirinkta priemonė
 Šiuo pasiūlymu sukuriama naujos
 rūšies viza, kuri iš esmės galioja visose valstybėse
 narėse, ir nustatomos šios vizos išdavimo sąlygos ir procedūros.
 Todėl reglamentas yra vienintelė galima teisinė priemonė.
 4. PAPILDOMI
 ASPEKTAI
 ·
 Dalyvavimas
 Šis
 pasiūlymas grindžiamas Šengeno acquis, nes jis susijęs su
 tolesniu bendros vizų politikos plėtojimu. Todėl reikia
 atsižvelgti į toliau nurodytas su įvairiais prie sutarčių
 pridėtais protokolais ir susitarimais, sudarytais su asocijuotosiomis šalimis,
 susijusias pasekmes.
 Danija. Pagal prie ESS ir SESV pridėto Protokolo
 (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja
 Tarybai priimant priemones pagal SESV trečiosios dalies V antraštinę
 dalį. Atsižvelgiant į tai, kad šis reglamentas grindžiamas Šengeno acquis,
 Danija pagal to protokolo 4 straipsnį per šešis mėnesius nuo Tarybos
 sprendimo dėl šio reglamento priėmimo turėtų
 nuspręsti, ar jį įgyvendins savo nacionalinėje
 teisėje.
 Jungtinė
 Karalystė ir Airija. Pagal
 Protokolo dėl Šengeno acquis integravimo į Europos
 Sąjungos sistemą 4 ir 5 straipsnius, 2000 m. gegužės
 29 d. Tarybos sprendimą 2000/365/EB dėl Jungtinės
 Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo ir
 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimą 2002/192/EB dėl
 Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis
 nuostatas Jungtinė Karalystė ir Airija nedalyvauja įgyvendinant
 bendrą vizų politiką ir visų pirma Reglamentą (EB)
 Nr. 810/2009, nustatantį Bendrijos vizų kodeksą (Vizų
 kodeksą). Todėl Jungtinė Karalystė ir Airija nedalyvauja
 priimant šį reglamentą, jis nėra joms privalomas ar taikomas.
 Islandija ir
 Norvegija. Taikomos
 Tarybos, Islandijos Respublikos ir Norvegijos Karalystės sudarytame
 asociacijos susitarime dėl šių dviejų valstybių asociacijos
 įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis nustatytos
 procedūros, nes šis pasiūlymas grindžiamas Šengeno acquis,
 kaip apibrėžta šio susitarimo A priede[23].
 Šveicarija. Šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip
 nustatyta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos
 Konfederacijos susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos
 įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis[24].
 Lichtenšteinas. Šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis
 nuostatos, kaip nustatyta Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos
 Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės pasirašytame protokole
 dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos
 Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo
 dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir
 plėtojant Šengeno acquis[25].
 Kipras. Šis reglamentas yra dokumentas, grindžiamas Šengeno acquis arba
 kitaip susijęs su juo, kaip nustatyta 2003 m. Stojimo akto
 3 straipsnio 2 dalyje.
 Bulgarija ir
 Rumunija. Šis reglamentas yra dokumentas, grindžiamas
 Šengeno acquis arba kitaip susijęs su juo, kaip nustatyta
 2005 m. Stojimo akto 4 straipsnio 2 dalyje.
 Kroatija. Šis reglamentas yra dokumentas, grindžiamas Šengeno acquis arba
 kitaip susijęs su juo, kaip nustatyta 2011 m. Stojimo akto
 4 straipsnio 2 dalyje.
 2014/0095 (COD)
 Pasiūlymas
 EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS
 kuriuo sukuriama kelionių viza ir iš
 dalies keičiama Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo
 ir reglamentai (EB) Nr. 562/2006 ir (EB) Nr. 767/2008
 EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS
 SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdami į Sutartį dėl
 Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies a, b
 ir c punktus,
 atsižvelgdami į Europos Komisijos
 pasiūlymą[26],
 teisėkūros procedūra priimamo
 akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
 atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir
 socialinių reikalų komiteto nuomonę[27],
 laikydamiesi įprastos
 teisėkūros procedūros,
 kadangi:
 (1) Sąjungos teisės
 aktais nustatytos suderintos trečiųjų šalių
 piliečių atvykimo į valstybes nares ir buvimo jose ne ilgiau
 kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį
 taisyklės;
 (2) priimtos kelios konkretiems
 sektoriams skirtos direktyvos dėl trečiųjų šalių
 piliečių priėmimo į valstybių narių
 teritoriją ilgesniam kaip trijų mėnesių laikotarpiui
 sąlygų. Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo[28] 21 straipsniu
 trečiųjų šalių piliečiams, turintiems vienos iš
 valstybių narių išduotus galiojančius leidimus gyventi ar
 nacionalines ilgalaikes vizas, suteikiama teisė laisvai judėti
 kitų valstybių narių teritorijoje ne ilgiau kaip 90 dienų
 per bet kurį 180 dienų laikotarpį;
 (3) trečiųjų
 šalių piliečiai, kuriems nustatytas vizos reikalavimas ir kuriems
 toks reikalavimas netaikomas, gali turėti teisėtų sumetimų
 keliauti po Šengeno erdvę ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180
 dienų laikotarpį, nė vienoje valstybėje narėje
 nebūdami ilgiau kaip 90 dienų. Todėl reikėtų priimti
 taisykles, kuriomis tokia galimybė būtų suteikta;
 (4) ypač dažnai su sunkumais
 susiduria gastroles Sąjungoje planuojantys gyvus pasirodymus rengiantys
 artistai. Studentai, mokslininkai, kultūros srities specialistai,
 pensininkai, verslininkai, paslaugų teikėjai ir turistai taip pat
 gali pageidauti Šengeno erdvėje būti ilgiau kaip 90 dienų per
 bet kurį 180 dienų laikotarpį. Dėl to, kad nėra
 tinkamo leidimo, prarandami galimi lankytojai ir patiriama ekonominių
 nuostolių;
 (5) Sutartimi atskiriamos
 atvykimo į valstybes nares ir bendros trumpalaikių vizų
 politikos kūrimo sąlygos ir atvykimo į valstybę narę
 teisėto gyvenimo tikslu ir ilgalaikių vizų bei leidimų
 gyventi išdavimo tuo tikslu sąlygos. Tačiau Sutartimi neapibrėžiama
 trumpalaikio buvimo sąvoka;
 (6) reikėtų sukurti
 naujos rūšies vizą (kelionių vizą), skirtą
 trečiųjų šalių piliečiams, kuriems netaikomas vizos
 reikalavimas ir kuriems toks reikalavimas taikomas, kurie ketina keliauti po dviejų ar daugiau valstybių narių
 teritoriją ilgiau kaip 90 dienų, su sąlyga, kad jie neketina
 būti tos pačios valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip 90
 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Kartu 90
 dienų per 180 dienų taisyklė turėtų būti
 išlaikyta kaip bendra trumpalaikio buvimo ir ilgalaikio buvimo skiriamoji riba,
 nes didžiajai daugumai keliautojų ji nesukelia jokių problemų;
 (7) reikiamais atvejais
 kelionių vizų išdavimui turėtų būti taikomos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. xxx/201x[29] ir
 Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 767/2008[30] nuostatos. Atsižvelgiant į skirtingus
 trečiųjų šalių piliečių, teikiančių
 prašymus išduoti kelionių vizas, poreikius ir aplinkybes ir dėl
 ekonominių bei saugumo priežasčių vis dėlto
 reikėtų nustatyti konkrečias taisykles, be kita ko, susijusias
 su procedūrose dalyvaujančiomis institucijomis, prašymų teikimo
 etapu, prašymų nagrinėjimu ir sprendimu dėl jų ir
 kelionių vizų išdavimu arba atsisakymu jas išduoti;
 (8) Tarybos
 reglamento (EB) Nr. 539/2001[31]
 II priede išvardytų trečiųjų šalių piliečiams
 turėtų būti taikomos tam tikros supaprastintos sąlygos,
 kaip antai atleidimas nuo pirštų atspaudų rinkimo reikalavimo;
 (9) reikėtų išaiškinti
 buvimo, grindžiamo trumpalaikėmis vizomis, ilgalaikėmis vizomis ir
 leidimais gyventi, ir buvimo, grindžiamo kelionių vizomis,
 sąsają, kad būtų užtikrintas teisinis tikrumas.
 Turėtų būti įmanoma buvimą, grindžiamą
 kelionių vizomis, derinti su visu ankstesniu ir būsimu buvimu,
 grindžiamu trumpalaikėmis vizomis, ilgalaikėmis vizomis ar leidimais
 gyventi;
 (10) turėtų būti
 įmanoma pratęsti leidžiamą buvimą, atsižvelgiant į
 konkrečias kelionės ypatybes ir poreikius, su sąlyga, kad
 kelionių vizos turėtojai tebeatitinka atvykimo ir vizos išdavimo
 sąlygas ir gali įrodyti, kad pratęsus buvimą jie atitiks
 reikalavimą tos pačios valstybės
 narės teritorijoje nebūti ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį
 180 dienų laikotarpį;
 (11) kelionių vizos sistema
 turėtų būti įtraukta į reikimas Šengeno acquis
 teisines priemones. Todėl reikėtų iš dalies pakeisti Europos
 Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 562/2006[32] ir Reglamentą
 (EB) Nr. 767/2008. Reglamento (EB) Nr. 562/2006 5 straipsnyje nustatytos
 atvykimo sąlygos turėtų būti taikomos kaip vizos išdavimo
 sąlygos. Prašymai išduoti kelionių vizą ir sprendimai dėl
 jos turėtų būti registruojami Vizų informacinėje
 sistemoje;
 (12) sukūrus kelionių
 vizą, Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 20
 straipsnio 2 dalį reikėtų iš dalies pakeisti, nes ji
 nesuderinama su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 77 straipsnio
 2 dalies a ir c punktais dėl to, kad bendra vizų politika negali būti
 grindžiama valstybių narių sudarytų dvišalių bevizio režimo
 susitarimų buvimu ar nebuvimu. Leidžiamo trečiųjų
 šalių piliečių buvimo trukmė neturėtų priklausyti
 nuo praeityje sudarytų tokių dvišalių susitarimų
 skaičiaus ir turinio;
 (13) reikėtų nustatyti
 penkerių metų pereinamąjį laikotarpį, per kurį
 palaipsniui panaikinamas dvišalių bevizio režimo susitarimų poveikis,
 susijęs su bendra trečiųjų šalių piliečių
 buvimo Šengeno erdvėje trukme;
 (14) siekiant užtikrinti vienodas
 šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, įgyvendinimo
 įgaliojimai turėtų būti perduoti Komisijai, kad ji
 nustatytų su valstybių narių praktika
 ir procedūromis susijusias veiklos instrukcijas, taikytinas tvarkant
 prašymus išduoti kelionių vizas.
 Šiais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi pagal Europos
 Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011[33]. Priimant tokius
 įgyvendinimo aktus turėtų būti taikoma nagrinėjimo
 procedūra;
 (15) šiame reglamente paisoma
 pagrindinių teisių ir laikomasi Europos Sąjungos
 pagrindinių teisių chartijoje pripažintų principų.
 Visų pirma šiuo reglamentu siekiama užtikrinti visapusišką
 pagarbą Chartijos 7 straipsnyje nurodytai teisei į privatų ir
 šeimos gyvenimą, 8 straipsnyje nurodytą asmens duomenų apsaugą
 ir 24 straipsnyje nurodytas vaiko teises;
 (16) dėl su šiuo reglamentu
 susijusio asmens duomenų tvarkymo valstybėms narėms taikoma
 Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB[34];
 (17) kadangi šį reglamento
 tikslą, t. y. sukurti visose valstybėse narėse
 galiojančią naujos rūšies vizą ir nustatyti vienodas išdavimo
 sąlygas ir procedūras, galima pasiekti tik Sąjungos lygmeniu,
 laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto
 subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame
 straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu
 neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
 (18) pagal prie Europos
 Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
 pridėto Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos 1 ir 2
 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą ir jis
 nėra jai privalomas ar taikomas. Atsižvelgiant į tai, kad šis
 reglamentas grindžiamas Šengeno acquis, Danija pagal to protokolo 4
 straipsnį per šešis mėnesius nuo Tarybos sprendimo dėl šio
 reglamento priėmimo nusprendžia, ar jį įgyvendins savo nacionalinėje
 teisėje;
 (19) šiuo reglamentu
 plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant
 Jungtinė Karalystė nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą
 2000/365/EB[35],
 todėl Jungtinė Karalystė nedalyvauja jį priimant ir jis
 nėra jai privalomas ar taikomas;
 (20) šiuo reglamentu
 plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant
 Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB[36], todėl Airija
 nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar
 taikomas;
 (21) Islandijos ir Norvegijos atžvilgiu
 šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip
 apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos ir Islandijos Respublikos bei
 Norvegijos Karalystės susitarime dėl pastarųjų asociacijos
 įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis[37], kurios
 patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB[38]
 1 straipsnio B punkte nurodytą sritį;
 (22) Šveicarijos atžvilgiu šiuo
 reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta
 Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos
 sudarytame susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos
 įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis[39], kurios
 patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio B punkte
 nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su
 Tarybos sprendimo 2008/146/EB[40]
 3 straipsniu;
 (23) Lichtenšteino atžvilgiu šiuo
 reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta
 Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir
 Lichtenšteino Kunigaikštystės pasirašytame protokole dėl
 Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos,
 Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos
 Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno
 acquis[41],
 kurios patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio
 B punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant
 kartu su Tarybos sprendimo 2011/350/ES[42]
 dėl to protokolo sudarymo 3 straipsniu;
 (24) Kipro atžvilgiu šis
 reglamentas yra aktas, grindžiamas Šengeno acquis arba kitaip su juo
 susijęs, kaip apibrėžta 2003 m. Stojimo akto 3 straipsnio 2
 dalyje;
 (25) Bulgarijos ir Rumunijos
 atžvilgiu šis reglamentas yra aktas, grindžiamas Šengeno acquis arba
 kitaip su juo susijęs, kaip apibrėžta 2005 m. Stojimo akto 4
 straipsnio 2 dalyje;
 (26) Kroatijos atžvilgiu šis
 reglamentas yra aktas, grindžiamas Šengeno acquis arba kitaip su juo
 susijęs, kaip apibrėžta 2011 m. Stojimo akto 4 straipsnio 2 dalyje,
 PRIĖMĖ ŠĮ
 REGLAMENTĄ:
 I skyrius. Bendrosios nuostatos
 1 straipsnis
 Dalykas
 ir taikymo sritis
 1. Šiuo reglamentu nustatomos kelionių vizų išdavimo sąlygos ir procedūros.
 2. Jis taikomas trečiųjų šalių
 piliečiams, kurie nėra Sąjungos piliečiai pagal Sutarties
 20 straipsnio 1 dalį, nedarant įtakos:
 a) laisvo judėjimo teisei, kurią turi
 trečiųjų šalių piliečiai, esantys Sąjungos
 piliečių šeimos nariais;
 b) lygiavertėms teisėms, kurias turi
 trečiųjų šalių piliečiai ir jų šeimos nariai,
 kurie pagal Sąjungos bei jos valstybių narių ir šių
 trečiųjų šalių susitarimus turi laisvo judėjimo
 teises, lygiavertes Sąjungos piliečių ir jų šeimos
 narių teisėms.
 3. Šiuo reglamentu nedaroma poveikio Sąjungos ar
 nacionalinės teisės nuostatoms, taikomoms trečiųjų
 šalių piliečiams dėl:
 a) priėmimo būti ilgiau kaip tris mėnesius
 vienos valstybės narės teritorijoje ir tolesnio judėjimo į
 kitų valstybių narių teritoriją;
 b) galimybių
 patekti į darbo rinką ir ekonominės veiklos vykdymo.
 2 straipsnis
 Reglamento
 (EB) Nr. 767/2008 ir Reglamento (ES) Nr. xxx/201x
 [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] taikymas
 1. Reglamentas (EB) Nr. 767/2008
 taikomas kelionių vizoms.
 2. Reglamentas (ES) Nr. xxx/201x [Vizų
 kodeksas (nauja redakcija)] taikomas kelionių vizoms,
 kaip nurodyta 4–10 straipsniuose.
 3 straipsnis
 Apibrėžtys
 Šiame reglamente
 (1)
 taikomos Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (nauja redakcija)] 2 straipsnio 1 ir 11–16
 dalyse pateiktos apibrėžtys;
 (2)
 kelionių viza – valstybės narės
 išduotas leidimas būti dviejų ar daugiau valstybių narių
 teritorijoje numatytą laiką – ilgiau kaip 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį – su sąlyga, kad prašymą
 pateikiantis asmuo neketina būti tos pačios valstybės narės
 teritorijoje ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį.
 II skyrius. Kelionių vizų
 išdavimo sąlygos ir procedūros
 4 straipsnis
 Su prašymais susijusiose procedūrose
 dalyvaujančios valdžios institucijos
 1. Taikomos Reglamento (ES) Nr. xxx/201x
 [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 4 straipsnio 1, 3, 4 ir 5 dalys, 6
 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 2 ir 3 dalys.
 2. Prašymai išduoti vizą
 nenagrinėjami ir sprendimai dėl jų nepriimami prie
 valstybių narių išorės sienų.
 3. Valstybė narė, kompetentinga
 išnagrinėti prašymą išduoti vizą ir priimti dėl jo
 sprendimą, yra valstybė narė, kurios išorės sieną
 ketina kirsti prašymą pateikiantis asmuo, kad atvyktų į
 valstybių narių teritoriją.
 4. Reglamento (EB) Nr.
 539/2001 II priede išvardytų trečiųjų šalių
 piliečiai, teisėtai esantys valstybės narės teritorijoje,
 prašymą išduoti vizą gali pateikti tos valstybės narės
 teritorijoje su sąlyga, kad kompetentingos valstybės narės
 konsulatas turi bent 20 kalendorinių dienų sprendimui dėl
 prašymo priimti.
 5. Trečiųjų šalių piliečiai, nepaisant
 jų pilietybės, turintys valstybės narės išduotą
 galiojantį leidimą gyventi ar galiojančią ilgalaikę
 vizą, prašymą išduoti vizą gali pateikti tos valstybės narės teritorijoje likus ne mažiau kaip
 20 kalendorinių dienų iki leidimo
 gyventi ar ilgalaikės vizos galiojimo pabaigos.
 6. 4 ir 5 dalyse nurodytais atvejais
 valstybės narės institucija, kompetentinga nagrinėti
 prašymą išduoti kelionių vizą ir priimti dėl jo
 sprendimą, yra valstybė narė, į kurią naudodamasis
 kelionių viza prašymą pateikiantis asmuo ketina atvykti pirmiausia.
 5 straipsnis
 Prašymas
 1. Taikomos Reglamento (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso
 (naujos redakcijos)] 8 straipsnio 1, 2, 5, 6 ir 7
 dalys, 9 straipsnis, 10 straipsnio 1 ir 3–7 dalys, 11 straipsnio b ir c
 punktai, 12 straipsnis, 13 straipsnio 1 dalies a–d punktai ir 5, 6 ir 7 dalys,
 14 ir 15 straipsniai.
 2. Prašymo išduoti kelionių vizą forma nustatyta I
 priede.
 3. Be Reglamento (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos
 redakcijos)] 11 straipsnio b ir c punktuose nustatytų kriterijų,
 prašymą pateikiantys asmenys pateikia kelionės dokumentą,
 kurį pripažįsta valstybė narė, kompetentinga nagrinėti prašymą ir priimti dėl jo
 sprendimą, ir bent dar viena valstybė narė, kurioje ketinama
 lankytis.
 4. Be Reglamento (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos
 redakcijos)] 12 straipsnio 7 dalyje išvardytų asmenų kategorijų,
 reikalavimas duoti pirštų atspaudus netaikomas Tarybos reglamento (EB)
 Nr. 539/2001 II priede išvardytų trečiųjų šalių
 piliečiams. Tokiais atvejais VIS įrašoma „netaikoma“ pagal Reglamento
 (EB) Nr. 767/2008 8 straipsnio 5 dalį.
 5. Be Reglamento (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos
 redakcijos)] 13 straipsnio 1 dalyje išvardytų patvirtinamųjų
 dokumentų, prašymą pateikiantys asmenys pateikia:
 a) reikiamus įrodymus, kad jie ketina būti dviejų ar daugiau valstybių narių
 teritorijoje ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį, nė vienos iš šių valstybių narių
 teritorijoje nelikdami ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų
 laikotarpį;
 b) įrodymą, kad turi sveikatos draudimą,
 apimantį visą riziką, kuri paprastai numatoma apdraudžiant
 valstybių narių, kuriose ketinama lankytis, piliečius.
 6. Pakankamos pragyvenimo lėšos ir
 stabili ekonominė padėtis įrodoma atlyginimo lapeliais arba
 banko išrašais, apimančiais 12 mėnesių iki prašymo pateikimo
 dienos, ir (arba) patvirtinamaisiais dokumentais, kuriais įrodoma, kad per
 savo buvimą reikiamus finansinius išteklius jie turės ar įgis
 teisėtai.
 7. Jei pateikiant prašymą išduoti kelionių vizą
 dėl vizito tikslo reikia vienos ar daugiau valstybių narių darbo
 leidimo, pakanka įrodyti valstybės narės, kompetentingos
 nagrinėti prašymą išduoti kelionių vizą ir priimti dėl
 jo sprendimą, darbo leidimo turėjimą. Kelionių vizos
 turėtojams leidžiama toje valstybėje narėje, kurioje jie
 teisėtai yra, pateikti prašymą išduoti darbo leidimą, kurio
 reikia valstybėje narėje, kurioje ketinama lankytis po to.
 8. Konsulatai gal netaikyti reikalavimo pateikti vieną ar
 kelis patvirtinamuosius dokumentus, jei prašymą pateikiantys asmenys dirba
 ar pakviesti dirbti patikimoje, konsulatui žinomoje bendrovėje,
 organizacijoje ar institucijoje, ypač vadovams arba mokslininkams,
 studentams, artistams, kultūros srities specialistams, sportininkams ar
 darbuotojams, turintiems profesinių žinių, patirties ir
 techninių žinių, ir jei konsulatui pateikiamas tinkamas to
 įrodymas. Reikalavimo taip pat galima netaikyti tų prašymą
 pateikiančių asmenų artimiems šeimos nariams, įskaitant
 sutuoktinį, jaunesnius nei 18 metų vaikus ir jaunesnio nei 18
 metų vaiko tėvus, jei jie ketina keliauti kartu.
 6 straipsnis
 Prašymo
 nagrinėjimas ir sprendimas dėl jo
 1. Taikomi Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 16 ir 17 straipsniai, 18
 straipsnio 1, 4, 5, 9, 10 ir 11 dalys, 19 straipsnis ir 20 straipsnio 4 dalies
 paskutinis sakinys.
 2. Be Reglamento (ES)
 Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 17 straipsnio 1 dalyje
 nustatyto patikrinimo, kuriuo įvertinamas prašymo priimtinumas,
 kompetentingas konsulatas patikrina, ar kelionės dokumentas atitinka 5
 straipsnio 3 dalyje nustatytą reikalavimą.
 3. Prašymo išduoti kelionių vizą nagrinėjimas
 visų pirma apima įvertinimą, ar prašymą pateikiantys
 asmenys turi pakankamai pragyvenimo lėšų visai numatyto buvimo
 trukmei, įskaitant apgyvendinimą, nebent jį suteikia
 kviečianti ar priimanti bendrovė, organizacija ar institucija.
 4. Prašymas išduoti kelionių vizą nagrinėjamas
 ir sprendimas dėl to prašymo priimamas neatsižvelgiant į buvimą,
 leistą anksčiau išduotomis trumpalaikėmis vizomis arba netaikant
 trumpalaikių vizų reikalavimo, ilgalaikėmis vizomis ar leidimais
 gyventi.
 5. Sprendimas dėl prašymų priimamas per 20
 kalendorinių dienų nuo priimtino prašymo pateikimo datos. Išimtiniais
 atvejais šis laikotarpis gali būti pratęstas iki ne daugiau kaip 40
 kalendorinių dienų.
 7 straipsnis
 Kelionių
 vizos išdavimas
 1. Taikoma Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 21 straipsnio 6 dalis, 24
 straipsnio 1, 3 ir 4 dalys, 25 straipsnis, 26 straipsnio 1 ir 5 dalys, 27 ir 28
 straipsniai, 29 straipsnio 1 dalies a punkto i–iii, v ir vi papunkčiai ir
 b punktas ir 29 straipsnio 3 ir 4 dalys.
 2. Kelionių viza leidžiama daug kartų atvykti į
 visų valstybių narių teritoriją, nepažeidžiant 5 dalies.
 3. Dėl leidžiamo buvimo trukmės nusprendžiama
 išsamiai išnagrinėjus prašymą. Leidžiamo buvimo trukmė neviršija
 vienerių metų, bet gali būti pratęsta daugiausia dar
 vieneriems metams, laikantis 8 straipsnio.
 4. Kelionių vizos galiojimo laikotarpis atitinka leidžiamo
 buvimo trukmę.
 5. Jei prašymą pateikiantys asmenys
 turi kelionės dokumentą, kurį pripažįsta viena ar daugiau,
 bet ne visos valstybės narės, kelionių viza galioja
 kelionės dokumentą pripažįstančių valstybių
 narių teritorijoje su sąlyga, kad susijusių valstybių
 narių teritorijoje numatyta būti ilgiau kaip 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį.
 6. Kelionių viza išduodama naudojant vienodą
 vizų formą, kaip nustatyta Tarybos reglamente (EB) Nr. 1683/95[43], ir joje raide „T“
 nurodoma vizos rūšis.
 7. Be Reglamento (ES) Nr. xxx/201x
 [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 29 straipsnio 1 dalyje
 išvardytų atsisakymo išduoti vizą priežasčių, vizą
 atsisakoma išduoti, jei prašymą pateikiantys asmenys nepateikia:
 a) reikiamų įrodymų, kad jie ketina būti dviejų ar daugiau valstybių narių teritorijoje
 ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį,
 nė vienos iš šių valstybių narių teritorijoje nelikdami
 ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį;
 b) įrodymo, kad turi sveikatos draudimą,
 apimantį visą riziką, kuri paprastai numatoma apdraudžiant
 valstybių narių, kuriose ketinama lankytis, piliečius.
 8. Apie sprendimą
 dėl atsisakymo išduoti vizą, nurodant jo priežastis, prašymą
 pateikiančiam asmeniui pranešama naudojant II priede nustatytą
 standartinę formą.
 8 straipsnis
 Išduotos
 vizos keitimas
 1. Taikomos Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 30 straipsnio 1, 3, 6 ir 7
 dalys ir 31 straipsnio 1–5, 7 ir 8 dalys.
 2. Be Reglamento (ES) Nr. xxx/201x
 [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 30 straipsnio 1 dalyje nurodytos
 pratęsimo galimybės dėl konkrečių
 priežasčių, kelionių vizos turėtojai prašymą
 patęsti vizos galiojimą gali pateikti valstybių narių
 teritorijoje likus ne daugiau kaip 90 dienų ir ne mažiau kaip 15
 dienų iki jų kelionių vizos galiojimo pabaigos.
 3. Valstybės narės, kurioje ketinama lankytis po to,
 konsulatas yra kompetentingas nagrinėti prašymą pratęsti vizos
 galiojimą ir priimti dėl jo sprendimą.
 4. Prašymą pratęsti vizos galiojimą pateikiantys
 asmenys pateikia užpildytą prašymo formą, kaip nustatyta I priede.
 5. Už kiekvieną prašymą
 pratęsti vizos galiojimą imamas 30 EUR mokestis.
 6. Jei taikytina, darbo leidimo galiojimo pratęsimui
 taikoma 5 straipsnio 7 dalis.
 7. Sprendimai priimami per 15 kalendorinių dienų nuo
 prašymo pratęsti vizos galiojimą pateikimo datos.
 8. Pateikdami prašymą pratęsti vizos galiojimą,
 prašymą pateikiantys asmenys įrodo, kad tebeatitinka atvykimo ir
 vizos išdavimo sąlygas ir tebesilaiko reikalavimo vienoje
 valstybėje narėje nebūti ilgiau kaip 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį.
 9. Nagrinėdama prašymą pratęsti vizos
 galiojimą kompetentinga institucija gali pagrįstais atvejais
 pakviesti prašymą pateikiančius asmenis pokalbio ir paprašyti
 pateikti papildomų dokumentų.
 10. Vizos galiojimas pratęsiamas ne ilgiau kaip vieneriems
 metams, ir bendra leidžiamo buvimo trukmė, t. y. iš pradžių leisto
 buvimo ir jo pratęsimo bendra trukmė, neviršija dvejų metų.
 11. Sprendimas atsisakyti pratęsti vizos galiojimą ir
 jo priežastys pranešamos prašymą pateikiančiam asmeniui naudojant II
 priede nustatytą standartinę formą.
 12. Prašymą pateikiantys asmenys, kuriems buvo atsisakyta
 pratęsti vizos galiojimą, turi teisę pateikti apeliacinį
 skundą. Apeliaciniai skundai pateikiami prieš valstybę narę,
 kuri priėmė galutinį sprendimą dėl prašymo
 pratęsti vizos galiojimą, pagal tos valstybės narės
 nacionalinę teisę. Valstybės narės prašymą
 pateikiantiems asmenims suteikia išsamią informaciją apie
 apeliacinių skundų teikimo procedūrą, kaip nurodyta II
 priede.
 13. Sprendimas dėl kelionių vizos panaikinimo ar
 atšaukimo ir jo priežastys pranešamos prašymą pateikiančiam asmeniui naudojant II priede nustatytą standartinę
 formą.
 III skyrius. Administracinis valdymas ir
 organizavimas
 9 straipsnis
 Administracinis
 valdymas ir organizavimas
 1. Taikomi Reglamento (ES) Nr. xxx/201x
 [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 35–43 straipsniai, 45 straipsnis, 52
 straipsnio 1 dalies a, c–f ir h punktai ir 52 straipsnio 2 dalis.
 2. Valstybės narės renka metinius statistinius
 duomenis apie kelionių vizas pagal III priedą. Šie statistiniai
 duomenys Komisijai pateikiami iki kiekvienų metų kovo 1 d. už
 praėjusius kalendorinius metus.
 3. Plačiajai visuomenei teiktina informacija apie
 prašymų nagrinėjimo terminus, nurodyta Reglamento (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)]
 45 straipsnio 1 dalies e punkte, taip pat apima šio reglamento 6 straipsnio 5
 dalyje nustatytus kelionių vizoms taikomus terminus.
 4. Vykdant bendradarbiavimą Šengeno klausimais vietos
 lygiu, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 46 straipsnyje, kas
 tris mėnesius keičiamasi statistiniais duomenimis apie prašymus
 išduoti kelionių vizą, išduotas kelionių vizas ir atmestus
 prašymus, taip pat informacija apie prašymą pateikiančių
 asmenų kategorijas.
 IV skyrius. Baigiamosios nuostatos
 10 straipsnis
 Šio
 reglamento praktinio taikymo instrukcijos
 Komisija įgyvendinimo aktais priima šio
 reglamento nuostatų praktinio taikymo veiklos instrukcijas. Tokie
 įgyvendinimo aktai priimami pagal 11 straipsnio 2 dalyje nurodytą
 nagrinėjimo procedūrą.
 11 straipsnis
 Komiteto
 procedūra
 1. Komisijai padeda Reglamento (ES) Nr.
 xxx/201x [Vizų kodekso (naujos redakcijos)] 51 straipsnio 1 dalimi
 įsteigtas komitetas (toliau – Vizų komitetas).
 2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas
 Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
 12 straipsnis
 Konvencijos
 dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo pakeitimas
 Konvencijos dėl Šengeno susitarimo
 įgyvendinimo 20 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:
 „2. Šio straipsnio 1 dalimi nedaroma
 įtakos nė vienos Susitariančiosios Šalies teisei dėl
 išimtinių aplinkybių pratęsti užsieniečio buvimą savo
 teritorijoje ilgesniam kaip 90 dienų laikotarpiui.“
 13 straipsnis
 Reglamento
 (EB) Nr. 562/2006 pakeitimai
 Reglamentas (EB) Nr. 562/2006 iš dalies
 keičiamas taip:
 1) 5 straipsnis iš dalies keičiamas taip:
 a) 1 dalies b punktas pakeičiamas
 taip:
 „b) jie turi galiojančią vizą,
 jei to reikalaujama pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 539/2001*, arba turi
 galiojančią kelionių vizą, kaip apibrėžta xxx
 Reglamento (ES) Nr. xxx/201x** 3 straipsnio 2 dalyje, galiojantį
 leidimą gyventi arba galiojančią ilgalaikę vizą;
 _________
 *
 2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis
 trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami
 išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų
 šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas,
 sąrašus (OL L 81, 2001 3 21, p. 1).
 **
 201x xx xx Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. xxx/201x,
 kuriuo sukuriama kelionių viza ir iš dalies keičiama Konvencija
 dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo ir reglamentai (EB)
 Nr. 562/2006 ir (EB) Nr. 767/2008 (OL L xxx).“
 b) 1a
 dalis pakeičiama taip:
 „1a. Siekiant įgyvendinti 1 dalį,
 atvykimo data laikoma pirma buvimo valstybių narių teritorijoje
 diena, o išvykimo data laikoma paskutinė buvimo valstybių narių
 teritorijoje diena. Skaičiuojant buvimo valstybių narių
 teritorijoje trukmę, neįskaičiuojami pagal kelionių
 vizą, leidimą gyventi arba ilgalaikę vizą leidžiamo buvimo
 laikotarpiai.“
 c) įterpiama
 tokia 3a dalis:
 „3a.
 1–3 dalys mutatis mutandis taikomos atvykimui, susijusiam su buvimu,
 grindžiamu galiojančia kelionių viza.“
 2)
 7 straipsnio 3 dalis iš dalies keičiama taip:
 a) aa
 punktas pakeičiamas taip:
 „aa)
 jeigu trečiosios šalies pilietis turi 5 straipsnio 1 dalies b punkte
 nurodytą vizą arba kelionių vizą, atliekant nuodugnų
 atvykstančio asmens patikrinimą taip pat patikrinama vizos /
 kelionių vizos turėtojo tapatybė ir vizos / kelionių vizos
 autentiškumas, atliekant informacijos paiešką Vizų informacinėje
 sistemoje (VIS), kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB)
 Nr. 767/2008*** 18 straipsnyje;
 _________
 ***
 2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 767/2008
 dėl Vizų informacinės sistemos (VIS) ir apsikeitimo duomenimis
 apie trumpalaikes vizas tarp valstybių narių (VIS reglamentas) (OL L
 218, 2008 8 13, p. 60). “
 b) ab
 punkto priešpaskutinis sakinys pakeičiamas taip:
 „Tačiau
 visais atvejais, kai kyla abejonių dėl vizos ar kelionių vizos
 turėtojo tapatybės ir (arba) vizos ar kelionių vizos
 autentiškumo, atliekama sisteminga informacijos paieška VIS naudojant vizos
 įklijos numerį ir patikrinant pirštų atspaudus.“
 c) c
 punkto i papunktis pakeičiamas taip:
 „i) patikrinimas, ar asmuo turi galiojančią vizą, jei
 jos reikalaujama pagal Reglamentą (EB) Nr. 539/2001, arba
 galiojančią kelionių vizą, išskyrus atvejus, kai jis turi
 galiojantį leidimą gyventi ar galiojančią ilgalaikę
 vizą; toks patikrinimas gali apimti informacijos paiešką VIS pagal
 Reglamento (EB) Nr. 767/2008 18 straipsnį;“
 14 straipsnis
 Reglamento
 (EB) Nr. 767/2008 pakeitimas
 Reglamentas (EB) Nr. 767/2008 iš dalies
 keičiamas taip:
 1) 1 straipsnis pakeičiamas taip:
 „Šiuo reglamentu apibrėžiamas Vizų informacinės sistemos
 (VIS), sukurtos Sprendimo 2004/512/EB 1 straipsniu, tikslas, funkcijos ir su ja
 susiję įsipareigojimai. Jame nustatomos sąlygos ir
 procedūros valstybių narių keitimosi duomenimis apie prašymus
 išduoti trumpalaikes vizas ir kelionių vizas, kaip apibrėžta xxx
 Reglamento (ES) Nr. xxx/201x* 3 straipsnio 2 dalyje, ir dėl jų priimtus
 sprendimus, įskaitant sprendimus panaikinti, atšaukti vizą arba
 pratęsti jos galiojimą, siekiant palengvinti tokių prašymų
 nagrinėjimą ir susijusių sprendimų priėmimą.
 _________
 *
 201x xx xx Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. xxx/201x,
 kuriuo sukuriama kelionių viza ir iš dalies keičiama Konvencija
 dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo ir reglamentai (EB)
 Nr. 562/2006 ir (EB) Nr. 767/2008 (OL L xxx).“
 2) 4 straipsnis iš dalies keičiamas taip:
 a) 1 punktas papildomas šiuo
 papunkčiu:
 „e)
 „kelionių viza“, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. xxx/201x 3
 straipsnio 2 dalyje;“
 b) 4
 ir 5 punktai pakeičiami taip:
 „4.
 prašymo forma – vienoda prašymo išduoti vizą forma, pateikta Reglamento
 (ES) Nr. xxx/201x [Vizų kodekso (naujos
 redakcijos)] I priede arba Reglamento (ES) Nr. xxx/201x I priede;
 5. prašytojas – asmuo, kuriam taikomas reikalavimas turėti
 vizą pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 539/2001*** ir kuris teikia
 prašymą išduoti vizą, arba bet kuris asmuo, kuris teikia prašymą
 išduoti kelionių vizą pagal Reglamentą (ES) Nr. xxx/201x;
 _________
 **
 2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis
 trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami
 išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų
 šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas,
 sąrašus (OL L 81, 2001 3 21, p. 1). “
 3) 14 straipsnio 2 dalis papildoma šiuo e
 punktu:
 „e) pateiktas prašymas pratęsti vizos
 galiojimą ir tolesnė kelionių vizos turėtojo atitiktis
 sąlygoms.“
 15 straipsnis
 Stebėsena
 ir vertinimas
 Komisija įvertina šio reglamento
 taikymą praėjus ne daugiau kaip [trejiems metams po šio reglamento
 taikymo dienos].
 16 straipsnis
 Įsigaliojimas
 1. Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną
 po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
 2. Jis taikomas praėjus [6
 mėnesiams po šio reglamento įsigaliojimo dienos].
 3. 12 straipsnis taikomas praėjus
 [5 metams po šio reglamento įsigaliojimo dienos].
 4. Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas visas ir
 tiesiogiai taikomas valstybėse narėse.
 Priimta Briuselyje
 Europos Parlamento vardu Tarybos
 vardu
 Pirmininkas Pirmininkas
 [1] Reikia pabrėžti, kad iki 2013 m. spalio
 18 d. atitinkamose Šengeno acquis nuostatose kalbėta apie tris
 mėnesius per šešių mėnesių laikotarpį nuo pirmo
 atvykimo. Reglamente (ES) Nr. 610/2013 (OL L 182, 2013 6 29, p. 1) pakeista
 trumpalaikio buvimo sąvokos apibrėžtis (t. y. Šengeno acquis
 taikymo sritis laiko atžvilgiu) ir jame kalbama apie 90 dienų per bet
 kurį 180 dienų laikotarpį.
 [2] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/schengen/index_en.htm.
 [3] Konsoliduotą redakciją galima rasti
 http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CONSLEG:2006R0562:20100405:EN:PDF.
 [4] Konsoliduotą redakciją galima rasti
 http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CONSLEG:2001R0539:20110111:EN:PDF.
 [5] Konsoliduotą redakciją galima rasti
 http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CONSLEG:2009R0810:20120320:LT:PDF.
 [6] OL L
 239, 2000 9 22, p. 19.
 [7] Jei nenurodyta kitaip, valstybės narės yra ES
 valstybės narės, taikančios visas bendros vizų politikos
 nuostatas (visos ES valstybės narės, išskyrus Bulgariją,
 Kroatiją, Kiprą, Airiją, Rumuniją ir Jungtinę
 Karalystę), taip pat Šengeno asocijuotosios narės (Islandija,
 Lichtenšteinas, Norvegija ir Šveicarija).
 [8] Žr. CISA, kurios nuoroda pateikta 6 išnašoje, 19
 straipsnį.
 [9] COM(2001) 388 galutinis. OL C 270,
 2001 9 25, p. 244.
 [10] „Užsieniečiai, kuriems nereikia vizos, gali laisvai
 keliauti Susitariančiųjų Šalių teritorijose, bet ne ilgiau
 kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį [...]. Šio
 straipsnio 1 dalis neturi įtakos kiekvienos Susitariančiosios Šalies
 teisei po 90 dienų pratęsti užsieniečio buvimą savo
 teritorijoje dėl išimtinių aplinkybių arba pagal dvišalį
 susitarimą, sudarytą iki įsigaliojant šiai Konvencijai.“
 [11] „Riboto teritorinio galiojimo
 viza išduodama išimties tvarka šiais atvejais: [...] b) jei dėl
 priežasčių, kurias konsulatas laiko pagrįstomis, buvimui tam
 pačiam 180 dienų laikotarpiui išduodama nauja viza prašymą
 teikiančiam asmeniui, kuris per tą 180 dienų laikotarpį jau
 pasinaudojo vienoda viza arba riboto teritorinio galiojimo viza,
 suteikiančia galimybę būti 90 dienų.“
 [12] SWD(2014) 68.
 [13] COM(2014) 164.
 [14] PV taip pat pažymima, kad
 labai sunku įvertinti ekonominį ir finansinį šios srities poveikį,
 nes trūksta duomenų ir tvirtos apskaičiavimo metodikos, tad
 šioje dalyje minimus skaičius reikia vertinti atsargiai.
 [15] OL L 218, 2008 8 13, p. 60.
 [16] COM(2014) 164.
 [17] Todėl šiame pasiūlyme taip pat reikės
 atsižvelgti į teisėkūros proceso metu padarytus pasiūlymo
 dėl Vizų kodekso naujos redakcijos pakeitimus.
 [18] Kaip nurodyta pirmiau,
 trečiųjų šalių piliečiai, nepriklausomai nuo to, ar
 jiems taikomas ar netaikomas vizos reikalavimas, pagal trumpalaikių
 vizų režimą Šengeno erdvėje gali būti ne ilgiau kaip 90
 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį; tai taip pat gali
 reikšti buvimą tik vienoje valstybėje narėje. Atsižvelgiant
 į kiekvieną atvykimą ir išvykimą tai reiškia, kad per
 vienerių metų laikotarpį ilgiausia teisėto buvimo
 trukmė yra 180 dienų (2 x 90 dienų). Dėl to, kad
 kelionių vizos galėtų būti išduodamos daugiausia vieneriems
 metams (360 dienų), nuoroda į 180 dienų laikotarpį yra
 būtina, kad būtų užtikrinta, kad kelionių vizų
 turėtojams nesutrumpėtų leidžiamo buvimo trukmė toje
 pačioje valstybėje narėje, palyginti su trečiųjų
 šalių piliečiais, kuriems vizos reikalavimas netaikomas, ar su
 dvejiems metams ar ilgesniam laikui išduotos daugkartinio atvykimo
 trumpalaikės vizos turėtojais. Jei nebūtų nuorodos į
 180 dienų laikotarpį, tai, pavyzdžiui, reikštų, kad Rusijos
 pilietis su vienerius metus galiojančia daugkartinio atvykimo trumpalaike
 viza iš esmės gali toje pačioje valstybėje narėje būti
 180 dienų (ne iš eilės) per vienerių metų vizos galiojimo
 laikotarpį, o vienerius metus galiojančios kelionių vizos
 turėtojas toje pačioje valstybėje narėje per jo
 kelionių vizos galiojimo laikotarpį gali būti tik 90 dienų.
 [19] OL L 157, 2002 6 15, p. 1.
 [20] SCH/Com-ex (98) 24, 1998 6 23.
 [21] COM(2013) 95 final, 2013 2 28.
 [22] Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo,
 kuriuo nustatoma supaprastinta asmenų kontrolės prie išorės
 sienų tvarka, grindžiama vienašališku Kroatijos ir Kipro tam tikrų
 dokumentų pripažinimu lygiaverčiais jų išduodamoms
 nacionalinėms vizoms tranzito per jų teritoriją arba buvimo joje
 ne ilgiau kaip 90 per bet kurį 180 dienų laikotarpį tikslu ir
 panaikinami Europos Parlamento ir Tarybos sprendimai Nr. 895/2006/EB ir Nr.
 582/2008/EB (COM(2013) 441 final, 2013 6 21), tikrai bus priimtas
 gerokai anksčiau nei šis pasiūlymas. Kai bus priimtas naujasis
 Tranzito sprendimas, į šį pasiūlymą reikės
 įtraukti naują straipsnį, kad kelionių viza būtų
 įtraukta į būsimo sprendimo 2 straipsnį. Tikintis, kad
 naujuoju sprendimu bus panaikinti sprendimai Nr. 895/2006/EB ir
 Nr. 582/2008/EB, šiame pasiūlyme nėra nuostatos, kuria iš dalies
 keičiami minėti sprendimai.
 [23] OL L 176, 1999 7 10, p. 36.
 [24] OL L 53, 2008 2 27, p. 52.
 [25] OL L 160, 2011 6 18, p. 19.
 [26] OL C, , p. .
 [27] OL C, , p. .
 [28] Konvencija dėl 1985 m. birželio 14 d.
 Šengeno susitarimo, sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos
 valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos
 Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų
 kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo, OL L 239,
 2000 9 22, p. 19.
 [29] xxx Europos Parlamento ir
 Tarybos reglamentas (ES) Nr. xxx/201x dėl Sąjungos vizų kodekso
 (Vizų kodeksas) (nauja redakcija) (OL L x, xxx, p. x).
 [30] 2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos
 reglamentas (EB) Nr. 767/2008 dėl Vizų informacinės sistemos
 (VIS) ir apsikeitimo duomenimis apie trumpalaikes vizas tarp valstybių
 narių (VIS reglamentas) (OL L 218, 2008 8 13, p. 60).
 [31] 2001 m. kovo 15 d.
 Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis
 trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami
 išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų
 šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas,
 sąrašus (OL L 81, 2001 3 21, p. 1).
 [32] 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos
 reglamentas (EB) Nr. 562/2006, nustatantis taisyklių,
 reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas,
 Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas) (OL L 105, 2006 4 13, p.
 1).
 [33] 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos
 reglamentas (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių
 vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais
 kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (OL L 55,
 2011 2 28, p. 13).
 [34] 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos
 direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir
 dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31).
 [35] 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas 2000/365/EB
 dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
 Karalystės prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis
 nuostatas (OL L 131, 2000 6 1, p. 43).
 [36] 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB
 dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis
 nuostatas (OL L 64, 2002 3 7, p. 20).
 [37] OL L 176, 1999 7 10, p. 36.
 [38] 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos sprendimas 1999/437/EB
 dėl tam tikrų priemonių taikant Europos Sąjungos Tarybos,
 Islandijos Respublikos ir Norvegijos Karalystės sudarytą
 susitarimą dėl šių dviejų valstybių asociacijos
 įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis (OL L 176,
 1999 7 10, p. 31).
 [39] OL L 53, 2008 2 27, p. 52.
 [40] 2008 m. sausio 28 d. Tarybos sprendimas 2008/146/EB
 dėl Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos
 susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant,
 taikant ir plėtojant Šengeno acquis sudarymo Europos bendrijos
 vardu (OL L 53, 2008 2 27, p. 1).
 [41] OL L 160, 2011 6 18, p. 21.
 [42] 2011 m. kovo 7 d. Tarybos sprendimas 2011/350/ES dėl
 Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir
 Lichtenšteino Kunigaikštystės protokolo dėl Lichtenšteino
 Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos
 ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos
 asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis
 sudarymo Europos Sąjungos vardu, kiek tai susiję su patikrinimų
 prie vidaus sienų panaikinimu ir asmenų judėjimu (OL L 160, 2011
 6 18, p. 19).
 [43] 1995 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr.
 1683/95, nustatantis vienodą vizų formą (OL L 164, 1995 7 14, p.
 1).


type: wikipedia

text:
L-Arċisqof Emmanuel Gerada (Żejtun, Malta, 18 ta’ Mejju, 1920 - Msida, 21 ta' Jannar 2011) kien arċisqof titulari Malti u nunzju f'diversi pajjiżi, magħruf l-aktar f'pajjiżu għas-sehem li ta biex fl-1969 ntlaħaq il-ftehim storiku bejn il-Knisja u l-Partit Laburista, li ġab fi tmiemha l-kwistjoni politiko-reliġjuża li kienet ilha sejra għal għaxar snin sħaħ, u kien Nunzju f'El Salvador matul l-Episkopat tal-Arċisqof Oscar Romero f'San Salvador.
 Studju
 Gerada kien ir-raba’ minn fost sitt aħwa. Hu ħa l-edukazzjoni tiegħu l-Liċeo, is-Seminarju tal-Arċisqof u l-Università ta’ Malta fejn fl-1939 ħa l-grad tal-Baċċelerat tal-Arti waqt li fl-1946 kien liċenzjat fit-teoloġija. Kien ordnat saċerdot mill-Isqof Emmanuel Galea fl-1 ta’ Awwissu tal-1942 wara li kien kiseb id-dispensa meħtieġa billi ma kienx għadu għalaq l-24 sena. Kien ukoll rebaħ borża ta’ studju mill-British Council u fl-1944 kompla l-istudji tiegħu fin-Nottingham University College.
 Diplomazija tal-Vatikan
 Fl-1952, Mons. Gerada kiseb dottorat fil-liġi kanonika mill-Università Gregorjana u wara segwa kors fil-Pontificia Accademia Ecclesiastica f’Ruma, liema kors kellu jwasslu biex jingħaqad mal-korp diplomatiku tas-Santa Sede. Fil-fatt, wara sena taħriġ fis-Segretarjat tal-Istat tal-Vatikan, fl-1952 hu kien inħatar attachè għall-intenunzjatura appostolika fl-Eġittu u sena wara kien inħatar bħala assistent privat tal-Papa.
 Aktar tard, l-Arċisqof Gerada kien trasferit biex iservi bħala segretarju għall-internunzjatura appostolika fl-Indja, u fl-1956 kien appuntat segretarju għan-nunzjatura f’Dublin. Bejn l-1960 u l-1964, huwa kien maħtur bħala awditur tan-nunzjatura u charge d’affaires f’Tokjo, u aktar tard serva bħala parti mid-delegazzjoni appostolika fil-messiku. Fl-1965 kien appuntat bħala konslu fin-nuzjatura u prelat tal-Papa Pawlu VI, waqt li s-sena ta’ wara nħata l-kariga bħala charge d’affaires f’Kigali, fl-Rwanda.
 Arċisqof
 Fit-18 ta’ Ġunju tal-1967, Mons. Gerada kien kkonsagrat bħala isqof Titulari ta’ Nomentum u Isqof Awżiljarju tal-Arċisqof Mikiel Gonzi. Sena wara nħatar bħala Isqof Koadjutur ta’ Malta.
 L-Arċisqof Gerada kellu sehem importanti fid-diskussjonijiet twal li saru bejn il-Partit Laburista u l-Awtoritajiet Ekklesjastiċi tal-Gżejjer Maltin, liema diskussjonijiet kienu wasslu biex nhar il-Ġimgħa l-Kbira tal-1969 intlaħaq ftehim bejn iż-żewġ naħat. Dan il-ftehim kien ġab fi tmiemha l-kwistjoni politiko-reliġjuża li kienet ilha sejra għal għaxar snin. Il-qofol tal-ftehim kien li l-Knisja u l-Malta Labour Party jagħrfu li fis-soċjetà moderna ta’ żmienna huwa meħtieġ li ssir għażla bejn il-komunità politika u l-Knisja; li l-Knisja għandu jkollha l-libertà li tħares l-inetressi spiritwali u temporali tagħha, u li meta jkun hemm bżonn tgħallem liema huma l-prinċipji t-tajba u ħżiena; u li min-naħa tagħha l-Knisja tħalli lil kulħadd fil-libertà tal-kuxjenza tiegħu billi ma timponix id-dnub il-mejjet bħala ċensura.
 Nunzju
 Fis-sena 1973, Mons. Gerada kien kompla bil-karriera tiegħu fis-servizz diplomatiku tas-Santa Sede, meta inħatar Nunzju Appostoliku għal El Salvador u l-Gwatemala. Serva wkoll bħala Nunzju Appostoliku għal Pakistan fl-1980 u għall-Irlanda fl-1989. Hu kien irtira f’Malta fl-1995 skont il-Liġi Kanonika fl-età ta’ 75 sena.
 Reazzjonijiet għall-aħbar ta' mewtu
 Il-Partit Laburista Malti ddeskriva lil Monsinjur Gerada bħala “bniedem li ta kontribut kbir lis-soċjetà Maltija f’diversi oqsma u kien strumentali fil-ħidma favur l-għaqda nazzjonali fi żminijiet diffiċli għall-pajjiż”. Monsinjur Gerada jibqa mfakkar l-iktar għall-medjazzjoni tiegħu fl-eqqel tal-ġlieda politiko-reliġjuża tas-snin 60 u bis-saħħa tie¬għu ntlaħaq il-ftehim bejn il-partit u l-Kurja li biha il-Knisja aċċettat li qatt iktar ma jkun impost id-dnub il-mejjet fl-elezzjonijiet politiċi kif ukoll ġie miftiehem li jkun hemm separazzjoni bejn Knisja u Stat tant li dawn il-prinċipji ġew imnaqqxin fil-Kostituzzjoni tar-Repubblika fl-1974. Monsinjur Gerada għamel unur lil Malta b’ħidmietu permezz tal-karriera diplomatika tiegħu f’isem il-Vatikan.
 Twieldu fl-1920
 Mietu fl-2011
 Arċisqfijiet Maltin


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 10.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 191/16
 Iarraidh ar réamhrialú ón Amtsgerichts Frankfurt am Main (an Ghearmáin) arna taisceadh an 25 Feabhra 2022 – flightright GmbH v Swiss International Air Lines AG
 (Cás C-131/22)
 (2022/C 191/25)
 Teanga an cháis: An Ghearmáinis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Amtsgericht Frankfurt am Main
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: flightright GmbH
 Cosantóir: Swiss International Air Lines AG
 Na ceisteanna a tharchuirtear
 1.
 An imthosca urghnácha, de réir bhrí Airteagal 5(3) de Rialachán Uimh. 261/2004 (1), iad dálaí aimsire atá neamh-chomhoiriúnach le heitilt a oibriú, beag beann ar a gcineál sonrach?
 2.
 Má thugtar freagra diúltach ar Cheist 1, an féidir cineál eisceachtúil na ndálaí aimsire a chinneadh de réir a minicíochta réigiúnaí agus séasúraí san áit agus ag an tráth a thagann siad chun cinn?
 3.
 An imthosca urghnácha iad de réir bhrí Airteagal 5(3) de Rialachán Uimh. 261/2004 go bhfuil cinneadh maidir le bainistíocht aerthráchta maidir le heitilt shonrach i gcomhair lá sonrach ina chúis le moill fhada, moill thar oíche, nó cealú eitilte amháin nó níos mó ar an eitleán sin, beag beann ar an bhforas leis an gcinneadh sin?
 4.
 Má thugtar freagra diúltach ar Cheist 3, an gcaithfidh an foras leis an gcinneadh féin a bheith urghnách, sa chaoi nach mbeifí ag súil leis?
 (1) Rialachán (CE) Uimh. 261/2004 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle an 11 Feabhra 2004 lena mbunaítear rialacha comhchoiteanna maidir le cúiteamh agus cúnamh do phaisinéirí i gcás nach gceadófar dóibh bordáil agus i gcás ina gcuirfear eitiltí ar ceal nó i gcás ina gcuirfear moill fhada orthu, agus lena n-aisghairtear Rialachán (CEE) Uimh. 295/91 (IO 2004 L 46, lch. 1).


text:
Il-Monasteru ta' Poblet, magħruf ukoll bħala l-Monasteru Rjali ta' Santa Maria de Poblet (bil-Katalan: Reial Monestir de Santa Maria de Poblet), huwa monasteru tal-Ordni taċ-Ċisterċensi li ġie stabbilit fl-1151, u li jinsab qabel il-muntanji Prades, fil-comarca ta' Conca de Barberà, fil-Katalonja, Spanja. Ġie stabbilit mill-patrijiet Ċisterċensi minn Franza. L-arkitett prinċipali tal-binja kien Arnau Bargués.
 Dan il-monasteru kien l-ewwel wieħed minn tliet monasteri magħrufa flimkien bħala t-triangolu taċ-Ċisterċensi, li għenu fil-konsolidazzjoni tal-poter fil-Katalonja fis-seklu 12. Iż-żewġ monasteri l-oħra huma dak ta' Vallbona de les Monges u dak ta' Sant Creus.
 Il-monasteru tniżżel bħala Sit Spanjol ta' Interess Kulturali fl-1921 u fil-lista tas-Siti ta' Wirt Dinji tal-UNESCO fl-1991.
 Importanza
 Il-Monasteru ta' Poblet kien wieħed miż-żewġ abbaziji rjali tar-rejiet tal-Kuruna ta' Aragona minn żmien Ġakbu I ta' Aragona (flimkien mal-Monasteru ta' San Juan de la Peña). Uħud mill-iżjed sepulkri rjali importanti għandhom statwi tal-alabastru fuq il-qabar. Ir-rejiet għandhom skulturi ta' ljuni ma' riġlejhom, filwaqt li l-irġejjen għandhom skulturi ta' klieb.
 Pietru IV ta' Aragona (1319-1387) stabbilixxa rekwiżit, taħt ġurament solenni fil-waqt tal-inkurunazzjoni, li r-rejiet Aragoniżi kollha kellhom jindifnu hemmhekk. Ferdinandu II ta' Aragona biss kiser il-ġurament, wara li r-renju tiegħu ngħaqad mar-Renju ta' Kastilja, u ndifen fi Granada.
 Sit ta' Wirt Dinji
 Il-Monasteru ta' Poblet ġie ddeżinjat bħala Sit ta' Wirt Dinji tal-UNESCO fl-1991.
 Il-valur universali straordinarju tas-sit ġie rrikonoxxut abbażi ta' żewġ kriterji tal-għażla tal-UNESCO: il-kriterju (i) "Rappreżentazzjoni ta' kapulavur frott il-kreattività tal-bniedem"; u l-kriterju (iv) "Eżempju straordinarju ta' tip ta' bini, ta' grupp ta' siti jew ta' pajsaġġ arkitettoniku jew teknoloġiku li joħroġ fid-dieher stadju/i sinifikanti fl-istorja tal-bniedem".
 Difniet
 Ir-rejiet u l-irġejjen ta' Aragona li ġejjin indifnu fil-Monasteru ta' Poblet:
 Alfonso II (1196),
 Ġakbu I (1276),
 Pietru IV (1387), u t-tliet nisa tiegħu Marija ta' Navarra, Eleanora tal-Portugall, u Eleanora ta' Sqallija,
 Ġwanni I (1396), u n-nisa tiegħu Marta ta' Armagnac u Violant ta' Bar,
 Martin I (1410) u l-ewwel mara tiegħu Maria de Luna,
 Ferdinandu I (1416) u martu, Eleanora ta' Alburquerque,
 Alfonso V (1458),
 Ġwanni II (1479) u t-tieni mara tiegħu Joana Enríquez.
 Nies notevoli oħra li ndifnu fil-Monasteru ta' Poplet jinkludu lir-reġina Ungeriża Beatrice ta' Napli (1508), Philip Wharton, l-ewwel Duka ta' Wharton (1731) u l-Arċiduka Carlos Píus tal-Awstrija u t-Toskana (1953).
 L-oqbra rjali ġew irrestawrati mill-iskultur Katalan Frederic Marés fl-1948.
 Qerda u rikostruzzjoni
 Il-monasteru, li diġà kien ġarrab xi ħsarat matul l-Ewwel Gwerra Karlista, ingħalaq minħabba l-Konfiski Ekkleżjastiċi ta' Mendizábal fl-1835 matul ir-renju ta' Isabella II ta' Spanja. Id-desamortización jew is-sekolarizzazzjoni tal-post temm il-ħajja monastika hemmhekk. Fl-24 ta' Lulju ta' dik is-sena, il-monasteru ġie misruq mir-rappreżentanti tal-gvern ta' Mendizábal u minn nies bla skrupli. Il-pitturi u l-għamara kollha ta' valur tneħħew u ttieħdu jew inbigħu. Barra minn hekk, xi partijiet mill-monasteru nqerdu min-nirien.
 Fis-snin ta' wara, il-Monasteru ta' Poblet ġie abbandunat u mitluq; uħud mis-soqfa prinċipali ċedew. L-oqbra tal-mexxejja tar-Renju ta' Aragona ġew vvandalizzati u l-fdalijiet ġew ittrasferiti u miżmuma għal xi żmien fil-Katidral ta' Tarragona, bis-saħħa tal-intervent tar-Reverendu Antoni Serret mir-raħal ġar ta' L'Espluga.
 Finalment il-monasteru ġie stabbilit mill-ġdid fl-1940 minn patrijiet Taljani tal-istess ordni u bdew it-tiswijiet u r-rikostruzzjoni. Qrib id-daħla tal-knisja nżammet binja fi stat mitluq bħala tfakkira. Il-fdalijiet tad-deċeduti fost il-familja rjali antika ta' Aragona reġgħu tpoġġew fis-sepulkri tagħha, għalkemm b'xorti ħażina issa ġew imħawdin.
 Il-Monasteru ta' Poblet jagħmel parti mill-Kongregazzjoni Ċisterċensi tal-Kuruna ta' Aragona, flimkien mal-Monasteru ta' Santa Maria de Solius u ma' kunventi bħal Santa Maria de Vallbona u Santa Maria de Valldonzella. Is-Superjur tal-patrijiet tal-Monasteru ta' Poblet huwa l-president ex officio tal-Kongregazzjoni. Illum il-ġurnata, il-komunità monastika tal-Monasteru ta' Poblet hija magħmula minn 29 patri ddikjarat, oblat wieħed regolari, novizju wieħed u żewġ familjari.
 L-artal prinċipali tal-1527 ġie skolpit minn Damián Forment.
 Fl-2010, l-arkitett Spanjol Mariano Bayón iddisinja l-lukanda tal-Monasteru ta' Poblet li tilqa' lill-viżitaturi bi ħlas.
 Superjuri tal-patrijiet
 Is-Superjur tal-patrijiet attwali huwa l-105 superjur.
 1954-1966: Edmon Maria Garreta i Olivella
 1966-1970: Robert Saladrigues
 1970-1998: Maurus Esteva Alsina
 1998-2015: Josep Alegre i Vilas
 2015-sa issa: Octavi Vilà i Mayo
 Referenzi
 Siti ta' Wirt Dinji
 Monasteri
 Spanja


text:
Die Verteidigungs- und Sicherheitskräfte der Elfenbeinküste (im Original: Forces de défense et de sécurité, kurz FDS) sind die ehemalige Dachorganisation aller Sicherheitskräfte der Elfenbeinküste.
 Struktur
 Die FDS bestanden (Dezember 2010) unter anderem aus:
 Forces armées nationales de Côte d'Ivoire (FANCI), der Armee der Elfenbeinküste
 den nationalen Polizei und paramilitärischen Gendarmerieeinheiten
 einer Elitetruppe Garde Républicaine (auch als Garde Présidentielle bezeichnet)
 Insgesamt dienen in den offiziellen Sicherheitsorganen etwa 18.000 Soldaten. Diese wurden seit 2002 mit Unterstützung von Angola ausgebildet. Sie sind mit modernen Waffen ausgestattet.
 Forces Armées des Forces Nouvelles (FAFN), die Kampftruppen der Forces Nouvelles. Diese sind nur marginal in die FDS integriert.
 Verbindungen
 Für die Koordinierung mit den, in der Elfenbeinküste anwesenden internationalen Truppen der Opération des Nations Unies en Côte d’Ivoire und der Opération Licorne ist das Centre de Commandement des Opérations de Sécurité (CECOS) zuständig.
 Geschichte
 Vor 2002 waren die FDS von Offizieren, vor allem Unteroffizieren, aus dem Norden dominiert.
 Seit Teile der FDS 2002 gegen den damaligen Präsidenten, Laurent Gbagbo, putschen, was schließlich zum Bürgerkrieg in der Elfenbeinküste führte, wurde sie von Gbagbo umgebaut. 2004 besetzte er den Posten des Generalstabschefs mit Philippe Mangou, einem seiner Vertrauten.
 Die FDS galten während der Regierungskrise 2010/2011 größtenteils als loyal zu Laurent Gbagbo stehend.
 Am 12. Januar 2011 griffen Angehörige der FDS, laut UN-Generalsekretär Ban Ki-moon, ein UN-Fahrzeug in Abidjan an und zündeten es anschließend an.
 Angehörige der FDS lieferten sich in der Nacht vom 31. März auf den 1. April 2011 heftige Artilleriegefechte mit den Forces républicaines de Côte d’Ivoire (FRCI).
 Am 1. April gaben die FDS größtenteils den Kampf gegen die FRCI auf. Lediglich die Republikanische Garde kämpfte weiter.
 Einzelnachweise
 Militär (Elfenbeinküste)